Tisdagen den 24 april får Fatemeh Khavari sms från utbildningsministern.

Centerpartiet har just meddelat att de kommer rösta ja till regeringens lagförslag, och Gustav Fridolin vill tacka för hennes engagemang och ledarskap. Statsrådet skriver att han är ”djupt imponerad”.

– Politiken behöver människor som brinner. Jag försöker hålla kontakt med unga människor som en dag kanske bestämmer över oss. Med den drivkraft Fatemeh har kan vi inte utesluta att hon en dag blir statsminister eller FN:s generalsekreterare, säger Gustav Fridolin.

Egentligen är hon en av fyra talespersoner för organisationen Ung i Sverige. Men det var Fatemeh Khavari som växte fram som den självklara ledaren under sittstrejken i Stockholm augusti-september förra året.

Miljöpartiets språkrör Gustav Fridolin deltog nyligen i en manifestation arrangerad av nätverket Vi står inte ut. Foto: LISA MATTISSON

LÄS ÄVEN: Fem svenskar berättar – därför gömmer vi afghanska flyktingar

Många var de politiker och journalister som passerade Medborgarplatsen på sensommaren 2017.

En återkommande besökare var Maria Ferm, riksdagsledamot och migrationspolitisk talesperson för Miljöpartiet.

– Jag tror inte man kan förändra lagstiftningen bara genom förhandlingar bakom stängda dörrar, säger hon. Utan det krävs så klart en stor debatt i samhället och stort engagemang – och det finns.

Hon är en av de politiker som engagerat sig mest i de ensamkommande afghanerna – hon har rest till Afghanistan, hon har deltagit i aktivisternas programpunkter i Almedalen, hon har försökt påverka partikamrater. Ändå tycker många i rörelsen som kämpar för de ensamkommande att Maria Ferm inte har gjort tillräckligt.

Jag svarade aldrig i telefon. Det var hela strategin. Att vi skulle göra människor nyfikna och komma dit för att prata med oss.

Sittstrejken med Fatemeh Khavari i centrum pågick i 58 dagar. Någon nyhet fanns egentligen aldrig, förutom mängden av unga afghaner och det budskap som Fatemeh på dari, persiska och svenska upprepade dag efter dag: ”Stoppa utvisningarna till Afghanistan!”

Man kunde få intrycket att det var en spontan aktion som råkade få stort medialt genomslag. I själva verket hade Fatemeh Khavari varit i Almedalen tidigare den sommaren och på plats studerat hur ideella nätverk och intresseorganisationer jobbar med opinionsbildning. Vid hennes sida före, under och efter sittstrejken i Stockholm fanns Elin Morén, nära vän och tidigare vice ordförande i Ung vänster, som hjälpte till att skriva tal.

LÄS ÄVEN: Afghanske Benyamin berättade ”farlig historia” – för att få stanna kvar i Sverige

Fatemeh Khavari på Medborgarplatsen i Stockholm där många slöt upp för de utvisningshotade afghanerna. Foto: LISA MATTISSON

De journalister som ville prata med Fatemeh Khavari – och det ville många – fick komma till Medborgarplatsen.

– Jag svarade aldrig i telefon, säger hon. Det var hela strategin. Att vi skulle göra människor nyfikna och komma dit för att prata med oss.

Strategin fungerade.

Nöjesguiden utnämnde Fatemeh Khavari till ”ikon” och Dagens Nyheter satte henne på omslaget till tidningens helgbilaga.

Fatemeh Khavari. Foto: LISA MATTISSON Ingrid Eckerman. Foto: LISA MATTISSON Kinna Skoglund. Foto: LISA MATTISSON Marielouice Strömquist. Foto: LISA MATTISSON Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

Det var i och med sittstrejken i Stockholm som frågan om de ensamkommande fick det breda genomslaget i medierna. Men det var inte där och då det började.

