Om en politiker föreslår ett narkotikafritt samhälle till en kostnad av tiotals miljarder borde karriären tvärnita. Men i Sverige blir man justitieminister.

Det var nämligen vad justitieminister Morgan Johansson (S) föreslog 2002 när han tillträdde som hälsominister. Om tio år är Sverige narkotikafritt, bestämde den högste socialingenjören.

2006 dog 235 personer i överdoser. Tio år senare hade den siffran tredubblats. Sverige hade den näst högsta narkotikarelaterade dödligheten i Europa, enligt EU:s narkotikabyrå EMCDDA. Det betydde att vi slog vårt gamla europeiska rekord från 90-talet, när vi lyckades fördubbla dödligheten på ett decennium.

Hur kan det ha blivit så här, och vad ska vi göra? Flera internationellt etablerade forskare och akademiker har ställt dessa frågor och erbjudit svar. Men från politiken har det varit öronbedövande tyst. Riksdagsledamöter från vänster och höger har vittnat om hur de ställer sin karriär på spel om de dryftar frågan. Andra har kölhalats offentligt som vore de styrda av irrläror.

I förra veckan höjdes dock en kraftfull röst. Samtliga partier i riksdagens socialutskott uppmanar regeringen att utvärdera narkotikalagstiftningen i sin helhet – även hur nuvarande kriminalisering av eget bruk påverkar dödligheten.

Det är en historisk händelse i svensk politik. Den ideologiska Berlinmur som skilt de repressiva politikerna i östra Sverige från övriga västvärldens fritt tänkande folk har spruckit.

Tanken om ett drogfritt samhälle har varit en ofattbart dödlig dogm, sett till forskning och evidens på hur samhällen ska ta hand om drogberoende. Men även denna gång skjuter regeringen och socialminister Lena Hallengren (S) ner alla försök till en mer mänsklig politik för drogberoende.

År 2000 skrev en grupp läkare och forskare en debattartikel som lika väl kunde ha skrivits i år. De varnade för att enbart Stockholm redan då hade ett av de högsta dödlighetstalen i Europa. De beskrev nya och bättre metoder och behandlingar för att minska dödligheten. Men svenska politiker brydde sig inte utan höll fast vid nollvisionen. I ren politisk bekvämlighet drev de en hel grupp marginaliserade människor över klippkanten.

Ungefär samtidigt började övriga Europa ompröva sin politik. I Danmark tog det politiska tålamodet för en stram hållning slut när tidningsreportaget om Linda kom 2007. För att ha råd med sitt heroinberoende proppade hon sig full med piller för att medvetslös låta män ha sex med henne mot betalning.

Året efter undrade Norges hälsominister Bjarne Håkon Hanssen från socialdemokratiska Arbeiderpartiet hur politiken kunde hjälpa drogberoende personer bättre. Han nämnde ordet ”människovärde” – ett ord som helt saknas i den svenska debatten.

2010 startade Danmark tre medicinskt övervakade heroinanläggningar, så kallade sprutrum där beroende kan få tillgång till och hjälp att administrera heroin. Man ville hitta nya sätt att hjälpa marginaliserade grupper. Norge skulle studera utfallet för att utvärdera sin politik.

Enligt dokumentären ”Sveriges heroinpendlare” av nätmediet Vice skedde mellan 2010 och 2018 ungefär 700 överdoser i danska sprutrum, men inga dödsfall. I höstas meddelade således norska regeringen att man inleder egna försök med statligt heroin samtidigt som hela narkotikapolitiken reformeras. Bland annat avkriminaliseras eget bruk – en dödssynd i svensk politik.

Sprutrummen följer den så kallade Zürichmodellen, som den schweiziske inrikesministern och senare presidenten Ruth Dreifuss byggde upp redan 1994. Det halverade dödligheten bland drogberoende. Utöver Norge och Danmark följde Nederländerna, Tyskland, Spanien och Storbritannien färg.

Förra året fick Dreifuss ihop med Peter Reuter det internationellt erkända Stockholmspriset i kriminologi för sitt evidensbaserade arbete. Motiveringen var att de gjorde vad som var bäst för människor, inte vad som gav röster. Normalt sett närvarar Sveriges justitieminister i en paneldiskussion med årets pristagare. Men när Dreifuss prisades dök Morgan Johansson inte upp.

Enligt EMCDDA:s senaste siffra från 2011 lade Sverige 0,6 procent av BNP, eller 25 miljarder kronor, på narkotikapolitik. Men hur mycket som går till skademinimerande åtgärder är oklart. En annan studie fann en drogpolitisk totalsiffra från 2002 på 10 miljarder, varav 0,1 procent går till skademinimering. Men det finns ljusglimtar. Liberalerna antog på senaste landsmötet en motion om att verka för regionala försök med sprutrum.

I Vice-dokumentären berättar svensken Patrick att gatan i Danmark är en bättre tillvaro än i nollvisionens Sverige. En dansk socialarbetare som studerat drogberoende svenskar i Köpenhamn undrar: ”Vad är det för land du kommer från om du föredrar att bo på gatorna i ett annat land?”.

Svaret: Morgan Johanssons, Lena Hallengrens och den socialdemokratiska skademaximeringens förlorade land.