– No niin, nyt se tulee! sairaanhoitaja huudahtaa kun näkee ambulanssin etuvalojen välähtävän ulkona suurten liukuovien takana.

Hetkeä aikaisemmin Kuopion yliopistollisen sairaalan päivystyksestä vastaavan sairaanhoitajan puhelimeen on tullut tieto: kello 19:45 tulee potilas, jolla on hengitysvaikeuksia.

Ihmisten liikkeet nopeutuvat. Henkilökunta tietää etukäteen, minne potilas tulee ja ketkä häntä hoitavat. Kaikki järjestetään valmiiksi. Mutta sitten tulee yllätys.

– Ei kun hetkinen…, vastaava hoitaja Tuija Harjunen aloittaa.

Ambulanssista eivät syöksykään ensihoitajat hengenvaarassa olevan potilaan kanssa. Sieltä nousee kaksi rauhallista hoitajaa nahkatakkiin pukeutuneen miehen kanssa. Mies talutetaan tiskille, jossa ambulanssit otetaan vastaan. Hän alkaa sammaltaen lukea tietojaan sihteerille. Potilas, jota odotettiin, on vasta matkalla.

Tämä ei ole Teho-osasto tai House. Tämä on arkea suomalaisessa sairaalassa koleana perjantai-iltana.

"Joskus tuntuu niin epäreilulta"

Toni Pitkänen / Yle

Hoitajat ja lääkärit puhuvat turhista potilaista. Useimmat kiirehtivät sen jälkeen täsmentämään, ettei yksikään potilas ole turha. Lainausmerkeissä. Humalaiset on hoidettava yhtä hyvin kuin muutkin.

Turhautuminen on silti joskus päällimmäinen tunne, kun ambulanssi tai poliisiauto tuo erikoissairaanhoitoon potilaan, jonka hoitaja on nähnyt liian monta kertaa aikaisemmin.

Kokonaiskuvaa ei tiedä kukaan. Kukaan ei pysty sanomaan, kuinka paljon alkoholin käyttö kuormittaa Suomen sairaaloiden päivystyksiä. Viime vuonna julkaistu Nordic Healthcare Groupin raportti paljasti sen verran, että alkoholin ongelmakäyttäjät ovat kolmanneksi yleisin potilasryhmä akuuttilääketieteen päivystyksessä. Siis ongelmakäyttäjät – tilastossa ei ole mukana muita potilaita, jotka ovat loukanneet itsensä humalassa.

Joskus potilaana on melkein pelkästään viinan viemiä. Se on monen ensiavussa työskentelevän mielestä ammatin huonoin puoli.

Ja sitten hän päätyy meille aivot kainalossa. Ville Leinonen

Sairaanhoitaja Kari Karttunen muistaa joskus tokaisseensa yhdelle potilaalleen: "Ihme, että olet hengissä, kun tuo näyttää olevan elämäntapa". Sitten hän purskahtaa nauruun. Eihän semmoinen mene perille.

– Joskus tuntuu niin epäreilulta, että toiset pystyy rellestämään miten vain ja selviävät, mutta toiset ei, hän vakavoituu.

Kun suomalaisen kuolema liittyy alkoholiin, taustalla on usein isku päähän

Kolhut, murtumat, haavat, vajaaravitsemus, maksakirroosi, haimatulehdus, suolistoverenvuodot. Nämä asiat tuovat alkoholiongelmaisia ihmisiä päivystykseen.

Mutta kun humalainen on lyönyt päänsä tai kärsii niin pahoista vieroitusoireista, että kouristelee tai kokee harhoja, hänet viedään neurologin luo.

Yksi Kuopion yliopistollisen sairaalan neurologeista on ylilääkäri Pekka Jäkälä. Hän laskee viettäneensä urallaan kohta 700 perjantaiyötä päivystyksessä. Tuona aikana hoito on muuttunut valtavan paljon tehokkaammaksi.

– Jos kärjistää, silloin piti seurata vierestä kun potilas halvaantuu vaikeasti. Tuntuuhan se upealta, että nyt hänet voidaan pelastaa.

Pahimmillaan siinä joutuu tasapainottelemaan, ketä pitää hengissä. Kari Karttunen

Kun suomalaisen kuolema liittyy alkoholiin, taustalla on usein juuri päähän kohdistunut isku. Se tavallinen tarina on kaatuminen pyörällä, rappusissa, suorilta jaloin tasamaalla tai pahoinpidellyksi joutuminen.

Tässä neurokirurgi Ville Leinonen korjaa harhaluuloa: aina ei tarvitse olla alkoholin suurkuluttaja. Joskus hänen potilaakseen tuodaan tavallinen työssä käyvä ihminen, joka on ottanut viikon alkoholiannoksen kerralla ja kaatunut.

– Ja sitten hän päätyy meille aivot kainalossa.

