Infractiunea de abuz in serviciu, ca atare, ar fi aneantizata de introducerea unui prag al prejudiciului. "A lasa la luminile judecatorului" este cea mai buna solutie pentru a evita injustitia.

DNA nu si-a depasit atributiile in cazul Belina. Este cel putin amoral sa incapsulezi in sacralitati si imunitati nelegitime operatiuni nelegale.

Daca ar fi existat o DNA a vremurilor trecute, am fi scapat si de Holocaust, dar si de 30 decembrie din damnatul an uzurpator de Coroana si suveranitate.

Justitia romana a devenit un model prin eficienta si multi confrati din strainatate si-ar dori un sistem de acest gen, admirabil prin efectele-i pozitive de responsabilizare a actorilor politici.

"Recursul compensatoriu" disimuleaza o gratiere partiala insolita, fara limite temporale, fara indicatii calitative privindu-i pe beneficiari, fara definirea componentelor punitiunii. Nu exista exigente europene carora sa li se raspunda prin gratieri disimulate.

Se ajunge la un paradox: toti isi doresc "conditii necorespunzatoare" pentru a beneficia de purjarea unei parti importante din pedeapsa. Nu-i ofensatoriu lucrul acesta pentru ideea de justitie, oare?

Controlul judecatorului, purtator singular si indivizibil de putere etatica, ii revine doar altui judecator, pe care normele de procedura il desemneaza pe baza de competenta, nu de circumstante aleatorii.

In Parlament si la Ministerul Justitiei este cautat un prag pentru infractiunea de abuz in serviciu si el ar putea fi anuntat cat de curand. Care considerati ca ar trebui sa fie el?

Unii spun ca e prea vag. Daca cineva ajunge condamnat pentru un prejudiciu derizoriu?

CCR a fost sesizata cu privire la existenta unui conflict de natura constitutionala intre DNA si Guvern in privinta Dosarului Belina. Este justificata aceasta sesizare? Si-a depasit DNA competentele constitutionale?

Cum apreciati recenta decizie a CCR care o obliga pe dna Kovesi sa se prezinte in fata unei comisii parlamentare de ancheta?

Eliberarea din inchisori a mii de detinuti carora, in virtutea L 169/2017, le-a fost redusa automat o cincime din pedeapsa, reprezinta o gratiere mascata sau indeplinirea unei exigente europene?

Modificarea Legilor Justitiei este o autentica epopee. Mai intai am avut proiectul dlui Toader, respins categoric de CSM si o buna parte dintre magistrati. Avem acum proiectul Iordache, care a eliminat o parte dintre probleme, cum ar fi eliminarea presedintelui din procesul de numire a procurorilor sefi si trecerea Inspectiei Judiciare la Ministerul Justitiei. Exista capcane noi, la o prima vedere, in acest al doilea proiect?

Care credeti dvs ca ar trebui sa fie statutul Inspectiei Judiciare?

De ce inacceptabil?

Proiectul Iordache il pastreaza pe presedinte in procesul de numire a procurorilor sefi, dar oricand el poate fi modificat. Cine ar trebui sa numeasca procurorii sefi?

V-ati pronuntat ferm impotriva sectiei speciale pentru investigarea magistratilor. De ce?

