BLOGG Moderaternas kris är en konsekvens av att de öppnade dörren till SD. Återgå till ”öppna era hjärtan”-politiken och väljarstödet kommer öka igen. Det budskapet hamras in från en lång rad medieprofiler. De är rädda nu.

Detta är en opinionstext Chang Frick, medarbetare på Nyheter Idag, har tidigare varit aktiv i både Moderaterna och Sverigedemokraterna. Han kallar sig själv libertarian och/eller liberalkonservativ.

Aftonbladets Karin Pettersson är tydlig redan i rubriken: ”Stäng dörren till SD, moderater”. Att opinionen är dålig för Moderaterna förklaras endast med Kinberg Batras öppning för dialog med Sverigedemokraterna. Att Moderaternas problem började långt tidigare är inte lika bekvämt att nämna.

Och visst, att spinna M-krisen till att handla om närmandet till SD skulle väl teoretiskt kunna tvinga fram en mer vänsterinriktad efterträdare till Kinberg Batra. I realiteten vet både tyckonomer utanför Moderaterna, men även medlemmarna i partiet, att vägen tillbaka till Reinfeldts linje är en politisk ”no go”-zon.

Så varför ylar de? De är rädda. De är livrädda rent ut sagt.

Ta en titt på regeringstrogna Dagens Nyheter och tidningens närmast tvångsmässiga rapportering om Donald Trump. Dubbla terrordåd i Europa och flertalet blodiga mord på öppen gata i Sverige kan kvitta. Har Trump twittrat dumheter vet både du och jag vad DN toppar löpet med.

De har en psykos som inte följer någon vanlig logik. För att förstå hur dessa människor tänker, och ja – utan att nämna några namn vet du vilka jag menar – fundera på ordet ”opinionsbildning”.

Om du har en stor medial plattform och i stor utsträckning kan styra vad människor pratar om, då kan du också styra narrativ och problemformuleringar. Det är just det där som vänstern gapade om när SD kom in i riksdagen. Problemen SD pratar om fanns inte i verkligheten, utan allt handlade om ett ondsint pr-maskineri som måste avslöjas.

Som man känner sig själv känner man andra. Många av de förslag och problemformuleringar vi ser från ”etablerat håll” är inte sällan ett politiskt spinn från någon tankesmedja eller individer som resonerar i termer av pr. För dessa människor är verklighetsbeskrivningen konstruerad, och det SD pratar om är således lika konstruerat som deras egna käpphästar.

Med samma logik följer att medier har ett ansvar i att motarbeta den verklighetsbeskrivning som kommit att förknippas med SD.

Därav ser vi en återkommande relativisering av terrordåd, skjutningar på öppen gata, utbredd otrygghet och så vidare. Att det trots allt sker förstås som en neslig otur, en slags ödets ironi. De där sakerna är trots allt, i deras värld, lika mycket pr-spinn som när Socialdemokraterna 2014 varnade för att Sverige håller på att gå sönder.

Av detta följer att medier under lång tid kämpat om verklighetsbeskrivningen. Minsta lilla detalj i ett påstående från invandringskritiskt håll ska nagelfaras. Journalister har sprungit över ryggen på varandra för att granska SD. För ett inte obetydligt antal medieprofiler har hela karriären gått ut på detta.

Vad händer då när ett parti som Moderaterna öppnar dörren för att samtala med SD? När SD så att säga ”släpps in i finrummet”? Vad händer när medier tvingas erkänna att skjutningar på öppen gata, terrordåd, otrygghet och utanförskap inte bara är en ”talking point” utan ett riktigt problem?

Den dagen tvingas de erkänna att de förlorat makten över att styra narrativ och problemformuleringar. De har inte kvar förmågan att, som det heter, ”opinionsbilda”.

Nu vill inte jag vara elak, men de har redan förlorat allt det där. I princip samtliga partier tvingas idag att på ett eller annat sätt förhålla sig till SD. Vi ser partier på punkt efter punkt kopiera SD-förslag och vi ser debatten gradvis flytta närmare det perspektiv som SD sedan flera år presenterat.

Uppmaningarna om att M ska stänga dörren till SD är inte mer avancerat än att tyckonomerna i ”finmedia” inte vill tappa ansiktet. Eller hamna i kylan.

Jag menar, inte fan vill de komma att bli behandlade så som de själva behandlat andra. De är rädda nu.