Sommaren 2016 grundades Vi står inte ut – ett stödnätverk som till stor del består av människor som genom sina yrken möter ensamkommande unga. Gruppen växte snabbt och redan under hösten var runt 10 000 engagerade.

I ett tidigt skede tog man beslut om att nätverket även skulle arbeta för att påverka och bilda opinion i frågan.

LÄS ÄVEN: Zia är tillbaka i landet han lämnade: ”Ja, jag är 22… fast i Sverige är jag 17 år”

”Det här lagförslaget hade aldrig legat på bordet om vi inte hade jobbat med det”, säger Kinna Skoglund, talesperson för nätverket Vi står inte ut. Foto: LISA MATTISSON

– Det var nog redan i november, december 2016 som vi började lägga upp strategier för media, träffa politiker och planera aktioner, säger Kinna Skoglund, socionom och talesperson för Vi står inte ut.

– Politikerna hade redan gett upp och även de stora hjälporganisationerna. Alla sa samma sak: att det inte går. Att det är kört. Men det triggade oss nog ännu mer. Om vi också lägger oss ned kan vi lika gärna hyra flygplan själva – så vi måste göra något.

Snart fick också nätverket det efterlängtade genomslaget i medierna.

Maria Ferm, riksdagsledamot och migrationspolitisk talesperson för Miljöpartiet var en återkommande besökare vid sittstrejken på Medborgarplatsen. Foto: LISA MATTISSON

Några år tidigare hade journalisten Martin Schibbye och kommunikationsstrategen Brit Stakston grundat Blankspot. Deras idé var att göra utrikesjournalistik tillsammans med läsarna, som skulle bidra ekonomiskt och i gengäld få möjlighet att påverka reportagens innehåll.

I december 2016, samtidigt som Vi står inte ut började lägga upp kommunikationsstrategier, fick redaktionen ett meddelande på Facebook.

Avsändare var en aktivist som stod utanför Migrationsverkets förvar i Märsta och protesterade mot utvisningen av 13 afghaner. Frågan: kunde inte någon av Blankspots journalister åka till Kabul och följa upp vad som händer med personerna som skickas dit?

– Vår spontana känsla var att självklart är det detta vi ska göra, säger chefredaktören Martin Schibbye i en intervju på egna sajten.

– Genast konstaterade vi att kostnaden för resa och löner för reportage i Kabul skulle kosta oss 160 000 kronor. Vi står inte ut sa direkt att de hjälper till att sprida information om en insamling av medel till resan.

Martin Schibbye, en av grundarna av Blankspot. Foto: ALEX LJUNGDAHL

Under vinjetten Utvisningarna har Blankspot under ett och ett halvt år publicerat ett hundratal artiklar om situationen för de unga som utvisats till Afghanistan men också om afghaner i Sverige som fått avslag på asylansökan.

I Facebookgruppen ”Uppdrag: Afghanistan” skapade man ett forum där de som stöttade satsningen kunde vara med och diskutera utformningen av journalistiken. Bland de drygt 8 000 medlemmarna finns aktivister och ett stort antal av de unga afghanerna själva samt människor som i sin professionella roll har kontakt med ensamkommande.

Med rubriker som ”Utvisad hoppas på snart återvändande”, ”Afghanistans vice flyktingminister fortsätter att vädja om att utvisningarna ska avbrytas” och ”Öppet brev till migrationsminister Fritzon” är det en rapportering som bidragit till att bilda opinion mot utvisningarna.

– Vi gjorde de första reportagen och livesändningarna och satte strålkastarljuset på frågan. Det var helt obevakat innan. Idag är det kanske den mest välbevakade frågan i svensk politik, säger Martin Schibbye.

Det var helt obevakat innan. Idag är det kanske den mest välbevakade frågan i svensk politik.

