Oppgitte over å se forhandlingene om en friere verdenshandel i Verdens Handelsorganisasjon stå bom fast, fordi flere enn 160 land er altfor uenige om reglene, fant de økonomiske stormaktene EU og USA det lurere å inngå en egen avtale. Forhandlinger om Transatlantisk Partnerskap for Handel og Investering (forkortet TTIP på engelsk) tok til i 2013. Samtidig har 50 land, deriblant Norge, med EU og USA som pådrivere, forhandlet om frihandel for tjenester, kalt Avtale om Handel med Tjenester (TISA), som vil omfatte 70 prosent av verdens tjenestenæringer. EU, som er sterkest i verden på tjenester, har kalt TISA en «spydspiss». Fra før av forhandlet EU med Canada om Omfattende Avtale om Økonomi og Handel (CETA). Den var i juni klar til godkjenning av EU-rådet og Europaparlamentet. Men den skal også godkjennes av parlamentene i medlemslandene, en politisk innrømmelse som handelskommissær Cecilia Malmström innrømmer skyldes politisk press.

Les også: Markedets våte drøm.

Frankrike vil på det uformelle toppmøtet i Bratislava 22. september kreve forhandlingene om TTIP stanset. Den tyske næringsministeren, sosialdemokraten Sigmar Gabriel, sier avtalen er død, og det samme mener statsministrene i Belgia og Østerrike. Statsminister Alexis Tsipras i Hellas sier hans regjering aldri vil godkjenne avtalen. Det dufter veto fra mange kanter. De som vil redde TTIP «bøyer seg over et lik», «avtalen var dødfødt», skriver Nicolas Delmas, en tidligere jurist ved EU-domstolen, i avisa Le Monde. Men Malmström og presidenten i EU-kommisjonen, Jean-Claude Juncker, gir seg ikke. Forhandlingene blir ikke ferdige før jul som planlagt. Målet er nå å rekke det før Barack Obama går av som president i USA 20. januar. Det er høyst tvilsomt.

Motstanden mot avtalene har vokst i Frankrike og Tyskland, hvor det er avgjørende valg neste år, og det samme har skjedd i flere EU-land. Storbritannia, den sterkeste pådriveren for frie markedskrefter, er på vei ut av EU, noe som skjer med en folkelig understrøm av motstand mot globalisering. På ytre høyre vokser EU-fiendtlige krefter i mange land. Ytre venstre, som også er i vekst, er for EU, men mot et altomfattende frislepp av markedskreftene. Og nå slutter sosialdemokratene på midten seg til motstanden. I flere tiår har EU med en nyliberalistisk vind i ryggen vunnet fram med privatisering, avvikling av offentlige monopoler og et friest mulig marked. Nå blåser det motvind fra alle kanter.

Disse avtalene er sydd over samme lest. Formålet er å fjerne tollmurer, i den grad de ennå finnes, og å fjerne reguleringshindre som står i veien for frihandel med varer og tjenester. Baklysene på biler har ulik farge i USA og EU, til plage for bilindustrien, men dette er det ikke så vanskelig å endre. Verre er det med britenes venstrekjøring. Landbruket har vakt stor strid. USA vil ha adgang til markedet i EU med kylling vasket i klor, biff med veksthormoner og genmodifisert mat. Men her har EU trukket ei «rød linje» på grunn av stor motstand i Europa.

EU-kommisjonen har lovt å holde offentlige tjenester unna markedet, men ikke klargjort hvor grensa går. Først ville EU lage ei liste over hva som skal liberaliseres, men godtok etterpå kravet fra USA om ei liste over hva som ikke skal privatiseres. Det kan få store følger, fordi alt som måtte dukke opp og ikke står på lista, tilhører det frie markedet.

Voldgiftsdomstoler med private dommere, utenfor rettsvesenet, som skal avgjøre tvister mellom investorer og stater, vekker kraftig motstand. Selskaper kan saksøke stater, men ikke omvendt. Heri ligger også en «skralle-regel». Formålet er å gi investorer «trygge rammevilkår». Et selskap har rett til erstatning dersom deres jernbane eller sjukehus overtas av staten. Det er en garanti for «evig privatisering».

Les også - Debatt: Det er en svært lite demokratisk sivilisasjon vi ser stige opp av TISA-avtalen

En studie fra EU-kommisjonen påstår at TTIP vil gi 119 milliarder euro i gevinst for EU fram til 2027, ikke så mye når det deles på år. Kritikerne mener den overser tapene. Sterke tjenestenæringer i EU kan tjene mye i markedet for offentlige tjenester i USA, men jordbruket i EU kan tape kraftig om industri-jordbruket i USA slipper inn i EU.

Motstanderne av TTIP bruker forkortelsen TAFTA, for Transatlantisk Frihandelsavtale. Tilhengerne snur deres innvendinger på hodet og sier at man i partnerskap kan skjerpe kravene til klima og miljø, sosial rettferd, folkehelse og politisk, demokratisk styring. Kampen om CETA i høst vil vise styrkeforholdet.

Men et grunnleggende spørsmål er om ikke EU og USA er rike nok. Det er bare rikdommen som er stadig skjevere fordelt.