Rubriken är kanske provokativ, men det är verkligen en fråga man kan ställa sig.

Ett iögonfallande faktum är hur nästan alla som aktivt stöder Sveriges status quo inom invandring lutar sig mot FNs deklarationer om mänskliga rättigheter, eller mer exakt – stycket om alla människors lika värde.

Detta är dock en felöversättning där engelskans ”dignity” översatts till ”värde”. För de som vill gå in på detaljer så skriver Ilan Sadé utmärkt om detta i sin bloggartikel ”Ett väldigt svenskt credo”.

Vi har alltså ”… born free and equal in dignity and rights …” som blivit ”… födda fria och lika i värde och rättigheter …”, och ur detta ”alla människors lika värde” i dagligt tal.

Hur stor skillnad detta gör är kanske inte direkt uppenbar, men ”lika värde” ger en bild av att man skall värdera varje person lika högt, ingen kan vara mer värdefull än någon annan, alla är lika bra. – Känner ni igen det från den politiska retoriken?

Vad händer om vi skulle översatt meningen korrekt, och talat om att respektera folks värdighet och rätten till ett värdigt bemötande istället? Plötsligt tar vi bort det abstrakta konceptet av ett värde hos en människa (hur bedömer man det?), och istället hamnar vi i en variant av den gyllene regeln: ”behandla andra såsom du själv vill bli behandlad”.

Det slutar att vara ”alla skall ha samma sak, för det finns ingen skillnad mellan folk”, och istället är fokus på handling och hur man bemöter folk. Att ge dem en uppriktig möjlighet, inte att garantera samma utfall.

Ur ”allas lika värde”, så får vi en migrationspolitik som inte kan förvägra någon, för att vem säger att svenskar är mer värda än någon annan som kommer hit och vill bo här? Det viktiga är inte att folk får det bra, utan att ingen får det bättre eller sämre än någon annan.

Bemötande och värdighet däremot, ger en migrationspolitik som fokuserar på att ge invandrare ett så bra och ärligt bemötande som möjligt. Man packar t.ex. inte in dem i flyktingförläggningar i flera år. För de som ges uppehållstillstånd ser man till att de får ett möjlighet att lätt och smidigt ta sig in i det svenska samhället. Det handlar om att upprätthålla en god kvalitet överlag. Det finns inget av det relativiserande som präglar ”lika värde”.

Skillnaden förklarar också varför så många talar för stora volymer: eftersom det är oviktigt hur invandrarna verkligen mår (så länge de mår lika dåligt som alla andra), så finns det bara en sak som kan signalera hur mycket man är för invandring, och det är genom att argumentera för stora volymer.

Därför är frågan: ”Om vi inte översatt fel, hade vi då diskuterat hur vi bäst skulle ta hand om våra invandrare, snarare än hur många vi kan ta in utan samhället brister”?

Jag är rädd att svaret kanske är ”ja”.