Fra lørdag er det lovligt at sælge og købe fyrværkeri. Her får du forklaringen på, hvorfor krudt skal sælges på øde marker og p-pladser.

Gashåndtaget på knallerten var i bund, men desværre så den lilla Aprilia Sonic hurtigere ud, end den var.

Jeg er blevet ramt... Daniel Chrestensen, brandmand

I sadlen sad en frivillig brandmand på 18 år, og han havde travlt.

Han tøffede af sted med 30 kilometer i timen og maven fyldt med sommerfugle.

- Er det mon i dag, jeg skal prøve min første rigtige ildebrand, tænkte den unge brandmand.

Og det var det.

Men det var også dagen, hvor han skulle møde døden, få ødelagt sit ansigt og ændret sit liv.

Alt det vidste Daniel Chrestensen intet om, da han klemte et par ekstra kilometer i timen ud af sin knallert på vej ned mod brandstationen i Smedegade i Kolding.

Det gjaldt om at være hurtig, hvis man ville med gennem byen med fuld udrykning.

Den unge tømrerelev elskede tjansen som frivillig brandmand, så da holdlederen ringede midt i skoletiden, havde han smidt det værktøj, han havde i hænderne, og startet motoren på den lilla Aprilia Sonic.

Branden var brudt ud på N.P. Johnsens Fyrværkerifabrik i Seest ved Kolding, hvor lagerhallerne lige nu var propfyldte.

282 ton rent krudt Papkasse fra N. P. Johnsens Fyrværkerifabrik. Foto: Simon Skipper / Scanpix Denmark

Over 2000 ton kinesiske specialiteter med 282 ton rent krudt ventede på at blive sendt ud i butikkerne, så danskerne kunne skyde nytåret ind med manér.

Men sådan skulle det ikke komme til at gå.

På fyrværkerifabrikken var denne grå novemberonsdag ellers begyndt helt normalt.

Egentlig var det slet ikke en fabrik, for samtlige raketter, romerlys, sole, fontæner, hundepropper og heksehyl blev fremstillet i Kina og sejlet med containerskibe til Danmark.

Den klamme container

På ”fabrikken” blev fyrværkeriet taget ud af containerne og sendt videre til supermarkeder, byggemarkeder og andre butikker, der ville tjene penge på danskernes kærlighed til nytårskrudt.

Og det var inde i en af containerne fra Kina, at et lillebitte uheld satte gang i en kædereaktion, der senere på dagen kom til at måle 2,2 på richterskalaen og fik seismografen til at slå ud i Mønsted Kalkgruber 125 kilometer derfra.

Der er ikke så meget krudt derinde. Det skal nok gå godt Brian Gaarde, truckfører

Inde i den lysegrå container var de to sæsonarbejdere J. og B. i færd med at tage fyrværkeri ud.

(J. og B.'s navne er kendt af redaktionen, men de har ikke sagt ja til at medvirke i denne artikel)

Der var fugtigt og klamt inde i containeren.

Papkasserne med raketter var pakket i varm fugtig luft, og da containerne blev åbnet i Danmarks kølighed, opstod der kondensvand under loftet.

Opgaven bestod i at sætte papkasserne inde i den 12 meter lange stålcontainer på træpaller og køre de fyldte paller ud til åbningen på en palleløfter.

Det var et arbejde i halvmørke, og der lugtede af svovl og vådt pap.

Når en fyldt palle var sat ud til åbningen, blev den kørt væk på en truck.

Manden på trucken hed Brian Gaarde – han var lageransvarlig og havde været fastansat på ”fabrikken” i årevis.

Et hændeligt uheld

J. og B. inde i containeren var sæsonarbejdere, og de havde kun haft jobbet i få dage.

De to unge fyre var hyret ind en måned før sammen med 14 andre unge, der ville tjene en ekstra skilling, inden de skulle videre med studier eller værnepligt.

Han er ikke død, hvis vi ikke har set ham Peter Caspersen, seniorsergent

Inde i containeren var to tredjedele af krudtet taget ud, og stablen af raketkasser foran J. og B. var ved at være halvvejs nede i højden.

Lidt efter frokost skete der noget, som var sket mange gange før.

En kasse med fyrværkeri faldt 40 centimeter ned under arbejdet inde under taget i containerens fugtige halvmørke.

Og så skete der noget, som aldrig var sket før.

Der kom pludselig røg og gnister ud fra den papkasse med Wildfire Triple Break-raketter, som netop var faldet ned.

Fabrikken kort efter at branden er opstået. Foto: TV 2 / TV Syd

Brian Gaarde kom kørende på sin truck, i samme øjeblik som de to sæsonarbejdere flygtede fra containeren med gnisterne flyvende omkring sig.

Han skyndte sig at vende sin gasdrevne truck.

- Der er ikke så meget krudt derinde. Det skal nok gå godt, tænkte Brian Gaarde, mens han kørte væk.

