Debatt

Gunnar Bergström

Av Para§rafs Redaktion 2019-08-30

Vi har under valåret och under sommaren 2019 hört olika politiker övertrumfa varandra i krav på längre straff och allmänt hårdare tag. Sanningen att detta saknar större betydelse för att minska kriminaliteten gäller fortfarande.

Ett undantag gäller det skärpta straffet för vapenbrott som haft betydelse. Men det viktigaste vad gäller polisens arbete är upptäcktsrisken, inte straffets längd.

Förslagen från politiskt håll har sällan följts upp med annat än pliktskyldigt tal om sociala insatser i de mest utsatta områdena. Ingvar Nilsson och Eva-Nilsson Lundmark har i rapporten ”Orten – bortom våldet” beskrivit vad som behövs av sociala insatser i bred mening, och vad det kostar att göra, eller att inte göra detta.

Vad ska man göra med de som redan fastnat i en kriminell livsstil? De som redan fastnat i en kriminell livsstil kalkylerar bara i begränsad utsträckning med straffets längd. Många av dem bär med sig ett tankemönster kallat ”superoptimism” som får dem att på kort sikt bortse från straff och konsekvenser. Därför kommer de politiska förslag som oftast hörs nu att vara ganska verkningslösa och dyrbara.

I den kriminella livsstilen drivs en person av starka drivkrafter av makt, ilska, sorg och skam. Självbilden är ofta negativ och hopplösheten stor. Man kan vara trött på en kriminell livsstil, men ändå ha svårt att överge den. Därför skulle avhopparverksamheten i Sverige behöva vara flexibel och snabbt kunna möta den som nått en punkt där han vill hoppa av. Så ser det sällan ut idag.

Klienter jag mött som vill hoppa av möter ofta en uppförsbacke av motgångar och avslag i sin kontakt med myndigheterna. Som exempel kan nämnas alla avslag som sker i t.ex. Stockholms kommun på ansökan om skyddat boende och stödboende för att personen inte har ett drogmissbruk utan enbart en kriminell livsstil.

Man kan nämna alla avslag på önskan att lämna hemorten och krav på att klara ett behandlingsprogram på hemmaplan, mitt under en pågående hotbild. Man kan nämna klienter som påbörjar studier på fängelset, men som inte får avsluta dem efter frigivning eftersom varken studielån eller socialbidrag beviljas. Många som söker drogbehandling får avslag eller erbjuds utsiktslös hjälp medan de är kvar i sin missbruksmiljö.

För att förstå vad som krävs kan man likna situationen för de som vill överge sin kriminella livsstil med det som beskrivs i Anonyma Alkoholisters 12-stegsprogram där det sägs till alkoholisten: ”Det är inte svårt, du behöver bara ändra på allt i hela ditt liv”.

För att stödja en sådan förändring kan det vara till hjälp att gå ett behandlingsprogram som hjälper klienten att utmana sina kriminella tankemönster, förändra sin självbild och ta makten över sitt liv.

Avhopparverksamheten och annan behandling av den kriminella livsstilen behöver ett kvalitetslyft och ett helt annat politiskt stöd än idag. Det behövs en nationell policy på området, idag bemöts alla olika beroende på var de bor.

En person med en kriminell livsstil beter sig dramatiskt och handlar destruktivt. Detta beteende leder till personligt nederlag. Den grundläggande drivkraften är rädsla. Ibland kan också total oräddhet vara en drivkraft. Denna totala oräddhet kan man ibland se hos vissa av de allvarligt kriminella ungdomar som är engagerade i skjutningar och mord.

De har förlorat, eller har aldrig haft, en tro på framtiden och på sig själva. De är orädda eftersom de inte ser sig som viktiga eller värdefulla. Konsekvenser spelar då nästan ingen roll.

Viktiga drivkrafter i utvecklingen av en kriminell livsstil är också bristande självkontroll och känslokyla (avstängda känslor).

Att lämna kriminaliteten. Forskningen pekar på (Bergström, G (2019) Kriminalitet som livsstil 4.0) att man behöver inrikta behandling och avhopparprogram på sådant som verkligen är viktigt för att lyckas:

Drogmissbruk

Kriminella vänner

Asociala personlighetsdrag

Kriminella tankemönster

Vad gäller drogmissbruk krävs att de som har utvecklat ett beroende får hjälp med att bli drogfria. Ofta behöver det ske utanför hemorten där trycket och hotbilden är för stark. Missbruksvården behöver också återfå drogfrihet som målet i stället för nuvarande inriktning på att ersätta illegala droger med legala.

