Son Le og jeg har kendt hinanden i mere end 10 år. Han er et af de mest klippefaste og kærlige menneske i min omgangskreds.

Jeg husker tydeligt historien om den nat, da han løb ned fra 4. sal i undertøj, fordi han havde hørt en pige skrige om hjælp. Sådan er han. Refleksgod. En, som selv tilbyder sin rå muskelkraft, når der skal flyttes, og frivilligt løfter det tunge, uhåndterbare klædeskab ned ad trapperne.

Måske er det derfor, jeg har svært ved at forstå hans projekt. Han vil være alenefar.