Nå er det bare noen få dager igjen til markeringen mot sentralbanksystemet i Oslo, torsdag 17. februar, Bankplassen 2 fra 1730-1800. Jeg oppfordrer alle sammen som ennå ikke har fått dette med seg om å stille opp. Det vil også bli en middag etterpå fra 1800-2000 på Engebret Cafe, Bankplassen 1. Talere vil være Thomas Kenworthy, meg selv og Ove Vanebo.

Jeg benytter anledningen til å ha en litt lengre leksjon om penger, bank, sentralbank og alternativer til dagens system. La oss begynne med å forklare litt hva gode penger er for noe.

Hva er gode penger?

Penger har TO primære funksjoner: 1) å fungere som mellom-ledd mellom handler og 2) å fungere som lager for verdi. Disse funksjonene kan kun oppfylles dersom pengene har veldig stabil verdi, altså at de bevarer kjøpekraften sin over tid.

Hva vil kjøpekraft si? Her finnes det to skoleretninger. Én skoleretning definerer kjøpekraft ut fra hvor mange ting du kan kjøpe for pengene. Ut fra denne definisjonen betyr bevaring av kjøpekraft at pengene skal være i stand til å kjøpe omtrent de samme tingene til samme pris på et senere tidspunkt. Eller litt banalt sagt: hvis en biff kostet 100 kroner for 30 år siden bør den koste ca 100 kroner også i dag.

En annen skoleretning definerer kjøpekraft ut fra hvor mye arbeidskraft du kan kjøpe for pengene. Ut fra denne definisjonen betyr bevaring av kjøpekraft at det å gå til frisøren skal ha omtrent samme pris som for 30 år siden. Derimot er det meget mulig at prisen på biff har gått ned fordi ny teknologi har gjort at det kreves færre arbeidstimer å lage den.

I den første skoleretningen betyr det at pengemengden grovt sett øker proporsjonalt med den økonomiske veksten, mens i den andre skoleretningen øker pengemengden omtrent proporsjonalt med befolkningsveksten.

Det er kanskje ikke så viktig fra eller til, men jeg tilhører nok den sistnevnte skoleretningen (og her passer gull perfekt fordi gull vokser omtrent i samme takt som befolkningen). Grunnen er at det er mye enklere å planlegge livet sitt ut fra stabile lønninger enn stabile biff-priser. Det at pengene bevarer kjøpekraften i form av arbeidstimer er også mer demokratisk. Det er tross alt tiden som er vår viktigste ingrediens i verdiskapning. Dette taler i retning av gull som penger.

Inflasjon og deflasjon

Inflasjon og deflasjon er ikke helt lett å definere. En vanlig måte å definere inflasjon/deflasjon på i disse dager er fall/økning i verdien av penger relativt til varer. Disse tilhører den skoleretningen som definerer stabil kjøpekraft ut fra hvor mange varer du kan få kjøpt for pengene. Dersom prisene på varer stiger har man inflasjon, og deflasjon hvis de faller.

En annen skoleretning definerer inflasjon/deflasjon ut fra økning/fall i pengemengden, og påpeker at prisfall eller -økning kun er en effekt av endringer i pengemengden. Dessverre er det ikke helt så enkelt. Under svartedøden falt befolkningstallet ganske brått, mens pengemengden forble den samme. Dermed steg lønningene. Samtidig falt også mengden varer og tjenester som ble produsert. De ble sjeldnere og derfor steg også disse. Det plutselige fallet i befolkning hadde altså samme effekt som om pengemengden plutselig økte i et land uten befolkningsendringer. Det gir altså mening å snakke om denne hendelsen som inflatorisk, selv om pengemengden ikke økte.

Men samtidig er fallende kjøpekraft i seg selv ikke ensbetydende med inflasjon! La meg ta et eksempel på dette. Sett nå at det i en landsby er 10 mennesker som alle har 1 gullmynt hver. Så en dag finner Jonas 10 gullmynter i skauen. Han velger å dele gullet broderlig med alle i landsbyen. Alle har nå 2 gullmynter hver, og alle blir på et landsbymøte enige om å doble prisene på alle varer.

