Frågan om nolltolerans mot graffiti handlar inte om tycke och smak, som Kristdemokraterna vill göra gällande, utan om demokrati (Brännpunkt 20/4). Nolltoleransen mot graffiti handlar om att laglig graffiti inte får existera för att det finns olaglig graffiti. Det är ett kollektivt dömande som inte hör hemma i en demokrati. Du ska tillåtas måla laglig graffiti trots att din granne målat olagligt. En självklarhet för de flesta.

Stockholm är den sista huvudstaden i Europa med nolltolerans mot graffiti. Tidigare hade vi sällskap av Minsk i Vitryssland, men till och med där finns numera en laglig öppen vägg. Szyber och Slottner (KD) är slarviga med fakta och djärva när de drar sina egna slutsatser om graffitimålande, drogmissbruk och livsstilskriminalitet. Lagliga väggar ska inte ses som en brottspreventiv åtgärd utan som en kulturgärning som breddar möjligheterna för fler att utöva konst, men då osanningar gång på gång upprepas så måste de också bemötas. Enligt Brottsförebyggande rådet (Brå) finns inget samband mellan lagliga öppna väggar och ökad skadegörelse. Tvärtom menar BRÅ att det tyder på att öppna väggar snarare minskar skadegörelsen.