For én uke siden gikk jeg til Dagbladet med en krass artikkel om nett-troll, der poenget mitt var at nett-rotter ville vært et bedre navn – et navn jeg nå velger å bruke. Jeg uttrykte sinne og frustrasjon over den negative påvirkningen nett-rotter har hatt på meg og de rundt meg. Jeg er takknemlig for at Dagbladet valgte å ikke trykke innlegget med en gang, men ga meg tid til å få satt ting mer i perspektiv.

Som fotballspillere lærer vi tidlig at utenomsportslige faktorer må håndteres på en effektiv måte. Prestasjoner påvirkes negativt av at man bryr seg for mye om meninger og skriverier om den man er og hva man gjør. Derfor lærer vi fotballspillere å gå inn i det vi kaller «bobla», et trygt og godt sted der vi blir immune og følelsesløse overfor alt som blir sagt og gjort mot oss. (Ja, jeg liker å overdrive)

Bobla fungerer godt så lenge man er på innsiden, men det er helt klart en virkelighetsflukt som utsetter problemer, som så kan treffe med full kraft i det man prøver seg på utsiden.

Fotballspillere og kjendiser av ulike slag er frontfigurer, idoler og for noen «helter», som har store muligheter til å påvirke og bli hørt (på godt og vondt). Vi har derfor et særlig ansvar for å ta tak i problemer som rammer både oss selv og andre, som for eksempel nett-rotter.

I mitt tilfelle var det at jeg delte drømmen om utenlandsspill, noe nett-rottene kastet seg over. Ganske raskt begynte en morsomhet å spre seg på Internett om at jeg skulle til utlandet. Redigerte bilder og diverse kommentarer hadde klart til hensikt å få folk til å le.

At folk ler er bra. At folk ler av en som ufrivillig gjøres til latter, er ikke bra. I tillegg til det, begynte jeg å få et dårlig forhold til mange LSK-supportere, egentlig mest fordi de satt stille på tribunen og ikke ga uttrykk for den støtten de hadde gjort tidligere.

Som ekte Lillestrømgutt, som alle mine barneår har spilt i LSK og hatt et kjærlighetsforhold til Klubben, var det tøft å oppleve. Det å bli hetset på nettet og samtidig plutselig ikke få den støtten fra sine «egne», som man er vant til, kan bli tungt for noen og enhver.

Jeg har inntrykk av at mange, særlig barn og unge, har vært i situasjoner der Internett (Facebook/snapchat/Instagram) har vært brukt til å lage «morsomheter» på bekostning av andre. Skaden som gjøres kan både være katastrofal og langvarig.

Hvordan skal vi takle nett-rotter? Alle kan jo være anonyme på nett. Mye av problemet ligger i muligheten til å fraskrive seg ansvaret for handlingene sine. Ordet nett-rotter tilsier at når de holdes ansvarlige gjemmer de seg som rotter. Kanskje det er «straff nok» å bli kalt nett-rotte? Det gir assosiasjoner til barn som må i skammekroken og blir tvunget til å tenke over hva de har gjort. Flere forslag etterlyses.

Til slutt vil jeg gi et stikk til de mektige massemediene som opererer på nettet. De burde være frontkjempere i kampen mot nett-rotter, og bidra mye mer til å synliggjøre hvor stor skade de kan gjøre. Det kalles «mobbing» i skolesammenheng, noe alle ansvarlige medier er mot. Hva med å feie for egen dør? Når media henger ut og latterliggjør voksne, kanskje særlig politikere, er det nærliggende å kalle det mobbing.

Som en fotballspiller som ofte spiller på det jevne, ble jeg tidlig overrasket over hvor mye poengbørser til aviser varierte. En journalist sa noe til meg som forklarte mye: «grått selger ikke. Svart og hvitt selger». Denne journalisten følte at han måtte vri saken for at den skulle bli relevant og få visninger. Dette kom på bekostning av oppriktigheten. Jeg tror ikke denne journalisten er alene om å tenke i de baner.