A negyedik fejezet röviden: Bár a kormány sikerpropagandája eléggé túlzó, azért van jó pár jelentősebb kínai beruházás Magyarországon – a Borsodchemet megmentő Wanhua és a Huawei például jelentős összegeket fektetett be nálunk. Ugyanakkor arra is van példa, hogy a kormány a keleti nyitás hevében pont a kínaiakkal tol ki.

A fentiektől függetlenül tény, hogy itthon regionális összevetésben kiemelkedően magas a kínai tőkeállomány. Azonban ennek több mint felét egyetlen tranzakció teszi ki, amelynek összege soha nem látott magyar zsebet, ezért túlzás lenne a magyar gazdaságba irányuló közvetlen befektetésként kezelni.

A Borsodchem eladásáról van szó: a céget 1,2 milliárd euróért vette meg a kínai Wanhua holland leányvállalata egy brit és egy osztrák befektetési alaptól. (Az osztrák extulaj egyébként az a Vienna Capital Partners, amely a Népszabadság kiadóját is birtokolta, mielőtt októberben eladta azt egy, Mészáros Lőrinchez köthető magyar cégnek.) A kínaiak viszont már évekkel az üzlet 2011. februári végleges lezárása előtt szemet vetettek a cégre: 2009-ben kezdték el komolyan bevásárolni magukat, és 2010 februárjában (tehát a választások előtt néhány hónappal) már egyértelmű vevők voltak.

Az eladás pedig nem azon múlt, hogy mennyire vagyunk jóban Kínával, hanem azon, hogy a Wanhua európai érdekeltséget akart venni: piacot, logisztikai és kapcsolati hálót, menedzsment know-how-t. És ebben a kivételes esetben pont itt, Magyarországon talált ilyet.

A magyar gazdaság persze jól járt a Borsodchem eladásával: a cég a tulajváltás előtt súlyos adóssággal küzdött (ezért is tudta gyorsan bevásárolni magát a Wanhua), és hosszabb távon átszervezés és elbocsátások vártak volna rá. Ehhez képest a Wanhua további százmillió eurós nagyságrendű befektetéseket és új munkahelyeket hozott. Az üzlet mérlege tehát mindenképpen pozitív, azonban számszerűsítve jóval kisebb, mint amit az 1,2 milliárd eurós árcédula sejtet.

Mindenesetre a cég a jelenlegi kormánnyal is megtalálta a közös hangot, sőt. A Borsodchem a felvásárlás óta nagyságrendileg százmillió euró értékben kapott finanszírozást az Eximbanktól, a Wanhua egyik vezére, Simon Mu pedig társtulajdonosa annak az offshore cégnek, amely magyar letelepedési kötvényeket árul Kínában. Egy forrásunk szerint egyébként az egész letelepedési kötvényes biznisz a kínaiak ötlete volt, és Mu elég jól is keresett rajta, hiszen a kiadott kötvények döntő többségét kínaiak vették meg az ő cégétől. (Mu egyébként tagja a Vienna Capital Partners nemzetközi tanácsadó testületének is.)

Amikor Biatorbágy a világ közepe

A másik jelentős magyarországi kínai befektető a Huawei, amely 2005-ben érkezett ide, és 2009 óta működteti nálunk európai logisztikai központját. Jelenleg ez a cég második legnagyobb elosztója a világon, 55 országot szolgálnak ki Biatorbágyról.

Komáromban és Pátyon összeszerelő üzeme is van a cégnek, de ezek mind kiszervezett konstrukcióban működnek: a biatorbágyi telepet a német DHL, az üzemeket a tajvani Foxconn, illetve az amerikai Flex (a korábbi Flextronics) működteti. Utóbbival dolgoztat itthon a szintén kínai Lenovo is, amely az IBM PC-üzletágának felvásárlásával lett globális tényező.

A Huawei közvetlenül 330 embert foglalkoztat Magyarországon, kiszervezett tevékenységeivel együtt nagyságrendileg kétezer főnek ad munkát, teljes tőkeállománya 200 millió euró körül van. A Lenovo jelenléte ennél jóval kisebb.

