Eskilstunan, Örebron ja Malmön koulut järjestivät maaliskuussa 2017 Vaasassa tilaisuuden, jossa opettajia ja tulevia opettajia houkuteltiin töihin Ruotsiin. © Aapo Huhta

Suomalaisia ulkomailla työskentely ei innosta niin paljon kuin muita pohjoismaalaisia.

Nykyisin liikkuu lähinnä nuoriso, etenkin Ruotsiin ja Norjaan.

1960–1980-luvuilla Suomesta muutettiin paljon Ruotsiin duunarihommien perässä. Enää samanlaisia työmahdollisuuksia ei ole.

”Jos haluaa lähteä vaikkapa Norjaan töihin, koulutuksen pitää olla kunnossa. Lisäksi tulisi hallita hyvin jokin toinen skandinaavinen kieli. Bulkkityön markkinoita ei ole enää juuri missään”, kertoo työ- ja elinkeinoministeriön hallitusneuvos Olli Sorainen.

Tilastotietoja ulkomailla työskentelystä on kuitenkin hankala saada, sillä kotimaisen työvoiman liikkuvuutta ei tilastoi mikään viranomainen. Euroopan unionissa ja talousalueella on vapaat työmarkkinat.

”Vero- ja muuttoilmoituksista sitä voisi arvioida, mutta ei silloinkaan kovin tarkasti”, Sorainen kertoo.

Muiden Pohjoismaiden välillä on Soraisen mukaan enemmän työvoiman liikkuvuutta kuin Suomen ja Pohjoismaiden välillä. Liikettä suuntautuu varsinkin Ruotsin ja Tanskan välisen salmen yli.

Suomen ja Ruotsin välillä rajaseutuliikkuvuutta on Tornionjokilaaksossa, jossa liikkuu päivittäin satoja ihmisiä rajan yli.

”Työvoiman liikkumisella on pidemmät perinteet muissa Pohjoismaissa kuin Suomessa. Niistä lähdetään helpommin Eurooppaan, vaikka ero ei olekaan suuri.”

Suomi on ollut Soraisen mukaan omaehtoisempi työmarkkina-alue. Jos työt ulkomailla ovatkin kutsuneet, on suuntana ollut aiemmin joko Ruotsi tai Venäjä.

Muualle lähteminen on ollut harvinaista viime vuosikymmeniä lukuun ottamatta.

Keikkatöiden tekeminen toisessa Pohjoismaassa voi muutaman vuoden päästä muuttua helpommaksi, mikäli Pohjoismaiden neuvoston ehdotus sähköisestä tunnistautumisesta hyväksytään.

Terveys- ja hyvinvointialan työntekijöistä sairaanhoitajat, kätilöt ja lääkärit ovat liikkuvaisimpia.

Viime vuosina erityisesti sairaanhoitajien liikkuvuus on ollut esillä julkisessa keskustelussa.

Norjaan ja Ruotsiin houkuttavat parempi palkka ja työolot. Toisaalta ulkomailta haetaan uusia oppeja ja haasteita.

Suurimmillaan suomalaisten sairaanhoitajien liikkuvuus oli 2000-luvun alkupuolella. Vuonna 2003 yli 4 300 sairaanhoitajaa tai vastaavaa oli töissä ulkomailla.

Vuonna 2014 luku oli 3 328. Miten tilanne on kehittynyt sen jälkeen?

”Arvioisin, että liikenne Pohjoismaihin päin olisi hieman lisääntynyt. Varsinkin rannikkoseudulta”, sanoo Tehyn kehittämispäällikkö Kirsi Markkanen.

Tarkkoja lukuja ei kuitenkaan ole vielä saatavilla.

Tällä hetkellä muuttohalukkuuteen voi vaikuttaa epävarmuus omista töistä.

