En uskonut koskaan olevani siinä tilanteessa, että joudun antamaan muille empatian oppitunteja. Oma rajoittuneisuuteni tässä suhteessa on tunnettu tosiasia harvoille ihmissuhteilleni. Mutta ajat ovat kummalliset. Perussuomalaisten puoluesihteerin Riikka Slunga-Poutsalon näyttävä kannanotto turvapaikanhakijoihin suorastaan pakottaa oppitunnin antamiseen.

Tarkoitan empatialla tässä samaa kuin taloustieteilijä-matemaatikko Kenneth Binmore. Siis kykyä asettua toisen asemaan. Tai vähän hienostelevammin sanottuna, kykyä mallintaa toisten ihmisten käyttäytymistä. Tämä on eri asia kuin sympatia, joka on toisten hyvinvoinnista välittämistä. Ero on selvä, esimerkiksi hyvä huijari taitaa empatian, mutta ei koe sympatiaa uhrejaan kohtaan. Empatia on sympatian edellytys, ja empatia johtaa monesti sympatiaan. Kun ymmärtää toisen käyttäytymistä, alkaa helposti välittää tämän kohtalosta. Tämä ei kuitenkaan ole mitenkään välttämätöntä.

Ero empatian puutteen ja sympatian puutteen välillä on yhtä selvä. Sympatian puute tekee ihmisestä helposti epämiellyttävän. Mutta empatian puute on vielä pahempaa, se tekee ihmisestä yksinkertaisesti tyhmän. Jos ei ymmärrä muiden käyttäytymistä, ei ymmärrä maailmaa.

Toisin kuin saattaisi luulla, taloustieteellinen koulutus auttaa ajattelemaan empaattisesti. Syy tähän on taloustieteen tapa mallintaa ihmisiä rationaalisina päätöksentekijöinä. Karkeasti ottaen tämä tarkoittaa sitä, että ajattelee toisten olevan vähintään yhtä fiksuja ja aika samanlaisia kuin itse on. Siksi kun taloustieteilijä näkee ihmisiä, jotka käyttäytyvät eri tavalla kuin hän itse, hän ei ensimmäiseksi ajattele, että ”kulttuuri nyt on siellä toisenlainen”, tai että ”ne nyt on ihan erilaisia kuin me”. Taloustieteilijä ajattelee, että kenties näillä ihmisillä on erilaiset kannustimet. Taloustieteilijä kysyykin ensimmäiseksi: valitsisinkohan minä samalla tavalla, jos olisin samassa valintatilanteessa?

Vastaaminen tähän yksinkertaiseen kysymykseen johtaa usein aika radikaaleihin johtopäätöksiin. Ehkä kehitysmaiden ongelmat eivät johdukaan siitä, että ihmiset siellä ovat laiskoja ja kulttuuri on väärä. Ehkä kannustimet ovat näissä maissa vääränlaiset. Taloustieteilijän yksinkertainen kysymys on puoluesihteeriltä on jäänyt kysymättä. Siksi puoluesihteerin jutuissa ei ole kauheasti järkeä.

Ensimmäinen ajatusvirhe on se, että Euroopasta tekee houkuttelevan korkea sosiaaliturvan taso ja että houkuttelevuudesta pääsee eroon pikakäännytyksillä ja sosiaalitukien epäämisellä. Euroopasta tekee houkuttelevan Euroopan ja kehitysmaiden välinen elintasokuilu. Niin kauan kuin elintaso ja työn tuottavuus on Euroopassa valtavasti korkeampi kuin kehitysmaissa, ihmisiä tulee. Siihen eivät pikakäännytykset tai sosiaalitukien epäämiset auta. Ihmissalakuljetusta tulee myös olemaan niin kauan kuin sille on kysyntää.

Tämän tajuaa jokainen, joka asettuu toisen asemaan. Jos olisin afrikkalainen enkä suomalainen perheenisä, yrittäisin itsekin tulla kaikin voimin Eurooppaan paremman elämän toivossa. Kokisin sen kenties jopa velvollisuudekseni perhettäni kohtaan. Jos minut pikakäännytettäisiin, yrittäisin uudestaan. Jos en saisi sosiaaliturvaa, tulisin kuitenkin.

Toinen omituinen ajatus on se, että kriisialueilta tulevien työikäisten miesten pitäisi olla sotimassa. Slunga-Poutsalo toteaa nojatuolisoturin varmuudella, että ”tämän ikäiset ja kuntoiset suomalaiset miehet puolustaisivat isänmaataan”. Taas kannattaa kysyä mitä itse tekisi, jos joutuisi näiden miesten tilanteeseen. Jospa he rakastavat maataan ja perheitään yhtä paljon kuin me. Olisiko sinulle isänmaanystävänä selvä, että haluaisit osallistua Syyrian sotaan, tai tietäisitkö mille puolelle asettua?

Empatian puute saa siis puoluesihteerin ajattelemaan väärin. Puoluesihteeri ei kykene asettumaan muiden asemaan eikä siksi oikein ymmärrä muiden käyttäytymistä. Tämä ei ole mielipidekysymys, vaan tosiasia. Mielipidekysymys on sen sijaan se, kuinka epämiellyttävänä kokee puoluesihteerin täydellisen välinpitämättömyyden siirtolaisten hyvinvoinnista. Oma mielipiteeni on, että ajat ovat synkät, kun ihmisten kutsumista ”elintasosurffareiksi” pidetään sivistyneeseen keskusteluun sopivana.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.