Iltalehden mukaan olen tyrmännyt MTV3:n haastattelussa sosiaali- ja terveysministeri Paula Risikon esityksen vastikkeellisemmasta sosiaaliturvasta. En tyrmää, mutta asiaan liittyy ongelmia.

Pohjoismaissa sosiaaliturva, erityisesti nuorten sosiaaliturva on täysin vastikkeellista. Se on toiminut kohtalaisen hyvin, paremmin ainakin kuin suomalainen rakenteellista työttömyyttä ylläpitävä käytäntö. Vastikkeellisuutta perustellaan nuorten aktivoinnilla ja totuttautumisella työelämään, mutta vastikkeellisuuden talousteoreettinen perustelu on ihan muualla. Tätä talousteoreettista perustelua pohjoismaiset asiantuntijat painottavat seminaareissa, vaan eivät julkisuudessa.

Jos sosiaaliturva tarjoaa kunnollisen toimeentulon, se muodostaa kohtuuttoman hyvän kilpailijan matalimmille palkoille. Kovin moni voisi sortua ajattelemaan, että yhdistelmä sosiaaliturva + jatkuva kesäloma on parempi yhdistelmä vähän korkeampi palkka ja 40-tuntinen työviikko. Asia saadaan kuntoon joko alentamalla sosiaaliturvaa, nostamalla alimpia palkkoja tai varastamalla työttömän vapaa-aika. Vastikkeellisuus tarkoittaa usein juuri vapaa-ajan varastamista ja vain sitä.

Kannustavuus on aivan rikki ainakin Helsingissä, jossa korkeat vuokrat johtavat siihen, että jo toimeentulotuki kilpailee hyvin palkan kanssa. Omaa rahaa 470 euroa kuussa, minkä lisäksi asumiseen 650 € eli yhteensä yli 1100 euroa kuussa parhaimmillaan. Asuntopolitiikassa pienipalkkaiset ovat häviäjiä, koska sosiaaliturva nostaa vuokratasoa toisesta päästä ja omistusasumisen verotuki toisesta päästä. Pienipalkkainen maksaa kaiken itse ilman mitään tukia. Tässä on ongelman ydin.

Palataan kysymykseen korkeammista palkoista myöhemmin. Jos vastakkain on sosiaaliturvan heikentäminen kannustavuuden nimissä tai vapaa-ajan varastaminen, voi vapaa-ajan varastaminen lopulta olla sosiaalisesti hyväksyttävämpi vaihtoehto. Kovin kaukana Pareto-optimista se silti on. Siinä hävitetään tahallaan työttömän hyvinvointia samalla, kun se tulee yhteiskunnalle kovin kalliiksi. Lähemmäs Pareto-optimia päästäisiin jo sillä, että työtön saisi valita joko sen alemman sosiaaliturvan tai vapaa-ajan varastamisen väliltä.

Aktivointi toimisi paljon paremmin, jos se edistäisi myös päämäärää, jota sen julkisissa puheissa sanotaan edistävän. Työtön oppisi hyödyllisiä taitoja ja saisi työkokemusta, minkä lisäksi työpanoksesta olisi jotain yhteiskunnallista hyötyä. Kun näitä aktivoitavia on laskentatavasta riippuen 200 000 – 400 000, järkevän tekemisen keksiminen kaikille on mahdotonta. Kunnista sitä nyt ei ainakaan kaikille löydy. Kahta kunnan työntekijää kohden olisi yksi aktivoitava.

Johtaa pelkkään vastaan haraamiseen, jos pakkoaktivointi on lähinnä simputusta: täysin hyödyttömäksi koettua tai henkilön ammattitaidon kannalta aivan toisarvoista työtä tai kurssittamista johonkin sellaiseen, jota ei aio koskaan soveltaa. Jossakin tutkimuksessa osoitettiin, että toimenpiteiden kohteeksi joutuminen heikensi mahdollisuuksia työllistymiseen, mutta en mene takuuseen siitä, että valikoitumisongelma on kyseisessä tutkimuksessa pystytty ottamaan huomioon.

No entä se alimpien palkkojen nostaminen? Solidaarisia työehtosopimuksia ja laki minimipalkasta? Työttömien suuri enemmistö on huonosti koulutettuja. Markkinataloudessa ei löydy työnantajaa, jonka kannattaisi maksaa noita korkeampia palkkoja. Vaikka huonosti koulutetusta työvoimasta työnantajalle koituvia kustannuksia ei kannata korottaa, alimmista palkoista käteen jäävää tuloa kannattaisi nostaa sekä oikeudenmukaisuuden että taloudellisen tehokkuuden nimissä.

Tämän takia kannatan perustuloa. Yllä olevasta selviää, että perustulo ei voi olla kovin korkea, ei mitenkään nykyistä perusturvaa korkeampi. Perustulo ei paranna täysin työttömän taloudellista asemaa, vaan pienipalkkaisen tilannetta ja tukee sellaista työtöntä, joka pyrkii hankkimaan keikkatöillä lisäansioita. Opintotuki toimii pienten lisäansioiden osalta perustulon tavoin. Opiskelijoiden kannattaa tehdä keikkatöitä, työttömät eivät koske niihin kepilläkään.

Kaikki eivät kuitenkaan pysty lisäansioita keikkatöillä hankkimaan. Voisiko tuo pakollinen vastikkeellisuus ollakin oikeutta vastikkeellisuuden avulla parantaa tilannettaan? Ne työt, joihin Risikko työttömät velvoittaisi, muutettaisiin töiksi, joihin työttömällä on oikeus päästä ansiotasoaan parantamaan. Tässä voisivat voittaa sekä kunta että työtön. Töihin suhtautuu aivan eri asenteella, jos on hakeutunut niihin itse eikä tullut pakotettuna.

Helsingin kaupunki tarjoaa töitä opiskelijoille, jotka hakevat toimeentulotukea kesäisin. Tämä on kaupungille lähes ilmaista, koska kaupunki joutuisi kuitenkin maksamaan toimeentulotukea noin tonnin kuussa.