Er dette inflasjon? Nei, jeg vil ikke si det. Alle salgs- og inntektsmønstre er nøyaktig som før. Det eneste som har skjedd er at alle priser har blitt ganget med to. Dette er en revaluering, og ikke inflasjon. Dersom Jonas i stedet for hadde valgt å bruke de 10 myntene han fant til å kjøpe seg ting i landsbyen med ville utfallet blitt annerledes. Han kunne da ha benyttet seg av prisene som var tilpasset en total pengemengde i sirkulasjon på 10 gullmynter. Han brukte altså folks uvitenhet om endring i pengemengden til å skaffe seg fordeler av gullmyntene.

Hadde han i stedet annonsert på torget at han hadde funnet 10 gullmynter som han ville bruke opp ville alle sammen satt opp prisen på varene sine i forventning av den økte pengemengden. Informasjon påvirker altså inflasjon. Jo mer folk vet om endringer i pengemengden (eller befolkningsvekst etc.), jo mindre inflatorisk/deflatorisk effekt har nye penger.

For de som er kjent med kameraer kan bevegelsesuskarphet (motion blur) i bilder være en god analogi for inflasjon/deflasjon. Kameraet har en viss eksponeringstid (lukkerhastighet) og hvis kameraet beveger på seg (eller at det er bevegelse i bildet) under eksponering vil dette dukke opp i form av uklare bilder.

Kamerabevegelse er analogt med endringer i pengemengden, eksponeringstiden er analogt med hastigheten informasjon sprer seg i markedet og ting som beveger seg i bildet er analogt med endringer i markedet (feks. endringer i tilbud/etterspørsel, befolkningsmengde etc.).

Ovenfor har jeg valgt et bilde der hvor kameraet beveger seg i samme hastighet som syklisten og med relativt lang eksponeringstid. Effekten er at syklisten er i fokus mens resten av bildet er tåkete. Dette er analogt med at i en situasjon med stor inflasjon (dvs. folk som får feil informasjon om markedstilstanden) kan det likevel være isolerte deler av markedet som sitter med krystallklar informasjon og dermed har en fordel sammenlignet med resten av markedet.

Det finnes flere mulige løsninger på tåkete bilder: 1) kameraet står mest mulig i ro (relativt til scenen), 2) tingene i scenen står mest mulig i ro (relativt til kamera) eller 3) kortest mulig eksponeringstid. Dette er analogt med tre mulige løsninger på inflasjon/deflasjon: 1) pengemengden står mest mulig i ro (relativt til markedsfaktorene), 2) markedet står mest mulig i ro (relativt til pengemengden), 3) informasjonshastigheten i markedet økes.

Tidligere ga jeg et eksempel hvor hele landsbyen plutselig doblet pengemengden og samtidig ble enig på landsbymøtet om å doble prisene. Dette er et eksempel på tilnærmet uendelig informasjonshastighet, som er analogt med tilnærmet null eksponeringstid. Resultatet er da krystallklare bilder, uansett hvor mye bevegelser det er i bildet. Å øke spredningshastigheten av informasjon i markedet er altså en glimrende måte å løse en god del problemer assosiert med inflasjon og deflasjon.

Men uansett hvor raskt informasjonen sprer seg i økonomien endrer dette likevel ikke på at dersom noen får tilgang til helt nye “gratis” penger før andre vil dette gi en enorm fordel for dem. Ta Jonas i fortellingen over, for eksempel. Han fant 10 gullmynter uten noe arbeid, og i det første scenariet delte han disse broderlig med folk landsbyen. Dermed hadde disse gullmyntene null effekt på økonomien. I det andre scenariet beholdt han pengene selv og fortalte ingen om funnet sitt. Da kunne han få maksimalt utbytte av pengene ved at informasjonen om de ti gullmyntene ennå ikke hadde nådd resten av landsbyen.

