Flera av årets Almedalstal har kommit att präglas av diskussionen om svenska värderingar och svenskhet. Vänsterpartiledaren Jonas Sjöstedt tycker inte om den utvecklingen:

– En del borgerliga partier lägger sig nära Sverigedemokraterna i retoriken. Då förskjuts debatten, säger han till Aftonbladet.

På frågan om vad som kännetecknar den svenska kulturen menar Sjöstedt att det som framför allt uttrycker våra gemensamma värderingar är vår lagstiftning. Den ska vara lika för alla, den förväntas man följa. Sjöstedt är med den inställningen de facto inne på det spår han kritiserar borgerliga partier för. Jörgen Öhdalen vid Uppsala Universitet problematiserar kring ämnet i en uppsats från 2000.

Vad har då denna omsvängning i synen på kulturens betydelse för individuell frihet för konsekvenser för politikens inställning till det mångkulturella samhället? Den politiske filosofen Joseph Raz har observerat olika responser på den mångkulturella utmaningen från sekulärt liberalt perspektiv. Ett perspektiv som ligger nära den svenska traditionen..

Den första av dessa kallar Raz “tolerans” och han beskriver den som en attityd och politik som låter minoriteter leva som de önskar så länge de inte stör majoritetskulturen. Detta senare förbehåll innebär att minoriteternas tillgång till vissa offentliga rum begränsas.

Den andra liberala responsen kallar Raz “ickediskriminering”. Denna politik erkänner individens rätt att inte utsättas för diskriminering på nationella, kulturella, etniska eller religiösa grunder, och heller p g a kön eller sexuell läggning. Raz påpekar hur den ickediskriminerande inställningen hör ihop med den del av liberalismen som förespråkar offentlig neutralitet – om staten inte ska favorisera vissa livsplaner kan den inte heller tillåta att vissa diskrimineras. Den ickediskriminerande inställningen innefattar förstås den toleranta men har mer långtgående konsekvenser. Majoritetssamhället har enligt den ickediskriminerande politiken inte längre rätt att utestänga minoriteter från allmänna skolor, arbetsplatser, bostadsområden, den politiska arenan etcetera.

Den tredje responsen på uppkomsten av det mångkulturella samhället utgörs av den liberala multikulturalismen. Liberala multikulturalister accepterar tesen att individuell frihet förutsätter en kulturell tillhörighet och ser det som statens skyldighet att garantera jämlik ställning för de kulturer som existerar på dess territorium. I ett multikulturalistiskt samhälle avfärdas nationalstatstanken och staten bekänner sig därför inte till och gynnar inte någon särskild kultur.

I en svensk kontext bekänner sig nu samtliga riksdagspartier till en ordning där svensk lag skall gälla, ingen annan lagstiftning varför vi i praktiken nu anammar Joseph Raz första linje – assimileras in i ett kulturellt beteende såpass mycket att det inte stör lag och ordning för att få vara delaktiga i samhället. En lag och en ordning beslutad av majoritetskulturen. Detta förhållningssätt finns även i FN:s Flyktingkonventions andra och trettiofjärde artiklar, en konvention som Sverige förbundit sig till att följa. I sin helhet, utan förbehåll. Den andra artikeln i konventionen ålägger flyktingen att följa värdlandets lagar, förordningar och andra seder för att minska den sociala oron. I och med att Sverige ratificerat denna borde det heller inte finnas något som helst utrymme för straffrabatter vid brott. Inte heller Peter Weideruds och Socialdemokrater för Tro och Solidaritet har något som helst stöd i sin syn på att ha överseende med de muslimer som inte kan acceptera HBTQ-personer för att ta ett exempel.

Socialdemokrater för Tro och Solidaritet förre ordförande, Peter Weiderud, argumenterar de facto helt i motsats till FN:s Flyktingkonventions andra paragraf, som Sverige ratificerat, och för en upplösning av nationalstaten i sin debattartikel på SVT Opinion. Hans efterträdare, Ulf Bjereld, har inte kommunicerat någon förändring avseende detta.

Den trettiofjärde artikeln i FN:s Flyktingkonvention vittnar om vikten av assimilation och naturalisering av flyktingarna utan kostnad för dem. Detta har Ledarsidorna redogjort för tidigare. Men trots att ordet assimilation står skrivet i FN:s Flyktingkonvention, och att vi nu tar plats i FN:s Säkerhetsråd, har det förbjudits i debatten internt i Socialdemokraterna eftersom Sverigedemokraterna använt sig av begreppet. Huruvida statsminister respektive oppositionsledare anser att det är speciellt hedersamt och omdömesgillt att ge upp dessa paragrafer till Sverigedemokraterna att själva förfoga över är en fråga som borde engagera respektive kongresser en del när dessa två ställer upp för omval.

Just nu pågår flera polisutredningar om sexualbrott på och i anslutning till olika typer av asylboenden. Gemensamt är att offren är unga pojkar, både ensamkommande och barn som rest hit med sina föräldrar. Tre av fallen i rör våldtäkt mot barn under 15 år. Sexuellt utnyttjande av pojkar i Afghanistan har stöd i en tradition som heter Bacha Bazi, eller dansande pojkar. Ofta tar de drabbade pojkarna med sig denna tradition när de flyr. Migrationsverkets rapport kan du läsa som inbäddat dokument.

Samtidigt med detta har Ungdomsstyrelsens (Nuvarande Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällsfrågor) kartläggning Gift mot sin vilja visat att omkring 70 000 ungdomar mellan 16-25 år i Sverige att föräldrarnas kultur och religion begränsar ungdomarnas val av partner. Av dessa ungdomar är 8 500 i riskzonen att bli bortgifta mot sin vilja.

Assimilation. Det mest förbjudna ordet. Men samtidigt har vi förbundit oss till att verka för det.

När nu Jonas Sjöstedt, V, anser att det räcker med att svensk lag följs är han lika tydlig som otydlig. Svensk lag leder ofrånkomligen till assimilation i enlighet med FN:s Flyktingkonvention, som vi stolt förbundit oss till att följa utan förbehåll, samt en liberal hållning i linje med Joseph Raz första slutsats.

Önskar en minoritetskultur undantag för att kunna tillämpa en våldtäktskultur, kvinnoförtryck, hedersrelaterade brott samt könsstympning så kan de som kräver detta samtidigt inte vara en del av det svenska samhället och inte heller komma i fråga för samma rättigheter.

Då bryter de mot den svenska lagen och FN:s Flyktingkonvention.

Det kommande året kommer sannolikt präglas av migrationens andra steg, integrationen. Denna debatt kommer bli avsevärt mycket svårare och tuffare än migrationsdebatten. Nu, om inte förr, så måste vi ner i vår egen värdegrund. Vad som är rätt, vad som är fel och hur vi vill ha det.