Proiectul Iordache presupune doua pericole majore: ancheta specializata pe magistrati, un fel de vanatoare de vrajitoare, si raportul in Parlament, arata prof. univ. Ciuca intr-un interviu acordatIn aceasta materie m-am pronuntat inca din perioada discutiilor aprinse din jurul OUG 13. Categoric, aceasta infractiune care este, cum imi place sa spun, "poliedrica" - una ce totalizeaza atitudinile, conduitele noastre de functionari si care aduc atingeri nelegitime semenilor nostri - este incompatibila cu "pragul valoric". Infractiunea, ca atare, ar fi aneantizata prin denaturare.La aceasta fapta, existand o infinitate de ipostaze umane de luat in seama, fara alt numitor comun decat starea de transgresiune a legilor, de abuz, totul devine relational, circumstantial, aleatoriu.Doar in odioasele sisteme non-umaniste, fundamentaliste, ultra-punitiviste. In Europa civilizata, nu., atat in sensul exageratei clemente, cat si in al exageratei punitiuni.Acest lucru se intampla sa functioneze in toate societatile civilizate in care Justitia nu este doar un aparat de represiune, cat un veritabil cult dedicat vietii publice morale, demne, detasata de obsesia propasirii personale in dauna exemplaritatii civice.Si, daca ar fi sa am dreptul de-a adresa o exortatie cuiva,in ratiunile ei, in puterea ei regenerativa si, mai ales, in non-partizanatul acesteia.Nici dupa minimala interpretare strict literala. Imi place sa glumesc, facand conjecturi, fireste, si sa le spun studentilor mei ca,Si de cate altele am mai fi scapat...Ultimii 12 ani, insa, prin efectul asocierii si, apoi, al integrarii in UE, i-au dat aripi Justitiei romane. A devenitSi romanii au intuit ca pot visa la eradicarea marii coruptii dupa succesele acestei Justitii aflate sub MCV... (alta trista poveste). Au fost capabili de cele mai impresionante demonstratii de solidaritate sociala in favoarea unui ideal precum cel al Justitiei; si in ce teribile conditii meteo...Revenind la intrebarea dumneavoastra, pot spune ca m-am pronuntat de multe ori, in conjuncturi si contexte diferite si de principiu, nu doar legat de cazul Belina, in sensul desanctificarii spatiiilor de "azil", de non-drept, cum spunea genialul profesor Carbonnier.Cred ca,Intre oportunitatea legislativa si scopurile si interesele individuale, mereu chestionabile, fiind inacceptabile in randul legiuitorilor, ei bine, distanta poate fi, uneori, cosmica.Daca, in opinia mea, si prosopopeea legii este chestionabila, prin silogismul, ordonantele de urgenta sau celelalte acte normative, cu atat mai mult...De principiu, comisiile speciale, formate din non-specialisti in anchete si judecati, departe de exigentele impuse si celui mai proaspat jurat, departe de orice minimala rezerva, inclusiv doctrinara, ideologica, trezesc mefienta noastra, a publicului neavizat.Avem tendinta sa credem mai mult in investigatiile detectivilor particulari, in acelea ale jurnalistilor specializati, in aceea ultracalificata a agentiilor dedecat in comisiile politice care au transmis deja in public profilul si parti prezumtioase ale raportului final.Cand, subiect al interogatoriilor de acest gen este un justitiar (judecator, procuror, avocat, necesarmente independenti), mefienta noastra sporeste., bunaoara, calitatea invatamantului si problema manualelor, sau calitatea apei, sau risipa si birocratia stufoasa etc. Daca, pornind de la cercetarea unor fenomene sociale, se pot identifica elemente ale unor fapte de natura penala, fireste, respectandu-se principiul separatiei puterilor in stat, vor fi informate institutiile abilitate a le cerceta.Inca de anul trecut, dar, mai ales, din zorii acestui an, s-a vorbit in mediul public si se vorbeste mai ales azi, dupa un prim set de efecte, despre "recursul compensatoriu".Conceptul, ca atare, disimuleaza o gratiere partiala insolita, fara limite temporale, fara indicatii calitative privindu-i pe beneficiari, fara definirea componentelor punitiunii.Era un concept acceptabil,in raporturile dintre condamnatii privati de libertate si stat doar in societatile ce recunosteau ordinele senioriale, cand fiefuri intregi de suveranitate etatica le erau, de facto, "inchiriate" senioriilor... De fapt, era o favoare factuala, determinata de considerente extrajudiciare...La limita, este un concept valabil doar in relatiile contractuale si delictuale si doar sub forma "indemnitatii compensatorii", ceea ce presupune intotdeauna un calcul valoric, nominal, nicidecum unul procentual.Calculul procentual conduce la paradoxuri, mai ales