Karianne Solbrække, som siden september i høst har vært nyhetsredaktør i TV 2, måtte i 2008 i vitneboksen mot sin tidligere kjæreste Arfan Quadeer Bhatti. Det er ikke noen nyhet at de to hadde et forhold, men det ser ut til at det er få som har fått det med seg. Kanskje heller ikke de som nylig ga henne jobben som nyhetsredaktør i TV 2?

Medienes taushet om egne ubehageligheter svekker deres troverdighet. Jyllands-Postens tidligere debatt- og kulturredaktør, Flemming Rose, sa under et møte i Trykkefrihedsselskabet mandag at mediene ikke kan stille andre samfunnsaktører til veggs hvis de tier om deres egne synder. Han sikter til at hans tidligere arbeidsgiver Jyllands-Posten/Politikens Hus har nektet å kommentere opplysningene i Roses siste bok: De besatte. Der fremkommer det at Jyllands-Posten med den ene hånd delte ut en ytringsfrihetspris, og med den andre påla Rose munnkurv, selv overfor egen avis. Det spesielle var at det var konsernledelsen som blandet seg i det redaksjonelle, ikke redaktøren. Han adlød bare.

Dette er brudd på det såkalte armlengdesprinsippet i pressen. Likevel har ikke JP/Politikens Hus ville kommentere saken, men kaller det en personalsak.

Det er medienes troverdighet det handler om. Man skulle tro at de i en nedgangsperiode ville beflitte seg på å ivareta transparens og åpenhet. De er helt avhengige av publikums tillit.

I stedet gjør de det motsatte.

Når en krimreporter i TV2 har et forhold til en kjent jihadist, er det mer enn pikant. Solbrække brøt den gang et tillitsforhold til egen arbeidsgiver, og til publikum. Og det var ikke slik at TV2 ikke visste om det, de skrev selv om saken:

En rekke private sms-meldinger og telefonsamtaler mellom Bhatti og den kvinnelige TV 2-reporteren ble lagt frem som bevis i Oslo tingrett tirsdag for en uke siden. (…)

Om kvelden den 17. september ringer journalisten til Bhatti og sier: – Du kan ikke gjøre dramatiske ting uten å snakke med meg, lover du?

– Du må reflektere over mine meldinger, sier Bhatti. Samme natt faller elleve skudd mot synagogen i Oslo. TV 2-reporteren ble sykmeldt etter at forholdet ble kjent, og hun har nå en mindre fremtredende stilling i kanalen

Men ti år senere blir hun nyhetsredaktør. Kunne hun blitt nyhetsredaktør hvis hun hadde vært kjæreste med en høyreekstrem? Hvis han hadde hatt et rulleblad i nærheten av Bhattis, ville det vært utelukket, for all fremtid. Selv et forhold til en person fra det nye høyre, der det er glidende overganger til høyreradikal og ekstrem, ville vært en flekk det ville vært vanskelig å vaske bort.

TV2 og mediene generelt har derfor dårlig samvittighet av flere grunner. Men de endrer ikke kurs.

Solbrækkes forhold til Bhatti var i en klasse for seg. Bhatti var og er spesiell. At en krimreporter innledet et forhold til ham vitner om svært dårlig dømmekraft.

Norske medier har vært svært tilbakeholdne med å omtale forholdet. De beskytter sine egne. Hegnar.no skrev i 2008:

Forholdet mellom de to ble kjent etter at Bhatti ble pågrepet og siktet for å ha skutt mot synagogen i Oslo 19. september 2006. TV 2-reporteren har i politiavhør hos Politiets sikkerhetstjeneste bekreftet forholdet til den terrortiltalte 30-åringen, skriver VG. Bhatti skal ha hatt en spesiell mobiltelefon som han bare brukte når han snakket med den kvinnelige TV 2-journalisten, men PST avlyttet også denne telefonen.

Allerede i 2006 var det kjent at Solbrække og Bhatti var kjærester. Det var på den tiden Solbrække var ansvarlig for TV 2s kriminaldekning, så hun kan neppe sies å være noen naiv og blåøyd reporter.

I et intervju med fagbladet Journalisten tok Solbrække til orde for større åpenhet.

Men hun mente kanskje ikke seg selv? Burde vi ikke forventet at TV2 eller Solbrække selv hadde redegjort for affæren? Med tanke på den trussel jihadismen har vokst til?

I Utrop skrev journalist og jurist Bjarne Kvam at «mediene svikter sin samfunnsrolle når de ikke navngir den profilerte TV2-reporteren som hadde et forhold til terrortiltalte Arfan Bhatti.»

Moss Dagblad var en av de få som valgte å navngi Solbrække. Redaktør Ernst Rolf sa at norske medier mister troverdighet ved ikke å navngi TV2-reporteren.

– Det vi absolutt ikke trenger i pressen er å beskytte egne medarbeidere på den måten vi ser andre yrkesgrupper gjør. Hvis vi gjør det mister vi all troverdighet etter min mening, sier Rolf til NRK.

Selvfølgelig lever denne historien videre når Solbrække ikke tar tyren ved hornene og står frem. Den er for pikant og spesiell til at den vil bli glemt. Hver gang Bhatti dukker opp i nyhetene ligger potensielt Solbrække-affæren på slep. Er det forenlig med rollen som nyhetsredaktør?

Arfan Bhatti og Karianne Solbrække hadde et forhold mens han planla attentat mot USA og Israel.

Solbrække har en omfattende profil på Wikipedia. Men forholdet til Bhatti er ikke nevnt. Det er utrolig for en person som:

Hun har tidligere vært medlem av Offentlighetsutvalget til Norsk Presseforbund. Hun dekket flere rettssaker som har blitt karakterisert som Norges største og mest omfattende saker, der de mest framtredende er Orderud-saken og NOKAS-saken. For dette fikk også hun selv medieoppmerksomhet.

Solbrække er med andre ord ingen novise. Hun er tydeligvis flink og ambisiøs og har åpenhet som merkesak.

Og kolleger og meningsdannere lar fortid være fortid.

Solbrække innledet forholdet til Bhatti da han allerede hadde gått fra å være kriminell til jihadist. Alle varsellamper burde lyst. Bhatti hadde et langt rulleblad. Han stakk ned en butikkeier da han var 15 år og ble dømt for å ha skutt en person i 1998 . Han er en av Norges mest notoriske kriminelle og har vært inn og ut av fengselet i årevis. Hva får en erfaren krimreporter til å innlede et forhold til en slik mann?

Her er Bhatti sammen med «gutta boys». Etter eget utsagn er han ikke lenger kriminell, bare en dypt troende muslim.

Hva mener Solbrække idag om Bhatti og det forholdet de hadde? Tar hun selvkritikk? Angrer hun? Vil hun bare glemme det hele og ikke snakke om det?

Som nyhetsredaktør i TV 2 så står ikke bare integriteten hennes, men også TV2s på spill.

Hegnar.no Utrop.no