LÄS ÄVEN: Hon lärde sig cykla i Jämtland – nu lever 16-åringen omringad av talibanerna

Facebookgruppen Vi står inte ut, men vi slutar aldrig kämpa med nästan 74 000 likes är nätverkets skyltfönster utåt. Där bakom finns en mängd slutna grupper, eller rum som de kallar det, där det pågår diskussioner dagligen. Det är juridik-, chatt-, aktions-, ekonomi- och statistikrummet, för att nämna några. I varje grupp finns människor med yrkeskompetens inom respektive område.

Inga av de berörda, de ensamkommande, får vara med.

Nätverket handlar om att ge stöd och hjälp. Men också att påverka, att bilda opinion.

– Vi jobbar politiskt och lobbyistiskt, sammanfattar grundaren Kinna Skoglund.

Det är sannolikt få politiker, journalister och myndigheter som arbetar med frågor relaterat till ensamkommande som inte har blivit kontaktade via sociala medier som Twitter och Facebook av representanter från Vi står inte ut. I slutna grupper tipsar medlemmarna varandra om journalister de uppfattar som särskilt lyhörda för deras budskap.

Fatmeh Khavari under sittstrejken på Medborgarplatsen.. Foto: LISA MATTISSON

I maj 2017 kom frågan om de ensamkommande upp på Miljöpartiets kongress. Partistyrelsen lade fram ett kompromissförslag om möjligheten till en ny prövning för de som kommit till Sverige under 2015 – men utan att det skulle handla om permanenta uppehållstillstånd, vilket ungdomsförbundet Grön Ungdom och aktivisterna utanför partiet krävde.

Inom Vi står inte ut mobiliserades medlemmarna än en gång.

Nätverket byggde upp en monter, placerade folk både utanför och inne i kongresshallen och tog diskussionen med alla som gick förbi.

– Det var det sista lilla hoppet. Och även om vi var så trötta, så gjorde vi ett sista ryck, minns Kinna Skoglund.

Omröstningen slutade med att MP-kongressen körde över partistyrelsen med sju rösters marginal.

– Grön ungdom tog chansen och vi hade gjort vårt, sammanfattar Skoglund.

– Men två minuter efter att de hade förlorat gick Fridolin ut i kongresshallen och mötte media, mötte oss, och sa att ”ja, nu har vi bestämt det här och jobbar för det”.

Det var det sista lilla hoppet. Och även om vi var så trötta, så gjorde vi ett sista ryck.

Utanför Ingrid Eckermans dörr står en extrasäng för de tillfällen unga afghaner behöver en sovplats.

Hon är 76 år, bor i ett kollektivhus i en Stockholmsförort och har varit engagerad i folkhälso- och miljöfrågor hela sitt vuxna liv. Hon har varit och startat upp föreningar som Läkare för miljön, skrivit en bok om Bhopalkatastrofen 1984 i Indien och blivit ”adopterad” som mormor till nio barn i samma stad där den dödliga industriolyckan ägde rum.

– Jag är en engagerad människa. Inga barnbarn, ingen partner och tittar inte på tv. Då finns tid för annat, säger hon.

Ingrid Eckerman startade Facebookgruppen Stoppa utvisningarna av afghanska ungdomar. Foto: LISA MATTISSON

Ungefär samtidigt som Vi står inte ut tog form startade hon Facebookgruppen Stoppa utvisningarna av afghanska ungdomar! Hennes grupp har ungefär 20 000 medlemmar och alla – svenskar, afghaner, ungdomar, vuxna – är lika välkomna.

– Jag tror att regeringen bet sig i svansen när de slängde ut massa ungdomar från HVB-hemmen, säger Ingrid Eckerman. Då tog ännu fler familjer in ungdomar i sina hem och ännu fler människor fick kontakt. Tänk att det på en ungdom kanske är 20 personer som lär känna den individen och blir engagerade.

Det händer flera gånger i veckan att afghanska killar som just fått tredje avslaget vädjar om hjälp med boende. Nästan lika ofta skriver någon att han inte vill leva längre.

– Vi har minskat självmorden. Det är jag övertygad om. För att det finns människor där som kan prata med ungdomar. Nu är vi så många att det alltid finns nån vaken om nån skriver som kan svara, säger Ingrid Eckerman.