Trommehvirvlen i metalboksen

Han havde arbejdet med fyrværkeri i årevis og vidste, at der var brandhæmmende papir mellem raketterne.

- Det er mellem 12 og 18 raketter, der skal brænde ud, så kan vi gå ind og rydde op, tænkte han.

Men raketterne i den halvtomme container fra Kina brændte ikke ud.

Slet ikke.

I stedet fortsatte det med at knalde og ryge fra containeren.

Larmen tog til i styrke.

Inde på fabrikkens kontor var logistikchef Jørn Poulsen ved at kopiere ordrelister i printerrummet, da han hørte en foruroligende lyd.

Som nogen, der trommede i en stor metalboks.

Han kiggede ud af vinduet og så, at der kom røg ud af containeren lige uden for kontoret.

Alle medarbejdere skulle evakueres, og det skulle være nu.

- Se at komme ud, råbte Jørn Poulsen, så højt han kunne.

En opgave for brandvæsenet

N. P. Johnsens Fyrværkerifabrik var et sted, hvor sikkerhed blev taget alvorligt, så alle ansatte havde været på kursus og vidste, hvad de skulle gøre, hvis der udbrød brand.

Første trin i planen var at mødes ved et samlingspunkt på Kløvkærvej cirka 100 meter fra lagerhallerne.

Her mødte Jørn Poulsen de to unge mænd, som havde været inde i containeren, da branden brød ud.

J. og B. så skrækslagne ud.

For få minutter siden havde de stablet kasser for at tjene lidt ekstra penge inden jul, og nu havde de ved et uheld tændt lunten til en bombe på 282 ton rent krudt.

Men som de stod der ved samlingsstedet, var der ingen af de ansatte, der anede, hvor galt det skulle komme til at gå.

Lige nu var der ild i en halvtom container, og det var en opgave for brandvæsenet.

Logistikchef Jørn Poulsen trykkede 112 på sin mobiltelefon.

Falck i Kolding sendte et slukningstog og ni professionelle brandfolk til stedet.

En patruljevogn fra politiet var fremme syv minutter efter alarmopkaldet.

Men på politigården i Kolding fortsatte telefonen med at ringe.

Et livsfarligt show Brand på N.P. Johnsens Fyrværkerifabrik Foto: Claus Fisker / Scanpix Danmark

Fyrværkerifabrikken lå op til et boligområde, og nogle af naboerne var begyndt at blive bange.

Andre var nysgerrige og gik til fods ned mod fabrikken for at komme nærmere det spektakulære fyrværkerishow.

Jørn Poulsen og de ansatte mødte de sidstnævnte, mens de var på vej væk fra eksplosionernes tiltagende trommen i containeren fra Kina.

Nu skal det endelig afprøves. Vi skal ikke bare lukke vand ud på gløder Daniel Chrestensen, brandmand

Jørn, B., J., Brian og de andre ansatte på fabrikken var begyndt at fryse, og desuden ville de gerne lidt længere væk fra branden.

Så de fik husly i kantinen hos nabovirksomheden Sydjysk Slamsugning.

Og mens de ansatte sad og ventede på, at brandfolkene fik has på flammerne, tog fabrikkens direktør, Lars Johnsen, og den daglige leder, Karsten Nielsen, imod redningsmandskabet.

Brandvæsenets indsatsleder havde brug for at vide, hvordan fyrværkeriet var fordelt i de ni haller på fabrikken.

Papirerne lå i kontorbygningen lige ved siden af den brændende container, og der var kun én person, som kunne huske, hvordan de mange ton krudt var organiseret.

Han hed Brian Gaarde.

Så lagerforvalteren måtte gå med sin direktør og brandfolkene tilbage på fabrikken for at hjælpe med at få branden under kontrol – det skulle næsten komme til at koste ham livet.

De fyldte gasflasker

Tilbage på fabrikken stod der meterhøje flammer ud af enden på den brændende container, og nytårsraketterne dannede et livsfarligt inferno foran åbningen.

Det var så voldsomt, at det ville være livsfarligt at slukke direkte ind i containeren, så brandfolkene måtte nøjes med at køle containeren ned ved at sprøjte på dens glohede sider.

Det krævede vand, meget vand.

Og vandtrykket i brandhanen på N. P. Johnsens Fyrværkerifabrik var ikke ret højt.

Slet ikke højt nok til også at køle den lille bygning ned, som stod nærmest den brændende container.

Brian Gaarde vidste, hvad der var i bygningen, og det var ikke krudt.

Det var gasflasker.

200 gasflasker med brændstof til fyrværkerifabrikkens gaffeltrucks.

De var blevet fyldt dagen før.

Så lige ved siden af den glohede stålcontainer stod der altså 200 styk potentielle ”bomber” med en sprængkraft langt voldsommere end nogen anden raket på hele fyrværkerifabrikkens lager.

Der var brug for tankvogne med vand og mange flere brandfolk.

