А

Антикорупційний суд і долар по 8. Як завищені обіцянки вбивають справжні реформи

Людям прямо і непрямо намагаються нав’язати думку, що коли створять антикорупційний суд, то всі обвинувачені НАБУ зразу будуть сідати в тюрму. Це чистісінька ілюзія. Потрібно чітко пояснювати людям, що цей суд має дати наступні результати: 1. швидкий розгляд справ 2. незалежність від впливу старої судової системи. Далі треба пояснити, що ці дві складові дуже важливі в боротьбі з корупцією, оскільки розблокують роботу НАБУ і САП, створять страх покарання у корупціонерів тощо. Такі меседжі виглядають не дуже привабливо, і точно їх буде складніше комунікувати. Віктор Андрусів, голова Українського інституту майбутнього.

"Політика – це мистецтво можливого, все що не є можливим - не є політичним", - писав Норберт Нойгауз. Але українські політики - прихильники зовсім іншого автора, Г. Лебона, дослідника поведінки натовпу, який, в свою чергу, писав: "Головним фактором еволюції народів ніколи не була істина, а завжди була омана". За дивним збігом обставин, Лебон був настільним автором Леніна, який продав людству найжахливішу оману. І сьогодні свідомі й несвідомі послідовники Лебона дуже часто вдаються до ленінських методів.

Справа в тому, що продати ідею комунізму було непросто, пояснювати, що це новий тип соціальних відносин, заснований на спільній власності та плануванні – не виглядає зрозуміло. Але коли сказати людині, що комунізм – це політика, при якій люди мають все і нічого за це не платять – хто не купиться на таку ілюзію?

Продаж суспільству ілюзій дозволяє отримати швидкі дивіденди: мобілізацію підтримки, ресурсів, перемоги на виборах тощо. Але по факту швидкі дивіденди ведуть до швидких втрат. Вже за короткий час закоханий в ілюзію натовп починає ненавидіти її авторів, які неспроможні показати швидкі результати. Бо, як відомо, від любові до ненависті – один крок.

Таким чином, влада, отримана обманом, за короткий час втрачає підтримку і довіру, яка переходить до інших гравців, і змушена витрачати на політичну боротьбу більше енергії і зусиль, ніж на впровадження змін. І тут у влади завжди два можливі шляхи: перший – реалізація терору з усуненням всіх незгодних, або другий – продовження продажу нових ілюзій. На жаль, історія доводить, що успішного для себе результату влада може досягти тільки в першому випадку, в другому - максимум відтягнути падіння.

Продаж суспільству ілюзій дозволяє отримати швидкі дивіденди

Ілюзії та їхні носії є найбільшими вбивцями реформ. Декларування нереалістичних цілей має наслідком їх невиконання і втрату підтримки.

Намагання виправдати ситуацію «попередниками», «ворогами», «саботажем» - ніхто не зрозуміє, оскільки про ці речі наперед не повідомлялось. Коли обіцяють «світле майбутнє для всіх», то не розповідають, хто в ньому буде чистити каналізацію. А хтось таки буде.

Надуті бульбашки ілюзій є причиною колосального розчарування суспільства через три роки після Майдану. І хоча насправді Україна проходить безпрецедентний період реформ в своїй історії, і це відзначають на Заході, в порівняні з завищеними очікуваннями суспільству здається, що змін немає.

Як наслідок, тотальна недовіра до державних інституцій, до політиків старих і нових, змушує витрачати колосальний запас енергії на взаємне протистояння і боротьбу за владу замість реалізації реформ. Зрештою, саме створення ілюзій призвело до того, що політичний клас втратив підтримку як такий.

Так, за результатами свіжих опитувань, сукупний рейтинг всіх політичних сил складає 65% (дані Центру Разумкова від всіх опитаних), з яких ті сили, які проходять до парламенту, набирають всього 34,3% (30% розпорошені по інших партіях). Довіра до державних чиновників взагалі на межі плінтуса – 11%. Наскільки ефективно можуть працювати політики і державний апарат в умовах, коли їм ніхто не вірить – питання риторичне.

Коли обіцяють «світле майбутнє для всіх», то не розповідають, хто в ньому буде чистити каналізацію

Буквально на днях почала лопатись одна з надутих бульбашок реформ – нова державна служба. Кілька місяців тому уряд запустив конкурс на нові директорати. І хоча інсайдери знають, що великою мірою цей конкурс мав на меті працевлаштувати чимало експертів різних проектів, які вже працювали на уряд, від створення ілюзій втриматись не могли.

