En hyfsat normal svensk skola, som byggs från grunden av någon kommun, kan gå på allt från 100 miljoner till 300 miljoner skattekronor. En skola alltså, en riktig skola och inte en sådan där mischmasch skola av modulbaracker. Inte för att modulbaracken är så värst mycket billigare…

Ett hyfsat normalt år brinner det svenska skolor för en total samhällskostnad på över 500 miljoner skattekronor. Hur mycket det kostar försäkringsbolag och därigenom alla försäkringstagare förtäljer inte historien men man kan ju bara med skräckblandad avsmak tänka på miljardsummor.

Idag berättar regeringen stolt att man skjuter till 100 miljoner kronor i vårbudgeten för nya skollokaler i de kommuner som har tagit emot mest och flest flyktingar – där bristen på skollokaler är skriande. Utbildningsminister Fridolin, är tillsammans med finansministern, jättenöjd med sin satsning. Man ser den lille spjuvern framför sig, brösta upp sig och fylla lungorna med luft för att skrävla och skryta om sin satsning. Men är det verkligen en satsning eller är det ett hån? Fridolin skulle ju kunna ställa sig och pissa i Västerhavet och kalla det hela en biståndssatsning för ett bättre flöde i de egyptiska bevattningskanalerna. På den nivån är det nästan.

Då 100 miljoner skattekronor inte skulle räcka till mer en liten vanlig skola någonstans eller en halv större skola någon annanstans så återstår bara modulbaracken för den skolkrisande kommunen. För 100 miljoner skattekronor extra från Sankt Fridolin skulle landets mest flyktingbelastade kommuner kunna smacka upp en och dela på en sisådär 75-80 modulbaracker. Då får kommunerna markjobbet gjort, inkoppling av vatten och avlopp fixat och dragning av el hanterat. Då får 60 elever en barack och kommunen en hyra på cirka 35 000 kr i månaden fixat det första året. Men sen?

De 100 miljonerna skattekronorna som Fridolin är så stolt över är inget annat än ett hån. Det är ingenting som kommer att bromsa upp en situation som vissa skulle kalla kollaps, men som den förre statsministern skulle försvara med att det minsann finns utbombade skolor i Syrien och Afghanistan – och då är det minsann ingen kollaps alls. De 100 miljonerna skattekronorna gör ingen skillnad, och hade Fridolin haft någon annan personlighet än ett primitivt ”se på mig – hör på mig – tyck om mig”-beteende så hade han varit tyst om sin ”skolsatsning”. Nu blev det inte så…

Nu hånas landets mest flyktingbelastade kommuner av utbildningsministern och finansministern. Statsministern ojar sig samtidigt över att folket inte ser att varenda siffra visar att Löfven, Fridolin och Andersson plus de andra är på rätt väg. Då kommer Fridolin med sitt utspel och drar ut i terrängen.

Men den dagen kommer aldrig att komma, då den då avdankade statsministern står och raljerar på någon fackkongress om att skolmaten inte tog slut, att skolmodulen inte rasade ihop eller att skolan inte brann ner. Det kommer Löfven aldrig att kunna göra när han lämnat politiken för att tycka till om densamma från sitt eget perspektiv. Den dagen kommer inte att komma, för i det här landet brinner skolor som ingen annanstans – och ett tillskott från staten till kommunerna på 100 miljoner skattekronor för nya skollokaler kan bara betraktas som ett hån.