Så der blev tilkaldt endnu et slukningstog med professionelle brandfolk fra Kolding og fire tankvogne fra Kolding, Vamdrup og Lunderskov.

Brandvæsenets indsatsleder forsøgte stadig at danne sig et overblik, så han fik sine folk til at undersøge, om der var risiko for, at branden kunne sprede sig yderligere.

Svaret kom hurtigt.

Det store lager var i fare for at bryde i brand.

For fuld udrykning Brandvæsenet ankommer til Seest. Foto: TV 2 / TV Syd

Lageret lå 15 meter fra den glohede container, men heldigvis vendte åbningen væk fra hallen.

Brian Gaarde vidste, hvor meget fyrværkeri der var i hallen: 800 ton i alt, hvis man regnede paphylstrene med.

Og nu traf indsatslederen den beslutning, der skulle få tømrereleven Daniel Chrestensen til at smide værktøjet og løbe ud til sin lilla Aprilia Sonic.

Opgaven var så stor, at de frivillige brandfolk måtte i aktion.

Daniel Chrestensen i sin brandmandsuniform. Foto: Privatfoto

Da knallerten var parkeret, løb Daniel Chrestensen ind på Falck-stationen for at få sin uniform sammen med de andre frivillige.

Sommerfuglene i maven begyndte for alvor at baske med vingerne, da brandfolkene hørte om opgaven.

Det her var ikke bare en efterslukning.

- Nu skal det endelig afprøves. Vi skal ikke bare lukke vand ud på gløder, tænkte Daniel Chrestensen.

Spændingen blandt de seks mænd i brandbilen var til at tage og føle på.

Mens bilen drønede mod fyrværkerifabrikken med fuld udrykning, kom en af brandfolkene i tanke om en lignende brand fire år tidligere.

Eksplosionen i Enschede i Holland i år 2000 dræbte 23 og kvæstede omkring 1.000 mennesker. Foto: TV OOST / Scanpix Denmark

Dengang havde 23 mennesker mistet livet, da en fyrværkerifabrik i Holland var eksploderet. Fire af de omkomne havde været brandfolk.

- Det er ikke vigtigt at tænke på nu. Der er kommet styr på det nu, blev de frivillige brandfolk enige om.

De tog fejl, men det kunne de ikke se, da de ankom med brandsprøjten cirka 40 minutter efter alarmopkaldet til 112.

Røgen fra den brændende container var fin og hvid – ikke tyk og sort.

De frivillige brandfolk vidste alt for godt, hvad det betød.

Ilden var ved at være under kontrol.

De frivillige vandbærere

Håbet om at stå i første linje og vinde over et ægte flammehav syntes pludselig langt væk.

To af de frivillige brandfolk fik besked på at køle den brændende container med vand – men ikke Daniel Chrestensen og hans makker Max Jørgensen.

Den tankvogn, som skulle forsyne dem med vand, var ikke kommet endnu, og de tre brandbiler og seks vandtankvogne, der allerede var sat ind mod flammerne, så ud til at vinde kampen.

Brandfolkene køler de brændende containere. Foto: TV 2 / TV Syd

Så stemningen blandt brandfolkene var rolig.

Daniel Chrestensen og Max Jørgensen gav sig til at bringe flasker med vand ud til deres tørstige kolleger.

Nu var der gået lidt over en time fra alarmopkaldet, og der fløj stadig raketter ud fra den brændende container.

Varmen fra de glohede eksplosioner kunne måske få andre containere i nærheden til at bryde i brand.

Så selv om der var hvid røg, og der nu var brandfolk nok på stedet, besluttede beredskabschefen i Kolding at evakuere alle beboere inden for 500 meters afstand fra fyrværkerifabrikken – for en sikkerhed skyld.

Den beslutning kom formentlig til at redde menneskeliv.

Endelig i aktion

Men for Daniel Chrestensen og Max Jørgensen gjorde den ikke den store forskel.

Spændingen blev udløst – de skulle hen til den brændende container og sprøjte vand på den.

De ville være i dækning bag en mur, men før de kunne komme i gang, skulle de lægge deres slanger ud.

Brandslangerne var konstrueret sådan, at Daniel Chrestensen først skulle koble en tyk slange på hovedforsyningen, og så skulle Max Jørgensens slange kobles på den tykke slange.

Daniel Chrestensen satte sig for at koble den tykke slange på.

Hans sikkerhedsbriller duggede, så han tog dem af.

Der var 15 meter hen til den brændende container.

Max Jørgensen stod og ventede på ham et par meter nærmere den store, glohede stålkasse.

Daniel Chrestensen rejste sig op uden briller.

Pludselig lød der en høj hvislende lyd.

- Så for helvede, tænkte Daniel Chrestensen.

- Er det en raket?

Han førte instinktivt armen op foran øjnene.

Så blev han blæst omkuld.

Det føltes som at få en knytnæve på størrelse med en fodbold i ansigtet.

