Furcsa mozgolódás zajlott le az elmúlt évtizedben az ország egyik szegény, keleti járásának két kistelepülése között. Az egész azzal kezdődött, hogy a Szabolcs megyei Nagyecsed önkormányzata 2006 után elkezdte felszámolni az iskolában jelen lévő szegregációt.

Kudarc lett a vége, a jobb módban élő helyiek ugyanis ahelyett, hogy részt vettek volna az integrált oktatás kialakításában, elkezdték a szomszédos település iskolájába járatni a gyerekeiket.

Erre az adott lehetőséget, hogy a szomszédos két település kapva kapott az alkalmon, társulási szerződést kötöttek, ezzel támogatásra lettek jogosultak, abból pedig buszoztatni kezdték a környező falvakból a diákokat. Ennek az lett a vége, hogy a Nagyecseddel szomszédos Tiborszállás iskolájába egy idő után már nagyrészt nagyecsedi nem roma diákok jártak.

A folyamat egy idő után öngerjesztő lett, az elvándorlás egyre jobban növelte a roma tanulók arányát a nagyecsedi iskolában, ez pedig további családokat ösztökélt arra, hogy a tiborszállási iskolát válasszák.

Ahhoz, hogy működni tudjanak, mindkettőnek arra volt szüksége, hogy megnyerjék maguknak a környék nem roma családjait, hogy azok oda járassák a gyerekeiket. Végül 2012-ben, még mielőtt az állam államosította volna az iskoláikat, léptek. Tiborszállás teljesen átadta az iskoláját az adventista egyháznak, Nagyecsed pedig kiürítette az önkormányzati iskola egyik épületének felső szintjét, ott megalakult egy református általános iskola, és el is indították az első osztályt.

2016-ra a nagyecsedi nem roma szülők kijárták, hogy a református iskolában ne csak alsó-, hanem felsőtagozat is működjön, így azóta a településen működik egy állami általános iskola, és egy nyolcosztályos református általános iskola. A református iskola ráadásul felvételihez kötötte a beiskolázást, amelyen néhányan kivételtől eltekintve a roma gyerekek sorra elvéreztek.

Az eredmény: az állami iskola alsótagozatos osztályaiban 2016-ban már csak két-két párhuzamos osztályt tudtak indítani,

Emlékeztetőül, ez volt az település, amely jó tíz évvel azelőtt még azt tűzte ki célul maga elé, hogy felszámolja a helyi hátrányos helyzetű diákok iskolai szegregációját.

A fenti történet jól szemlélteti, miért beszélnek kutatók már évek óta arról, hogy a magyar közoktatás egyre jobban teret enged az iskolai szegregációnak. Ez egy többszereplős játszma, amelyben így vagy úgy, de részt vesz az állam, részt vesznek a szülők és részt vesznek az egyre több vidéki iskolát átvevő egyházak is.

A pedagógusokat tömörítő szegedi Motiváció Műhely májusban kiadott egy tanulmánykötetet, amely ezt a témát járja körül. Ebből szemezgetünk most, a fenti történet részletei például Zolnay János tanulmányából származnak.

A szegregáció egy káros jelenség: akadályozza a hátrányos helyzetű tanulók boldogulását. A hátrányos helyzetű diákok nem feltétlen romák, de nagy az átfedés.

Ez nem csoda, rengeteg nehéz sorsú gyerekkel kell egyszerre foglalkozniuk, és mivel sokan vannak, a problémáik is hatványozottan jelentkeznek. Sokan ezt úgy kompenzálják, hogy alapból kevesebbet követelnek meg ezektől a fiataloktól, ezzel pedig hosszútávon épp nekik nem tesznek jót. A szegregált oktatás ráadásul erősíti a sztereotípiákat, a rasszizmust a kisebbségi csoportokkal szemben.

Az integrált oktatás lényege ezzel szemben éppen az lenne, hogy ezeket elkerüljék: ha a hátrányos helyzetű tanulók többet érintkeznek nem hátrányos helyzetű tanulókkal, a két csoport tagjai jobban el fogják egymást fogadni, a hátrányos helyzetű tanulók teljesítménye javul, a nehéz hátterű gyerekek problémái pedig nem nagy mennyiségben ömlenek rá a tanárokra, így ők nagyobb eséllyel képesek kezelni azokat.