Один за одним по всіх комунікаційних каналах почали лунати фанфари про набір «реформаторів», про «нових агентів змін», «нову кров» і тому подібний пафос. І ось перші результати Міністерства освіти викликають шок: з набраних нових – аж 1 особа, всі решта – діючі держслужбовці міністерства.

І можливо, ці результати зовсім непогані, а ці люди вже тривалий час намагаються щось змінити в міністерстві, яке загалом показує динаміку до змін. Але якщо ми співставимо цей результат з обіцянками – то виглядає це відвертим "кидком". Який наслідок цього "кидка"? Ніхто більше не думає, що директорати щось змінять. Рівень недовіри до структур, які ще не запрацювали, впав до плінтуса. А це автоматично означає несприйняття результатів їхньої майбутньої роботи.

Буквально на очах нам надувають ще одну бульбашку – антикорупційний суд. Людям прямо і непрямо намагаються нав’язати думку, що коли створять антикорупційний суд, то всі обвинувачені НАБУ зразу будуть сідати в тюрму. Це чистісінька ілюзія – тому що навіть найсвятіший антикорупційний суд буде змушений відпускати Насірова, Розенблата, Авакова, Каськіва під заставу, бо це передбачено законодавством. А далі будуть тривати складні безкінечні судові тяганини.

Високооплачувані адвокати будуть вибивати з процесу докази, отримані з порушеннями, затягувати справу тощо. І на посадку корупціонера можуть піти роки, якщо вона взагалі відбудеться. І надувачі бульбашки це чудово розуміють. Але вони довіряють Лебону, і бояться, що якщо скажуть правду –

ніхто не захоче створювати антикорупційний суд. Тому вони вибирають швидку смерть суду після його створення, а саме це і відбудеться після перших же затриманих, які вийдуть під заставу.

Буквально на очах нам надувають ще одну бульбашку – антикорупційний суд

Чи можлива альтернатива цьому «надуванню», чи можна впроваджувати реформи, не продаючи людям ілюзій? Так, можна. Це значно складніше, ніж продавати комунізм, але це про формування сталої, а не миттєвої, підтримки. Замість того, щоб комунікувати «світле майбутнє», треба комунікувати «дерево результатів».

Що це таке? Дорога до великого успіху складається з малих перемог і результатів, тому потрібно комунікувати ті результати, які дає конкретне рішення.

Скажімо, щодо антикорупційного суду потрібно чітко пояснювати людям, що цей суд має дати наступні результати: 1. швидкий розгляд справ 2. незалежність від впливу старої судової системи. Далі треба пояснити, що ці дві складові дуже важливі в боротьбі з корупцією, оскільки розблокують роботу НАБУ і САП, створять страх покарання у корупціонерів тощо.

Так, такі меседжі виглядають не дуже привабливо, і точно їх буде складніше комунікувати. Легше сказати буде суд – всі будуть сидіти. Але різниця полягає в тому, що в першому випадку людям продають «солодку брехню», а в другому – піднімають рівень їхньої обізнаності. Люди, які мінімально розбираються в ситуації, будуть довше довіряти рішенням, ніж люди, які були обдурені.

Така комунікація – це є боротьба з совком, який продовжує чекати комунізму, тільки в іншій формі. Зрештою, не може відбутись жодних реформ, коли не реформується свідомість громадян.

Україна сьогодні схожа на ярмарку ілюзій, в якій старі і нові політики, громадські активісти, бізнес тощо змагаються в пропозиції простих рішень. Кожен кричить: дивіться, треба зробити раз – і всі заживемо.

Рівень свідомості суспільства крутиться навколо 5.10, долар по 8, Юліна тисяча

Це призводить до того, що рівень свідомості суспільства крутиться навколо 5.10, долар по 8, Юліна тисяча, «стабильность и благополучие», жити по-новому… Тоді як в тій же Німеччині під час кризи 2008 року більшість громадян підтримувала підвищення податків, щоб вийти з кризи.

Не може бути «раз» в справі реформи країни, адже мова йде про складну систему відносин, яка потребує відповідного рівня знань і розвитку. Всі просто хочуть швидше продати свою ілюзію в обмін на владу, не розуміючи, що таким чином завищені очікування знецінять будь-які їхні реальні зусилля в напрямку змін.

Не вірите? Спитайте у Віктора Ющенка.