Prečo zlomil Sulík nad Galkom palicu

Richard Sulík asi zvíťazí vo vojne o SaS, otázne je, čo príde potom.

Keď sa pred dvomi týždňami na kongrese SaS ukázalo, že Richard Sulík má na svojej strane pomerne jasnú väčšinu členov, v Postoji sme napísali, že predseda liberálov síce vyhral bitku, ale nie vojnu.

Skupina okolo Ľubomíra Galka hneď po prehratom kongrese, na ktorom sa demonštratívne nezúčastnila, ohlásila vznik platformy Demokratické jadro SaS (DJ SaS) – odvtedy im sulíkovci posmešne hovoria „dídžeji“ – no jej sila spočívala v tesnej väčšine v Republikovej rade. A keďže rada je v SaS vrcholný výkonný orgán, ktorý na návrh predsedu strany schvaľuje kandidátku do NR SR, nebolo vôbec jasné, ako by malo spolužitie predsedu s odbojnými podpredsedami vyzerať ďalej. Rada by totiž Sulíkovi schválila len takú kandidátku, na ktorej by mali platformisti dobré postavenie, a to, že hneď po voľbách by došlo k rozčesnutiu nového poslaneckého klubu, vyzeralo ako politická zákonitosť.

Dnes je už zjavné, že platformisti sa prerátali, pretože podcenili Sulíkovo postavenie medzi členmi strany a podcenili aj právomoci, ktoré si za istých okolností môže prisvojiť kongres na úkor rady. V stanovách SaS je jedno nenápadné ustanovenie, podľa ktorého má kongres právo rozhodovať o otázkach, ktoré inak patria do pôsobnosti iných orgánov strany.

Práve tohto ustanovenia sa teraz chytili sulíkovci, ktorí požiadali o zvolanie mimoriadneho kongresu – týmto krokom vyrazili Galkovmu krídlu všetky tromfy z rukáva, pretože kandidátku už nebude schvaľovať 13-členná Republiková rada, kde má tesnú väčšinu Galko, ale vyše 200 členov SaS, kde má výraznú väčšinu Sulík.

5. októbra sa tak v Jasnej udeje ďalšia zlomová kapitola v histórii strany. V tejto chvíli sa zdá, že väčšina členov schváli na mimoriadnom kongrese kandidátku, na ktorej nebudú figurovať viacerí vrcholní predstavitelia ani poslanci SaS. Tento obraz nového rozkolu sa bude Sulík snažiť pred voličmi prekryť iným obrazom, návratom Lucie Nicholsonovej, druhej najpopulárnejšej političky SaS, a jej povýšením na dvojku strany.

Ak chceme pochopiť, čo sa v lete udialo v tejto strane a prečo vnútorné spory vybublali akurát pol roka pred voľbami v takej miere, že strana od konca júna do začiatku októbra absolvuje tri kongresy (!), je potrebné vrátiť sa o pár rokov dozadu. Konkrétne do 5. marca 2016.

Pozičné boje

SaS prežila euforickú marcovú volebnú noc. Strana, ktorej podľa predvolebných prieskumov reálne hrozilo, že neprekĺzne do parlamentu, získala vyše 12 percent a zo Sulíka sa stal cez noc kandidát na budúceho premiéra.

Lenže nie všetci prežívali rovnaký stupeň eufórie, výsledky krúžkovania priniesli nový typ napätia a rivality. Sulík získal obrovský počet krúžkov, takmer 180-tisíc, no hlavnou skokankou volieb bola v SaS práve Nicholsonová, ktorá sa vďaka 84 tisíckam krúžkov dostala zo siedmeho na druhé miesto. Úspešný bol aj Martin Poliačik, ktorý z ôsmeho miesta dostal až 46-tisíc krúžkov a dotiahol sa tak do blízkosti Ľubomíra Galka, ktorý pritom kandidoval ako dvojka za Sulíkom. S krúžkami sa darilo aj Jozefovi Mihálovi, naopak, Jana Kiššová, trojka kandidátky, bola z pohľadu voličov nevýrazná a zostúpila o pár miest nižšie.