Jag tror att regeringen bet sig i svansen när de slängde ut massa ungdomar från HVB-hemmen.

Facebookgruppen Stoppa utvisningarna av afghanska ungdomar! arbetar precis som Vi står inte ut med att kontakta politiker och medier, inte minst bland annat i sociala medier.

Ingrid Eckerman är känd som en frispråkig person med tydliga egna åsikter och hennes sätt att argumentera passar inte alltid andra. Hon skriver själv i ett inlägg i maj om hur hon nyligen blivit censurerad och avstängd från att kommentera på Socialdemokraterna Västmanlands Facebooksida och sen ett par månader tillbaka är hon inte välkommen att delta i de slutna rummen administrerade av Vi står inte ut.

LÄS ÄVEN: De 9 000 ensamkommande afghanerna – vilka är de egentligen?

Rörelsen som kämpar för de ensamkommande afghanerna består av en rad olika grupper med olika agendor.

Ung i Sverige vill stoppa utvisningarna till Afghanistan, vilket innebär gamla som unga.

Vi står inte ut arbetar bara för de unga, men alla ensamkommande oavsett ursprungsland. Att det ändå blivit fullt fokus på afghaner känner sig Kinna Skoglund lite kluven till.

– Samtidigt är det en del av en strategi vi haft. Det kan man kanske avslöja nu när vi har kommit så här långt. Hade vi inte frontat Afghanistan så hade vi inte varit där vi är i dag. För det är mycket tydligare, säger hon och konstaterar att de unga afghanernas sittstrejk var avgörande.

Det smäller i Kabul och det sitter en massa ungdomar i en trappa. Det är lättare att få massmedial uppmärksamhet då.

– Det smäller i Kabul och det sitter en massa ungdomar i en trappa. Det är lättare att få massmedial uppmärksamhet då. Det är ett sätt att pressa media åt det håll man vill och det har kanske funnits i vår tanke att inte vara jättetydlig heller, just för att kunna få det här att växelverka.

Just nu arbetar Vi står inte ut med en kartläggning av hur många de är i nätverket. Kinna Skoglund uppskattar att de är mellan 200 000 och 300 000 som möter ungdomarna dagligen eller som på något sätt har en beröringspunkt med nätverket.

– Vi alla tillsammans har lyckats påverka, säger hon. Det här lagförslaget hade aldrig legat på bordet om vi inte hade jobbat med det.

Ett stort antal engagerade har valt att ställa sig utanför de mer organiserade grupperna.

57-åriga Marielouice Strömquist är en av dem.

– Jag har skickat ett flertal brev, utvecklat kontakter med politiker och har nära kontakt med flera ensamkommande som jag stöttar på olika sätt.

Hon är med i ett par grupper på Facebook, men konstaterar:

– Det är inte alltid jag är överens. De försöker säga till andra vad man ska tycka och tänka.

Marielouice Strömquist kramar om Ahmad Rahimi, en av de sittstrejkande afghanerna. Foto: LISA MATTISSON

I en lånad lokal på Fryshuset i Stockholm möts frivilliga familjehem från hela Sverige som har afghaner boende hemma. Det säljs drickyoghurt och bolani för att finansiera matkassar och busskort.

Ingrid Eckerman ställer sig framför gruppen och håller ett improviserat tal.

– Det är ganska fantastiskt hur många människor som är engagerade. Att regeringen försvårar allt gör bara att allt fler blir engagerade. Motståndet växer. Det var någon som sa till mig: ”Den här är nog största folkrörelsen sen anti-kärnkraftrörelsen på 80-talet.” Det stämmer nog!

Och visst fanns ett starkt folkligt engagemang mot kärnkraften den gången. De pins som togs fram med rörelsens symbol – en glad röd sol mot gul bakgrund – sålde i 300 000 exemplar bara under första året. Men Linje 3 förlorade likväl folkomröstningen 1980.

