Hur Stefan Löfven tycks hantera bostadsminister Mehmet Kaplan blir mer och mer klart. Det fick stanna vid ett utvecklingssamtal mellan fyra ögon. Oppositionens enda vapen i dessa fall är att framföra en misstroendeförklaring i riksdagens kammare. Mehmet Kaplan har, med all önskvärd tydlighet, signalerat att han inte kommer att lämna sin taburett frivilligt.

Delar av krishanteringen går ut på att Mehmet Kaplan är helt utan ansvar och skuld. Allt är stabens fel. Det är därmed rimligt att anta att ett antal personer ur Kaplans stab samt kanske även statsministerns egen planeringschef Anneli Toresson nu sitter löst till. Toresson ansvarar för den strategiska kommunikationen vilken har, milt uttryckt, en uppsida när vi ser hur regeringen hanterat turbulensen kring Kaplan. Åsa Romson menar att Kaplan inte ens såg en enda högerextremist.

Sameh Egyptson, som forskat på det Muslimska Brödraskapet, beskriver mycket initierat andra detaljer om vår bostadsminister och varifrån han hämtat delar av sin värdegrund. När företrädare för det Muslimska Brödraskapet själva berömmer Kaplan som en av dem så betyder det oftast något. Mest anmärkningsvärt är det seminarium han anordnade i Riksdagen 2008 med i praktiken hela det Muslimska Brödraskapets europeiska ledning på plats. Samma Brödraskap som i Mellanöstern straffar konvertiter som lämnar islam med tortyr och ond bråd död. Samma brödraskap som misstänks för att träna sina aktivister hos DAESH / IS. Seminariet i det svenska parlamentet anses fortfarande vara en stor framgång för det Muslimska Brödraskapet i Europa då det, och dess grenar, som genomförde det är förhindrade att verka i andra länder.

Kaplan kommer dock sitta kvar om inte främst moderaterna börjar agera att få igenom ett misstroendevotum. Moderaterna har numera gjort klart att de inte avser ens försöka fånga regeringsmakten innan 2018 års val. De är medvetna om att de partier som sitter i regeringsställning på valdagen med stor sannolikhet kommer halveras. Varför? Enkelt:

Nu börjar överrullningseffekterna märkas av. 2016 års tilläggsbudget ger en första fingervisning på de kostnader som 2017-2019 kommer dumpas på kommunerna utan kompensation samt vilka områden som kommer se sina satsningar skjutas på framtiden. Det lånebehov som staten har idag är i praktiken detsamma som kommunerna kommer ha efter 2018 om inte kommunalskatten skall höjas. Varje år i minst femton år framåt. RAMS, Registerbaserad Arbetsmarknadsstatistik, visar på att endast 30 procent av de nyanlända i yrkesverksam ålder är i helårsanställning efter 15 år i Sverige. Resterande lever på bidrag i någon form.

Moderaterna har hela tiden varit tydliga med att de avser ”plocka” ministrarna i regeringen Löfven ”one by one” istället för att försöka få en parlamentarisk majoritet för ett borgerligt alternativ. De har ännu inte kunnat, eller haft viljan, att leva upp till detta trots att de haft två möjligheter att få majoritet i kammaren för ett misstroende mot en minister.

Den första möjligheten att plocka en var Margot Wallström efter att hon i praktiken gjort sig omöjlig i hela Medelhavsområdet samt Mellanöstern. En utrikesminister som är mer eller mindre förklarad non grata i den region där flyktingtrycket är som högst och som tenderar att bli scenen för ett tredje världskrig kan inte rimligen ha riksdagens förtroende. Alliansen valde dock att låta Wallström sitta kvar. Den andra möjligheten som Alliansen haft är migrationsminister Morgan Johansson. Migrationsministern är den enskilde minister som sannolikt bär den största skulden för den ryckighet som präglat politikområdet. Han förnekade in i det längsta den stress som bland annat polisen och socialtjänsterna utsatts för för att sedan i november desperat hänga i nödbromsen. Även den möjligheten är nu i praktiken stängd. Alliansen har istället gjort upp med honom om att införa en av EU:s fyra mest restriktiva regelverk. Att rikta ett misstroende mot den minister som du gjort upp med och nu gör som du säger, trots att han är skyldig till det uppkomna, håller helt enkelt inte.

Att Sverigedemokraterna skulle, om de lade ett misstroendevotum, få gehör för detta är orimligt att anta. De har inte heller bevisat att de förstått vare sig hur en regering fungerar eller hur kontraproduktivt det hade blivit. Skulle Sverigedemokraterna lägga ett misstroendevotum på Mehmet Kaplan skulle det ändå få exakt motsatt effekt. Kaplan skulle få ett effektivt vaccin ända fram till valdagen 2018 mot alla kritiska röster då Alliansen konsekvent lägger ner sina röster när SD föreslår något.

Något annat som kan ligga i potten är att om Kaplan försvinner destabiliseras regeringen. För att den identitetspolitiska organisationsformen som Löfven valt skall bibehållas måste Kaplan ersättas med någon från samma sfär. I den sfären är det endast miljöpartisten Yvonne Ruwaida som ligger närmast till hands. Ruwaida är idag statssekreterare hos Åsa Romson och är som politiker mest känd för sitt omfattande nyttjande av taxiresor och mobiltelefon.

De enda som i dagsläget kan få bort Mehmet Kaplan från regeringen är Kaplan själv, Stefan Löfven och Anna Kinberg Batra. Kaplan kommer inte kasta in handduken frivilligt, inte heller kommer Löfven vilja börja peta i den sköra maktbalans som håller ihop regeringen. Återstår är ett initiativ från en oppositionsledare som inte vill ha makten och som lovat att plocka ministrarna en för en.

Vem som kommer knuffa Mehmet Kaplan av piedestalen återstår att se.