Vi hører det hele tiden, at blokkjedenes tid er her og at alle våre (digitale) utfordringer snart vil være løst. Vi skal ha blokkjeder for offentlig sektor, tunfisk, helsejournaler, diamanter, biler, personlig identitet osv. Alt skal tydeligvis «disruptes» av blokkjedenes inntog!

Men akkurat hvordan skal dette skje?

En blokkjede er ikke noe annet enn en logg, en datastruktur hvor man lagrer alt og ikke overskriver gamle oppføringer. Det å føre en kronologisk oversikt over hendelser er ikke akkurat noe nytt.

De fleste blokkjedeevangelister vil riste på hodet av en slik innvending og mumle noe om kryptografi og distribuert, men heller ikke dette er nytt. Å bruke kryptografi til å passordbeskytte data, som spres på flere lagringsenheter, for å unngå at alle eggene ligger i én kurv, har man drevet med i over 30 år.

De fleste problemene man kan løse med blokkjeder, kan man også løse enklere, med eldre og mer velutprøvd teknologi. Det er ikke mangel på blokkjeder som gjør det krevende å f.eks. innføre elektroniske pasientjournaler. Det er organisatorisk treghet og fragmentert ledelse som er utfordringen. Den utfordringen løses ikke av teknologi. De fleste som snakker om blokkjeder, med stjerner i øynene, undervurderer de organisatoriske utfordringene knyttet til implementering. I tillegg har de sjeldent fått med seg hva det er ved teknologien som er nytt og revolusjonerende.

For snart ni år siden skjedde det noe som vil ha stor innflytelse i manges liv. Bitcoin ble lansert som verdens første åpne system for digital verdioverføring. I dette systemet brukes en blokkjede til å loggføre transaksjoner. Det brukes kryptografi for å passordbeskytte muligheten til å overføre verdier man selv eier. Systemet er distribuert, slik at informasjonen som lagres i Bitcoin er spredt på flere lagringsenheter.

Det er disse tre punktene blokkjedeevangelistene har bitt seg merke i, men hadde Bitcoin stoppet der, hadde det vært hverken nytt eller revolusjonerende. Bitcoin gikk heldigvis lengre.

Alle digitale systemer for verdioverføring bygger på en transaksjonshistorikk, et regnskap over hvem som eier hvilke verdier. For å forhindre manipulasjon av regnskapet har systemene vært lukket. Kun betrodde regnskapsførere har hatt tilgang til å oppdatere regnskapet. Man har måttet spørre om lov hver gang man har ønsket å gjennomføre en transaksjon.

Når du bruker et betalingskort i butikken, sender du en melding til banken og spør om de kan overføre penger fra din, til butikkens konto. Hvis banken sier nei, avvises kortet, selv om du skulle ha penger på konto.

I Bitcoin har banken og den betrodde regnskapsføreren blitt byttet ut med en ressurskostnad. Systemet kan dermed være åpent. Du behøver aldri spørre noen om lov for å overføre verdier, og du kan være sikker på at transaksjoner ikke reverseres. Et slikt system har aldri eksistert før Bitcoin.

Så hva er det som gjør dette mulig?

I Bitcoin kan hvem som helst delta som regnskapsførere, og bokføre transaksjoner. Det eneste kravet er at man dokumenterer at man har brukt en viss mengde strøm og regnekraft. Dette gjøres ved at man finner løsningen på et problem som er vanskelig å finne, men lett å verifisere. Problemet og løsningen er knyttet direkte til de transaksjonene man bokfører. Disse er igjen er knyttet til tidligere transaksjoner. På denne måten sikres gamle transaksjoner av en stadig større mengde strøm og regnekraft, etterhvert som nye transaksjoner verifiseres og legges til i Bitcoins blokkjede.

Hvis man vil manipulere en bokført transaksjon må man bruke mer ressurser enn alle de andre regnskapsførerne til sammen. For øyeblikket vil det koste rundt 6 mrd. kroner i året. Det er denne kostnaden som gjør Bitcoin sikkert, i tillegg til at man er økonomisk tjent med å følge spillereglene.

Man kan bruke Bitcoin som betalingsnettverk, uten å bidra som regnskapsfører. For å motivere personer til å bidra med strøm og regnekraft, betaler man transaksjonsavgift når man bruker systemet. Størrelsen på avgiften bestemmes i markedet; av tilbudet og etterspørselen for transaksjoner i Bitcoin.

Forklaringen over er både for enkel og avansert på en gang, men det er ikke så farlig. Det viktigste er ikke å vite nøyaktig hvordan teknologien fungerer, men at man skjønner hva teknologien gjør.

Så hva er det Bitcoin gjør, som er nytt og revolusjonerende? Bitcoin gjør det mulig for hvem som helst å benytte seg av digital verdilagring og overføring. Dette vil endre manges liv. Bare i Europa er det rundt 165 millioner personer som er finansielt ekskluderte, mens det på verdensbasis er snakk om rundt 2 milliarder. Mennesker ekskluderes fra systemet, når de spør om lov til å opprette bankkonto og får nei som svar, fordi de f.eks. mangler fast bostedsadresse.

I Bitcoin er det ingen å spørre om lov. Systemet er åpent. Ved å bytte ut betrodde regnskapsførere med en resurskostnad åpner Bitcoin for at papirløse og hjemløse kan ta del i den digitale økonomien. Dette er en revolusjon i seg selv, men Bitcoins potensiale stopper ikke der.

Bitcoins åpenhet gjør at hvem som helst kan utvikle nye systemer oppå Bitcoin, på samme måte som man bygger nye systemer oppå internettet. Dette er grunnen til at vi nå ser en bølge av innovasjon relatert til Bitcoin og det liknende systemet Ethereum.

Alle med en god ide kan fritt prøve den ut, uansett om det er en tolvåring på jenterommet, eller et satsingsprosjekt for verdens største bank. Det er dette som er revolusjonerende med Bitcoin og blokkjede-teknologi; ikke at systemet er distribuert, at det brukes kryptografi eller at transaksjoner lagres i en blokkjede, men at systemet er åpent. Vær derfor veldig skeptisk neste gang du møter på en blokkjedeekspert som tilbyr en «disruptiv» business-blokkjede. De foreslår typisk at man skal hvor bruke «teknologien bak Bitcoin», men fjerne ressurskostnaden ved å begrense tilgang og brukerrettigheter. En slik løsning fjerner det revolusjonerende ved Bitcoin, som regel uten å tilføre noe nytt.