Han mærkede et hult tryk i brystet.

Og så lukkede hans bevidsthed ned.

Den flyvende containerdør

Ikke så langt derfra havde lagerforvalter Brian Gaarde et minut forinden forsøgt at beskytte brandfolkene, hvis en container skulle eksplodere.

Især en seks meter lang container, der var propfyldt med fyrværkeri, kunne måske eksplodere, flyve hen over pladsen og slå folk ihjel.

Hvis der er liv, må det være derinde Peter Caspersen, seniorsergent

Så da Brian Gaardes chef spurgte ham, om han ville køre en 15 ton tung truck hen foran containeren, så den kunne beskytte folk på pladsen, sagde lagerforvalteren ja.

Han satte sig ind i den store orange truck og kørte hen bag den varme container.

Så steg Brian Gaarde ud af trucken og gik stille og roligt hen mod sine chefer.

Pludselig hørte han en høj lyd bag sig.

Så blev lagerforvalteren kastet mod jorden af en enorm trykbølge.

Han så op i luften, og der kunne han se en enorm metalplade komme flyvende.

Det var enten en dør eller en del af loftet fra en container.

Flugten fra fabrikken

Han tænkte på brandfolkene, gasflaskedepotet, der lige var blevet fyldt, og på sin nye Audi A4, der holdt på fyrværkerifabrikkens parkeringsplads.

- Vi skal væk nu, blev der råbt.

Brian Gaarde blev halet på benene af en kollega.

Den orange truck holdt stadig på sin plads – den seks meter lange container var intakt.

Men det var den 12 meter lange container, hvor det hele var begyndt, ikke.

Er I sikre på, at I vil derind? Indsatsleder hos brandvæsenet

Lagerforvalterens formodning om, at branden i æsken med Wildfire Triple Break-raketter ville gå i sig selv, kunne ikke have været mere forkert.

Og hvis en container, som kun var en tredjedel fyldt med krudt, kunne eksplodere med sådan en voldsomhed efter en times brand – hvad kunne der så ske, hvis ilden fik fat i det store lager med 800 ton fyrværkeri?

Brian Gaarde løb, så hurtigt han kunne.

Huller i ansigtet Den første eksplosion forvandlede pludselig fyrværkerifabrikken til et livsfarligt inferno. Foto: Claus Fisker / Scanpix

I det øjeblik, eksplosionen lød, var fyrværkerifabrikkens medarbejdere stadig samlet ved Sydjysk Slamsugning.

Logistikchef Jørn Poulsen så også, hvordan det enorme metalstykke blev blæst højt op over fabrikken.

- Vi må væk herfra, tænkte han.

Men hvordan?

Sydjysk Slamsugning var omkranset af et næsten to meter højt trådhegn og for at komme ud gennem porten, skulle man gå tilbage mod fyrværkerifabrikken.

Det virkede ikke som en god idé.

I stedet måtte de ansatte over hegnet.

Hurtigt.

Kommer jeg nogensinde til at få en kæreste igen? Daniel Chrestensen, brandmand

Brian Gaarde kom tilbage til kollegerne, og sammen med to politibetjente begyndte Brian Gaarde og Jørn Poulsen at kaste fyrværkerifabrikkens sæsonarbejdere og fastansatte over hegnet.

Stemningen var på grænsen af panik.

Da de var kommet over hegnet, løb de ansatte op til Seest Bageri. Her stod de, da nogle af de brandfolk, som havde deltaget i slukningsarbejdet, kom ud.

- Den er helt gal, tænkte Jørn Poulsen, da han så dem.

Det gennemhullede ansigt

Inde ved siden af den eksploderede container lå tømrerelev Daniel Chrestensen på jorden.

Bevidstheden vendte tilbage.

Han kunne høre en høj hul hyletone.

Alt foregik i slowmotion.

Da han rejste sig op, stod han i et buskads flere meter fra det sted, hvor han var blevet slået omkuld.

Han var omgivet af en tyk hvid tåge.

Hvis du kan løbe, så er det nu, du skal væk! Brandmand på fyrværkerifabrikken

Det lugtede af krudtrøg – hundrede gange værre end klokken kvart over tolv nytårsaften.

- Jeg er blevet ramt af en raket, tænkte Daniel Chrestensen og gav sig til at løbe op mod det sted, hvor han mente, brandbilen måtte befinde sig.

Hans mund gjorde ondt.

Han opdagede, at han kunne stikke tungen ud gennem overlæben.

Tænderne var væk.

Daniel Chrestensens ansigt nogle dage efter ulykken. Foto: Privatfoto

Mens han løb, så han, at førerhuset på brandvæsenets tankvogn var gennemboret af et enormt metalstykke.

Endelig nåede den kvæstede, 18-årige tømrerelev frem til en af sine brandmandskolleger.

- Martin, sagde han.

- Kommer jeg nogensinde til at få en kæreste igen?