De omfattas av det nya lagförslaget ■ För att omfattas av det nya lagförslaget ska man ha fått vänta minst 15 månader på beslut från Migrationsverket, och under den tiden hunnit fylla 18 år. ■ Man ska ha sökt asyl före den 25 november 2015, då den tillfälliga asyllagen utlystes, och fått sin prövning efter den 22 juni 2016, då den tillfälliga lagen trädde i kraft. ■ Regeringen beräknar att ungefär 9 000 personer uppfyller kriterierna, varav de flesta är från Afghanistan. Ingen vet dock exakt hur många som kommer att omfattas av lagen. Enligt Migrationsverkets statistikenhet kommer 97 procent av de berörda från Afghanistan, men detta går heller inte att veta helt säkert. ■ På måndag debatterar riksdagen lagförslaget om de ensamkommande, på torsdag är det omröstning i riksdagen. Visa mer Visa mindre

Fatemeh Khavari kom till Sverige 2015. Samma år såg hon ett klipp på Youtube där statsminister Stefan Löfven yttrar de numera berömda orden: ”Mitt Europa bygger inga murar.”

Lite senare frågade en lärare om hennes mål och drömmar. Fatemeh svarade att hon visste precis vad hon ville bli: Stefan Löfven.

Klasskamraterna började genast kalla henne Stefan. Det känns avlägset nu, men så var det.

1 maj 2018 håller Stefan Löfven tal på Norra Bantorget i Stockholm. På andra sidan gatan står Fatemeh Khavari och skanderar tillsammans med vännerna från Ung i Sverige och Elever mot utvisningar. Så fort statsministern tar en konstpaus tar de luft och ropar:

”Vem bygger murar? Stefan, Stefan!”

Regeringens lagförslag ger 9 000 ensamkommande möjlighet att stanna i Sverige, något som snabbt blivit valrörelsens hetaste fråga. Men demonstranterna är inte nöjda.

Jag blev chockad för hans ansikte var i två delar. Ögon som höll med mig, men orden som kom ut ur munnen sa något annat.

Halvvägs in i 1 maj-talet tar sig Fatemeh Khavari fram till scenen. När Stefan Löfven är klar står hon beredd.

– Pressekreteraren sa att han inte hade tid, men Stefan tog sig tid för mig ändå, säger hon efteråt.

Fatemeh är numera van vid att personer med makt tar sig tid och lyssnar på henne. Den här gången är målet att ”prata rakt med honom”, säger hon, ”och förklara för honom att han måste stoppa utvisningarna”.

Ändå blir inte mötet med Stefan Löfven riktigt som hon tänkt.

– Jag blev chockad för hans ansikte var i två delar. Ögon som höll med mig, men orden som kom ut ur munnen sa något annat. Jag visste inte vem jag skulle prata med, det var som att träffa två människor samtidigt, säger hon.

1 maj: Fatemeh Khavari och övriga demonstranter skanderar ”Vem bygger murar? Stefan, Stefan!”. Foto: LISA MATTISSON

Den 7 juni väntas riksdagen rösta igenom lagförslaget om de ensamkommande. För Fatemeh Khavari är det ingen slutpunkt på kampen, allt som hänt det senaste året är bara början.

– Jag lyssnar på debatter mellan politiker och skriver ned ord jag inte helt förstår. Jag har 55 sidor där jag har skrivit ned ord. Och det behövs, för om jag ska företräda en del av vårt samhälle, en del av ett folk där alla inte har det politiska språket, så måste jag ta det ansvaret på allvar, säger hon.

I juli släpps Fatemeh Khavaris bok ”Jag stannar till slutet”. Jan Eliasson, tidigare utrikesminister och vice generalsekreterare i FN, kommer att delta vid lanseringen.

LÄS MER: Följ valresultat 2018 Live!

LÄS MER: Missa inget från valet 2018

LÄS MER: Valkompassen – för dig som är osäker på valet 2018