Förra hösten hade jag förmånen att spendera en månad i New York. Under denna tid tog jag tillfället i akt att dechiffrera amerikanskheten. Jag bedrev min jakt efter detta lika abstrakta som konkreta fenomen i fängslande samtal med taxichaufförer från världens alla hörn, i det lilla bageriet i det judiska kvarter där jag varje morgon köpte min cream cheesebagel, i det välsorterade apoteket vid jobbet, i spontana samtal i Central Park, i provrummet på Bloomingdales. Överallt, i varje samtal, hittade jag skärvor hemmahörande från samma spegel. I samtalen återkom värdet av frihet, demokrati och yttrandefrihet. Men också något annat.

I USA står en vit amerikan som inte arbetar och gör rätt för sig längre ner i hierarkin än en invandrad som lägger ner matvaror i kassar på Walmart. Att arbeta och anstränga sig utifrån sina förutsättningar, att inte vara samhället till last, att sedan ge tillbaka till civilsamhället den dag man själv kommit ett pinnhåll längre än sina föräldrar, är kittet i det amerikanska samhället. Etniciteten är inte förklaringen till varken uppgång eller fall, även om det självklart, där som här, kan förekomma diskriminering.

Av SCB:s statistik om andel förvärvsarbetande kommunmottagna flyktingar i åldrarna 20-64 år framgår att mediantiden är åtta år. Det innebär att endast hälften av en årskull flyktingar kommit i förvärvsarbete efter åtta år i Sverige. Efter 15 år står 40 procent av en årskull fortfarande utanför arbetsmarknaden.

I regeringens budget konstaterades att arbetslösheten år 2013 bland utlandsfödda kvinnor var 15,9 procent, vilket ska jämföras med inrikesfödda kvinnors nivå på 6,2 procent. Inrikesfödda mäns arbetslöshet låg samma år på 6,4 procent, medan den uppgick till 16,6 procent för utrikesfödda män. Regeringen konstaterade vidare att sysselsättningsskillnaden mellan olika länder påverkas av ”invandringens sammansättning och strukturella faktorer på arbetsmarknaden”.

Att Sverige misslyckas där USA och många andra länder lyckas, trots dessa länders mer invandringskritiska tendenser i allehanda värderingsmätningar, beror på en rad faktorer där synen på arbete är en, men där välfärdsstatens konstruktion kan vara en annan. För att välfärdsstaten ska kunna gå i arv till nästa generation måste skatteuttaget vara högt på alla.

På en arbetsmarknad som den svenska med höga trösklar, få låglönejobb och sammanpressad lönestruktur, hamnar många människor, oavsett etnicitet, utanför. I det läget ställs politiken inför ett val, antingen förändrar man arbetsmarknaden för att bättre passa arbetskraftsutbudet, eller så förändrar man arbetskraftsutbudet för att bättre passa arbetsmarknaden.

Det går säkert att argumentera för bägge varianter, det slående i USA är synen på att alla människor kan göra nytta, att ingen ska tvingas förbli vid sin läst. Men kanske framför allt att ett låglönejobb på Walmart är bättre än inget jobb alls, för såväl individ som samhälle. Här ställs svenskhet mot amerikanism, vad är definitionen av rättvisa; lika rättigheter eller lika utfall?

På en arbetsmarknad som den svenska med höga trösklar, få låglönejobb och sammanpressad lönestruktur, hamnar många människor, oavsett etnicitet, utanför.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.