Men i det tredje scenariet beholdt han pengene selv, men annonserte på torget at han hadde funnet 10 gullmynter. Folk kunne da sette opp prisene før han rakk å kjøpe varer, men han har fremdeles en fordel av å ha 10 gullmynter ekstra. Han får mindre igjen for pengene sine enn hvis han hadde holdt det hemmelig, men han får likevel mer igjen enn dersom han ikke hadde funnet noen gullmynter.

Uansett informasjonshastighet er det altså fordel å få tilgang til nye penger når andre ikke gjør det. Dette er svært relevant til dagens pengesystem som i stor grad er bygget på gjeld. I et samfunn der hvor pengemengden øker og øker veldig raskt er det de som får størst tilgang til de nye pengene som tjener mest på det. Og i en økonomi hvor tilgang på nye penger skjer via gjeld er måten å karre til seg mest mulig av velstanden i samfunnet å ta opp mest mulig lån.

Resultatet av inflasjonspolitikken som har blitt ført de siste 50 årene er altså at folk er nødt til å ta opp lån for å ikke falle på etterskudd i forhold til alle andre. Lån gjør at du kan kjøpe ting NÅ til en lavere pris før den økte pengemengden bidrar til å drive prisene opp. Der hvor folk før i gamle dager sparte penger tar de nå i stedet opp lån.

Det høres ut som å leve på forskudd, men i et samfunn som trykker penger som ugress er det faktisk å være fremsynt! Det er markedets måte å forhindre at noen klarer å grafse til seg verdier simpelthen ved å ha tilgang til mer lån.

Selvfølgelig har dette langsiktig dårlige konsekvenser fordi det å ta opp stadig mer lån betyr også at man underbygger pengene med produksjon som ligger stadig lengre inn i fremtiden, og fremtiden er som kjent uforutsigbar. Lån bidrar til å redusere informasjonsspredningen i samfunnet. Fremtiden er rett og slett mer tåkete enn nåtiden.

Penger dekket i nåproduksjon

I riktig gode gamle dager, før pengenes tid, byttet man varer for varer: en sekk poteter for en sekk med fisk. Dette var upraktisk så derfor fant folk ut at det var bedre å bruke et mellomledd som var høyt verdsatt og lett omsettelig, slik som gull. For eksempel kunne man bytte til seg en sekk poteter eller en sekk fisk for en unse gull. Dermed kunne man begynne å prise varene i gull.

I henhold til Says lov er det slik at man først må produsere noe før man kan konsumere det, og i en handelssammenheng betyr dette at hvis man har ervervet seg penger representerer dette varer man allerede har produsert. Så hvis en fisker kommer til en potetbonde med 1 unse gull regner potetbonden med at han har skaffet seg gullet med fisken han har fanget. Med andre ord, gode penger er dekket i produksjon.

Men sett nå at potetbonden Pål utsteder papirlapper på hvor det står “kan innløses i poteter hos Pål.” Hvis folk stoler på Pål vil de kunne finne på å ta i mot disse lappene som betaling. Fisker Per kan altså være villig til å ta i mot denne innløsingsseddelen fordi han tror at Pål allerede har produsert potetene og kan innløse dem når som helst.

Men hva med om Pål har en dårlig avling et år? Da kan det være fristende for Pål å trykke opp potet-penger som ikke er dekket i nåproduksjon, men simpelthen er løfter om poteter en gang i fremtiden. Så lenge folk ikke vet at Pål jukser er de villig til å ta i mot disse papirlappene som betaling ut fra antakelsen om at de kan få tak i disse potetene når som helst. I realiteten bruker derimot Pål papir-lappene sine til å kjøpe inn ting han trenger for å sette ny avling og å overleve frem til da. Så lenge ingen kommer og krever poteter av han går alt helt greit. Derimot går det ille hvis noen kommer før den nye avlingen hans er klar. Da blir han avslørt.