in campul drepturilorsubiective, fara posibilitatea estimarii patrimoniale.In sfarsit, uitandu-ma la cele sase criterii utilizate de Legea 169 de aplicare recenta, cred ca,. De ce? Antropologii Dreptului ne-ar spune ca juxtapunerea unui criteriu general, aparent obiectiv, unuia subiectiv prin definitie nu poate conduce decat la un astfel de fenomen de tipUn articol al legii interzice aspiratia legitima la "conditii necorespunzatoare", dar acest lucru nu-i, oare, viciat moral? Iata cum se ajunge la un paradox aparent imoral:In societatile europene vestice s-a inteles ca ea, clementa, trebuie determinata de factori subiectivi, de satisfacerea unor exigente morale fixate pe comportamente individuale, exigente care, odata exprimate, consolideaza autoritatea Justitiei, nu o dilueaza.Ca atare, gratierile colective sunt doar pagini de trecute istorii, iar cele individuale sunt tot mai rare si sunt astfel concepute incat sa nu lezeze autoritatea Justitiei independente. Morala. Nu scapi de "locatari" alungandu-i, ci oferindu-le un adapost "corespunzator"...Proiectul Iordache comporta, in opinia mea, doua pericole majore. Unul estein conditiile inexistentei unui interes evident al statului (precum in cazul militarilor, detinatori de secrete militare...).OareIn sfarsit, suprapunerea unei instante deontologice Justitiei este absolut inacceptabila. Sub masca independentei de ministrul-politician, pericolele se multiplica. Si apoi, ce sa controleze?Controlul Justitiei inseamna abolirea ei. Au facut-o comunistii cu activistii lor specializati. Rezultatul? - Fiasco total.De-a lungul timpului am sustinut o opinie constanta. M-am pronuntat, create ad hoc, in fiecare instanta sau parchet, ori de cate ori va fi fiind nevoie in raport cu statutele particulare ale judecatorilor sau procurorilor, de ce nu?, ale avocatilor.Controlul judecatorului, purtator singular si indivizibil de putere etatica, ii revine doar altui judecator pe care normele de procedura il desemneaza pe baza de competenta, nu de circumstante aleatorii. Este cel mai strict si stratificat control, de la fond, la apel, recurs, cai extraordinare de atac, eventual, recursul la instantele europene..., cu atat mai mult atunci cand judecatorul este si suprem, cazul celor de la ICCJ.De doua ori inacceptabil: neavand dreptul sa deschida vreun dosar, deoarece, invers, ar fi una dintre cele mai grave infractiuni impotriva actului de justitie,In sfarsit, daca inspectarea judecatorilor s-ar realiza pe principiul "externalizarii" acestui serviciu (cu repetarea situatiilor jenante din anii comunismului, cand activisti calificati pe domenii diferite erau constransi sa incheie rapoarte dezavuate, de cele mai multe ori, de catre ei insisi, intr-o atmosfera de-a dreptul kafkiana), atunci s-ar incalca si mai grav principiul independentei justitiei.Justitia, fiind, in coplesitoare proportie, un act public, nu poate fi decat unul politic. Dar, din fericire, Justitia nu-i doar un act public, este si un act suveran; din acest motiv publicul o urmeaza, nu ea urmeaza publicului.Din aceste motive, ea. Bine, dar noi am fost vaduviti de buna noastra regalitate, injust si absolut ilegal, infractional, uzurpata... Si-atunci, in absenta, sper trecatoare, a regelui, pe cine alegi sa-i desemneze pe titularii, la varf, ai Justitiei?Fireste, pe acela care garanteaza forta Constitutiei si, mai ales, suvernitatea, pe presedintele tarii ca sef al statului. Lui ii revine in mod natural acest rol, cu atat mai mult cu cat, dupa depunerea juramantului de investitura, ii este refuzat, fie si formal, partizanatul politic.Un fel de "parchet militar in haine civile" pentru "infractori speciali", cu chip de judecatori sau procurori (de ce nu si avocati, contributori egali la actul de infaptuire a justitiei?)Judecatorii si procurorii ce-au comis infractiuni, luare de mita indeobste, au fost judecati chiar si in perioada comunista de instantele comune dupa ce fusesera investigate faptele lor de procurori obisnuiti.Si asta, fara imunitati, fara "sanctificari" ale unor domenii particulare de activitate. Exista, fara indoiala, justitie specializata; bunaoara, justitia militara, dar pentru cauze speciale de interes national sau chiar international.In domeniul nostru, dimpotriva, interesul national este ca incoruptibilitatea judecatorilor, a procurorilor, a tuturor celor care, direct sau indirect "impart dreptatea", sa devina element esential de cultura juridica. Iar cultura juridica se difuzeaza transparent, deschis, cat mai liber cu putinta.