PSD ne va face pe toți milionari – din nou

Am mai spus-o: nu mai cred că guvernările PSD sunt doar incompetente, cred că sunt rău-intenționate premeditat, poate chiar programatic și cu siguranță instinctiv.

PSD a fost la guvernare, direct sau controlând guvernul din Parlament, mai mult de 20 de ani din cei 29 de după Revoluție (link) iar România este în continuare subdezvoltată, fără infrastructură, fără elemente esențiale de civilizație (canalizare, asistență sanitară funcțională, școală eficientă) etc. Lipsa tuturor acestora nu este o întâmplare; pur și simplu, nu poate fi, oricâtă incompetență ar fi la mijloc. Au trecut, totuși, trei decenii. Și o piramidă dacă s-ar fi început, ar fi fost gata până acum. Iată, am ajuns în situația în care se manifestează în stradă pentru construcția unei autostrăzi către Moldova, nu e ca și cum nu s-ar ști de problemă, nu e ca și cum oamenii n-ar fi în pragul disperării.

Pentru acest partid clientelar, este crucial însă ca un număr cât mai mare de alegători să rămână în dependență cât mai strânsă de stat, iar dependența se menține prin consolidarea sărăciei, nu prin eliminarea ei. Aduc autostrăzile prosperitate? Îi învață școala să trăiască mai bine, prin forțe proprii? Păi atunci doar n-om fi proști să le facem, că nu-i mai interesează zgârciurile pe care le aruncăm noi!

Ce urăște PSD cel mai mult este prosperitatea individuală bazată pe competență și spirit de inițiativă, nu pe parazitarea statului: aceasta este evadarea din rețea, și fiecare evadare prin reușită personală în viață slăbește forța partidului. Fără partid, toți paraziții care-l compun sunt morți, că nu se pricep să facă, de fapt, nimic. Partidul e sfânt pentru că partidul îi hrănește și-i îmbracă, le face vile, îi duce la vânătoare și-n excursii, le dă pensie șamd.

Că veni vorba, ați remarcat cât de obsedat de PSD de Pilonul II de pensii? Sigur, acolo sunt vreo 10 miliarde de euro, dar la Bruxelles sunt chiar mai multe miliarde de euro pentru dezvoltarea României și nu văd vreo preocupare guvernamentală pentru absorbția lor (ba dimpotrivă, mai mult îi irită).

Banii românilor de la Pilonul II sunt în egală măsură o tentație și un pericol pentru PSD.

O tentație, pentru că, dacă reușește să pună, cumva, mâna pe ei, partidul nu e obligat să-i cheltuiască pentru dezvoltarea țării; îi poate folosi tot pentru creșterea dependenței propriilor votanți (noi vă dăm bani, ăilalți, dacă vin, vi-i taie).

Un pericol, pentru că vreo 7 milioane de cetățeni au deja niște mii de euro puse deoparte pentru bătrânețe, fără să fi depins de stat pentru asta, iar banii aceștia cresc tocmai pentru că sunt administrați privat, nu de către stat.

Pilonul II e profitabil, transparent, responsabil, adică tot ce nu e statul, deci face oamenii să cunoască alternativa, ceea ce este inacceptabil pentru colonia de paraziți care stăpânește România.

PSD urăște atât de mult Pilonul II încât e gata, vorba lui Moise, să-și tragă o ghiulea în picior ca să-l desființeze. Iată, partidul invită acum românii să dea năvală la retragerea banilor – luați-vă, proștilor, miile de euro, și spărgeți-le pe ce vreți, luați de la pesedeu! Populism strident, grețos, iresponsabil.

Efectul va fi devastator, atât dizolvarea unor economii ale oamenilor, cât și un puseu de consum de câteva miliarde de euro care va alimenta, evident, economiile altor țări (deficitul balanței comerciale e și acum uriaș), și care va reporni inflația, pentru că de ce să nu depindă din nou prostimea de partid ca să le mărească salariul și pensia cu rata inflației, nu?

Tragedia e că am mai văzut (iar eu am mai și trăit) șmecheria asta ucigătoare, și uite că românii nu par să fi învățat nimic din istorie: în 1990, FSN a dat populației, deodată, părțile sociale, adică fondurile reținute de regimul comunist de la salariați sub pretextul “împroprietăririi” lor cu industria de stat, că așa zicea ideologia partidului, dacă era vorba de “averea întregului popor”, atunci de ce să nu plătească poporul pentru “averea” lui?

Românii au fost în culmea fericirii, uite, bă, am dat lovitura, ne-a dat bani, votăm fesene și pe domnu’ Iliescu, că ne-a îmbogățit!

Îmogățirea asta (și alte măsuri economice imbecile, rău-voitoare) s-a tradus, printre altele, prin explozia inflației, de la 5,1% în 1990, la 170,2% în 1991, la 210,4% în 1992 (date oficiale).

Românii au mâncat și au căcat, iar între astea au și votat, fără să facă legătura între biruința sărăciei și partidul de lichele care le confiscase țara și-i făcuse milionari în milioane fără valoare.

În acest timp, în Polonia, niște oameni politici cu dragoste de țară își sacrificau carierele politice pentru a iniția și coordona o reformă profundă a economiei, pe baze corecte. Rezultatul: Polonia a ieșit din depresia economică post-comunistă în 4 ani, România abia după 11; PIB-ul pe cap de locuitor era practic egal, în cele două țări, în 1990; azi, în Polonia e aproape dublu față de România.

Știu și ce o să urmeze: după ce va falimenta din nou economia (a câta oară în ultimii 70 de ani?) acest partid cu atâtea nume și același nărav va da (din nou, da) vina pe “străini” pentru dezastru. De la “imperialiști” la “agenturi” la “soroșică” drumul nu e nici măcar drept, ci doar circular – un cerc vicios nenorocit; ne-nvârtim pe loc, titirez în mâinile unor ticăloși care nu-și iubesc nici țara, nici poporul, o infecție cu paraziți rezistenți la orice tratament cu cinste și responsabilitate.