EU: – Aldri har argumentene for fullt medlemskap vært så mange og rasjonelle som nå. Spørsmålet er hvorfor vi ikke ser dem, skriver kronikkforfatteren. Bildet: Frankrikes president Emmanuel Macron og Tysklands kansler Angela Merkel i Brussel i fjor. Foto: ERIC VIDAL / X02996

Debatt

EU sikter mot å bli vår beskytter

Fra å ha vært et fredsprosjekt, til å bli et hovedsakelig økonomisk samarbeid, aner vi nå konturene av «EU som beskytter».

Oppdatert 11. september 2018

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over to år gammel

STEN INGE JØRGENSEN, forfatter av boken «Vi som elsker Europa – et nytt EU for en ny tid»

I ti år har medieoppslagene om Europa vist et kontinent i krise. Nasjonalisme, populisme, flyktningkrise og finanskrise – toppet med Brexit. Nordmenn flest har nok prist seg lykkelig over å ikke være en del av alt dette, og motstanden mot norsk EU-medlemskap er rekordhøy.

Likevel er det noe som skurrer. De av oss som har besøkt noen EU-land de siste årene, har kanskje stusset på hvorfor alt virker så rolig og vanlig. Samtidig er oppslutningen om EU blant EU-borgerne den høyeste på 35 år. Mye taler for at vi har et feilaktig inntrykk av hva som «egentlig» foregår i Europa.

Verden utvikler seg på en måte som får europeerne til å tenke at det er tryggest å holde sammen. USA, Kina og Russland, verdens tre største makter, går i autoritær retning samtidig. Den internasjonale rettsbaserte orden som ble bygd opp etter andre verdenskrig, knaker i sammenføyningene. Går det slik stormaktene vil, ender vi med et nytt system basert på «den sterkestes rett».

Sten Inge Jørgensen. Foto: Helge Mikalsen

Ingen europeiske land har pondus til å stå alene mot det presset som da kommer. Selv et stort land som Tyrkia har begynt å slå ned på negativ omtale av Kina i tyrkiske medier. Også britene vil få det tøft. Hvis de går ut av EU og skal lage en handelsavtale med USA på egen hånd, må de akseptere en rekke amerikanske krav som EUs handelsavtale har satt foten ned for. Det inkluderer markedsadgang for hormonbehandlet kjøtt og genetisk modifiserte produkter.

Fra å ha vært et fredsprosjekt, til å bli et hovedsakelig økonomisk samarbeid, aner vi nå konturene av «EU som beskytter». Appellen er bred: Hele 75 prosent av EU-borgerne ønsker i dag at unionen skal få en felles utenriks- og forsvarspolitikk. Stadig færre stoler på at USA vil ivareta våre interesser og sikkerhet i fremtiden.

Beskytterrollen omfatter også trusler fra den globale kapitalen. EU har de siste årene trappet opp sitt arbeid med å bekjempe de multinasjonale gigantenes skatteunndragelse og utnytting av markedsmakt. Helt i front står Danmarks EU-kommissær Margrethe Vestager, inspirasjonskilden til hovedpersonen i TV-serien Borgen. De bøtene hun nå utsteder – blant annet 13 milliarder euro i straffeskatt til Google – har sendt sjokkbølger inn i toppledelsen til storkonserner over hele verden.

EUs nye personvernlovgivning – GDPR – er også i praksis et direkte angrep på internettgigantenes forretningsmodell - men først og fremst representerer det en kraftig oppgradering av europeernes personvern.

LES PÅ E24: EU-topp frykter «begynnelsen på slutten» for Europa

For mange nordmenn høres det sikkert underlig ut at EU presenteres som et forsvar mot uhemmede markedskrefter. Men dette skyldes en grunnleggende misforståelse om at EU er mer markedsliberalistisk enn Norge, Frankrike og Tyskland, Danmark og Sverige, ville aldri vært med i unionen dersom utvidelsen av det indre marked ikke var ledsaget av massive regelverk og en forpliktelse til å holde høye standarder.

De som forbinder EU med sosial dumping har riktignok et poeng. Særlig det felles arbeidsmarkedet har ført til store utfordringer i en rekke bransjer, hvor lavtlønte utlendinger har fortrengt lokale bedrifter. Prinsippet om at en bulgarer som jobber i Norge skal ha samme lønn som en nordmann, har vært kraftig underminert gjennom et utall finurlige forretningsmodeller, flere åpenbart illegale. Men nå skjerpes regelverket kraftig. Først kom vikarbyrådirektivet, som fastslo at vikarer skal ha samme lønn og rettigheter som fast ansatte. Nå er utstasjoneringsdirektivet revidert, med nytt krav om at arbeidsgiver ikke bare skal betale samme lønn som lokalt ansatte, men også dekke utlendingenes reise, kost og losji. Et nytt arbeidsbyrå skal bidra til å hjelpe de nasjonale arbeidstilsynene med å ta de useriøse aktørene. I sum medfører alt dette at muligheten til å tjene penger på å bruke «billig» utenlandsk arbeidskraft, skrumper inn.

les også Brexit splitter generasjoner

Nå ser det også ut til at EU sikter mot rollen som forsvarer av det «klassiske» arbeidslivet, hvor faste heltidsstillinger er normen. Dette har vært under sterkt press over hele verden de senere årene, da bruken av midlertidige ansettelser, «nulltimerskontrakter», og «selvstendige» arbeidere, har eksplodert. EU jobber med en rekke nye regelverk som skal forby eller stikke kjepper i hjulene for slike «kreative» løsninger, og har allerede tatt flere grep.

Det er verdt å merke seg at denne politikken, med tilsynelatende sosialdemokratisk profil, føres i en tid hvor sentrum-høyre har politisk flertall i Europa. Forklaringen er at selve fundamentet i våre samfunn trues når folk ikke lenger oppfatter at «systemet» er rettferdig. Det store flertallet på høyresiden føler seg forpliktet overfor en samfunnskontrakt, og mange næringslivsledere jubler når EU slår ned på den usunne konkurransen fra de useriøse ”vill vest”-firmaene.

Alt dette handler også om at moderate politiske krefter ønsker å gjenvinne tillitt hos velgerne, i en tid hvor populistene er på fremmarsj over hele kontinentet. På egen hånd er det begrenset hva nasjonale politikere i små europeiske land kan utrette i en globalisert økonomi, men sammen kan de forsvare et indre marked med høyere standarder, og ved å styrke disse standardene kan de gi folk mer trygghet enn de har i dag.

Norge vil trolig trygle om å få være med på alt det EU nå gjør, som vi ikke automatisk må rette oss etter på grunn av EØS-avtalen. Aldri har det vært mer åpenbart at vår egen fremtid skapes i Brussel, og aldri har argumentene for fullt medlemskap vært så mange og rasjonelle som nå. Spørsmålet er hvorfor vi ikke ser dem. Har vi rett og slett mistet interessen for hva våre naboer holder på med?

Publisert: 11.09.18 kl. 09:37 Oppdatert: 11.09.18 kl. 10:42

Mer om EU EØS Brexit Eurosonen Finanskrise Populisme