Kaltham Alexander Lie Vis mer

Den neste gangen jeg nektes adgang i en muslimsk matbutikk, håper jeg å få det samme forsvar som dere ga til hun som ble diskriminert i hijab-saken.

Jeg blir diskriminert på grunn av min homofile legning. I møte med andre muslimer opplever jeg at det ikke er så veldig mye enklere å være åpen om min identitet i dag enn da jeg kom til Norge 1992.

Muslimer advarer mine venner mot å gå sammen med meg på gata, for deres sikkerhets skyld. Noen gir kjeft. Seinest for tre uker siden fikk to venner av meg beskjed om at de ikke burde sitte sammen med en slik som meg. En venninne ble fortalt at hun kan bli drept om hun fortsetter å gå med meg.

Dette er alvorlig, uakseptabelt og i strid med norsk lov. Jeg er veldig takknemlig for at jeg har venner som forsvarer meg og som ofrer mye for min skyld. Men det burde ikke være slik!

I butikker som drives av muslimer får jeg noen ganger dårlig service. De ser vekk og svarer meg med en sint og aggressiv stemme. Det kan være skremmende når jeg ser hatet gnistre i deres øyne. Andre ganger blir jeg latterliggjort helt åpent. Som oftest later jeg som om jeg ikke forstår hva de sier, men iblant tar jeg til motmæle. Moralpolitiet skal ikke lykkes med å forandre meg.

Det koster ingen ting å være grei og hyggelig mot mennesker uansett hvem de er og hvor de kommer fra. Jeg ønsker selv å være et vennlig menneske. Jeg tror på Gud og mener at han har skapt alt på denne jorda.

Jeg synes det er barnslig og smålig når muslimer ser på meg som et skittent og urent menneske. Vi er alle like i Allahs/Guds øyne. Ingen av oss vet hva som venter oss etter døden. Ingen av oss er bedre enn andre. Vi er alle sammen mennesker.

En norsk mann i 60-åra bosatt i Drammen fortalte meg om at hans mor og far viste ham kjærlighet da han sto fram som homofil. De visste hvordan man gir ekte støtte. Med tårer i øynene fortalte denne mannen meg om hvor takknemlig han var for sine gode foreldre. Jeg lengter etter den dagen en slik historie kan fortelles også blant homofile muslimer i Norge. Men jeg synes at det er vanskelig å holde motet oppe. Jeg er utrygg i landet mitt.

Iblant føler jeg at jeg i praksis ikke har de samme rettigheter som de religiøse. Fanatikere som river ned, og som presser sine urettferdige holdninger på oss, har så god beskyttelse. Deres hat går ut over alle, men det er ekstra vanskelig for sånne som meg. Jeg vil minne statsministeren på hvordan hun reagerte da mulla Krekar truet henne. Han tråkket på henne og hennes verdier. Dette skjer med meg hele tida. Jeg er sliten av å være tapper.

Kjære statsminister Erna Solberg og likestillings- og diskrimineringsombud Hanne Bjurstrøm; jeg ber om at dere tar på alvor den trakassering og mobbing som skjer mot homofile muslimer. Det norske samfunnet skal være rettferdig, menneskelig, og uten tyranniske holdninger.

Jeg kommer aldri til å gi meg. Jeg kommer til å kjempe til det siste for min og andres rett til å være det vi er. All hjelp mottas med stor takk!