ANALYSE: For fem årtier siden, under Den Kolde Krig, var Cuba rammen om en international krise, der nær var endt med en atomkrig. I går udløste den caribiske tropeø så endnu en Cuba-krise, der formentlig også vil få en plads i historiebøgerne – nemlig de, der omhandler politiske selvmål.

Krisen skyldes en bemærkning, som den nyudnævnte udenrigsminister, Holger K. Nielsen (SF), kom med torsdag i sin tiltrædelsestale. Traditionen tro fik den afgående minister en gave, og Holger K. forærede sin mangeårige kampfælle i SF, Villy Søvndal (SF), en hængekøje og en cd med cubansk musik.

»Jeg ved, at du har ønsket at gøre noget mere for Cuba,« sagde Holger K. og tilføjede, at Villy jo nu får god tid til at slappe af i hængekøjen, lytte til musikken og »drømme dig hen til de cubanske strande og det cubanske paradis.«

Dén blev der klappet og grinet ad i Udenrigsministeriets sal, der var fyldt med ansatte. pressefolk og udenrigspolitiske nørder, der ville overvære rokaden live.

Men Venstres udenrigsordfører, Søren Pind, der ellers selv kan være bidende ironisk og sarkastisk, kunne ikke se komikken. Få timer efter – i går aftes – meddelte han på Facebook, at han sammen med K og DF indkalder Holger K. til samråd for at få ham til at forklare, hvorfor Cubas kommunistiske diktatur er et »paradis.«

På sin blog på Berlingske uddybede Søren Pind fra morgenstunden.

»Jeg synes hverken det er sjovt eller smagfuldt.Tværtimod er det en hån mod de millioner af undertrykte på Cuba,« skrev V-ordføreren, der kaldte sig frihedsminister, dengang han var udviklingsminister.

»For år tilbage talte Hilden og Lykketoft om samba-socialisme – sådan en særlig hyggelig afart af stalinisme, og romantiserede DDR-forholdene på Cuba. Det er en syge på venstrefløjen. Vi kan ikke være den bekendt,« fastslog Søren Pind blandt andet.

Få timer senere trak Søren Pind imidlertid sit Cuba-samråd tilbage.

»Jeg havde ikke forestillet mig, at reaktionen ville blive så voldsom. Jeg har fået breve fra gode, borgerlige mennesker, som simpelthen mener, at et samråd er for meget, og det lytter jeg selvfølgelig til,« forklarede han, idet han dog fastholder, at »bemærkningen er helt utidig og uklædelig for en dansk udenrigsminister.«

I mellemtiden havde den nyudnævnte udenrigsminister også været på banen for at præcisere:

»Det var sagt i en let og humoristisk tale til den afgående udenrigsminister og handlede om de cubanske strande. Det tror jeg de fleste kan gennemskue, og jeg fortryder ikke den udtalelse,« understregede Holger K. Nielsen, mens de Konservatives udenrigsordfører, Lene Espersen, på sin side måtte præcisere, at hendes parti altså ikke som bebudet af Søren Pind også stod bag indkaldelsen til samrådet.

Det må Søren Pind have misforstået, mente Lene Espersen, der dog fastholder, at Holger K. skal kritiseres for at nævne diktaturstaten Cuba i sin tiltrædelsestale. Med andre ord: Heller ikke K synes, at det er sjovt.

Så det bliver nok heller ikke sjovt for oppositionen, når Holger K. Nielsen på regeringens vegne næste år skal bede Folketinget om opbakning til en »bilateral aftale« med Cuba. Det er en aftale, som EU-landene i øjeblikket er ved at færdiggøre, så den – formentlig i foråret 2014 – kan blive præsenteret for regimet i Cuba.

Det er en aftale, der skal bane vejen for en politisk dialog og uddybe det samarbejde, som EU og Cuba allerede har på det økonomiske og udviklingspolitiske område. Og det er en aftale, der afspejler, at der ifølge EU er sket en række fremskridt i Cuba.

Hvilket USAs præsident, Barack Obama, i øvrigt også mener og kvitterede for, da han for et par dage siden under mindehøjtideligheden for Mandela i Sydafrika vekslede et håndtryk med Fidel Castros afløser som cubansk præsident – broderen Raul.

Men ham – altså Obama – kan Søren Pind jo ikke kalde i samråd.