Det sved og brændte i ansigtet, og Daniel Chrestensen var sikker på, at han var blevet vansiret.

Mens han modtog førstehjælp, gik alvoren op for ham.

Døden i stjerneregnen

En tankvogn fra Beredskabskorpset hjælper med slukningen. Foto: Uffe Kongsted / Polfoto

Han så sin kollega Carsten med forbrændinger i ansigtet, og så kom kollegerne slæbende med Max Jørgensen.

- Han er død, tænkte Daniel Chrestensen.

Og så fangede hans blik noget ekstremt foruroligende.

Porten ind til den store hal med fyrværkeri var blæst ind af eksplosionen.

Hallen var pakket fra gulv til loft med fyrværkeri, og en af containerne ved siden af hallen var begyndt at buldre ekstremt voldsomt.

- Hvis du kan komme op at stå og løbe, så er det nu, du skal væk, sagde en af Daniel Chrestensens kolleger.

Og så fik den 18-årige brandmand superkræfter.

Der var en regn af stjerner over alt – raketterne eksploderede om ørerne på brandfolkene, mens de løb væk.

Det var som et 100-meterløb i helvede, og da han kom ud, blev Daniel Chrestensen mødt af journalister og fotografer fra pressen, som var i gang med at rapportere fra ulykken.

Han gav dem fingeren.

Så blev han sat direkte ind i en ambulance sammen med sin forbrændte kollega Carsten.

Ambulancen havde to patienter med, selv om der holdt flere og ventede, for redningsmandskabet frygtede, at der skulle bruges flere ambulancer. Mange flere.

Syv minutter efter at Daniel Chrestensen var ramt af den første eksplosion, eksploderede den næste container.

Tilbagetog fra fabrikken Seest 2004 Foto: Claus Fisker / Scanpix

Situationen var ude af kontrol.

Alle brandfolk blev beordret ud af området.

Seks brandbiler, en ambulance og et kommandokøretøj måtte de overlade til flammerne.

Det var usikkert, hvor mange brandfolk der var efterladt i infernoet, men det var sikkert, at Max Jørgensen var en af dem.

Nu ændrede situationen karakter. Dette var ikke længere en almindelig brand.

Halvanden time efter logistikchef Jørn Poulsen havde trykket 112 på sin mobiltelefon, blev der slået storalarm.

Der blev indsat redningshelikoptere, soldater fra Skive Kaserne blev tilkaldt, togdriften i Kolding blev stoppet, og alle, der befandt sig mindre end 1000 meter fra fabrikken, blev evakueret.

En katastrofe var under opsejling, og katastrofeberedskabet blev sat ind.

Området ved fabrikken bliver evakueret med hjælp fra politiet. Foto: Claus Fisker / Scanpix Danmark

Situationens alvor står klart for brandfolkene. Foto: Uffe Kongsted / Polfoto

De mennesker som var med til slukningen var dybt berørte af situationen. Foto: TV 2 / TV Syd

Dette var en situation langt ud over det sædvanlige.

En krigsveteran går i aktion

På et fritidslandbrug 30 kilometer fra fyrværkerifabrikken stod en mand og var ved at lukke sine heste ud, da der udbrød kaos på fyrværkerifabrikken.

Manden var ikke en del af katastrofeberedskabet – men han var vant til situationer ud over det sædvanlige.

Han hed Peter Caspersen, og han var seniorsergent, veteran fra krigen i Afghanistan.

Peter Caspersen var også brandmand, men han havde aldrig været med til at slukke en ægte storbrand – altså ud over ved de øvelser, han havde deltaget i.

Heldigvis, for hans job var at slukke ilden, hvis et fly styrtede ned på Flyvestation Skrydstrup.

Mens Peter Caspersen stod i stalden, kom hans datter ud til ham.

- Far, kom med ind og se fjernsyn. Der er brand i Kolding, og de kan ikke komme tæt på.

Peter Caspersen fik ikke set ret længe på billederne, før han kunne se, at brandfolkene i Kolding havde brug for hjælp.

Villaer i brand i området omkring fyrværkerifabrikken. Foto: Uffe Kongsted / Polfoto

Og Peter Caspersen vidste, hvad der var brug for i Kolding.

Navnet var Crashtender nummer 16 – et enormt specialdesignet brandkøretøj, som kunne komme frem gennem regnen af nytårsraketter ved fyrværkerifabrikken.

Han ringede til obersten, som var chef for Flyvestation Skrydstrup – hjemme i privaten.

Var det OK at køre Crashtender nummer 16 til Kolding?

Obersten så også fjernsyn.

- Ja, Peter, men du må ikke lege cowboy, lød svaret.

En ordre, som Peter Caspersen ikke helt kunne efterkomme, skulle det vise sig.

Oberstens beslutning

Ikke desto mindre var flyvevåbnets største vandkanon på vej mod fyrværkerifabrikken ganske kort tid efter.

