När SVT själva gjorde en granskning som hette "Vita bolag", tittade de bland annat på foton för att avgöra vem som var vit eller inte. Det konstaterades att endast en styrelsemedlem avvek från: ”den vita västerländska normen i bolagsstyrelserna.” Huruvida den kvinna som SVT därmed avsåg, amerikansk-kubanska Barbara Milian Thoralfsson, delade uppfattningen att hon avvek från en ”vit västerländsk norm” var inget man undersökte närmare i reportaget.

I Brasilien har man statliga raspaneler, i Sverige har vi lagt det på entreprenad till organisationer som Rättviseförmedlingen och SVT. Andra organisationer fungerar som frilansande raspaneler, som avgör hudfärg över folks huvuden.

I juni dömdes UR för diskriminering av Diskrimineringsombudsmannen (DO) för att man lagt ut en platsannons där man sökte en inslagsproducent med ”erfarenhet av att rasifieras som afrosvensk”. På UR blev för övrigt journalisten Per-Axel Janzon av med jobbet han haft i nio år för att han ville ifrågasätta den här sortens tänkande – hur normkritiken hade blivit norm på UR. Som han själv uttryckte det i GP ställde han inte upp på tanken om att en ”viss religion, hudfärg eller sexualitet skulle innebära att man har en särskild kompetens”.

För ett par år sedan granskade SSU, med den tidigare partiledaren Mona Sahlins välsignelse, moderpartiets rassammansättning i rapporten ”Fyra nyanser av vitt”. De granskade namn och utseende för att avgöra vem som var vit. Nyligen arrangerade SSU möte där vita inte var välkomna. En logisk följd av samma rastänkande.

En omfattande studie av införandet av raskvoter på ett universitet i Brasilien visade att de förändrade i synnerhet hur svarta såg på sig själva. Kvoterna gjorde att fler identifierade sig som svarta, och att deras identitet som svart blev viktigare för dem än tidigare. Risken är att kvotering på så vis får segregerande effekt. Som Lucas Nogueira skriver till mig: "Resultatet är att du skapar motsatsen till rasintegration, och det är jag ett exempel på."

Som en tillfällig åtgärd har Lucas Nogueira fått rätt att följa diplomatprogrammets kurser, berättar han. Om han vinner sitt domstolsfall har han då inte hamnat efter i karriären. Men till skillnad från de andra får han ingen lön.

Efter kritik drog universitetet i Para tillbaka de rasbiologiska kriterierna. Men raspanelerna finns kvar. För några veckor sedan blev de dessutom obligatoriska för alla myndighetsjobb. Externa bedömare ska alltså avgöra vilken ras den sökande tillhör. Är det dit den svenska identitetsvänstern vill?