Aktiiviset hoitotoimet voivat elämän lopun lähestyessä vain turhaan rasittaa parantumattomasti sairasta ihmistä, sanoo syöpätautien erikoislääkäri ja psykoterapeutti Päivi Hietanen.

Suru on luonnollinen, tärkeä ja oikeutettu tunne silloin, kun menettää terveytensä ja kuolema uhkaa.

Surun käsitteleminen vie kuitenkin aikansa. Kun surulle ei ole tilaa, voi seurata helposti ylihoitoa.

Pitkä, hyvä hoitosuhde on tärkeää luottamuksen syntymiselle, menetyksen läpityöskentelylle ja myös ylihoidon välttämiselle.

Kuolema - samoin kuin myös tieto omasta tai läheisen ihmisen kuolemaan johtavasta sairaudesta - tulee aina yllätyksenä. MOSTPHOTOS

Väestö vanhenee ja yhä useampi kohtaa lähipiirissään sekä äkillisiä että sellaisia kuolemia, joihin on osannut varautua.

- Kuolema - samoin kuin myös tieto omasta tai läheisen ihmisen kuolemaan johtavasta sairaudesta - tulee silti aina yllätyksenä, sanoo syöpätautien ja sädehoidon erikoislääkäri, psykoterapeutti ja dosentti Päivi Hietanen.

Hän puhui Pohjolan Lääkäripäivillä kuolevan potilaan psyykkisestä tuesta.

- Moni miettii, miten voin lievittää läheiseni kärsimystä ja lohduttaa hädän hetkellä - mitä sanon ja mitä muuta voin tehdä? Entä mistä saan itse voimia kestää surua, kärsimystä ja vaikeita elämäntilanteita?

Sekin askarruttaa monia, milloin on aihetta kääntyä terveydenhuollon ammattilaisen puoleen. Samoin se, milloin sureva tarvitsee sairaslomaa toipuakseen läheisen kuoleman aiheuttamasta kriisistä.

Turhaa rasitusta?

Oma lukunsa on Hietasen mukaan se, miksi kuolema on länsimaisissa yhteiskunnissa niin vaikea asia.

- Pyrimmekö tai vaadimmeko siksi ylihoitoa, vaikka aktiiviset hoitotoimet voivat elämän lopun lähestyessä vain turhaan rasittaa parantumattomasti sairasta ihmistä, Hietanen kysyy.

Docrates Syöpäsairaalassa vastaanottoa pitävä Hietanen on erikoistunut syöpätauteihin ja sädehoitoon ja hänellä on ylemmän erityistason yksilöpsykoterapeutin tutkinto.

Hietanen on työskennellyt aiemmin noin 20 vuoden ajan HYKS:n syöpätautien klinikalla ja ollut perustamassa sinne Suomen ensimmäistä psykososiaalisen tuen yksikköä.

Suru tarvitsee aikaa

Suru on luonnollinen, tärkeä ja oikeutettu tunne silloin, kun menettää terveytensä ja kuolema uhkaa.

- Surun käsitteleminen vie aikansa. Kun surulle ei ole tilaa, voi seurata helposti ylihoitoa, Päivi Hietanen sanoo.

- Ihmisen toiveet sairauden eri vaiheissa saattavat muuttua hyvinkin radikaalisti. Parantumattomasti sairas ei välttämättä toivo paranemista, vaan esimerkiksi sitä, että kivut eivät enää pahenisi.

- Parantumattomasti sairas voi toivoa myös sitä, että oma mieli kestäisi sairauden aiheuttamat henkiset paineet tai että hän olisi vielä kykenevä käymään kesämökillään tai saisi nähdä lapsenlapsensa.

Toivoa paremmasta

Lääkäri tekee Hietasen mukaan oikeastaan aina ”toivotyötä” potilaidensa kanssa.

- Tavoittelemme heidän kanssaan yhdessä hyvää elämänlaatua ja usein myös lisää elinpäiviä. Toivon ylläpitäminen ei tarkoita turhien tai faktatiedon vastaisten lupausten antamista.

Rehellisyys ei Hietasen mukaan poissulje toivoa paremmasta. Sen välittämiseen voi riittää muutama lohduttava sana tai ele.

- Näin on usein myös silloin, kun ihmisen kokonaistilanne on todella vakava. Lääkärin tai läheisten sanat kuten ”toivotaan, että hoito tehoaa”, ”toivotaan, että kivut saadaan hallintaan”, ”toivotaan, että pääset vielä sairaalasta kotiin”, ovat todella merkityksellisiä.

Ylihoito vältettävissä

Hietanen huomauttaa, että kyky ylläpitää toivoa on lääkärin työssä yhtä tärkeää kuin hyvä harkinta, tieto ja taitavat kädet. Taidot eivät myöskään sulje toisiaan pois.

- Yksittäinen lääkäri voi miettiä sanojaan ja kehittää vuorovaikutustaitojaan. Vähintäänkin yhtä oleellista on, että ihmisten kohtaamista ja hoitosuhteita arvostetaan ja tälle annetaan aikaa.

- Pitkät hoitosuhteet, joissa potilas ja lääkäri tuntevat toisensa, antaa paremmat mahdollisuudet toivon ylläpitämiselle. Sen lisäksi hyvä hoitosuhde on tärkeää myös luottamuksen syntymiselle, menetyksen läpityöskentelylle ja ylihoidon välttämiselle.