LEHTIKUVA

Opetushallituksen (OPH) ohjeet koskien uskonnollisia tilaisuuksia eli uskonnonharjoitusta kouluissa ovat ihmis- ja perusoikeuksien valossa vanhentuneet. Ne rikkovat uskonnon ja omantunnon vapauden sekä uskonnottomien ihmisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteita. Positiivista vuoden 2006 ohjeissa oli jäsennys, jossa uskonnon opetus, koulun yhteiset juhlat (joulu- ja kevätjuhlat) sekä uskonnonharjoitus (jumalanpalvelukset, seurakuntien päivänavaukset) erotettiin kolmeksi eri asiaksi.

Tässä jutussa keskityn koulutyöpäivään liitettyyn johdettuun uskonnonharjoitukseen. Yksittäinen virsi joulu- tai kevätjuhlassa on eri asia kuin koulujen kirkon kanssa järjestämä uskonnonharjoitus, kuten koululaisjumalanpalvelus, seurakunnan päivänavaukset ja hartaustilaisuudet sekä opettajajohtoinen ruokarukoiluttaminen.

Perusongelma

Euroopan ihmisoikeustuomio- istuimen EIT:n päätösten valossa uskonnon- harjoituksen järjestäminen koulun toimesta ei ole oikein.

OPH:n muistion ilmaisu ”Koulu voi edelleen järjestää uskonnollisia tilaisuuksia kuten jumalanpalveluksia ja uskonnollisia päivänavauksia” tulisi kumota. Koulun lakisääteisiin tehtäviin ei sisälly uskonnonharjoitus. Opetussuunnitelman (OPS) mukaan opetuksen tulee olla uskonnollisesti tunnustuksetonta.

Näitä säädöksiä kiertäen koulun ”muuhun toimintaan” ympätty uskonnonharjoitus ei perustu lakiin eikä opetussuunnitelmaan, vaan vanhentuneeseen perinteeseen sekä seurakuntien aktiiviseen uskonnolliseen tarjontaan, jota voi pitää painostuksena kuntien kouluja ja päiväkoteja kohtaan.

Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen EIT:n päätösten valossa uskonnonharjoituksen järjestäminen koulun toimesta ei ole oikein, koska sen aiheuttama tilanne ei kunnioita ihmisten uskonnon ja omantunnon vapauteen kuluvaa yksityisyyttä. Myös Suomen oikeudenvalvojien uudet päätökset puhuvat sen puolesta, että uskonnonharjoituksen järjestäminen ei sovi enää julkisen palvelun viranomaisen toimintaan.

ILMOITUS

Apulaisoikeuskansleri Mikko Puumalainen totesi päätöksessä 17.1.2012 seuraavaa:

”EIT:n tulkintakäytännössä negatiiviseen uskonnonvapauteen on katsottu kuuluvan myös yksilön oikeus olla tuomatta esiin omaa vakaumustaan. EIT on muun muassa todennut, että EIS:n 9. artiklan vapaus tunnustaa tai olla tunnustamatta uskoa perusti yksilölle oikeuden siihen, ettei hänen tarvinnut paljastaa uskoaan tai uskonnollisia vakaumuksiaan eikä käyttäytyä sellaisella tavalla, että siitä voitiin päätellä, oliko hänellä sellaisia vakaumuksia. –– EIT on tulkintakäytännössään katsonut EIS:n 9 artiklaan sisältyvän myös periaatteen julkiselle vallankäyttäjälle asetetusta neutraalisuuden ja puolueettomuuden vaatimuksesta.”

Apulaisoikeusasiamies Jussi Pajuoja puolestaan totesi päätöksessään 5.8.2013 seuraavaa:

”–– vapaus tunnustaa tai olla tunnustamatta uskoa sisältää myös oikeuden olla joutumatta tilanteisiin, joissa henkilöä vaaditaan paljastamaan uskonsa tai joissa hänen on toimittava jollain sellaisella tavalla, josta voidaan tehdä päätelmiä hänen vakaumuksestaan”

Uskonnonharjoitus on eri asia kuin OPS:n mukainen uskonnon opetus, joka ei ole tunnustuksellista. Opintokäynnit ovat eri asia kuin selvästi uskonnolliset tilaisuudet, kuten koululaisjumalanpalvelukset ja aamuhartaudet eli uskonnolliset päivänavaukset. Uskonnollisten tilaisuuksien järjestäminen ei ole pedagogisesti perusteltua.

Apulaisoikeuskanslerin mukaan ”Julkisen vallan tulee perustuslain 22. pykälän mukaan turvata perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien toteutuminen, joihin kuuluvat muun muassa yhdenvertaisuus ja uskonnonvapaus. Tämä julkiselle vallalle kuuluva turvaamisvelvoite menee perinnesyiden edelle.”

