Islannissa ei käydä ideologista keskustelua kotiäitiydestä, koska sellaiselle ei ole tarvetta.

ReykjavikVajaan vuoden ikäinen Bjarki-poika on juuri herännyt päiväunilta ja istuu nyt isänsä sylissä. Bjarki poimii pienillä sormillaan muroja keittiön pöydältä.

– Tuosta noin, yksi kerrallaan, isä Skarphéðinn Halldórsson, 41, opastaa.

Skarphéðinn työskentelee tutkijana Islannin yliopistolla. Tämän syksyn hän on hoitanut kotona perheen nuorinta poikaa sillä välin, kun kolmevuotias isosisko Þórdís on päiväkodissa ja Hrönn-äiti lääkärinä Islannin keskussairaalassa.

Islannissa on yhdeksän kuukauden mittainen vanhempainvapaa, joka on jaettu vanhempien kesken siten, että isä ja äiti saavat molemmat kolme kuukautta. Yhden kolmen kuukauden jakson vanhemmat saavat jakaa kuten haluavat.

Isät käyttävät perhevapaista tällä hetkellä noin kolmanneksen. Osuus on Pohjoismaiden korkein.

Skarphéðinnin lääkärivaimolla on vaativa vuorotyö, ja hän olisi mielellään jäänyt kotiin vielä muutamaksi kuukaudeksi hoitamaan vauvaa.

Olisiko sittenkin parempi, jos perheet saisivat itse päättää, kuinka työssäkäynti ja lasten hoitovastuu jaetaan?

Skarphéðinnin mielestä ei. Hän sanoo kannattavansa nykyistä järjestelmää.

– Minulle tämä ajanjakso on ollut tärkeä. Suhde lapsiin on muodostunut paremmaksi, kun heidän kanssaan on viettänyt paljon kahdenkeskeistä aikaa jo vauvavuotena, hän sanoo.

Hän lisää, että ihmisillä on tapana takertua rutiineihin ja tehdä niin kuin aina on tehty.

– Jos osaa perhevapaista ei osoitettaisi pelkästään isille, tuskin minäkään olisin jäänyt kotiin. Olisin ihan mielelläni jatkanut töiden tekoa ja antanut vaimoni olla vanhempainvapaalla pidempään.

Suhde lapsiin on muodostunut paremmaksi, kun heidän kanssaan on viettänyt paljon aikaa jo vauvavuotena, Skarphéðinn Halldórsson sanoo. Hrönn Òlafsdóttir

*Islannissa siirryttiin nykyiseen malliin *eli perhevapaiden 3+3+3-järjestelmään vuonna 2001.

Vanhemmuuden kustannukset jakautuvat kaikkien työnantajien kesken. Työnantaja tilittää 6,85 prosentin summan työntekijän palkasta sosiaalivakuutusmaksuna valtiolle. Osa tästä maksusta menee vanhempainvapaarahastoon, josta tuet maksetaan.

Perhevapaalla oleva vanhempi saa korvausta 80 prosenttia kuukausipalkastaan, korkeintaan 4 000 euroa kuukaudessa. Jotkut vanhemmista pitävät perhevapaansa osa-aikaisena. Silloin vapaa kestää pidempään, mutta korvaus on pienempi.

Lapset saavat paikan päiväkodista viimeistään kaksi vuotta täytettyään. Vanhempainvapaan päättymisen ja päiväkodin aloituksen välisen ajan useimmat lapset ovat hoidossa joko yksityisellä perhepäivähoitajalla tai isovanhempiensa luona.

Islannissa naisten ei tarvitse tehdä valintaa uran tai lasten välillä. Täällä voi saada molemmat. Katrín Jakobsdóttir, Vihreä vasemmisto -puolueen johtaja

Skarphéðinn Halldórssonin poika aloittaa perhepäivähoitajalla tänä syksynä.

– Kotona oleminen on ollut upeaa aikaa, mutta on kyllä ihan mukavaa mennä taas töihinkin, Skarphéðinn sanoo ja alkaa laittaa lapselleen lounasta.

Syömisen jälkeen puetaan sadevaatteet päälle ja lähdetään hakemaan isosiskoa läheisestä päiväkodista. Iltapäivällä ohjelmassa on kaupassakäyntiä ja ruoanlaittoa.

Kun vaimon työvuoro on ohi myöhemmin illalla, lapset ovat jo nukkumassa.

Useimmissa islantilaisperheissä äidit pitävät perhevapaista kuusi kuukautta ja isät heille merkityt kolme kuukautta. Mutta toisenkinlaisia järjestelyitä on.

Kun Katrín Jakobsdóttir, 41, sai nuorimman lapsensa ollessaan kulttuuriministerinä vuonna 2011, hän piti vanhempainvapaata kolme kuukautta. Sen jälkeen lasten isä jäi kotiin puoleksi vuodeksi.

Katrínilla ja hänen puolisollaan on kolme kouluikäistä poikaa, joista nuorin on nyt ekaluokkalainen.

