Найстрашніший ворог України 19 травня 2017, 05:03 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Вираховування ворогів України стало досить популярним заняттям. Проте одного всюдисущого й підступного ворога все ще не викрито

Після того як Кремль відмовився від вигадок про слов'янське братерство і вторгся до своїх сусідів, не дивно, що перше місце в списку належить Росії. Наступною зазвичай йде корупція. У той час як Росія – ворог біля воріт, корупція – головний внутрішній ворог країни. У список також входить еклектична колекція дрібніших ворогів: від руйнівної бюрократії, еміграції та низької народжуваності до поганих доріг, кумівства і міжнародної байдужості.

Проте один всюдисущий і підступний ворог все ще не викритий. Мова йде про негатив, що обволікає сприйняття українцями своєї країни. Більшості іноземців, що проживають в Україні, знайома картина: нескінченні розмови з українськими друзями і колегами, що розглядають прояви оптимізму як чарівну, але дитячу ваду. Завжди чекати гіршого, знаходити шипи на кожній троянді, помічати лише ложку дьогтю – це дуже виснажливе заняття.

Яскравий приклад – українська сага з безвізовим режимом в країни ЄС. Спочатку концепція безвізового режиму піддавалася публічним глузуванням, що тривали на кожній стадії процесу. Всі, від телевізійних аналітиків до базік із забігайлівок, були впевнені, що будь-які зусилля марні. Українці самі себе накручують. Нікому вони не потрібні.

Коли Україна, нарешті, опинилася за крок від перспективи безвізових подорожей, лірика змінилася, але мелодія залишилась незмінною. Той же натовп тепер заявляє, що безвізовий режим не вартий усіх цих зусиль. Так багато документів! Ніяких гарантій! Їм буквально неможливо догодити.

Хороші історії на українському телебаченні зустрічаються рідше, ніж посмішки в радянському фотоальбомі

Практично будь-яка позитивна зміна в Україні пропускається через цинізм і негатив. Система державних закупівель ProZorro отримала міжнародні нагороди, заощадила мільйони доларів і була запозичена іншими країнами. ProZorro заслуговує похвали, як приклад української переваги та інновацій. Але багато людей з більшою ймовірністю чули про ProZorro завдяки різним теоріям змов, які називають систему ще однією схемою для чийогось особистого збагачення.

Недавній пісенний конкурс Євробачення в Україні – ще одна історія успіху, що не зуміла пробитися через горезвісне негативне сприйняття більшості українських обивателів. Захід можна назвати тріумфом майже за всіма параметрами: європейські гості захоплювалися красою Києва, гостинністю господарів і професіоналізмом самого шоу. Успішне проведення конкурсу кинуло виклик негативним стереотипам, позиціонуючи Україну як споконвічно європейську націю. Проте на теренах українського інформаційного простору цей позитивний меседж був ледь помітним. Замість цього увагу зосереджено на передбачуваній корупції, тимчасових ускладненнях у повсякденному житті й появі напівоголеного пранкера на сцені під час фіналу конкурсу. Втрачена ще одна можливість прищепити українцям почуття гордості за свою країну.

Цей загальний негатив насправді не позбавлений підстав. Багато в чому це логічний механізм захисту, заснований на гірких уроках історії. З 1991 року український досвід самоврядування глибоко розчаровував. Володіючи серйозною матеріальною базою, країна поступово сповзала на пострадянське дно, на тлі інституціональної корупції біблійних масштабів і регулярних економічних невдач, які збагатили крихітну меншість, і залишили при цьому більшість українців у злиднях.

До здобуття незалежності історія країни була ще більш руйнівною. Окупована і розділена на сотні років, Україна опинилася в центрі тоталітарного апокаліпсису в першій половині ХХ століття, страждаючи більше, ніж будь-яка інша нація від рук Гітлера і Сталіна. В період між 1917 і 1953 роками було вбито від десяти до двадцяти мільйонів українців, але ці приголомшливі злочини здебільшого залишаються невідомими за межами країни. Такої історичної травми могло бути достатньо, щоб схилити українців до негативного мислення. У поєднанні з легендарним фаталізмом слов'янських переказів це більш ніж пояснює сильні підтексти негативу в сучасній Україні.

Тим не менш, важливо визнати, що цей негатив служить функції самосправджуваного пророцтва. Постійне зменшення шансів України гальмує процес післямайданівських перетворень. Реформаторам набагато важче підтримувати необхідний імпульс для подолання десятиліть інертності. Негатив зміцнює позиції тих, хто виступає за бездіяльність і покірність перед неминучістю. Це також поганий сигнал для міжнародних інвесторів. Я зустрічався з численними делегаціями потенційних інвесторів. Їх збентежив похмурий тон, з яким вони зіткнулися під час візитів в Україну. І, незважаючи на те, що деякі представники уряду та ділових кіл піднесли їм збалансований огляд позитивних змін і подолання проблем, багато хто все ж малював картину невблаганного песимізму. Як і очікувалося, такий підхід не вселяє довіри інвесторів.

Засоби масової інформації також відіграють в цьому не останню роль. Хороші історії на українському телебаченні зустрічаються рідше, ніж посмішки в радянському фотоальбомі. Замість цього глядачів годують щоденним раціоном бідності, несправедливості та злиднів. Україна, зображена у вечірніх новинах практично на кожному телеканалі, – похмуре і непривабливе місце. Західні кореспонденти, які відвідують Україну і перебувають у Москві, також допомагають підтримувати цей тон вкрай негативного і похмурого висвітлення України в міжнародних ЗМІ.

Як можна розірвати це замкнене коло? На відміну від інших своїх ворогів, Україні не потрібно вести пряму війну проти негативу. Рожеві окуляри навряд чи корисні в нинішній ситуації, і чесна оцінка недоліків країни потрібна для досягнення змін, передбачених Майданом. Тим не менш, вже давно назрів більш дотепний підхід до справ країни.

Україна, безумовно, недосконала. Вона пережила одну з найбільш бурхливих історій у світі й застрягла, можливо, з гіршим сусідом на планеті. Корупція носить ендемічний характер. Люди бідні. Але тут також є місце диву надії, коли активісти створили живе і процвітаюче громадянське суспільство. Це край, де полум'я свободи пережило одну з найпохмуріших глав людства, де традиції гостинності та відкритості кидають виклик багатовіковому політичному насильству і зазіханням. Ігнорування проблем України було б дурним і контрпродуктивним, але ігнорувати достоїнства й досягнення країни також непростимо. В українців є набагато більше приводів для національної гордості, ніж вони самі думають, і вони можуть зрозуміти, що ця гордість сама собою може стати першим кроком до успіху.

Новое Время володіє ексклюзивним правом на публікацію матеріалів Atlantic Council. Републікування повної версії тексту заборонене

Оригінал

Більше поглядів тут