Esimerkiksi Pietarsaaren sairaalasta on lähtenyt ihmisiä töihin Ruotsiin, kun sairaanhoitopiirien toimintaa uudelleenorganisoidaan ja toimintoja keskitetään.

Terveys- ja hyvinvointialan työntekijäryhmistä sairaanhoitajat, kätilöt ja lääkärit ovat liikkuvaisimpia. Sen mahdollistaa ammattien kansainvälisyys.

”Ammatteihin liittyvät osaamisvaatimukset ovat kansainvälisesti hyvin samanlaiset. EU:n ammattipätevyysdirektiivi määrittää suoraan tunnustettavat ammattitutkinnot, ja sairaanhoitaja on yksi niistä”, Markkanen selittää.

Suuri osa ulkomaille suuntaavista sairaanhoitajista palaa takaisin Suomeen parin kolmen vuoden kuluessa.

Suomen sisäisen liikkumisen trendi on maaseudulta kaupunkiin. Vaikka kaupungissa olisikin töitä tarjolla, elinkustannukset voivat olla stoppi työvoiman siirtymiselle.

Työnhakijoille on toki erilaisia kannustimia, kuten liikkuvuusavustus toiselle työssäkäyntialueelle. Myös työhaastattelua varten tehtävään matkaan voi saada tukea.

Mitään laajaa strategiaa liikkuvuuden edistämiseen ei kuitenkaan ole, ja tuskin tulee. Muuttoliike tyhjenevältä maaseudulta kasvukeskuksiin on Soraisen mukaan poliittisesti arka aihe.

”Jos ihmisten siirtymistä kasvukeskuksiin vauhditettaisiin, vähäväkisimmät asuinalueet tyhjenisivät ja viimeisetkin työpaikat lähtisivät.”

Euroopasta Suomeen tullaan etenkin uudelta EU-alueelta elintaso- ja palkkaeroista johtuen. Muista Pohjoismaista Suomeen muutettaessa syynä on yleensä jokin muu kuin työ.

Suomea on perinteisesti markkinoitu huonosti ulkomaisille työntekijöille.

”Itse vielä korostamme huonoja puolia, kylmää ja pimeää. Pitäisi lähteä vahvaan maamarkkinointiin, täällä on sellaisia asioita, joita monia arvostaa: puhdas luonto, rauha ja hiljaisuus.”

Näin sanoo Päivi Moilanen, joka toimii Työvoiman liikkuvuus Euroopassa -hankkeen projektipäällikkönä. Työnantajapalveluihin keskittyvästä hankkeesta vastaa Pohjois-Karjalan Ely-keskus.

”Monissa maissa on havaittu, että se mikä pitää työntekijän maassa, on ihan muut asiat kuin työ: ystävät, oma paikka yhteisössä ja muut ympäristöön liittyvät asiat.”

Moilasen mukaan Suomella voi olla vetovoimatekijöitä, joita ei osata tunnistaa ja hyödyntää.

Näihin seikkoihin Ely-keskus pyrki tarttumaan mainosvideolla, jossa Lappia markkinoitiin erilaisilla mielikuvilla kansainvälisille työnhakijoille.

Syyskuun lopulla järjestetyssä Lapin talvimatkailun työvoimatarpeisiin suunnatussa ”Online Job Day” -tapahtumassa oli mukana 20 Lapissa toimivaa työnantajaa.

”Yhden päivän aikana tuli yli 1 600 työnhakijaa, mikä teki tapahtumasta Euroopan komission mukaan vuoden menestyneimmän”, Moilanen kertoo.

Työpaikkoja oli avattu noin 500 kappaletta ja hakemuksia jätettiin lähes 2 000.

”Suurinta kiinnostus oli Etelä-Euroopan valtioissa: Italiassa, Ranskassa, Portugalissa…”

Lisää tapahtumia on suunnitteilla työvoimapulasta kärsiville toimialoille. Metallialalle on tulossa tapahtuma mahdollisesti alkuvuodesta.