Jung Soo-geun er hoppet ned på nogle sten foran den ødelagte betonstruktur, der skulle udgøre en fiskekanal, for at dokumentere skaderne med sit kamera. Vender man blikket væk fra de strittende betonklodser i floden, kan man med lidt god vilje stadig forestille sig, hvordan naturen så ud før byggearbejdet gik i gang. Før flodbunden blev gravet ud; før den fredede vegetation blev revet op og flyttet til kunstigt anlagte ’økodeltaparker’, hvor intet kan gro; før sandbankerne og vådområderne blev fyldt op med jord og sten og forsøgt stabiliseret to meter over flodens naturlige bred. Og før hele beton- og trådnetkonstruktionen brasede sammen under naturens kræfter, og nu ligger og skramler rundt i flodens forgreninger.

»Hvorfor har Danmark gjort noget så irrationelt som at indgå alliance med Sydkorea om grøn vækst?« spørger Jung Soo-geun fra Korean Federation of Environmental Movements (KFEM), en sydkoreansk miljøorganisation.

Ødelæggelserne ved Nakdong-floden, hvor Jung viser rundt, er resultatet af den sydkoreanske regerings forsøg på at ’restaurere’ Sydkoreas fire store floder, der som led i landets internationalt roste ’grøn vækst’-strategi blev sat i værk i 2009. Forskere, religiøse organisationer, kunstnere og miljøorganisationer forsøgte ellers at advare både regeringen og FN om de uoverskuelige skader, som projektet kunne føre med sig. Men ingen lyttede, og i 2010 fik daværende præsident Lee Myung-bak – der i dag sættes i forbindelse med korruption, bestikkelse og manipulation af undersøgelsesrapporter – den danske regering med i Global Green Growth Institute, der fungerer som ramme for eksport af ’grøn vækst’-programmer til udviklingslande.

»Oprettelsen af GGGI gjorde i vid udstrækning Lee Myung-baks ’grøn vækst’-agenda immun over for oppositionens kritik internt i Sydkorea – og gjorde det næsten umuligt for kritiske ngo’er at blive hørt internationalt,« siger Jin-Tae Hwang, ph.d.-stipendiat ved University of Bayreuth.

Intet at gøre med grøn vækst

Planerne for Four Major Rivers Restoration Project var, at 16 nye dæmninger skulle sikre vandforsyningen under tørke, mens udgravningerne af floderne og konstruktionen af kunstige bredder skulle sikre mod oversvømmelser. Samtidig skulle en række kæmpe rensningsanlæg beskytte vådområder samt forebygge og udbedre forurening af vandet. Projektet skulle tilmed skabe 340.000 nye job. Men i dag, fire år efter at Samsung, Daewoo, Daelim og over 20 andre byggevirksomheder ankom med deres gravkøer for at ’restaurere’ floderne, ser virkeligheden radikalt anderledes ud end forudsagt i strategipapirerne og de virtuelle modeller.

»Jeg fatter ikke, at de virkelig har gjort det … jeg fatter det ikke,« siger Park Eun-seon og fisker sit kamera frem, mens maskinerne på den anden side af bredden stopper arbejdet. Det gør de altid, når aktivisterne kommer.

Som medlem af kunstnerkollektivet Listen to the City i Seoul har hun brugt de seneste fire år på at dokumentere konsekvenserne af Four Rivers-projektet. Det er vinter 2012, og Park Eun-seon viser rundt mellem Yeongju by og den dæmning, der er under konstruktion. Hun har valgt netop dette sted, fordi man stadig – tror hun – kan se, hvordan naturen engang så ud. Men det er et par uger siden, hun sidst var her, og da vi nærmer os floden udbryder hun rasende: »De har fældet kongepilene, de røvhuller!«. Langs flodbredden er to Hyundai-gravkøer i færd med at fjerne de sjældne træer, og der er bart, så langt øjet rækker. Vandet er næsten forsvundet fra floden, og midt i det hele stritter nogle rustne metalplader op af vandet. De skal holde på sandet, så det ikke forstyrrer dæmningsbyggeriet længere nede af floden.

»Sydkorea kaldes Republic of Construction,« siger Park Eun-seon.

Samme synspunkt har Park Won-Soon, borgmester for millionbyen Seoul.

»Det har ingenting at gøre med grøn vækst. Four Rivers er et byggeprojekt. For Sydkoreas byggevirksomheder er profit det primære mål«.

Borgmesteren har gjort sig upopulær blandt de store chaebols – byggekonsortier – i byen ved at sætte en stopper for New Town-projekterne, hvor de samme virksomheder, som konstruerer dæmninger og økodeltaparker ved floderne, tjener penge på at rive hele boligkvarterer ned og bygge nye op.