Voliči liberálov tak svojimi krúžkami poprehadzovali poradie a zasiahli do mocenskej hierarchie strany. Nicholsonová a Poliačik čelili výčitke, že sa voči Sulíkovi profilovali ako slniečkarske krídlo, robili si tak vlastnú kampaň na úkor celku, čím sa sami zviditeľňovali, a tak sa im ľahšie zbierali krúžky než lojálnym členom vedenia. Vo vedení strany stáli na jednej strane Galko a Kiššová, ktorí sa odvolávali na svoje stranícke zásluhy, proti nim trojica Mihál, Nicholsonová a Poliačik, ktorí sa odvolávali na svoju popularitu. Kdesi nad nimi stál Richard Sulík, ktorý sa v tomto konflikte nechcel príliš umazať.

Na prvý pohľad mal však z ideových dôvodov bližšie ku Galkovi a ku Kiššovej, s ktorou sa rodinne poznal ešte dlhé roky pred vstupom do politiky. Pri debatách na Republikovej rade dokonca pripúšťal, že ak by sa SaS po voľbách v roku 2020 nedostala do vlády, žezlo v strane by odovzdal práve Jane Kiššovej. Samozrejme, boli to skôr virtuálne reči, SaS vtedy trónila v prieskumoch ako líder opozície a Sulík veril, že má dobrú šancu na post premiéra alebo ministra financií.

Začalo sa to konfliktom pre Poliačika

SaS v tomto období postihli ďalšie odchody. Začiatkom roka 2017 odišiel Jozef Mihál, ktorý sa so Sulíkom rozchádzal vo viacerých názoroch, pre ktoré ho predtým vyzval na súboj o vedenie strany, súčasne ho hnevalo, že Sulík ho neobhájil v konflikte s Galkom. Koncom roka 2017 opustil stranu aj Martin Poliačik. Tu bola rozbuškou najmä utečenecká kríza z roku 2015, ktorá Sulíka a Poliačika navzájom odcudzila, po viacerých súkromných aj verejných výmenách názorov si napokon aj Sulík želal, aby sa ich cesty politicky rozišli.

Poliačik mal podobne ako Mihál osobne značne napätý vzťah s Galkom, aj preto pôsobí spätne ako paradox, že práve odchodom Poliačika odštartovalo postupné zhoršovanie vzťahov medzi Sulíkom a dovtedy lojálnym Galkom.

Sulík sa chcel s Poliačikom rozlúčiť na spoločnej tlačovke, ktorá mala byť symbolom toho najkultivovanejšieho rozchodu, aký si v slovenskej politike možno predstaviť. Ľubomír Galko však už predtým vnútri strany avizoval, že sa mu takýto spôsob rozchodu nepáči a že Sulík na takúto tlačovku s Poliačikom nemá prečo chodiť.

Sulík však nedal na odporúčanie svojho podpredsedu a s Poliačikom sa napokon postavil pred kamery. Po tejto rozlúčke napísal Galko na Facebooku, že Poliačik odchádza pre „dlhodobé názorové nezhody s predsedom strany Richardom Sulíkom“ a „odchod Martina Poliačika ma mrzí o to viac, že v poslednom čase sme si ľudsky rozumeli čoraz viac“. Napokon svoj status zakončil konštatovaním: „Verím, že ďalší odchod človeka, ktorý s nami dlhé roky tlačil káru SaS, bude viesť k väčšej sebareflexii nás, čo sme v strane zostali, nevynímajúc predsedu."

Sulíka vtedy veľmi nahnevalo, že Galko podsúva falošný obraz, že si s Poliačikom rozumel, a ešte k tomu jeho ako predsedu vyzýva na sebareflexiu, akoby bol vinníkom.

Medzi predsedom a jeho podpredsedom sa tak otvorila prvá priekopa, ktorá sa odvtedy len zväčšovala. Napätie vygradovalo v októbri 2018, keď Galkovo krídlo v Republikovej rade odvolalo Katarínu Svrčekovú z funkcie hovorkyne SaS. Pre Sulíka to bola potupujúca prehra, keďže na rade sa za Svrčekovú jasne postavil. Zrazu zistil, že je šéfom strany, v ktorej už nemá moc ovplyvniť, kto bude jeho pravou rukou pre komunikáciu s médiami.

Niektorí prívrženci Sulíka si s odstupom času myslia, že práve vtedy, na jeseň roku 2018, mal ich predseda mocensky zasiahnuť a tlačiť na zmenu pomerov vo vrcholnom výkonnom orgáne strany.