Knap to timer efter den første eksplosion var Peter Caspersen og Crashtender nummer 16 fremme ved målet.

Der var brandfolk på fortovet, og situationen virkede kaotisk.

Han kunne se brandfolk tage sig af deres kolleger – og da han kom i kontakt med indsatslederne fra politiet og brandvæsenet, fandt han ud af, at der var savnede brandfolk inde i infernoet.

Peter Caspersen mødte også en kvindelig læge, der fortalte ham, at der var 16 savnede. Hun havde huller i tøjet og manglede øjenbrynene.

Så kom der besked fra Flyvestation Skrydstrup.

Obersten var selv kørt ind på flyvestationen og havde sendt to ekstra crashtendere til Kolding. Han havde også skaffet to ekstra besætningsmedlemmer til Crashtender nummer 16 – de ville være fremme i løbet af kort tid.

Dermed havde obersten i praksis lukket Flyvestation Skrydstrup, der var en del af det danske luftforsvar – uden at spørge sin general om lov.

Til gengæld var det endelig muligt at køre ind på fabrikken for at redde de savnede ud.

Og så alligevel ikke.

Jeg håber, de alle er nået væk Brian Gaarde, lagerforvalter

Hos brandvæsenet vurderede ledelsen nemlig, at der var en overhængende risiko for, at hele den store lagerhal ville eksplodere.

Eksplosionen Eksplosionen i Seest. Foto: Claus Fisker / Scanpix

800 ton fyrværkeri på en gang var trods alt mere, end den 30 ton tunge Crashtender kunne klare, så Peter Caspersen måtte vente med at køre ind. Til gengæld kunne hans kolleger fra flyvestationen nå at komme frem.

Den overdimensionerede brandbil holdt parkeret ved Seest Bageri, da luftsirenen lød.

Sirenens hylen indvarslede en af de største eksplosioner i Danmarkshistorien.

Hjemme hos Karsten Nielsen, der var daglig leder på fyrværkerifabrikken, kunne de også høre sirenen.

De ansatte på fabrikken var kørt i taxa hjem til Karsten Nielsen for at puste ud efter dagens begivenheder.

Der var øl og spiritus på bordet.

Lagerforvalter Brian Gaarde drak to øl for at falde til ro.

Han kunne se, at de unge sæsonarbejdere var meget påvirkede af situationen.

B., sæsonarbejderen, der havde været inde i containeren, da det hele begyndte, satte en halvfyldt flaske vodka for munden og tømte den.

Nogle af pigerne græd.

Da sirenen lød, gik Brian Gaarde ud i haven for at få sig en cigaret.

Han kunne se branden lyse aftenhimlen op over Kolding.

Pludselig kom der et glimt, og så steg en ildkugle til vejrs over fabrikken.

(I videoklippet herunder kan du se og ikke mindst høre eksplosionen)

N. P. Johnsens fyrværkerifabrik eksploderer. Video: Peter Møller

Og så kunne han se, hvordan trykbølgen bevægede sig væk fra den gigantiske eksplosion.

- Jeg håber, de alle er nået væk, tænkte Brian Gaarde.

Han havde selv haft hus på Lerbjergvej 50 meter fra fabrikken og tænkte på sine gamle naboer og de brandfolk, som havde forsøgt at slukke branden.

Nu var der en paddehattesky over området.

Frygt på sygehuset Fyrværkeribranden i Seest Foto: Claus Fisker / Scanpix

Da trykbølgen nåede Karsten Nielsens hus over to kilometer væk, blæste køkkenvinduet i.

Da den nåede Kolding Sygehus tre kilometer væk sprang et vindue op, og rystelsen fik ting til at falde ned fra væggene.

Inde på sygehuset stod Daniel Chrestensen sammen med en sygeplejerske.

Den kvæstede brandmand havde netop været på toilettet, og da trykbølgen ramte, var han klar til at løbe igen.

Daniel Chrestensen var blevet syet i ansigtet. Han manglede to fortænder i overmunden, og en af tænderne i undermunden var knækket.

I de første timer efter eksplosionen var der frygt for, at mange menneskeliv var gået tabt. Foto: TV 2

Han var alligevel lettet, da han så sig selv i toiletspejlet, lige inden eksplosionen rystede hospitalet. Ansigtet skulle nok blive pænt igen.

Nu kunne han kun tænke på, om alle kollegerne mon var blevet udslettet.

Trods sygeplejerskens beroligende ord om, at der kun var få kvæstede, var han i tvivl.

Hvordan kunne hun vide det?

Hvem kunne i det hele taget vide, hvad en så ekstremt kraftig eksplosion kunne udrette?

En af de brandfolk, der kunne besvare spørgsmålet lige efter eksplosionen, sad i Crashtender nummer 16.

Ind i infernoet

Peter Caspersen havde netop drejet hovedet for at sige noget til sin kollega inde i crashtenderen, da han så eksplosionen lyse som en gigantisk sol over sig.

