Et passende punktum for juryordningen | Carl Bore

Carl Bore Advokat med møterett for Høyesterett

28. jan. 2019 19:54 Sist oppdatert 29. januar 2019

Når en eventuell ny behandling i lagmannsretten vil finne sted, er vanskelig å si. Det avhenger av når det er plass i kalenderen til de involverte partene. Cappelens forsvarer, advokat Benedict de Vibe, sier han ikke tror på en ny rettsrunde før tidligst i januar 2020. Det samme opplyser John Chr. Elden. Jan T. Espedal

Juryen rotet det til. Utfallet er tragisk, skriver Carl Bore om Eirik Jensen-saken.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Juryen i Eirik Jensen-saken hadde to hovedspørsmål. For det første om Jensen er skyldig i medvirkning til narkotikasmugling. For det andre om han er skyldig i korrupsjon.

Selv om hovedspørsmålene, og tiltalepunktene, er separate, er det også en klar sammenheng mellom dem da det i praksis er nødvendig for å konstatere korrupsjon at Jensen også kjennes skyldig i medvirkning til narkotikasmugling.

Carl Bore. cf-wesenberg

Det er i praksis et vilkår for korrupsjon etter straffeloven at den korrupte har gitt en ulovlig motytelse til betaleren. Ellers ville jo ikke korrupsjonspengene ha blitt betalt. Motytelsen i denne saken er Jensens eventuelle medvirkning til narkotikasmugling i regi av Cappelen.

Lite logisk

Oslo tingretts dom belyser dette: Ett av vilkårene for at Jensen ble funnet skyldig i korrupsjon, var nettopp at tingretten mente at Jensen også hadde «medvirket til hasjimporten og mottatt korrupsjonsbeløpet, ved at han har benyttet sin kompetanse og stilling til å medvirke til hasjimporten ved å gi A beroligende meldinger» (dommen punkt 10.4).

I Borgarting lagmannsrett fikk vi mandag servert en ganske annen variant idet juryen altså frifant Jensen for medvirkning til narkotikasmugling, men likevel kjente ham skyldig i korrupsjon. Juryen har altså i praksis «tatt bort» formålet med og vilkåret for korrupsjonen han kjennes skyldig i.

Dette utfallet er lite logisk. Frifinnelsen for medvirkning til smugling undergraver juryens konklusjon om at Jensen likevel har begått korrupsjon. Juryens konklusjoner i de to hovedspørsmålene står dermed i praksis i direkte motstrid med hverandre.

Det er ikke grunnlag for å kritisere jurymedlemmene for det tragiske utfallet i Eirik Jensen-saken, skriver Carl Bore. Jan T. Espedal

Juryen rotet det til

Noe kort og unøyaktig kan man si at juryen her har rotet det til og ikke vist evne til å løse oppgaven.

Til dette kommer at fagdommerne ut fra sin bevisvurdering også har konkludert med at Jensen «utvilsomt er skyldig» i medvirkning til narkotikasmugling og derfor «enstemmig» besluttet å annullere ankebehandlingen slik at saken går til en ny ankerunde hvor man starter forfra. Dette gir en sterk indikasjon på at juryen dermed heller ikke har hatt nødvendig evne til å vurdere bevisene riktig.

Tragisk

Samlet sett må utfallet sies å være tragisk. En ankesak som har pågått i ca. fem måneder med rundt 100 vitner og en stor mengde aktører, går nå i vasken og må gjøres helt på nytt.

Totalkostnadene er ennå ikke offentlig kjent, men de må antas å være betydelige. Det er videre liten grunn til å tro at Jensens varslede anke til Høyesterett over lagdommernes tilsidesettelse vil føre frem.

Høyesterett har jo ikke fulgt saken under de fem månedene og mangler dermed åpenbart grunnlag for å overprøve eksempelvis lagdommernes bevisvurdering. Dermed blir Jensen, som følge av dagens seanse, heller ikke ferdig med saken sin på svært lenge.

Det er ikke grunnlag for å kritisere jurymedlemmene for dette utfallet. Juryen består utelukkende av «lekdommere», altså borgere som hverken har juridisk fagkompetanse eller vesentlig erfaring med å vurdere kompliserte saker, slik for eksempel erfarne lagmannsrettsdommere har.

Skulle aldri vært en jurysak

Juryforsker og tidligere lagdommer Lars-Jonas Nygard har selvfølgelig rett når han har uttalt at dette aldri skulle ha vært en jurysak, og at «det er ikke tale om at jurymedlemmene får tak på dette materialet».

At uskolerte borgere på kort tid skal sammenfatte fem måneders tung bevisførsel, forstå og anvende jusen riktig og avgjøre en svært alvorlig sak, fremstår som en tilnærmet umulig oppgave.

Problemet er ene og alene at jurybehandling av denne ankesaken har vært en konsekvens av norsk lov.

Som de fleste har fått med seg, er juryordningen innført i 1887 nå avskaffet. Jensens sak skal visst nok være den aller siste jurysak som behandles i Norge. Det er blitt jurysak fordi tingrettsdommen ble påanket før lovendringen trådte i kraft 1. januar 2018.

I fasen frem til lovvedtaket var det mye diskusjon og kontroverser knyttet til om man burde beholde juryordningen eller ikke. Prinsippet om at «man bør dømmes av likemenn», har hatt mange tilhengere.

Onde tunger vil på sin side ha det til at juryordningen særlig er til fordel for skyldige – at skyldige gjerne vil ha jurysak, mens uskyldige foretrekker meddomsrett, som altså er en miks av lekdommere og juridiske dommere. Det er nemlig slett ikke alltid slik at lagdommerne setter til side en jurykjennelse som de er tvilende til.

Over i historiebøkene

Tvilerne av om juryordningen burde fjernes, inklusive undertegnede, kunne vanskelig fått en bedre bekreftelse enn Jensen-saken på at det nå var på tide å sende juryordningen over i historiebøkene. Den nye ankesaken om Eirik Jensen vil bli behandlet av meddomsrett, ikke jury.

Ankesaken vi nettopp har vært vitne til, er således et passende punktum for juryordningen.