Osaongelma 1: ”vapauttaminen”

OPH:n muistiossa ohjeistetaan kouluja uskonnottomia ja ei-uskonnollisia syrjivään käytäntöön seuraavasti:

”Huoltajan ilmoituksesta oppilas vapautetaan omantunnon syistä uskonnon harjoittamisesta.” ja ”Koska oppilaalla on huoltajan ilmoituksesta –– mahdollisuus kieltäytyä uskonnon harjoittamisesta ––”

Vapauttaminen ja mahdollisuus kieltäytyä ovat perusoikeuksien valossa hyvin ongelmallisia ilmaisuja, koska niissä koulun järjestämään uskonnonharjoitukseen osallistuminen esitetään lähtökohtaisena peruskäyttäytymismallina. Vapautus erityisiä omantunnon syitä vaativan kieltäytymismenettelyn kautta on tosiasiallista painostusta uskonnonharjoitukseen osallistumiseen, mikä loukkaa ihmisoikeuksia.

Sikäli kuin uskonnonharjoitusta yhä koulupäivään ympätään, tiedotteissa huoltajille ja oppilaille tulisi ilmaista hyvin selvästi, että uskonnonharjoitukseen osallistuminen on kaikille täysin vapaaehtoista, kuuluipa kirkkoon tai ei. Ei pidä luoda mielikuvaa, että jotenkin kuuluisi osallistua.

Uskonnollinen tilaisuus olisi siten koulun tehtäviin kuulumaton ekstra, johon on vain optio osallistua. Soveliainta olisi sellaisen järjestäminen ja tarjoaminen seurakunnan toimesta varsinaisen koulutyöpäivän ulkopuolella.

Osaongelma 2: ”muu toiminta”

OPH:n muistiossa todetaan lyhyesti ja ylimalkaisesti seuraavaa: ”Koulu järjestää oppilaalle tilaisuuden ajaksi muuta toimintaa.”

Jostain syystä OPH karsi pois hallituksen lakiesityksen yksityiskohtaisissa perusteluissa olleen linjauksen: ”––toiminnan tulee olla, uskonnollista sisältöä lukuun ottamatta, luonteeltaan ja tavoitteiltaan mahdollisimman samankaltaista kuin siinä tilaisuudessa, jonka tilalla muuta toimintaa järjestetään.”

OPH:n ohjeissa mainitaan perusteluna muulle ohjelmalle vain koulun ”vastuu oppilaan turvallisuudesta”. Koulun velvollisuutta oppilaiden yhdenvertaiseen ja syrjimättömään kohteluun ei mainita.

OPH:n ohjeissa uskonnolliset tilaisuudet on nostettu etusijalle ja vaihtoehto on syrjivästi vain ”muuta” toimintaa. Kun OPS:n mukaan opetus on uskonnollisesti tunnustuksetonta, vain tunnustuksettoman toiminnan pitäisi olla ensisijaista.

Mikäli koulu kaikesta huolimatta sisällyttäisi koulupäivään uskonnonharjoitusta, tulee samaan aikaan olla tarjolla elämyksellistä ja eettistä kasvatusta tukevaa tunnustuksetonta ohjelmaa koulussa tai koulun ulkopuolella. Siitä pitää tiedottaa niin, että ei synny mielikuvaa tunnustuksettoman ohjelman toissijaisuudesta uskonnolliseen ohjelmaan verrattuna.

Selkeintä sekä ihmis- ja perusoikeuksien että OPS:n mukaista on, että uskonnolliset tilaisuudet eivät olisi enää osa koulutyötä. Silloin ei ole tarvetta koulun järjestämälle erilliselle, rinnakkaiselle tunnustuksettomalle toiminnalle. Tämä vastaisi parhaiten myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen EIT:n edellä mainittuja ratkaisuja.

Ratkaisu ei siten vaarantaisi kenenkään positiivista uskonnonvapautta. Se ei estäisi oppilaita tai opettajia itsekseen rukoilemasta koulupäivän aikana esimerkiksi välitunneilla. Muutos ei estäisi koulutyöpäivän ulkopuolisten uskonnollisten tapahtuminen ja palvelujen tarjoamista oppilaille, heidän vanhemmilleen ja koulujen henkilökunnalle.

Vaikka päivänavaukset olisivat uskonnollisesti tunnustuksettomina kaikille yhteisiä, niitä voisivat silti pitää erilaisten ympäröivän yhteiskunnan tahojen, kuten kunnan eri palvelujen sekä kansalaisjärjestöjen edustajat. Koulun ikkunoiden on hyvä olla auki joka puolelle yhteiskuntaan.

Kirjoittaja on ihmisoikeusvaltuuskunnan jäsen, Vapaa-ajattelijain liiton pääsihteeri ja vasemmistoliiton katsomuspoliittisen työryhmän jäsen.