måste bli fler för att klara en åldrande befolkning, men åldringsmyten. Det brukar framhävas att vibli fler för att klara en åldrande befolkning, men det är förstås en ren myt, den sk





Vad vi behöver är mindre utgifter och större inkomster. En ökande befolkning innebär för svensk del främst större utgifter. Vi är nu fler än någonsin tidigare och vi har en högre genomsnittlig kommunalskatt än någonsin tidigare. För att stirra sig blind på pensionerna är suboptimering - pensionerna är en statlig utgift och staten skiter i att större befolkning innebär skenande kostnader på ett annat konto: kommunernas.





Sveriges välfärd, infrastruktur och samhällsservice har levt på tidigare investeringar. Om dessa redan tagna investeringar används mindre eller åtminstone lika mycket så ökar inte kostnaderna.





Men när vi blir fler så måste vi ha fler dagis, fler skolor, fler vårdcentraler, fler sjukhus, fler gymnasier, fler universitetsplatser (iofs tveksamt behov då vi överutbildar helt i onödan bara för att politiker ska kunna skryta om flest examina i meningslösa utbildningar), fler poliser, fler domstolar, fler häkten, fler fängelser, mer vatten, mer avlopp, mer vägar, mer kraftverk och förstås mer bostäder.





Speciellt infrastrukturen är till stora delar betald sedan tidigare och därmed mycket billig i drift, liksom tidigare byggda sjukhus, skolor, vårdcentraler och dagis. När detta måste byggas ut blir det dyrt, även om man bokföringsmässigt kan trixa till det.





En ökande befolkning är inga supermänniskor som är friska och inte behöver utbildning. Och inom välfärdstjänster finns inga nämnvärda skalfördelar.





Västra Götalandsregionen är ett utmärkt exempel på skalfördelarna saknas inom sjukvården. Trots regionsammanslagningen har man antagligen landets sämsta offentliga sjukvård och absolut landets sämsta akutmottagningar Kollektivtrafiken i landet är sämst i Västra Götaland enligt läsarenkäter , så inte heller där finns det några skalfördelar. Och varför skulle det finnas skalfördelar? Behovet av transporter minskar inte för att administrativa enheten blir större. Antalet administratörer minskar inte heller, snarare leder ökad komplexitet med fler noder som ska sammankopplas med varandra till ett exponentiellt stigande behov av administration, något man även ser inom t ex sjukvården.





Det är dyrt att bygga nya skolor, sjukhus och infrastruktur. Rent av dyrare än någonsin. Och det är dyrare än någonsin att anställa personal till dessa. Att däremot inte behöva bygga nytt är gratis.





Som bekant har vi reallöneökningar i Sverige. Lönerna stiger snabbare än inflationen och eftersom välfärdstjänster handlar om att människor tar hand om människor, så blir det allt dyrare att ge den vård, omsorg och utbildning som fler människor innebär.





Dock försöker politikerna strunta i att skala upp samhällsservicen i takt med befolkningen. Och då får vi en poliskår som går på knäna, att kriminella släpps ut på gatan och får vänta månader innan de ställs inför tingsrätten och kan fortsätta begå brott tills dess. Då får vi längre och längre kötider på akuterna.





Pratet om större befolkning skulle rädda ekonomin baserar sig på att man medvetet försämrar välfärden genom att inte skala upp den och hoppas att folket inte ska märka något.





Dock tar kommunerna sitt ansvar och bygger ut åtminstone skolor någorlunda rätt takt, även om dagisutbyggnaden brister.





Men så har vi där också facit. 10 miljoner människor i landet och den högsta genomsnittliga kommunalskatten någonsin. Det räcker som bevis på att det helt saknas skalfördelar med ökande befolkning längre.





Om vi istället satsar på en minskande befolkning, bland annat genom att slopa barnbidragen , så upphör tvärt behovet av investeringar eller fler anställda inom välfärden. Vi skulle antagligen ganska snabbt upptäcka att ekonomin blir allt bättre för oss alla. Det viktiga är BNP per capita, inte BNP.





Tio miljoner i befolkning är inget att fira. Och då har vi inte ens tagit upp miljöaspekterna i att öka befolkningen i ett land på Alaskas breddgrader. Eller ens alls på ett redan överbefolkat jordklot.



Ett samhälle kan tjäna på ökande befolkning om det inte är ett välfärdssamhälle, exempelvis USA eller Schweiz, där den ökande befolkningen måste finansiera sig själv. Men det sker på bekostnad av välfärdsländer, som tappar produktiv befolkning och blir sittande med välfärdsbehoven utan intäkterna.



Just nu bygger vi dessutom upp en allt större samhällsserviceskuld genom att t ex inte öka antalet tingsrätter, poliser, fängelser och liknande som staten försöker ducka undan. Dessa måste ökas linjärt med befolkningen och tvärt om blir den skuld vi tar med oss in i framtiden allt större.

Det uppmärksammas att Sveriges befolkning tydligen nått 10 miljoner. Men det är inget att glädjas över, då svensk välfärd levt på gamla investeringar och det inte finns några stordriftsfördelar i mänsklig välfärd. Istället äts de minimala vinsterna upp av behovet av nyinvesteringar i infrastruktur såväl som välfärd och samhällservice - för fler människor betyder fler barn, fler sjuka, fler arbetslösa, fler sociala fall, fler kriminella, fler fordon, större behov av kollektivtrafik.