Kriminella Vänner. Att lämna sina kriminella vänner är den åtgärd som har störst betydelse för att man ska lyckas lämna kriminaliteten, men också det som är svårast. För många betyder det att överge allt, såsom barndomsvänner och till och med släkt och hela nätverket. Om inte behandlingsprogrammet kan hjälpa till i en övergångsfas blir ensamheten ofta överväldigande.

Asociala personlighetsdrag. En del av människorna som lever i en kriminell livsstil har utvecklat personlighetsdrag som känslokyla och låg tolerans för motgångar. Detta kan ha varit överlevnadsstrategier, men när individen ska lämna livsstilen blir detta ett hinder.

Många av de livsstilskriminella lider av tillitsbrist efter att svikits av vuxna eller samhället, men också av kriminella vänner. Att bygga upp tillit och arbeta med sina personliga drag kräver tid, duktiga terapeuter och långsiktighet.

De nuvarande kraven på snabba, billiga lösningar motverkar detta. I många sammanhang, är behandlingstiden, om den beviljas alls, för kort och personal ofta byts ut.

Kriminella tankemönster. Alla människor som umgås med eller arbetar nära kriminella personer känner snart igen vissa resonemang: ”Om jag inte gjorde det skulle någon annan göra det”, ”alla snor ju, Svensson också, så varför skulle jag vara annorlunda”, ”jag var tvungen”, ”huvudsaken är att man inte stjäl av någon fattig”, ”det är tur för er att jag finns så får snuten och alla plitar jobb”, ”det drabbar ingen, jag tar bara vad som är mitt”.

Individens tankemönster påverkas av de val han/hon gör och de uppgifter han/hon ställs inför i livet. Ur alla influenser, konflikter och problemlösningar som en tonåring tvingas göra, utkristalliserar sig olika tankemodeller och tankemönster. Genom att dela upp de kriminellas tankemönster i åtta grupper, är det enklare att få grepp om det kriminella tänkandet. De åtta tankemönstren beskrivs i boken ”Kriminalitet som Livsstil 4.0”.

Eftersom våra handlingar speglar hur vi tänker kan en kriminell person inte bryta med sitt beteendemönster om han inte ändrar sitt sätt att tänka. Kriminella tankemönster utgör smörjmedlet i den kriminella livsstilen och gör det möjligt att begå kriminella handlingar som av andra upplevs som omoraliska.

Den som vill lämna kriminaliteten måste också omvärdera vad som ger självkänsla och erövra självbestämmande över sitt liv.

Vad skulle behövas i stället för ensidigt tal om längre straff?

En satsning på integration och att bryta utanförskap. Ett genomtänkt förslag, med kostnadsberäkningar, finns i ”Orten – bortom våldet” (https://docplayer.se/69309669-Orten-bortom-valdet-eva-nilsson-lundmark-ingvar-nilsson.html).

En nationell samordnare för avhopparverksamhet med starka mandat att handla och med egen budget.

En nationell policy med riktlinjer för arbetet med kriminella klienter.

En förändring i socialtjänstlagen så att kommunerna kan bevilja stöd till kriminalitetsbehandling utan att kunna avslå det med motiveringen att det inte anges i denna lag.

En satsning på sociala insatsgrupper i varje större kommun och en utbildning om livsstilen till alla involverade.

Omarbetning av narkotikastrafflagen så att fängelse tas bort ur straffskalan för små innehav, men ersätts av vård i stället.

En omorientering av missbruksvården så att den återfår drogfrihet som huvudinriktningen och ett statligt stöd som möjliggör för kommunerna att bevilja behandling dygnet runt och inte bara öppen vård.

Uppstart av några specialiserade HVB-hem för ungdomar som inriktar sig på kriminalitet och som ges de tvångsmöjligheter som finns i Lagen om Vård av Unga under paragraf 12. Det handlar om möjlighet att hindra rymningar och fortsatt kriminalitet.

Ibland kan man i debatten höra en falsk motsättning mellan stöd till och upprättelse för brottsoffer å ena sidan, och stöd och behandling till de som begått brott å andra sidan. Båda sakerna behövs. Varje person som lämnar kriminaliteten gör samhället tryggare och är på det sättet ett stöd även till brottsoffren.

Mer om kriminalitet som livsstil kan läsas i boken ”Kriminalitet som Livsstil”.

Av Gunnar Bergström

Dela det här:

Tweet

E-post

