Efter Sveriges 1-0

Svenska marknadskrafter

Ett fotbollslag,

mot Paraguay sa Göran Persson att Fredrik Ljungbergs sena nickmål borde kunna ses som en framgång för "den svenska modellen"; detta för att det svenska fotbollslandslaget under Lagerbäck är "ett lag där alla håller ihop för att alla ska med", preciserade statsministern. Man blir lite snurrig. Vad är det nu man kallar "den svenska modellen"?Höga skatter, generell välfärd, stark offentlig sektor, omfattande transfereringar, fred på arbetsmarknaden genom förhandlingsuppgörelser mellan parterna Hade Allbäcks snygga och starkt individualistiska nickskarv mot England i tisdags sina rötter i skandinavisk socialdemokrati, medan Joe Coles nostalgiskt Busterliknande långskott var präglat av Tony Blairs falnande Cool Britannia? Man tvivlar. Vem kan kritisera en statsminister för att, ett valår, försöka kapitalisera på sitt landslags (blygsamma men ändå) framgångar. En helt naturlig reflex från en politisk vinnarskalle som får en mikrofon under näsan och en stekt sparv i munnen. Men jag skulle nog vilja hävda att Göran Persson har fel i sak. Fotboll är ingen lyckad metafor för en socialdemokratisk välfärdsstat och dess värderingar. Möjligen skulle man kunna hävda att idrottsrörelsen som helhet, med sin bredd och sin elit (där de förra säljer matchprogram för att finansiera de senare), skulle kunna vara en avbild av det tillrättalagda samhällets Babar-utopi. Men redan där haltar metaforen efter en sammanstötning med verkligheten. Tanken med ett lag är sällan den Göran Persson låter påskina: att "alla" ska vara med. Idén med ett lag är mera precist att de som platsar ska vara med. Så i regeringen så ock i klubblaget, från åtminstone tolvårsåldern och uppåt.i synnerhet ett landslag, kan utan samvetskval dumpa dem som inte håller elitmåttet. Det är ju hela poängen, att bara de bästa ska vara med. Problematiken för ett samhälle är en helt annan och - med viss respekt för Lagerbäcks och "Svennis" hårda jobb - mer krävande. De lyckade lyckas alltid. Men hur bygger man ett samhälle som är gott även för de i olika aspekter mindre bemedlade? Frågor som fotbollen knappast besvarar, ens i överförd bemärkelse. Ska man ändå använda fotbollen som metafor för en samhällsordning är det snarare kapitalismen som kommer i tankarna. Den kapitalism som F A Hayek i sin roliga lilla bok The Fatal Conceit så vackert kallat "the extended order of human cooperation" - det mänskliga samarbetet satt i system. Fotbollslagets inre dynamik påminner verkligen inte ett dugg om en politiskt styrd omfördelningspolitik, men den påminner onekligen starkt om marknadsekonomin: inom ramen för ett grundläggande regelverk konkurrerar ett antal entreprenörer om framgången (stärka sin plats i startelvan, öka sina inkomster, göra en pyts). Var och en för sig drivs de av egennyttan men de är beroende av varandra (Hayeks systematiska samarbete) och genom en märklig men fullt begriplig förädlingsprocess samlas deras enskilda egennyttor till en högre, gemensam målsättning. Det är den typen av mekanismer som Hayek kallar evolutionära: det som funkar funkar, och leder till avancemang i tabellen. Det är Adam Smiths osynliga hand, snarare än Per Albins, som pekar ut motståndarmålet. I ett sådant idésammanhang kan petningen av Anders Svensson bokföras som kreativ förstörelse (som ju är en vitaliserande pluspost i den kapitalistiska kalkylen) och inte som social utslagning (som vore en besvärande minuspost i varje välfärdsmodell). Man kan tycka vad man vill, men kapitalismen har större förklaringskraft än socialismen när det gäller att beskriva vad som pågår på och omkring en fotbollsplan. Inte minst om man vill förstå det tyska landslag Sverige möter på lördag. Då slipper man också grumliga tankegångar om att tyskarna på grund av sin folksjäl är maskinlika och överdrivet intresserade av disciplin - resonemang som även fullt seriösa skribenter kan plocka fram när det tyska spelet ska beskrivas. Med kapitalismen som metafor ser man i stället det mogna företaget, som inte längre kan förlita sig på spontana innovationer, exceptionella individuella prestationer, eller plötsligt nyöppnade spelytor. Det tyska landslaget ägnar sig likt ett välskött storbolag åt att minska kostnader i form av felpass och offsidelöpningar. Pressa ner felprocenten och fortsätta jaga perfektionen, som Toyota, Nike eller Microsoft. Risken är att Sverige i jämförelse framstår som en underleverantör.