Pentru mine condamnarea lui Cristian Poteraș (vezi aici) reprezintă o injecţie cu optimism că băieţii şi fetele tineri în spirit din presă (indiferent de vârstă şi laurii din palmares) mai pot zgâlţâi pe ici pe colo sistemul corupt care guvernează România.

Schema afacerii

Ancheta am scris-o în 2006, la 3 luni de la angajarea mea în presă, la departamentul de educație al ziarului Gândul. Într-o zi m-am dus la Institutul de Biologie, să fac un reportaj despre spirulină și am sfârșit prin a investiga felul cum o grupare din care făceau parte Cristian Poteraș, Fabian Schwartzenberg (fratele lui Elan), verișorul soției lui Poteraș (Lucian Grecu) și alți câțiva își însușeau terenuri extrem de valoroase din patrimoniul statului. Schema era simplă. Un moșuleț sau o băbuță care avea teren pe la periferia Sectorului 6 (foste comune înglobate ulterior prin expansiunea Capitalei),cerea să i se rerocedeze terenul (ogor, ogradă). Comisia de retrocedări de la Primărie spunea că nu mai are terenul în fizic, așa că-i oferea moșului/băbuței un teren în compensare. Așa s-a ajuns ca persoane care au avut terenuri la capătul Prelungirii Ghencea, să primească în incinta Institutului de Biologie al Academiei Române (pe Splaiul Independenței, peste râu de Sema Park, lângă ștrandul Crângași) și în incinta ICECHIM (cu ieșire la Calea Plevnei, aproape de sediul CSM și la Splaiul Independenței).

Toți ne-am dori să fim moșuleți/băbuțe care pentru 4 hectare de teren de la periferia Capitalei, să primim pe Splai vreo câteva hectare. Însă Poteraș nu s-a gândit la cei cărora le retroceda terenul, ci la cei care cumpăraseră drepturile litigioase. Adică gașca din care făceau parte mezinul familiei Schwartzenberg și verișorul nevestei lui Poteraș. Adică pe românește, Poteraș își dădea acele terenuri crème de la crème, lui.

Așa am aflat că Poteraș, în lăcomia lui, a retrocedat găștii din care făcea parte inclusiv o parte din curtea Clubului Rapid, echipa unde el a crescut ca luptător până când a ajuns campion.

În tot procesul ăsta de documentare a investigației mele, fiind novice în ale meseriei de jurnalist de investigații, am beneficiat de norocul începătorului, dând de o doamnă binevoitoare care mi-a arătat niște documente cadastrale. Pe una din foi, doamna cu pricina a pus degetul pe numele cabinetului notarial unde s-au încheiat tranzacțiile cu terenuri. Era cabinetul Manuelei Mitrea (fosta consilieră a lui Miron Mitrea, care în circumstanțe necunoscute nouă s-a metamorfozat în notăriță fără concurs, doar prin semnătura controversatei Rodica Stănoiu, când era Ministru al Justiției). Iar sumele erau uriașe, de câteva zeci de mii de euro comision notarial. În schema apărea și numele prefectului Capitalei, Mioara Mantale, care a girat toată potlogăria.

Telefonul de la Schwartzenberg. Elan, nu Fabian

Cu Fabian Schwartzenberg nu am putut vorbi. Era inexistent ca personaj. Am cerut asistentei Mihaelei Rădulescu să ia legătura cu el ca să-mi ofere punctul de vedere. Nu m-a sunat Fabian, ci Elan, care mi-a explicat patern că el e prieten cu CTP și că s-a oferit să finanțeze ziarul Gândul atunci când el a decis să plece cu echipa de la Adevărul. Și mi-a explicat că n-are rost să public articolul. Ulterior am aflat că de fapt Elan era în spatele fratelui său, lucru recunoscut și de Mihaela Rădulescu în scrisoarea deschisă publicată după divorț.

Nu cred că ce zicea despre relația cu CTP era real, din moment ce Gândul condus de CTP a publicat povestea, întâi pe online (seara) și a doua zi la tarabe în print. Ei, în seara în care a intrat articolul pe online, am fost sunat pe la 23.30 și trezit din somn de purtătorul de cuvânt al ANCPI, care a ținut să-mi comunice că mi-a trimis răspunsul la solicitare prin fax. La 23.30 noaptea. Am înțeles de ce, de-abia dimineață.

A doua zi pentru mine a fost ca la înmormântare. Șefa mea era îngrijorată. Mi-a spus că îl sunase Răduleasca pe CTP să facă scandal. Mioara Mantale, care refuzase să îmi dea un punct de vedere, brusc a cerut drept la replică, bazându-se pe elemente ce apăreau în faxul de la ANCPI. Cert e că vreo săptămână am umblat ca un zombie prin redacție. Mi-era rușine să dau ochii cu colegii. Până într-o zi când a venit la mine un coleg vechi pe administrație și m-a muștruluit: ”Să nu mai faci așa. Data viitoare cere-mi părerea”. El era unul din cei doi colegi desemnați să mă ajute în relația cu Mioara Mantale, ca să obțin informațiile și care nu mă ajutaseră. El era totodată cel care, mai târziu, urma să devină director la Direcția de comunicare a Primăriei lui… Poteraș.