Rebecca Kim, miljøaktivist og ph.d.-stipendiat ved Sungkonghoe University i Seoul, er grædefærdig over Four Rivers-projektet.

»Der er helt sikkert blevet skabt noget ud af intet her i Sydkorea, det er helt sikkert. Men hvad er det for noget? Koreas chaebols er som Frankensteins monster. De bygger og river ned og bygger og river ned og bygger – og byerne er ikke nok for byggevirksomhederne, nu skal de også hælde beton i floderne. Jeg kan aldrig tilgive, hvad de har gjort her. Det er en forbrydelse,« siger hun.

Kan aldrig tilgive

Også de kunstigt anlagte økodeltaparker langs floderne er en økologisk katastrofe. Ved Nakdong-floden nær Gumi, hvor Jung Soo-geun fra KFEM viser rundt, er økodeltaparken »sikret mod erosion« med tre typer net, som er lagt ud over jordoverfladen: Den ene type er et grovmasket metalnet, den anden et fintmasket hvidt plastiknet og den tredje type et grønt plastiknet. Metalhegnene langs dæmningerne er også grønne. Men ellers er alting gråt og brunt: Vegetationen er gået ud.

Jung Soo-geun siger, at plastiknettet langs floden ikke kan forhindre erosionen, og det er desuden »det glade vanvid at forsøge«.

»Erosion er en naturlig del af disse floders økosystem. Dele af sæsonen er floderne sandede med meget lav vandstand. Andre dele af sæsonen bliver bredderne oversvømmet. Og hele året flyder nyt sand og småsten fra bjergene ned i de øvre strømme af floden og videre til de nedre strømme. Sådan har det været i årtusinder. Og det er sandet, som har holdt vandet så exceptionelt rent.«

Den dynamik er nu stoppet af dæmningerne. Men mellem dæmningerne river strømmen og de kraftige regnskyl stadig flodbredderne med sig. Så når byggevirksomhederne graver sand op et sted og flytter til et andet, fører vandet enten sandet tilbage eller videre til et nyt sted. Og på store dele af flodbredderne er det nu blevet nødvendigt at lægge enten net eller lave et fletværk af store sten holdt sammen med trækonstruktioner for at forhindre erosionen. Men når oversvømmelserne kommer, sker erosionen alligevel. For dæmninger eller ej, floden lever stadig efter sine egne logikker.

Naturkatastrofer på daglig basis

Da byggeriet af Four Rivers-projektet havde stået på i to år skrev miljøorganisationen KFEM i et åbent brev: »Vi kræver, at regeringen øjeblikkelig stopper dette apokalyptiske projekt. (…) Snarere end at restaurere eller forbedre flodernes økosystem vil projektet medføre dets totale destruktion (…) Det, der foregår langs floderne lige nu, inviterer til naturkatastrofer på daglig basis.«

Alt det, som KFEM samt grupper af kritiske ingeniører, en lang række buddhistiske og kristne grupper – heriblandt det samlede råd af katolske biskopper i Korea – og over 2.000 forskere fra 70 universiteter har advaret om siden 2009, er i dag en realitet: Dæmningerne er begyndt at lække, fordi de er bygget for hurtigt og for dårligt. Der har været adskillige oversvømmelser, som har medført større materielle skader end normalt, fordi floderne ikke længere har mulighed for at selvregulere. Beboere ved Nakdong-floden mistede i 2011 deres vandforsyning i flere dage, fordi den nykonstruerede vandpumpe var blevet smadret af pludselige vandmasser. Byggeprojektet er gået et ukendt antal milliarder over budgettet og er tilsyneladende uafslutteligt, fordi konstruktionerne bliver ved at gå i stykker.

»Det vil koste enorme summer at fjerne dæmningerne. Men ikke nær så meget, som det kommer til at koste – om året – at vedligeholde de konstruktioner, som er anlagt. Hvis de fjerner dæmningerne, vil vi om fem-seks år kunne vurdere, hvor længe floden vil være om at komme sig,« siger Jung Soo-geun.

Kritik ignoreret

De kritiske professorer dannede i 2009 netværket POMAC, som forsøgte at råbe FN op. I sommeren 2009 mødtes en gruppe POMAC-professorer med FN’s miljøorganisation UNEP’s repræsentanter for at diskutere Four Rivers-projektet. Professorerne beskrev i detaljer, hvad, de mente, var de miljømæssige, økonomiske, byggetekniske og sociale problemer ved konstruktionsplanen.

