Alla är chockade, men ingen är förvånad. Inte utbytesstudenten, ögonvittnet, mamman, vännerna.

Jag har under det senaste dygnet lyssnat till och talat med en mängd människor som var på plats i Paris. De berättar alla målande om sina upplevelser. Om sorgen, oron, ilskan och vad som ska kunna göra världen till en bättre plats. Alla är chockade men ingen är förvånad. Inte utbytesstudenten, ögonvittnet, mamman, vännerna. Heller inte experterna, politikerna, poliserna. Ingen. Terroristernas syfte är också att vi alla ska känna osäkerhet. Veta att det bara är en tidsfråga tills det ska ske ett dåd som också ruskar om min vardag.

Inte om, utan när det händer.

**Men man får inte bli **rädd när terrorn slår, förklarar Mats Karlsson på Utrikespolitiska institutet och understryker att flyktingar kommer till Europa för att de vill ha de grundläggande europeiska värderingarna och att de flyr från den terror som är Islamiska statens. "Var inte rädd" är bibeln vanligaste strof, men när samtidigt konflikten i Mellanöstern, migrationskrisen och den ökade segregationen fungerar som både ved och bränsle i ett redan politiskt vilset Europa, gäller det ändå att hålla huvudet kallt.

Retoriken hårdnar och polariseringen består, så vitt inte dessa dåd kan leda till ett förhandlingsbord.

Frankrikes utrikesminister Laurent Fabius säger att attackerna visar att världen måste samlas i kampen mot Islamiska staten och president François Hollande slår fast att det som skett är en krigshandling.

Retoriken hårdnar och polariseringen består, så vitt inte dessa avskyvärda terroristdåd också skulle kunna leda till ett förhandlingsbord och inte bara till en eftermanifestation med armkrokande statschefer.

Kalla det utopi. Men en nödvändig sådan.