2008-ban az országos kompetenciaméréseken alapuló számítások szerint még csak az általános iskolák 10 százaléka volt olyan, ahol többségében hátrányos helyzetű, illetve roma diákok tanultak, ez a szám viszont 2016-ra 14 százalékra nőtt. Ez összesen több száz iskolát jelent.

A hátrányos helyzetű diákok eredményei pedig olyan rosszak, hogy azt a PISA-teszteket végző OECD, sőt idén a Magyar Tudományos Akadémia is megjegyezte. Óriási különbség van egy halmozottan hátrányos helyzetű, és egy nem halmozottan hátrányos helyzetű gyerek teljesítménye között. Akkora, hogy egy 10.-es HHH-s gyerek rosszabbul teljesít, mint egy 6.-os nem HHH-s gyerek - hívta fel rá a figyelmet az MTA.

Az elmúlt nyolc évben a kormány egy sor olyan intézkedést hozott, amelyek nemhogy csökkentették volna, hanem épphogy növelték ezeknek a gyerekeknek a lemaradását:

Mindezekkel az intézkedésekkel a kormány célja nem a szegregáció erősítése volt, de közvetve mégiscsak ez történt – áll az egyik tanulmányban. Az egyházi iskoláknak pedig külön szerepe lett ebben.

2016-ban az Európai Bizottság kötelezettségi eljárást indított Magyarországgal szemben a roma gyerekek iskolai szegregációja miatt. Két dolgot kifogásoltak: a cigánygyerekek tömeges fogyatékossá nyilvánítását és azt, hogy a köznevelési törvény lehetőséget adott az egyházi iskoláknak arra, hogy adott esetben szegregált osztályokat is indíthassanak a felzárkoztatás jegyében.

A huszeretelepi iskola története éppen olyan szemléletes, mint a nagyecsedi iskoláké. Huszártelep a város szélén helyezkedik el, és főleg szegény cigányok lakják. A telepen külön, szegregált általános iskola működött, amelyet egy jogvédő szervezet, az Esélyt a Hátrányos Helyzetű Gyerekeknek Alapítvány (CFCF) perének hatására 2007-ben bezártak, az ott tanuló 200 gyereket pedig hat belvárosi iskolában helyezték el. Az önkormányzat iskolabuszt indított azért, hogy nap mint nap be tudjanak jutni az iskolákba.

A 2010-ben hivatalba lépett új városvezetés viszont a gyerekek beilleszkedési nehézségeit, és a többségi szülők panaszait úgy kívánta orvosolni, hogy újranyitotta a szegregált iskolát – írta az egyik tanulmmányban Kegye Adél, a CFCF jogásza. A fenntartó azonban nem az önkormányzat, hanem a görögkatolikus egyház lett. Ők működési támogatást kaptak, és megkapták a korábbi iskola épületét is, hogy ott cigánypasztorációs tevékenyéget végezzenek.

Az egyház így a városban már több iskolát is működtet, egyet a belvárosban, egyet pedig a Huszártelepen,

Kegye Adél szerint a szülőkkel folytatott öt perces beszélgetésből kiderül, miért választották újra a szegregált iskolát:

A roma gyerekeket a telepről a kijelölt belvárosi iskolába szállító ingyenes iskolabuszt pedg éppen akkor szüntette meg az önkormányzat, amikor beindult az egyházi iskola.

A CFCF ebben nem nyugodott bele, ismét pert indítottak, amelyet több forduló után 2015-ben elvesztettek. A Kúria ekkor mondta ki, hogy nem megállapítható az egyenlő bánásmód sérelme, a szülőknek ugyanis módjuk nyílt arra, hogy más iskolába járassák gyereküket, de nem tették. Az egyháznak pedig deklarált célja volt a roma pasztoráció, így logikus, hogy olyan térségben vette át az iskola működtetést, ahol jelentős arányban élnek romák. Ezek után fordult a jogvédő szervezet panasszal az Európai Bizottsághoz.

A per azért is fontos, mert annak egy tárgyalásán megjelent tanúként Balog Zoltán emberi erőforrás miniszter is, és elmondta, hogy szerinte szegregált környezetben is lehet felzárkóztatást végrehajtani, és ő nagyon bízik az egyházak pasztorációs tevékenységében.