Väljarkåren har under december levererat nya, beska julklappar till riksdagspartierna. Att läsa om förtroendet för partiledarna är numera lite som att se dråpliga OS-lopp i kortbaneskridsko: någon vinner, men det är mest för att alla andra har krokat i varandra och ramlat.

Samtliga partiledare har en kraftigt negativ förtroendebalans. ”Leder” gör Ebba Busch Thor, som hamnar på minus 18 i Novus senaste mätning. Det betyder att andelen som saknar förtroende för henne är 18 procentenheter större än den grupp som har förtroende. Isabella Lövin ligger sist på minus 51.

En kollaps i mitten

Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet kan glädjas åt stigande trender, dock från i sammanhanget låga utgångslägen. Miljöpartiet sticker ut med sin numera brett förankrade impopularitet.

För de traditionellt statsbärande partierna, de som har regerat Sverige och som gör anspråk på att utgöra samlande krafter i ”mitten”, ser det överlag svart ut.

Det kan jämföras med tiden före valet 2014, då både statsminister Fredrik Reinfeldt och oppositionsledaren Stefan Löfven hade en tydligt positiv förtroendebalans, med Gustav Fridolin en liten bit bakom.

Vad beror det på, då?

Valdeltagandet ökar och förtroendet för demokratins institutioner ligger fortfarande i allmänhet högt. Det leder till misstanken att det faktiskt handlar om vad det låter som: Förtroendet för partierna och deras ledare. Det är inte bara ”tidsandan” – det är ni.

Ett decennium av tvärvändningar

Hanteringen av migrationskrisen 2015 ledde till en kraftfull smäll över hela linjen, som Novus-chefen Torbjörn Sjöström visar i en kommentar. Återhämtningen har knappast underlättats av ständigt nya bud och tvära kast, framförda i ständigt stegrande tonläge.

Se bara på det senaste året.

Socialdemokraterna har sin speciella och mycket aktuella problematik i det att man regerar på ett program som på många punkter går rakt emot det man gick till val på. Det som då var ett hot mot allt som är bra i Sverige är nu bra och viktigt för svensk demokrati.

Därtill är partiledaren nitisk i att aldrig medge några misstag eller felbedömningar, från honom själv eller partiet, nu eller i historisk tid. Det finns inga samhällsproblem som inte kan härledas till en gammal borgerlig skattesänkning.

Det kanske inger förtroende hos de närmaste tjänstemännen, men den bredare allmänheten tycks bli allt mindre imponerad.

Alliansen – ett upplägg för svek

Centerpartiet och Liberalerna gick till val på att byta ut Stefan Löfven och hålla Sverigedemokraterna borta från varje typ av inflytande. Det gick att se från månens baksida att det skulle bli mycket svårt att uppfylla bägge de sakerna, men det hindrade ingen i kampanjen.

När sedan det helt väntade valresultatet väl inträffade svarade C och L med att blockera varje förslag till regeringsbildning i fyra månader, i vad som mest framstod som en hämnd mot att verkligheten inte samarbetade med idealen.

Förtroendet för partiernas företrädare sjönk förutsägbart, och har inte återhämtat sig.

Moderaterna och Kristdemokraterna utställde ungefär samma dubbla och omöjliga löften, med skillnaden att man sedan bröt dem från andra hållet.

Först skulle M och KD bilda regering med SD:s stöd, utan att överhuvudtaget prata med SD, eftersom de inte delade SD:s värderingar. Det blev ingen regering, däremot ändrade sig bägge inom ett år om det där med SD.

Bägge har i efterhand skyllt sina justerade värderingar på januariavtalet.

Byt spår och börja jobba

Det går att fortsätta, men ni ser förmodligen vart jag vill komma. Man kan tycka vad man vill om själva besluten, om det kloka i de nya riktningarna, men ur ett rent förtroendeperspektiv är det här mönstret rimligen en smula problematiskt.

En påminnelse inför det nya året: Man ska inte överskatta väljarnas förkunskaper, men heller aldrig underskatta deras intelligens.

Förtroende sägs vara svårt att bygga upp och lätt att förlora. För den här generationen politiker kan uppförsbacken visa sig ganska lång, så det är lika bra att börja direkt.

Här kan du se senaste ”Veckan med Viktor”:

Viktor Barth-Kron: Därför får Stefan Löfven problem – igen och igen.

Så funkar det svenska valsystemet: