Riksdagsledamoten Emma Henriksson (KD) har anmält regeringen till Konstitutionsutskottet för hanteringen av det numera tillbakadragna förslaget om att i krislägen kunna stänga Öresundsbron Inrikesminister Anders Ygeman (S) tycker att anmälan är tramsig.

– Att KU-anmäla någon för att man lyssnat på kritik från Lagrådet är som att polisanmäla någon för att man lyssnat på polismans signal

citerad i SvD.

Det är inte utan att jag småler när jag läser Ygemans rätt rappa kommentar men det finns något i hela händelseutvecklingen som är symptomatiskt för regeringen Löfven. Motsägelserna, maktkampen och det brådstörtade beslutsförfarandet.

Motsägelserna. Förslag läggs, uttalanden görs som sedan läggs tillrätta, förtydligas eller dras tillbaka. Det blir tydligare och tydligare att den spelplan som presenterats för Stefan Löfven av sina politiskt sakkunniga och inre krets inte stämmer. Margot Wallström är nu inne i en sådan negativ spiral i Sveriges utrikesrelationer att detta lågintensiva drev nu lever sitt eget liv samt att platsen i FN:s säkerhetsråd ter sig som en ren utopi.

Maktkampen. Försvaret av den nu tillbakadragna propositionen om stängning av broar innehåller små, men subtila, signaler. Av de som borde försvarat förslaget, Anders Ygeman och hans chef Morgan Johansson, syntes bara Ygeman. Stora delar, eller merparten av den politiska delen av regeringskansliet, består av SSU-skolade politiska tjänstemän som ser politik som en social sällskapslek om personlig makt och inte ansvaret för ett samhälle. Ledarsidorna.se källor i Regeringskansliet rapporterar om överhörda samtal som handlar mer om “måste rädda mitt eget skinn” än sakpolitik mellan socialdemokratiska partitjänstemän som idag utgör bland annat Wallströms, Ygemans och Dambergs respektive politiska staber.

Morgan Johansson uppges ha problem med sin relation till sin valkrets. Skåne och Malmö är hårt pressade nu. Men det kom en till Ygemans försvar.

Otippad men ändå förutsägbar för den som kan sin socialdemokratiska Kremlologi.

Näringsminister Mikael Damberg uttalade sig å regeringens vägnar. Mikael Damberg är, enligt uppgifter, störd över att ha hamnat i medieskugga. Hans ambition med sin taburett var att få ansvara för statsministerns hjärtefrågor och därmed kunna kliva in som en ”de facto” vice statsminister men med uteblivet resultat, och helt i medieskugga, växer frustrationen hos denne utpräglade maktspelare. Damberg gillar inte att Ygeman nu mer och mer kliver fram som den enda stabila ministern och att Damberg själv mer och mer hamnat i en undanskymd biroll. Damberg borde nog överväga om det inte vore bättre att få fart på sitt departement, som ansvarar för bostadsproduktionen, istället för att spela ett maktspel. Får han fart på den löser sig nog Dambergs maktambitioner av sig självt. Han vill inget annat än att ta över Stefan Löfvens jobb.

Men slutligen panikläget. Regeringen Löfven inser att läget är extremt allvarligt och betalar nu priset för att ha lagt en våt filt sedan många år över den interna debatten. Allt fler kommuner knäar under trycket även fast inget syns i Stockholms innerstad ännu. Och här kommer det tillbakadragna lagförslaget in i bilden. Regeringen Löfven lägger nu förslag efter förslag som inte bara ligger nära Sverigedemokmraternas partiprogram eller ens hänger ihop. Att stänga Öresundsbron fanns inte ens på Sverigedemokraternas ritbord.

Stefan Löfven springer nu om Jimmie Åkesson i ”Flyktingloppet” i jakten på allt mer desperata förslag för att få kontroll på ett alltmer instabilt samhälle. Mest förvånad av alla är nog Åkesson när han nu ser sig omsprungen.