Et splitsekund senere ramte trykbølgen den 30 ton tunge crashtender, som rokkede frem og tilbage.

Metalstykker, murbrokker og raketter regnede ned over bilen.

Men det var ikke slut endnu.

Inden eksplosionen havde Peter Caspersen set en journalist og en fotograf fra TV Syd filme branden uden for bilen.

De blev kastet omkuld af eksplosionen.

(I videoklippet herunder kan du se og høre TV Syds fotograf opleve trykbølgen)

Seest 2004 Video: Peter Møller

Da han var kommet sig over det første chok, så han de to pressefolk løbe forvirrede rundt foran bilen.

Han åbnede døren og fik dem ind i crashtenderen.

Så kom den anden eksplosion – denne gang hoppede crashtenderen op og ned som en korkprop i vand.

Bygningen, der husede Seest Bageri, svajede frem og tilbage.

Peter Caspersen tænkte på de 16 savnede brandmænd.

Han måtte ind i infernoet – dette var som i Afghanistan, ingen kammerater måtte efterlades.

Besætningen på Crashtender nummer 16 kom i kontakt med brandvæsenets indsatsleder.

- Er I sikre på, at I vil derind?

Indsatslederen måtte råbe.

- Det er derfor, vi er her. Vi har udstyret til det, råbte Peter Caspersen.

Og så kørte han ind i flammerne sammen med de to andre crashtendere fra flyvestationen, som obersten havde sendt til forstærkning.

Krigen mod flammerne

Flammerne var 40 meter høje, og de eksploderende raketter blinkede som et stroboskoplys på speed.

Det her var krig.

Fjenden var ild, og våbnet var vand.

Opgaven var ikke så anderledes end i Afghanistan:

"Indtag et brohoved og sørg for at sikre det hele vejen rundt med dine våben."

Langsomt kørte de enorme brandbiler frem, men der var ingen tegn på liv.

Pludselig dukkede der to silhuetter op i røgen foran crashtenderen.

Det var en tankvogn og en brandbil, der var blevet efterladt. Dørene stod åbne, og vinduerne var smadret.

Men de to køretøjer spærrede vejen.

En af Peter Caspersens kolleger tilbød at flytte brandbilen.

Han havde røgdykkerudstyr på, da han trådte ud i infernoet.

Peter Caspersen kunne kun se ham i glimt på grund af de eksploderende raketter.

Pludselig begyndte en af de smadrede biler at køre.

Nøglerne sad åbenbart stadig i bilen, og motoren kunne starte, selv om bilen havde stået midt i en gigantisk eksplosion.

En af de brændende brandbiler ved fyrværkerifabrikken. Foto: TV 2 / TV Syd

Da forhindringen var væk, vendte røgdykkeren tilbage.

- Så kan vi komme afsted, sagde han.

Og så fik Peter Caspersen en glædelig melding. Der var kun én savnet brandmand – det var en af de frivillige fra beredskabet i Kolding, som var blevet efterladt tidligere på dagen.

Gasflaskerne eksploderer

Han kunne se en bygning tæt på den eksploderede fabrikshal, som var sluppet nådigt fra eksplosionen.

- Hvis der er liv, må det være derinde, tænkte han.

Så han trodsede oberstens ordrer og gik ud for at se efter.

Han fandt hverken levende eller døde kolleger, men pludselig begyndte infernoet at blive flænget af hule drøn.

Det her var ikke krudt.

Nu var de 200 gasflasker ved siden af lagerhallen begyndt at eksplodere én efter én.

Peter Caspersen trak sig tilbage.

Nu gjaldt det om at få slukket så meget af branden som muligt.

Langsomt, men sikkert begyndte de 4000 liter vand i minuttet, som de tre enorme brandbiler kunne sende ud i området, at virke.

Det blev muligt at få brandfolk fra Falck ind bag crashtenderne.

Den døde kollega

Tanken om den savnede brandmand hjemsøgte stadig Peter Caspersen, så han satte endnu en gang livet på spil for at finde den frivillige kollega, som han aldrig havde mødt.

- Han er ikke død, hvis vi ikke har set ham, tænkte Peter Caspersen.

Seniorsergentens hjelm var begyndt at slå buler på grund af varmen, men alligevel slog han visiret ned og forsøgte at finde vej mellem flammerne.

På jorden fandt han en brandslange, som han begyndte at følge.

Peter Caspersen vidste det ikke, men det var den samme slange, som Daniel Chrestensen og Max Jørgensen havde haft fat i dengang, fyrværkerifabrikken stadig eksisterede.

Slangen førte ham til resterne af en murstensvæg bare fire meter fra ilden.

Her fandt Peter Caspersen en menneskekrop.

Det var Max Jørgensen.

Han var død.

Max Jørgensens hjelm. Foto: Simon Skipper / Scanpix Denmark

Peter Caspersen lukkede øjnene et øjeblik. Så meddelte han over radioen, at han havde fundet den savnede kollega.

