Tankeløs internasjonalisering ved norske universiteter

Hvorfor skal vi ha universiteter i Norge?

I mange fag har norske stipendiater knapt noen mulighet til fast ansettelse, fordi alle stillinger blir utlyst internasjonalt og fordi noen av de mange utenlandske forskerne uten jobb hjemme, vil være kommet lenger i publisering, skriver Øyvind Østerud. Shutterstock/NTB scanpix

Øyvind Østerud, professor i statsvitenskap, UiO

19. juni 2017 21:45 Sist oppdatert 20. juni 2017

Viten er Aftenpostens satsing på forskning og vitenskap, der forskere og fagfolk fra hele landet bidrar med artikler.

I Uviten skriver Nina Kristiansen, Kristian Gundersen, Øyvind Østerud og Simen Gaure hver uke om det de mener er dårlig forskning, flau formidling, kunnskapsløse politiske forslag og ren fusk.

Internasjonalisering er det mest motstandsløse honnørordet i forskning og høyere utdanning. Målet for alle norske universiteter er å bli «internasjonalt ledende». Det krever forskermobilitet over landegrensene, spissing av satsing og kompetanse, flere utenlandske studenter og ansatte, sterkere konkurranse og mer internasjonal finansiering.

I Kunnskapsdepartementets ferske høringsbrev om revisjon av langtidsplanen for forskning og høyere undervisning, står det at en av de langsiktige prioriteringene er «verdensledende fagmiljøer».

Øyvind Østerud, professor i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo. UIO



Det går en grense

I en viss forstand er internasjonalisering selvsagt. Vitenskapen kjenner ikke landegrenser. Internasjonal publisering og kontaktnett er nødvendig. Utenlandsopphold og rekruttering utenfra er en avgjørende stimulans til gode fagmiljøer.



Det går likevel en grense for internasjonalisering før alle universiteter og fagmiljøer like gjerne kunne ligge i USA eller Kina. Hvorfor skal de ligge i Norge hvis målet er maksimal internasjonalisering?

Offisielt er dette spørsmålet tabubelagt. Offentlig er kritikken reist av en enslig svale i et enkelt avisoppslag i fjor høst – historikeren John Petter Collett i Morgenbladet 7. oktober – for så å bli avfeid. Bare så det er nevnt: Collett var hovedansvarlig for Norsk universitetshistorie i 9 bind ved 200-årsjubileet i 2011.



Mister tillit

Universitetene har vært organisert etter et annet prinsipp gjennom hele sin historie. Det nevnte høringsbrevet har dette prinsippet som prioritert mål i et punkt foran «verdensledende». Det dreier seg om universitetenes og vitenskapens samfunnsoppdrag. Med dette menes ekspertise og profesjoner som det norske samfunnet er avhengig av. Inngående kjennskap til norske institusjoner, historie, ordninger og regelverk er helt avgjørende.

Les også Det er uklokt å innføre skolepenger | Curt Rice

Mange fag gjør seg selv irrelevante og mister tillit og legitimitet hvis de forsvinner ut, ikke kan kommunisere på norsk, ikke kan utrede norske forhold og bryter båndet til en skattebetalende offentlighet.

Færre norske ansatte

I flere fag er det nå knapt en eneste norsk statsborger i vitenskapelig rekrutteringsstilling. Fra 2007 til 2012 utgjorde utlendinger 60 prosent av den samlede veksten i antall forskere. I mange fag har norske stipendiater knapt noen mulighet til fast ansettelse, fordi alle stillinger blir utlyst internasjonalt og fordi noen av de mange utenlandske forskerne uten jobb hjemme, vil være kommet lenger i publisering. Dermed synker også motivasjonen blant norske studenter.

Les også Jeg frykter at studentene vil lide mest under fusjonsfeberen som går over landet | Elisabeth Gording Stang



Alle ansvarlige sier at dette ikke er dramatisk nå. Nei, kanskje ikke, men det er høydramatisk om fem eller ti år, hvis vi bare trendforlenger endringen de siste fem årene. For noen fag med profesjonsutdanning i kultur- og samfunnsforhold som sentral oppgave, er denne utviklingen – om den fortsetter som nå – en styrt avvikling. Det er en nedskalering til små og spesialiserte forskningsfag som kunne vært drevet hvor som helst i verden.

Et ekte dilemma

Forholdet mellom internasjonalisering og samfunnsoppdrag er et ekte dilemma, en seilas der begge ytterpunktene er ødeleggende. Ubegrenset internasjonalisering betyr at det er irrasjonelt å ha universiteter i en språklig og kulturell utkant som Norge. Hvis samfunnsoppdraget skal ivaretas, er det på høy tid med en gjennomtenkt strategi.

Følg Aftenposten Viten på Facebook og Twitter!

Les flere Uviten-artikler:

Nina Kristiansen: Forskerne har for stor makt når forskning formidles

Kristian Gundersen: Er fysikerne intellektuelle bedragere?

Simen Gaure: Yr.no feilinformerer om klimaforskning

Øyvind Østerud: Vi og De andre - skillet som ikke lar seg utrydde

Nina Kristiansen: Foreldre holder barna på unødvendige dietter

Kristian Gundersen: Er forskningspolitikken forskningsbasert?

Simen Gaure: Hvorfor tror ikke alle på forskning?