Și, totuși, un procuror DNA s-a sesizat

Peste ani, în 2011, am aflat fără să vreau că, de fapt, prima mea investigație de anvergură a contat totuși pentru cineva. Că un procuror DNA s-a sesizat și a deschis o anchetă. Astfel s-a descoperit că Poteraș nu luase doar terenurile de pe Splaiul Independenței, ci că gruparea lui își trăsese câte o parcelă valoroasă pe multe bulevarde importante din Sectorul 6, prin aceeași schemă a retrocedării în compensare către persoane care semnaseră promisiuni de vânzare cumpărare cu gruparea Schwartzenberg-Poteraș, urmată de schimbarea proprietarului de mai multe ori în timp foarte scurt, ca să se piardă urma ilegalității.

Interesant e totuși că dosarul a zăbovit la DNA timp de 5 ani înainte de a fi trimis în instanță. La fel, comic e că procurorii au scris că verișorul soției lui Poteraș ar fi fost fugit în America. Când colo el se întâlnea cu brokeri pentru tranzacții la bursă în numele lui Poteraș, Au fost anii când Poteraș putea fi văzut dând din coadă zglobiu în jurul deputatei de Drumul Taberei, doamna Elena Udrea. De altfel, Poteraș a și intermediat câteva afaceri profitabile cu patrimoniul statului, către gruparea Cocoș (soțul pe atunci al Elenei Udrea). E vorba de Piața Crângași. Dar e vorba și de terenuri extrem de valoroase aparținând Institutului Pasteur, care au ajuns la Narcisa Georgescu, cea mai bună prietenă a Elenei Udrea în acea perioadă.

”Am primit telefon de la 9”

Odată cu trimiterea dosarului în instanță, am republicat povestea prezentând și noile date descoperite de procurori, în România Liberă. Redactorul șef pe print a considerat că e o poveste ce merită să fie deschidere de ziar. Așa a și fost în ediția tipărită. Pe online, pe la mijlocul zilei, articolul, deși era de departe cel mai bine citit text în contoarele de accesări ale RL, redactorul șef de la online l-a scos brusc scos și l-a înlocuit cu un interviu placid – moartea pasiunii – cu o doamnă. Multă vreme am încercat să găsesc explicații, până când un șef din redacție a fost onest și mi-a răspuns: “Crezi că eu eram prost să-l scot? Am primit telefon de la 9”. Nouă e etajul unde își aveau birourile managerii trustului Medien Holding. Ulterior, la foarte scurt timp după incident, a fost organizată o mare festivitate la Teatrul Național în cinstea celui mai vechi cotidian din România, la care patronul Dan Adamescu a invitat o pleiadă de VIP-uri dâmbovițene. Întâmplarea face că în una din fotografiile care făcea reclamă evenimentului, apărea Cristian Poteraș dând mâna cu… nu-mi mai amintesc cine, din trust. Era perioada când Elena Udrea era în relații bune cu o parte a presei românești.

Apoi a venit sentința Judecătoriei Sectorului 6, prin care Poteraș a fost achitat. Știrea a fost preluată de toată presa anul trecut și i s-a acordat multă vizibilitate. Am rămas mască când am citit motivația judecătorilor, care explicau zeloși cum nu se poate demonstra că Poteraș a avut vreun interes, că e om divorțat (a divorțat ulterior începerii anchetei DNA), că vărul e o ființă îndepărtată pe arborele rubedeniilor).

Sentința de acum e atât de departe de prima concluzie a judecătorilor de la Judecătoria Sectorului 6, încât ar merita anchetați, ca să vedem dacă nu au fost cumva influențați în vreun fel de gruparea Poteraș. Asta cu atât mai mult, cu cât într-o speță total diferită de gașca lui Schwartzenberg, același verișor al nevestei lui Poteraș apare tot din senin, fiind beneficiar al unei tranzacții de câteva milioane de euro, cu Institutul Pasteur, care a beneficiat de retrocedări la fel de controversate.

Fabian, doar martor?

La fel ar merita să vedem de ce dosarul a avut nevoie să stea 5 ani pe masa procurorilor înainte de trimitere în judecată? Întrebarea e legitimă după devoalarea cazului Gala Bute, când o procuroare DNA a ascuns elementele incriminatoare din dosar sub preș, ulterior fiind transferată la DIICOT, sub aripa protectoare a Alinei Bica, prietena Elenei Udrea.

Atenție, nu mă refer aici la DNA per total, ci la riscul ca la momentul când PDL era pe cai mari, să fi avut și câțiva procurori implantați politic, lucru credibil și din prisma speței Bălan-Sâmpetru, care, după plecarea lui Daniel Morar, mișunau la joburile de șef al Parchetului General și șef al DNA, fiind pofticioși să bea o cafea cu Ponta. Premierul Ponta.

Și ar mai merita să vedem cum de Fabian Schwartzenberg a avut doar calitatea de martor, deși a fost la rându-i jucător în schemă. Are asta vreo legătură cu poziția fratelui său în jocurile de putere politică? Știm că Elan, dincolo de afacerile controversate s-a implicat și în media, controlând o vreme trustul Realitatea, de unde l-a amenințat (pe Sebi Ghiță) că în spatele lui sunt investitori foarte puternici. Ulterior procurorii au arătat că Schwartzenberg e legat de Marta, care e legat de Blejnar, care e legat de Cocoș-Udrea. Iar Schwartzenberg însuși a avut sediul firmei Neocity pe str. Ion Ionescu de la Brad nr 53, locul unde își aveau sediul numeroase firme ale grupării Cocoș.

Închei cum am început. Uneori munca jurnaliștilor contează, așa cum s-a văzut în sentința dată în cazul Poteraș, chiar dacă a fost nevoie să treacă aproape 9 ani de la momentul publicării articolului în ziar.