Han var død.

Flere kolleger kom til.

Liget blev dækket til med et tæppe og nogle zinkplader, men brandvæsenets indsatsleder vurderede, at det var for farligt at flytte liget.

Max Jørgensen kom først ud dagen efter, da det eneste, der var tilbage af fabrikken, og villakvarteret ved siden af, var en rygende ruinhob.

Ødelagte parcelhuse efter eksplosionen. Foto: Claus Fisker / Scanpix

Max Jørgensen var det eneste dødsoffer ved fyrværkeriulykken.

Daniel Chrestensen og hans medpassager i ambulancen var de eneste hårdt kvæstede.

Men der var mange mennesker i området, der fik ondt i sjælen af den enorme eksplosion.

Og nogle af dem, der var tættest på begivenhederne, skulle blive forfulgt af eksplosionen i årevis.

Hvisken i krogene

2000 blev evakueret, og mange af dem måtte gå i tre dage uden at ane, hvad der var tilbage af deres ejendele, fordi der stadig var containere på fabrikken, som var i fare for at eksplodere.

176 huse var så ødelagte, at beboerne umiddelbart ikke kunne vende tilbage, og 75 måtte rives fuldstændig ned.

Efter eksplosionen blev ledelsen og medarbejderne på N.P. Johnsens Fyrværkerifabrik afhørt af politiet, og der var mistanke om, at der havde været for meget fyrværkeri på fabrikken.

Der blev hvisket i krogene i Kolding – og mere end det.

Når Brian Gaarde og andre af de ansatte blev genkendt på gaden i byen efter ulykken, blev de sjældent mødt med venlighed og forståelse.

P-pladsen på fyrværkerifabrikken, hvor Brian Gaarde havde efterladt sin nye Audi. Foto: Claus Fisker / Scanpix

Den tidligere lagerforvalter husker den dag i dag bemærkninger som:

- Nåh, du var nok træt af dit job, hva’?

- Røg I smøger i containeren?

- Hvad så - var du træt af chefen?

Og medierne stillede også spørgsmål:

Havde sikkerheden været i orden? Og hvem havde fået den vanvittige idé at opbevare fyrværkeri med 282 ton rent krudt lige ved siden af et boligkvarter?

Hvordan de 20 mennesker, der mistede deres job, og som havde oplevet det hele på nærmeste hold, havde det, var der ingen avisartikler om.

Såvel medarbejderne som ledelsen på fabrikken er blevet renset for mistanke ved de efterfølgende undersøgelser, men flere af dem lever i dag med posttraumatisk stress.

Den omkomne brandmand Max Jørgensen fik en begravelse, hvor mange hundrede borgere i Kolding viste deres respekt, og hvor forsvarsministeren deltog.

Max Jørgensen begraves. Foto: Ernst van Norde / Scanpix Danmark

Seniosergent Peter Caspersen er stadig ansat i Forsvaret, men han har ikke oplevet noget lignende siden.

Daniel Chrestensen droppede tømrerjobbet og arbejder i dag som ambulanceredder og lægeassistent.

Den solide truckvogn

Lagerforvalter Brian Gaarde har droppet fyrværkeribranchen og er stået til søs. Han mistede sin nye Audi A4, men den gule truckvogn, han kørte hen for at blokere for den eksplosionstruede container, overlevede på mirakuløs vis det hele. Den kom på værksted og kunne genoptage arbejdet efter en renovering.

Så godt som alt andet på fabrikken var brændt og smadret til uigenkendelighed, og i årene efter ulykken voksede græsset op på grunden.

Men i 2016 fik boligforeningen Lejerbo lov til at bygge boliger på stedet.

Kvarteret kommer til at hedde ”Fyrværkeriparken”.

Visionen for det nye boligområde Fyrværkeriparken. Foto: Simon Skipper / Scanpix Denmark

Endelig fik eksplosionen store konsekvenser for køb, salg og opbevaring af fyrværkeri.

Så når du sidst i december står og fryser på en mark eller en stor P-plads for at købe raketter, sole og heksehyl, ved du nu, hvorfor containere med krudt skal stå helt for sig selv.

Kære læser, du har nu læst artiklen om fyrværkeriulykken i Seest til ende.

Navnene på de to sæsonarbejdere J. og B. er kendt af redaktionen, men deres navne er udeladt, da de ikke har givet samtykke til at medvirke.

Artiklen er blevet til på baggrund af: Interview med Brian Gaarde, Daniel Chrestensen, Peter Caspersen, Jørn Poulsen, Karsten Nielsen.

Desuden er anvendt oplysninger fra bogen ”Seest katastrofen” af Helge Kjerside.

Øvrige kilder:

Kolding Politimuseum, ​Beredskabsstyrelsen og Forsvarsministeriet

Hvis du har mod på andre længere artikler af samme slags findes der flere herunder: