FINSK SKOLE: – Skolen i Finland lykkes fordi samfunnet er intellektuelt sultent og interessert i læring. De er ikke bedøvet av oljen og forbruket og den midlertidige økonomiske sikkerheten - og selvsikkerheten - den gir, skriver Sanna Sarromaa, som har flyttet tilbake til hjemlandet etter mange år i Norge. Foto:Jan Johannessen,VG

Debatt

Oss kunnskapsflyktninger

Det er skolestart igjen, både i Norge og Finland. Norske foreldre spør: «Hadde du det bra på skolen i dag?» Finske foreldre spør: «Hva lærte du på skolen i dag?»

Oppdatert 18. august 2015

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over fem år gammel

SANNA SARROMAA, skribent, historiker, finne og feminist

Dette fortalte inspektøren på skolen til min eldste sønn til oss foreldrene da skolen begynte for fire år siden. Inspektøren oppfordret norske førsteklasseforeldre til å bli litt mer finske og spørre mer om læring og mindre om trivsel.

Henger bak

Sanna Sarromaa. Foto: ,

Nå er jeg og barna i Finland. Vi er kunnskapsflyktninger. Jeg ønsket at mine barn skulle få med seg noe av den finske dannelsen og utdannelsen, den de ikke får i Norge. De er fjerde- og andreklassinger. Allerede så tidlig i skoleløpet henger de bak sine finske medelever i alle fag. Jeg unnskylder og forteller at vi kommer fra Norge. De er ikke vant til å møte krav.

Det er ikke nødvendigvis slik at den norske skolen er direkte dårlig, men skolen gjenspeiler samfunnet for øvrig. Skolen inngår i en ramme med ulike kulturelle, historiske og sosiale føringer. Disse føringene er annerledes i Norge og i Finland.

LES: Sarromaa i tidligere kronikk: Det norske språkets forfall

De er for den saks skyld også annerledes i ulike regioner innad i Norge. Skolen i Sogn og Fjordane har for eksempel noe av det som den finske skolen har. Fylket har foreldre som interesserer seg for læring og lærere med status og respekt i lokalsamfunnet. Det er lettere for læreren å stille krav når kravene blir møtt med lydighet og respekt, istedenfor likegyldighet og spørsmål, eller til og med opposisjon, både fra elevene og foreldrene.

Halvstuderte røvere

Skolen blir god når samfunnet rundt heier på skolen. Veldig få finske foreldre stiller spørsmål ved skolens og lærernes opplegg. Hvorfor skulle de gjøre det? Lærerne kan det de driver med.

Slik er det ikke alltid i Norge. Det er noe egalitært over den norske skolen - men egalitært på feil måte. Det holder nemlig at lærerne kan bare litt, eller knappest noe i det hele tatt, om fagene de underviser i. «I Finland presenterer lærerne seg med navnet og faget de underviser i», sa en forundret skolesjef til meg i Norge én gang. Det han ikke helt lot til å forstå, var at finske lærere er fagpersoner – lektorer. De kan faget sitt, og er ikke bare stolte av det: det er en del av deres identitet.

Tidligere kronikk: Når jobber egentlig folk som har barn?

Jeg også er lektor. Da jeg jobbet som lærer i norsk skole, med hovedfag i politisk historie, ble jeg satt til å undervise i engelsk og fransk – fag som jeg bare hadde grunnfag i. I Finland hadde jeg ikke engang fått lov til å undervise i disse fagene på ungdomsskoletrinnet med så lite fagkompetanse. I Norge duger man derimot som underviser på gymnaset i fag man bare har et årsstudium i. For å sette det litt på spissen: sammenlignet med Finland, sender man i Norge barna til halvstuderte røvere og lurer på hvorfor man gjør det dårlig i PISA-undersøkelsene.

Enda verre er det at fagkunnskaper og sosial kompetanse tilsynelatende betraktes som motpoler i Norge. Kan du faget ditt, er du antakeligvis en idiot som ikke evner å se barna. Men finnes det en eneste lærer som er blitt dårligere av å kunne mer av faget sitt? Gjør en mastergrad automatisk noen til en dårlig pedagog? Eller motsatt: Hva kan man egentlig lære bort dersom man ikke kan noe? Det er også noe å tenke på når man diskuterer minimumskravene for å bli matematikklærer i Norge.

Vitnemål og prøver

Skolen lykkes også når resultatene spiller en rolle. Læreren i Finland ville se mine to andreklassingers vitnemål og prøver fra Norge. Jeg sa at det ikke gis vitnemål eller skriftlige vurderinger i den norske barneskolen, og knapt nok avholdes noen prøver heller. Gjennom hele barneskolen får norske elever høre hvor flinke de er, for slik er ånden i det norske sosialdemokratiet. Tilbakemeldingene pakkes så pent inn at virkeligheten, i form av faglige nivåforskjeller og utfordringer, som oftest ikke glir inn før på ungdomsskolen.



Når Oslo-skolen prøver å gjøre noe med saken, får de et gigantisk hylekor mot seg - et foreldreopprør mot Oslo-skolen. Jeg klarer ikke helt å fri meg fra mistanken om at dette foreldreopprøret består av foreldre som helst bare vil høre hvor dyktige ungene deres er, og er mindre opptatt av hva barna reelt sett lærer.

Tidligere kronikk: Fet, mobbet og morsom

Den gode skolen lages ikke bare inne i skolebygget. Den lages i samspillet med resten av samfunnet. Skolen i Finland lykkes fordi samfunnet er intellektuelt sultent og interessert i læring. De er ikke bedøvet av oljen og forbruket og den midlertidige økonomiske sikkerheten – og selvsikkerheten – den gir.

I Helsinki deler 16.000 mennesker på et bibliotek . I Oslo er tallet 37.000. Nærbiblioteket vårt i Helsinki er åpent fra ni til 20 og vi som har én kilometer til biblioteket får i tillegg besøk av bokbussen i gata én gang i uka. Og det beste? Mange av bibliotekene i Helsinki er søndagsåpne! Lesing er den vanligste hobbyen blant finner og finner låner bøker på biblioteket i større grad enn innbyggere i noe annet land. Det setter også spor etter seg i skole og utdanning.

Ikke bare rosenrødt

Det er selvsagt ikke bare rosenrødt i Finland heller. Den nye regjeringen skal spare over 4,5 milliarder norske kroner på utdanning i de fire neste årene. Det er voldsomt mye penger og kommer til å påvirke både trivsel og resultater i den finske skolen.

Samtidig er det nettopp i økonomiske nedgangstider at skolen framstår som noe enda viktigere. Utdannelse og kompetanse er den eneste veien ut av en økonomisk depresjon – både for individene og for samfunnet som helhet. Det er kanskje nettopp det også Norge behøver. Oljeeventyret varer ikke evig. Gi Norge noen fattige tiår, så vil skolen plutselig framstå som flaggskipet i samfunnet – slik som den bør være.

LES NOEN AV SARROMAAS TIDLIGERE KRONIKKER:

*Nakne nordmenn - finnes de?

* Ingen klump i halsen på 17. mai!

* Likhetens tyranni?

* Foreldreskap skapes ikke av celler

* Kvinner som forsvinner

Publisert: 18.08.15 kl. 08:33 Oppdatert: 18.08.15 kl. 12:36

Les også