POMAC hørte aldrig siden fra UNEP, og i rapporten Overview of Republic of Koreas Green Growth National Vision fra 2010 konstateres følgende: »Republikken Korea står over for mange vandrelaterede udfordringer på grund af hastig økonomisk vækst og høj befolkningstæthed (…) Som svar på disse udfordringer søger Four Major Rivers Restoration at sikre tilstrækkelige vandressourcer; at skabe systemer til at kontrollere oversvømmelser; at forbedre vandkvaliteten; at genskabe økosystemer; og at skabe muligheder for udvikling af landdistrikter. Dette er vigtige målsætninger, som kan bidrage med adskillige positive effekter til den nationale økonomi og befolknings livsvilkår.« UNEP opfordrede til, at projektet blev udført varsomt og under hensyn til flodernes sarte økosystem, men uden at nævne et eneste af kritikpunkterne mod det projekt, der ved rapportens offentliggørelse allerede var i fuld gang.

Eksport af ødelæggelser

Først i 2013 begynder kritikken at vinde gehør – fordi en række korruptions-, vildlednings- og bestikkelsessager, der involverer både de store chaebols og den netop afgåede præsident, begynder at komme frem i lyset. Men historien om Four Rivers stopper ikke her.

»Sydkorea har travlt med at eksportere dette fejlslagne projekt til andre lande, på trods af at der efterhånden er konsensus om katastrofen – både økonomisk og miljømæssigt – i Sydkorea,« siger Sydkorea-ekspert Anders Riel Müller, der er ph.d.-stipendiat ved DIIS og har fulgt ’grøn vækst’-paradigmet fra begyndelsen.

Det sidste år har flere og flere skandalesager ramt Four Rivers-projektet: arbejdsulykker, korruption, manglende kompensation til dem, der er blevet tvangsflyttet fra flodbredderne, ulovlige aftaler mellem virksomheder, fusk under udbudsrunder. Senest er det kommet frem, at tidligere præsident Lee Myung-bak har manipuleret den statslige undersøgelseskommissions rapport, som i 2011 frifandt Four Rivers-projektet for de problemer, som ngo’er og forskere havde påpeget. Samtidig gav den tidligere præsident et løfte til højtplacerede embedsmænd om, at de ikke ville blive holdt ansvarlige i tilfælde af problemer. Det fik i denne uge Lee Sang-don, professor emeritus ved Chung-Ang University og tidligere formand for det konservative regeringsparti Saenuris katastrofekomité, til at udtale: »Hvis tidligere præsident Lee stadig sad på posten, ville han helt klart blive genstand for en rigsretssag.«

GGGI giver legitimitet

Lee Myung-baks ’grøn vækst’-vision lever imidlertid videre gennem GGGI og partnerskabet med Danmark, der giver de selv samme virksomheder, som står bag ødelæggelserne i Sydkorea, mulighed for at lancere sig som ’grøn vækst’-leverandør i udviklingslande.

»GGGI er oprettet med det specifikke formål at udvide Sydkoreas nationale ’grøn vækst’-projekter til Det Globale Syd,« siger den sydkoreanske forsker Jin-Tae Hwang.

Han ser ingen tegn på, at den ’grøn vækst’-strategi, som Lee Myung-bak lancerede, vil ændre sig under den nye sydkoreanske regering. Samtidig mener Jin-Tae Hwang, at GGGI er medansvarlig for, at Four Rivers-ødelæggelserne kunne fortsætte uantastet i fire år.

Ifølge Jin-Tae Hwang har de sydkoreanske chaebols bag Four Rivers afgivet bud på at stå for flere projekter i forskellige udviklingslande. Konkret er K-Water i konsortium med bl.a. Hyundai, GS og Daewoo nu primær forhandlingspartner på en stor opgave til 10 mia. dollar i Thailand, projektet er blevet kaldt det thailandske Four Rivers-projekt, til trods for at flere af virksomhederne er blevet pålagt bøder og andre sanktioner af den koreanske Fair Trade Commission (FTC) og fortsat er under mistanke for korruption og bestikkelse.

Lee Myung-bak var drivkraften i etableringen af GGGI, som er sat i verden for at udveksle og overføre erfaringer fra de rige lande til udviklingslande.

»Det, jeg ikke har kunnet få svar på, er: Promoverer GGGI aktivt Four Rivers som en succes?« spørger DIIS-forsker Anders Riel Müller.

»Og hvad er det egentlig i den koreanske ’grøn vækst’-strategi, som Danmark gennem GGGI er med til at legitimere? Hele den kæmpe kontrovers, der har været i Korea siden 2009 om Four Rivers-projektet – det har der været bomstille om internationalt. Det, synes jeg, er underligt.”;