A Wanhuához hasonlóan a Huawei is jól érzi magát itt. A céggel 2013-ban stratégiai megállapodást kötött a kormány, és ők lesznek az állami mobilhálózat eszközbeszállítói is, korábban pedig a Telenor 4G-hálózatát is ők csinálták meg. A stratégiai megállapodásban a kormány szerette volna, ha a Huawei létrehoz egy kutatás-fejlesztési központot is, de ebből végül csupán egy kisebb innovációs csoport lett, amely IPTV-s alkalmazásokat fejleszt, az ő munkájuk a Telekom TV Go szolgáltatása is.

És bár a TV Go vélhetően sok felhasználónak okoz örömöt, az azért ebből a példából is látszik, hogy a keleti nyitás során nagy dérrel-dúrral beharangozott stratégiai megállapodásoknak gyakran igen szerény eredményei vannak.

Futottak még

Emellett számos közepes és kisebb méretű kínai befektetés is van hazánkban.

A Sevenstar nevű cég elektronikai alkatrészeket gyárt.

A Comlink más kínai cégek beszállítójaként van itt.

Kínai kézben van a Budapest Metropolitan Egyetem (a korábbi BKF ) is.

Nemrég jelentették be , hogy a Yanfeng nevű autóipari beszállító 7,4 milliár forintos beruházással bővíti pápai gyárát. Ez esetben regionális terjeszkedésről van szó, a cég egy csehországi beruházást is megkezdett, és Szlovákiában is jelen van.

Szijjártó tavaly márciusban egy másik autóipari beruházást is bejelentett, bár ennek részleteiről még nem tudni.

Viszont a Magnus Aircraft kecskeméti repülőgyára kínai pénzből épül

És hiába működik takaréklángon a keleti nyitás, 2017 elején a kormány aláírt egy sor újabb stratégiai megállapodást is a kínaiakkal. Így például megkönnyítik a kínai tőke hazánkba áramlását, a Magyar Nemzeti Bank pedig beszáll a kínai államkötvénypiacba is. Ezek az alkuk azonban, a korábbiakhoz hasonlóan annyit érnek, amennyit majd megvalósítanak belőlük, és ezzel kapcsolatban van ok szkepticizmusra.

Emellett a kínai Amazon és eBay-vetélytárs, az itthon is egyre népszerűbb Alibaba regionális logisztikai központjáért is harcban áll Magyarország, vagy ide, vagy Horvátországba telepíthet csomagelosztót a gigacég. Ám még ha végül ide is jönnek, nemzetgazdasági szinten azért ez sem lesz vízválasztó beruházás.

Emellett pedig a kínai nyitásban bőven vannak kevésbé sikeres történetek is. Ilyen például a Szolnokon évek óta tervezett citromsavgyár, amelynek építése valamiért sosem akar beindulni, pedig 2015 decemberében még kamu alapkőletételt is rendeztek.

Kalandosan alakul a BYD itthoni jelenléte is. A kínai óriáscég 2015-ben nyert egy BKV -tendert elektromos várbuszok leszállítására, és azt is belengette, hogy Komáromba telepíti „európai hídfőállását”. Azonban nem sokkal később a főváros elvette tőlük a bizniszt, és a Matolcsy György unokatestvérének, Szemerey Tamásnak az érdekeltségébe tartozó magyar Mabi-Bust bízta meg az üzlettel, amely végül darabonként 175 millióért szállította le olajkályhás elektromos buszait. Ezen a BYD megsértődött, Szijjártónak és Orbánnak is levelet írt, azzal fenyegetett, hogy lőttek a komáromi hídfőállásnak. Úgy értesültünk, a várbéli fiaskó után tényleg máshová akarták vinni gyárukat, viszont hiába néztek körbe több országban, végül arra jutottak, mégiscsak Komáromban éri meg a legjobban a dolog.

Ez a történet jó példa arra, hogy hiába a keleti nyitás, ha olyan szelek fújnak, a kormány nyugodt szívvel tesz keresztbe a kínaiaknak – még ha amellett jogosan is lehet érvelni, hogy jobb, ha a magyar cégeket támogatja. Másfelől viszont arra is rávilágít, hogy ha tőkevonzásról van szó, a kormányzati hajbókolásnál sokkal fontosabbak a piaci viszonyok.