Problemet er at før denne avsløringen har folk planlagt sine liv ut fra antakelsen om at det faktisk er poteter tilgjengelig. De gjør altså valg basert på forvrengt informasjon. (= tåkete bilde) Dette fører til feilinvesteringer basert på feilberegninger som igjen resulterer i en økonomisk krise når feilen blir avslørt. For at penger skal være et nyttig redskap bør de derfor i så stor grad som mulig være basert på nåproduksjon. Fremtids-penger er en uting.

Men Pål kan også være heldig og unngå at noen oppdager hva han holder på med. Da har han i såfall lykkes med å få folk til å gi fra seg sin nåproduksjon i bytte mot fremtidig produksjon, uten å måtte betale en krone i rente. Han har da altså fått det som tilsvarer et rentefritt lån. For Pål er jo dette veldig hyggelig, men ikke for Per og de andre som har tatt i mot potet-pengene hans.

Bankvirksomhet

Synes du at dette var litt komplisert? Bra! Da har du skjønt tegningen. Det er mulig å forstå disse tingene, men det er overraskende komplisert, så la oss forsøke å gjøre det enkelt å forstå noe som er en ytterlig kompliserende faktor: banker.

Banker oppstod først for å lagre folks gullpenger trygt, men etter hvert startet de med utlån. En hver moderne bank er synonymt med utlån. Nå som vi har snakket en hel del om hvor farlig fremtidspenger og inflasjon er kan man lett falle i den fella å si at lån=fremtidspenger. Så enkelt er det dog ikke. La oss ta det tilfellet med potetbonden Pål en gang til.

Sett nå at han hadde vært ærlig og sagt til Per at han ikke hadde poteter nå, men regner med at han vil få det om 6 måneder. Kunne Per være så snill å låne han litt fisk i mellomtiden? Per er en grei kar og vil selvfølgelig hjelpe Pål ut av knipa og låner han fisk — mot renter selvfølgelig. Det som NÅ har skjedd er at all informasjon er tilgjengelig. Pål har lagt kortene på bordet og Per kan nå planlegge fremtiden sin ut fra korrekt informasjon. Dermed foretar ikke Per feilinvesteringer og dermed oppstår det heller ikke noen økonomisk krise senere.

I dette tilfellet utstedes det et lån med renter, som gjenspeiler at Per er villig til å gi opp nåproduksjon i bytte mot fremtidig produksjon. Siden ti poteter i dag er mer verdt for han enn 10 poteter om et halvt år vil han kreve litt flere poteter som kompensasjon — rente. Legg også merke til at lånet er dekket i nåproduksjon, ikke i fremtidig produksjon fordi Per velger å redusere forbruket sitt nå for å kunne øke det om 6 måneder. Dette lånet har altså minimalt med negative konsekvenser i økonomien.

Lån kan være en meget positiv ting. Før i gode gamle dager, før bankene oppstod, var det kun én måte å spare på, nemlig å legge penger under madrassen. Dette er vel og greit, men problemet er at dette er deflatorisk. Ved å legge penger under madrassen fjernes penger ut av sirkulasjon. Det betyr at man reduserer forbruket sitt uten at noen andre tilsvarende øker forbruket sitt: etterspørselen går ned. Dette sparestuntet skaper altså midlertidig en liten bevegelsesuskarphet i markedet. I det øyeblikket Per legger penger under madrassen skjer det en endring i pengesirkulasjonen som folk ikke er klar over og som de må oppdage via markedsmekanismen i form av redusert etterspørsel. I denne perioden taper de penger før de oppdager at de er nødt til å sette ned prisene. Denne måten å spare på har altså en negativ effekt på økonomien.

