Med relativt stor konsekvens har Socialdemokratiets formand, Mette Frederiksen, rykket sit parti mærkbart i udlændinge- og integrationspolitikken. I en grad så Dansk Folkeparti er blevet presset på partiets traditionelle hjemmebane. Det er en præstation at det er sket, uden at S-lederen har tabt væsentlig støtte i sit bagland.

Men spørgsmålet er, hvilken forskel alle Mette Frederiksens krumspring gør. For hvis hun vil gøre sig forhåbninger om at blive statsminister efter næste valg, skal hun have andre end socialdemokrater med sig. Og her ser det sværere ud – for ikke at sige umuligt. Især når det gælder udlændingepolitikken.

Det vidner blot den seneste uge om. Efter en kort periode, hvor man gik rundt i den vildfarelse, at de Radikale var på vej mod en mere realistisk kurs i udlændingepolitikken, var alt atter ved det gamle, da partiet forleden foreslog, at unge ikke-statsborgere, der er født og opvokset i Danmark, automatisk skal tildeles et statsborgerskab i 15 års-alderen, hvis de består Folkeskolens afgangsprøve.

Den seneste tid har ellers budt på andre radikale signaler. Ida Auken har i en ny bog gjort op med den opfattelse på venstrefløjen, at nation og kultur ikke er vigtigt. Og partileder Morten Østergaard skiftede efter en turné i de danske ghettoer pludselig holdning til regeringens bandepakke. Sådan kan man blive klogere. Men åbenbart kun indtil en vis grænse.

Forslaget om at uddele statsborgerskaber i flæng er således udtryk for klassiske radikale sværmerier. Et statsborgerskab er ikke noget, man automatisk har ret til at få. Tværtimod. Det er et stort privilegium, og det kan ikke rulles tilbage, selv om man i visse tilfælde kunne få lyst til det. Derfor skal det være svært at få dansk statsborgerskab; noget man må og skal stræbe efter.

Det er ikke stigmatiserende at stille krav til mennesker, der kommer til Danmark. En del af problemerne med integrationen skyldes, at der er blevet stillet for få krav til nydanskere. At gå den modsatte vej vil være katastrofalt.

Endnu værre for Mette Frederiksen end det radikale selvmål var dog meldingen fra Enhedslistens politiske ordfører Pernille Skipper før partiets årsmøde her i weekenden. EL kræver indflydelse på en mulig kommende socialdemokratisk regerings udlændingepolitik og truer med at ville vælte den, hvis der føres stram udlændingepolitik med for eksempel Venstre og DF.

Bundlinjen synes klar for Mette Frederiksen: Hendes egen udlændingepolitik er muligvis strammet. Men det bliver så godt som umuligt for hende at gennemføre den i praksis, selv hvis hun skulle blive statsminister.

Det er et meget tidligt rødt udlændingekollaps – et år før valget. Men så ved vælgerne i det mindste, hvordan sagerne står.