Katrín Jakobsdóttirin mielestä laki vanhempainvapaista on yksi merkittävimpiä tasa-arvotekoja, joita Islannissa on tehty. Satu Rämö

– Oli yhteinen päätöksemme, että mieheni otti vetovastuun lapsiperhearjen pyörityksestä, koska minun työni vaatii enemmän aikaa, Katrín kertoo.

Hän johtaa Islannin Vihreä vasemmisto -puoluetta, jolle mielipidekyselyt povaavat vaalivoittoa lokakuun lopun parlamenttivaaleissa. Katrín saattaa siis olla maan seuraava pääministeri.

– Islannissa naisten ei tarvitse tehdä valintaa uran tai lasten välillä. Täällä voi saada molemmat. Jos olisin joutunut valitsemaan kotona olemisen ja työn välillä, en usko, että olisin harkinnut kolmen lapsen yrittämistä.

Islannissa ei myöskään käydä ideologista keskustelua kotiäitiyden ja uraäitiyden välillä, koska sellaiselle ei ole tarvetta. Lapsia hoitavat sekä äidit että isät, ja molemmat joutuvat miettimään työntekoon ja vanhemmuuteen liittyviä kysymyksiä.

Katrín Jakobsdóttirin perheessä on ollut puhetta mahdollisesta neljännestä lapsesta.

– Mieheni on sanonut, että kolme saattaisi jo riittää. Ymmärrän häntä hyvin, sillä hänhän tässä on joutunut meistä viime vuosina eniten joustamaan ja järjestämään oman uransa minun työni ehdoilla.

Katrínin mielestä vuonna 2001 säädetty laki vanhempainvapaista on yksi merkittävimpiä tasa-arvotekoja, joita Islannissa on tehty.

– Tasa-arvo yhteiskunnassa ei toteudu, jos se ei toteudu perheen tasolla. Sitä paitsi lapsella on oikeus molempiin vanhempiinsa, ja tämä laki tukee myös sitä. Nyt isät viettävät aikaa lastensa kanssa jo lasten ollessa pieniä.

Työmarkkinoillakin tilanne näyttää hyvältä: tällä hetkellä 25–54-vuotiaiden naisten työllisyysaste on lähes 90 prosenttia.

*Aina näin ei ole ollut. *Kun Inga Guðrún Birgisdóttirin nyt aikuiset lapset olivat pieniä, ilmapiiri työmarkkinoilla oli toisenlainen, ja vanhempainvapaalle jäivät yksinomaan naiset.

– Synnytysikäisiin naisiin suhtauduttiin työhaastattelussa eri tavoin kuin miehiin etenkin, jos oltiin rekrytoimassa vaativaan tehtävään tai valitsemassa yhtiön hallitukseen jäseniä. Jos tarjolla oli kaksi yhtä pätevää henkilöä, mies ja nainen, melkein aina valittiin se mies, Inga Guðrún kertoo.

Hän on nykyään Islannin suurimman meijeriyrityksen Mjólkursamsalan eli MS:n henkilöstöjohtaja. Ympäri maata 450 ihmistä työllistävässä yrityksessä on jatkuvasti joku vanhempainvapaalla.

Joskus on pakko tehdä ohjaavia liikkeitä, että yhteiskunta kehittyy haluttuun suuntaan. Inga Guðrún Birgisdóttir, meijeriyhtiö MS:n henkilöstöjohtaja

Yrityksessä isiä kannustetaan käyttämään heille varattu kolmen kuukauden mittainen vapaa, Inga Guðrún sanoo.

– Suhtaudumme positiivisesti myös siihen, jos isät päättävät pitää pidemmän vapaan eli ottaa osuuden siitä kolmen kuukauden jaksosta, jonka äiti ja isä saavat jakaa keskenään.

Inga Guðrún on työskennellyt johtotehtävissä useissa islantilaissa yrityksissä. Hän painottaa olevansa vakaa vapaan markkinatalouden kannattaja, mutta:

– Kaikki tarvittavat muutokset eivät kuitenkaan tapahdu itsestään. Joskus on pakko tehdä ohjaavia liikkeitä, että yhteiskunta kehittyy haluttuun suuntaan, hän sanoo.

Islannissa lapset saavat paikan päiväkodista viimeistään kaksi vuotta täytettyään. AOP

*Lasten elämään islantilainen perhevapaamalli *vaikuttaa tutkimusten perusteella myönteisesti.

Maailman terveysjärjestön WHO:n vertailevassa tutkimuksessa tarkasteltiin 11-, 13- ja 15-vuotiaiden lasten suhteita vanhempiinsa Euroopassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Viime vuonna julkaistuun tutkimukseen osallistui yli 220 000 lasta.

Tutkimuksen mukaan lasten suhde isiinsä on Islannissa läheisempi kuin missään muussa maassa.

YK:n lastenavun rahasto Unicef puolestaan julkaisi vuonna 2013 tutkimuksen, jonka mukaan Islannissa asuvat maailman kolmanneksi onnellisimmat lapset.

Ja heitä syntyy paljon.

Islannissa on Ranskan ohella Euroopan korkein syntyvyys. Islantilainen nainen saa keskimäärin 1,93 lasta.