Hvis Per derimot hadde lånt pengene sine ut i 10 år til Jokka som skal starte bensinstasjon i bygda skjer noe helt annet. Jokka bruker nå Per sine penger til å kjøpe ting med, investere i bensin, pumper etc. Fra markedets synspunkt har nå altså ikke store endringen skjedd. Det er fremdeles like mange penger i sirkulasjon, takket være Jokkas investeringer. Takket være dette lånet unngås den deflatoriske effekten av å legge pengene under madrassen. Når lånet er nedbetalt har Per ikke bare mer penger enn han ellers ville ha hatt, men han kan nyte godt av en ny bensinstasjon i bygda også, noe som reduserer folks ressursbruk. Utlånet har gjort Per til en investor i stedet for en pengesamler. Dette er bra for alle!

Men nå kommer vi til et stort problem. Mange ønsker å ha mulighet til å ta ut pengene sine fra banken på dagen, men samtidig ønsker de også å låne ut pengene sine og dermed tjene renter på dem. Hvordan skal man få til dette? Lure bankfolk kom på følgende idé: Fractional Reserve Banking! Hvordan fungerer det? Jo, bankfolk registrerte at folk som lagret pengene sine i banken stort sett aldri brukte alle pengene samtidig. Faktisk var det slik at statistisk sett var det kun 10% av pengene som til en hver tid ble brukt av innskyterne i banken. Dermed tenkte bankmannen Ante som følger: “statistisk sett kan jeg låne ut 90% av pengene!”

Dette er riktig. Siden 90% av pengene statistisk sett ikke ble brukt til en hver tid kunne de lånes ut. På bankutskriften står det dermed at Per har 100 kroner i banken som han kan ta ut når som helst samtidig som Pål kan bruke 90 kroner til å investere i bensinstasjon. Til sammen står det altså 190 kroner i fordringer mot banken, selv om det bare er 100 kroner innskudd i banken. Så lenge Per og de andre innskyterne statistisk sett kun bruker 10% av pengene blir derfor statistisk sett kun 100 kroner brukt til en hver tid, selv om det er 190 kroner i fordringer mot banken.

Voila! På denne måten klarer bankmannen Ante å gi sine kunder fleksibiliteten til å få renter på pengene sine samtidig som de kan ta dem ut fra banken når de selv ønsker. MEN siden det nå står 190 kroner i fordringer mot banken selv om det bare er 100 kroner med gull i banken KAN det likevel gå ille dersom statistikken av en eller annen grunn bryter sammen og alle skal ha ut pengene samtidig (eller at låntakerne ikke klarer å betale tilbake pengene av en eller annen grunn). Dette er Fractional Reserve Banking.

Bullwhip-effekten

Som du sikkert forstår er det en del utfordringer med utlån og især med FRB. I en annen artikkel beskrev jeg at FRB ikke er en stabil og bærekraftig forretningsmodell for banker og at dette derfor ikke er en måte banker bør organisere seg på, men det finnes andre problemer med det også. Det er fullt mulig å ha en sunn form for FRB hvor mindre enn 100% av pengene statistisk sett blir holdt i omløp, men med dagens sentralbanksystem er det mulig å gjøre som potetbonden Pål først gjorde: simpelthen trykke opp masse penger som ikke har basis i nåproduksjon. Mer enn 100% av pengeverdiene er i omløp, noe som betyr at en del av verdiene ikke har blitt produsert ennå og trolig aldri kommer til å bli det heller.

Tro det eller ei, men det har faktisk blitt gjort veldig mye forskning på dette innen mikroøkonomi, altså innenfor enkelte bedrifter og enkelte bransjer. Dessverre har denne kunnskapen til gode å bli brukt på makroøkonomi, men derfor passer det utmerket å spre informasjon om dette temaet.

Det faget som studerer disse effektene kalles Supply Chain Management, eller forsyningsskjedehåndtering. Arbeidsdelingssamfunnet har ført med seg fantastiske fremskritt, fordi mens alt før ble gjort innenfor en bedrift fikk man etter hvert spesialiserte bedrifter som tok seg av spesialiserte, begrensete oppgaver innenfor en bransje. I dag finnes det for eksempel bedrifter som har spesialisert seg utelukkende på å produsere støtfangere til biler. Denne spesialiseringen har gjort støtfangere veldig billige sammenlignet med tidligere.

