До війни Вадим Остапчук жив у Донецьку, займався бізнесом і був співзасновником хокейного клубу. Після початку Євромайдану приїхав до Києва і вступив до 8-ї Афганської сотні Самооборони. У самому Донецьку в березні 2014-го одним із перших організував загін з охорони проукраїнських мітингів. З початку травня 2014 року вступив у добровольчий батальйон «Дніпро-1», був заступником командира 5-ї роти.

«До нього в Донецьку добре ставилися. Брав участь у багатьох операціях. У перших рядах став добровольцем, позвав за собою багатьох хлопців. Воював», — розповідає про Остапчука учасник бойових дій і член партизанської групи «Равлик» Богдан Чабан.

Що було далі, Остапчук розповів у першій серії «Різдвяних зустрічей з президентом»: «Нам кудись треба було повертатися [додому в Донецьк], а повертатися було нікуди. І тут мені запропонували друзі роботу в Одесі. Знадобився наш досвід, повʼязаний із безпекою в місті».

У квітні 2015 року в Одесі створили «Муніципальну охорону» — комунальне підприємство за проектом міського голови Геннадія Труханова. Воно мало стежити за безпекою працівників мерії, які демонтують незаконні МАФи, допомагати стягувати адміністративні штрафи та охороняти муніципальні установи. 8 вересня директором КП призначили Остапчука.

Навесні 2016 підприємство отримало ліцензію, а його працівники — право застосовувати спецзасоби: газові балончики, гумові кийки, наручники. В «охороні» до того моменту працювали колишні міліціонери та військові, зокрема й ветерани АТО. Попри всі запевнення Труханова у тому, що «Муніципальна охорона» не стане приватною армією, щонайменше двічі муніципали брали участь у розгоні наметових містечок антитруханівської опозиції та засвітилися ще в кількох конфліктах. У вересні 2018 року на Міжнародній конференції з прав людини у Варшаві зачитали доповідь про ситуацію в Одесі. У ній «Муніципальну охорону» назвали «приватною армією» міської влади.