I flere år pågikk det en omfattende kampanje for å sikre at Nobels fredspris gikk til Sør-Koreas president Kim Dae-jung. Kampanjen ble organisert av den sørkoreanske etterretningstjenesten og blant hovedmålene var norske samfunnstopper. Dette kommer fram i boka «Jakten på Nobels fredspris»som kommer ut på norsk om kort tid. Boka er skrevet av den amerikanske journalisten Donald Kirk og Kim Ki-sam som er avhopper fra Sør Koreas etterretningstjeneste National Intelligence Service (NIS). De forteller en historie om målbevisst bearbeiding av norske nøkkelpersoner som Gunnar Stålsett (medlem av Nobelkomiteen), Geir Lundestad (sekretær for Nobelkomiteen) og tidligere statsminister Kjell Bondevik.

Den sørkoreanske presidenten fikk fredsprisen i 2000 for sitt arbeid for demokrati og menneskerettigheter og for fred og forsoning med Nord-Korea. Hans såkalte «solskinnspolitikk», mykere linje og bistand til Nord-Korea ble sett som et gjennombrudd i den langvarige og fastlåste konflikten mellom de to statene. I dag er fasiten at solskinnspolitikken sluknet og at Nord-Korea har satt nye rekorder i brudd på menneskerettighetene og trusler om å bruke atomvåpen. Boka avslører at det ble brukt rundt fem milliarder kroner i rene bestikkelser overfor Nord-Korea for å arrangere møter som kastet et hyggelig lys over fredspriskandidaten.

Arbeidet med å påvirke de norske samfunnstoppene var langt billigere. Ingen av dem mottok noen penger, men ble hyppig oppvartet av Sør-Koreas ambassade i Oslo. Gunnar Stålsett med ektefelle fikk en gratistur til Sør-Korea der de ble behandlet på VIP-nivå. Også Bondevik ble invitert og var med på møter der personer fra Sør- og Nord-Korera ble gjenforent etter flere tiårs atskillelse. Geir Lundestad hadde en rekke møter med folk fra ambassaden i Oslo.

Når NRK konfronterer Stålsett, Bondevik og Lundestad med påstandene i boka, er det ikke måte på hvilken integritet herrene har. De ser ingen problemer med sine kontakter, og fastslår at de ikke ble påvirket. Biskop Stålsett minner pompøst om at han også har en annen identitet enn den som er knyttet til Nobelkomiteen.

Mangelen på selvkritikk skjer med en letthet som er uutholdelig. Det er åpenbart at Nobelkomiteen trenger tydelige etiske regler for hvordan medlemmene skal opptre. Får det feste seg et inntrykk av at det er mulig å kjøpe Fredsprisen, mister den enhver verdi.