Men arbeidsdelingssamfunnet har ført til en del nye sårbarheter. For å produsere et helt ferdig produkt oppstår det produksjonskjeder, hvor en bedrift leverer til en annen som leverer til en tredje som til slutt selger ut det ferdige produktet til sluttbruker. Det viser seg at små uforutsigbare svingninger i etterspørselen i sisteledd fører til litt større svingninger i nest-siste ledd osv. Størst svingninger finner man helt bakerst i produksjonskjeden.

Med andre ord: usikkerhet forplanter seg og forsterkes. Jo, lengre vekk i tid og antall ledd, jo større blir usikkerheten. Dette kalles Bullwhip-effekten.

Arbeidsdelingssamfunnet fører til lengre forsyningskjeder, flere ledd og lengre tid mellom produksjon og salg, og blir derfor sårbar for svingninger. Kort tid etter den industrielle revolusjonen begynte folk å observere hyppige periodiske boom/bust-sykluser. En betydelig del av disse økonomiske syklusene skyldtes arbeidsdelingssamfunnets lengre forsyningslinjer og lengre investeringstider. Jo lenger inn i fremtiden man er nødt til å planlegge, jo større er usikkerheten og dermed svingningene i markedet.

Jeg kunne sagt enormt mye om Bullwhip-effekten men jeg vil nøye meg med å på det sterkeste anbefale denne artikkelen om temaet. Den gir fyldig innsikt i problemstillingen. Det som dog er interessant er å bruke kunnskapen om Bullwhip-effekten til å si noe om ustabilitet i bankvirksomhet og pengesystemet.

Det bør være temmelig åpenbart at dagens inflatoriske pengesystem bidrar til å skape større svingninger i markedet som følge av spredning av feilinformasjon. Når alle sammen er opptatt av å låne penger i stedet for å spare penger betyr det i praksis at lån har tatt over rollen som sparing hadde tidligere. Dermed oppstår et kappløp om å sende regningen for ens forbruk i dag lengst mulig inn i fremtiden. Åpenbart er dette svært skadelig, noe også den pågående finanskrisen er et sørgelig eksempel på.

Det bør også være temmelig innlysende at Fractional Reserve Banking er en fryktelig gammeldags måte å organisere bankvirksomhet, som helt bevisst tilslører sammenhengen mellom hvor mye penger man har på kontoen og hvor mye som egentlig kan benyttes, uten at det bærer galt av sted. FRB bidrar i så måte til å skape større usikkerhet og dermed mer svingninger, noe som er helt unødvendig med dagens teknologi.

Så hva kan Supply Chain Management fortelle oss om hvordan pengesystemet og bank bør organiseres? Jeg skal ikke gå i detalj, men kun skissere en løsning. Erfaringene med Bullwhip-effekten forteller oss at det bør være så få ledd som mulig i en produksjonskjede, så kort tid som mulig fra produksjon til marked og så mye informasjon så raskt som overhodet mulig. Jo mer og raskere vi vet om folks planer og forbruksmønstre, jo mer kan vi tilpasse produksjonen til dette. Dette gjelder også penger.

Dessverre er bankvesenet i dag nærmest på amøbestadiet. Mens Google og Amazon for lenge siden har sett verdien av å kartlegge brukernes søkemønstre har ikke banker gjort noe tilsvarende teknologiske grep for å få bedre oversikt over folks planer. La meg ta ett enkelt eksempel. I dag kan man legge inn autogiroer på gjentakende regninger i nettbanken. Denne informasjonen forteller noe om forbruksmønsteret langt inn i fremtiden. Den reduserer usikkerhet. Per i dag bruker ikke bankene slik kundeinformasjon i vesentlig grad og kan derfor heller ikke planlegge hvor mye penger som skal være tilgjengelig i bankene.

Sett nå at du vet at du skal på jordomseiling neste år, eller at du planlegger å få et barn om et par år. Det kommer til å medføre en radikal endring i din inntekt og i forbruksmønsteret. Banken kunne ha visst om dette på forhånd, hvis de hadde hatt et godt økonomisk planleggingsverktøy som kundene kunne ha benyttet seg av. Denne informasjonen kunne ha bidratt til å redusere usikkerheten om fremtiden og dermed også potensielle svingninger som følge av Bullwhip-effekten. Jo mer av folks planer som kan prises inn i markedet, jo mindre feilinvesteringer blir det.

Gull og bitcoins

Sentralbanken bidrar til det stikk motsatte av å la markedet fungere. I stedet for å la markedet gjøre det det er aller best til, nemlig å integrere all informasjon og finne frem til korrekt rentenivå sitter det altså noen menn i dress i ren Sovjetstil og sentralstyrer renta! Og som om ikke det er nok fører disse folkene sammen med forbrukskåte politikere en sterkt inflatorisk politikk. Alt dette bidrar til å ødelegge informasjonsdannelse i markedet, og dette skaper økonomiske kriser og syk atferd. I et sunt marked sparer alle sammen til eget hus, mens i dag er det stas å ta opp mest mulig huslån. Dette er det markeringen mot sentralbanken på torsdag handler om. Sentralbanksystemet og statens pengemonopol bidrar til å skape økonomiske kriser og kroniske feilinvesteringer. Dette må det bli en slutt på, og noen må sette foten ned. Gull bør legaliseres som penger.

Heldigvis ser det nå ut som om det har dukket opp en teknologi som kanskje er mer virkningsfullt enn en demonstrasjon, nemlig Bitcoins. Bitcoins er en digital valuta som er bygget opp etter samme lest som Pirate Bay, nemlig P2P-nettverk. Den har på mange måter de samme monetære egenskapene som gull, men har en fordel som gull mangler: gull kan enkelt konfiskeres, mens som myndighetene har forstått med Pirate Bay er det svært vanskelig å stoppe et P2P-nettverk.

Bitcoins finnes nemlig ikke på noen bestemt server. De ligger lagret i Cyberspace i et nettverk av mange maskiner. Skal man bekjempe Bitcoins må man nærmest stenge ned hele internett.

Bitcoins har allerede blitt en kjempesuksess. Markedsverdien på en bitcoin har 10-doblet seg på få måneder, og ligger i dag på rundt 1 dollar. Jeg anbefaler alle sammen å ta en kikk på denne digitale valutaen. Jo flere som tar den i bruk som betalingsmiddel, jo mer verdifull som penger blir den.

Helt til slutt skal jeg komme med en spådom: alle sosialistene som har hyllet Pirate Bay og snakket om hvor fantastisk P2P-teknologien er kommer til å hate Bitcoins, nettopp fordi den gjør det mulig å betale for ting på en trygg måte uten å bli ranet av pirater og myndigheter. De samme sosialistene som ikke har løftet en finger for å få stoppet piratkopiering (fordi det kun rammer “griske kapitalister”) kommer meget mulig til å ty til temmelig totalitære virkemidler for å få slutt på Bitcoins.

Utfallet av Bitcoins er en av to muligheter: 1) Bitcoins vil bidra til å rive ned statens pengemonopol og endelig gjøre penger fri. 2) Bitcoins vil tvinge sosialistene til å vise sitt sanne fascistiske ansikt. Uansett utfall vil dette være en seier for individuell frihet. Folk er langt mer villig til å kjempe mot fascister enn mennesker som blir oppfattet som snille julenisser.

Jeg er usikker på om Bitcoins kommer til å være den endelige løsningen, men jeg tror den har potensialet til å bane vei for ekte penger: især gull.

PS: til høyre på bloggen finner du en bitcoin-adresse som kan brukes til å gi donasjoner til drift av bloggen.