Leinonen korostaa: kun luu murtuu, se paranee. Mutta kun aivoihin tulee reikä, se ei parane. Aivovamma voi vakavuudesta riippuen näkyä loppuelämän ajan huonona keskittymiskykynä tai muistina, väsymyksenä tai persoonallisuuden muuttumisena.

– Eikä maallikko välttämättä ymmärrä tätä.

Neurologian ylilääkäri Pekka Jäkälä tutkii ambulanssilla tuodun potilaan tietoja. Toni Pitkänen / Yle

"Niin rappiolla, että ei enää välitä"

Kun neurokirurgi Ville Leinonen puhuu alkoholiongelmaisen kanssa, hän kysyy, onko tällä vielä työpaikkaa. Jos tämä vastaa kyllä, Leinonen vastaa: ei ole pitkään. Sitten hän kysyy, onko tällä vielä perhettä.

Hänen mielestään alkoholiongelmaa on kaunisteltu Suomessa liian pitkään. Siksi hän ei itse kaunistele.

Leinosen mielestä alkoholiongelmainen ihminen pitäisi pyrkiä pysäyttämään jo ensiavussa nykyistä aktiivisemmin. Hän kuitenkin myöntää, että se on kuin vettä kantaisi kaivoon, jos potilas ei itse halua parantua. Usein hoidettavana on ihmisiä, jotka eivät välitä mistään mitään.

– Toisessa ääripäässä ihminen kokee olevansa niin terve, ettei ole mitään alkoholiongelmaa. Toisessa ääripäässä on niin rappiolla, että ei enää välitä.

Eli me tutkitaan, että hän on humalainen, laitetaan nukkumaan, ja kun hän aamulla herää krapulapäissään, hän lähtee kotiin. Ari Kinnunen

Leinonen sanoo, ettei hänellä ole mitään ravintolayrittäjiä tai pienpanimoita vastaan. Alkoholilain uudistuksen kannattajaa hänestä ei silti saa – alkoholin saatavuuden helpottaminen on hänestä ristiriidassa kansanterveydellisten tavoitteiden kanssa. Poliitikkojen pitäisi uskaltaa olla olematta populisteja tässä asiassa, suorapuheinen lääkäri lataa.

– Haittavero ei ikinä ole niin suuri, että sillä pystyisi kuittaamaan alkoholin aiheuttamat lisäkulut.

Kaupungin kallein juoppoputka

Sairaalasängyssä on potilas, joka ei hengitä. Hän on sama potilas, jota ambulanssiovella odoteltiin aiemmin illalla. Tila on huonontunut äkisti: sydän lyö, mutta henki ei kulje. Ympärillä on ensihoitajia, sairaanhoitajia ja lääkäreitä. Muutaman metrin päässä hoitaja vaihtaa vaippaa vanhalta mieheltä ja huutaa tälle ohjeita paksulla Savon murteella.

– Tämä on näköjään taas tämmöinen yö, joku ohikulkeva sanoo.

Tällainen on päivystyksen rytmi, selittävät hoitajat. Ensin yhdellä hoitajalla voi olla kymmenen potilasta, eikä yhdelläkään heistä ole kiire. Sitten tulee yksi potilas, jota hoitamaan tarvitaan kymmenen ihmistä. Ja kaikilla on kiire.

Tämä on yksi syy, miksi humalaisten tai humalassa itseään teloneiden hoitaminen turhauttaa hoitajia. Jokainen uusi potilas tuo uuden valinnan: ketä hoidetaan ensiksi.

– Pahimmillaan siinä joutuu tasapainottelemaan, ketä pitää hengissä, sairaanhoitaja Kari Karttunen kuvaa päivystyksen kiireistä arkea.

Jos ihmiset käyttäytyisivät pankissa samaan tapaan kuin täällä, vartija heittäisi ne niska-perse-otteella pihalle. Kari Naukkarinen

Joskus ambulanssi vie saman humalaisen potilaan sairaalaan monta kertaa yhden työvuoron aikana, kertoo ensihoitaja Jukka Vepsäläinen. Toni Pitkänen / Yle

Joskus ambulanssi tai poliisiauto tuo Kuopion yliopistolliseen sairaalaan potilaan, jonka ainoa oire on vahva humalatila.

Ehkä hän on kaatunut, ehkä häntä on lyöty, ehkä hän on menettänyt tajuntansa. Joskus tiedetään vain sen verran, että potilas on kännissä. Niin kännissä, ettei hän selviä itsekseen.

Tänään ensimmäinen sellainen potilas on tullut jo varhain iltapäivällä. Sairaalaan tultuaan mies kävi aggressiiviseksi, joten hänet vietiin turvasäiliöön rauhoittumaan.

Sairaanhoitaja Ari Kinnunen kertoo, että Kuopiossa tällaisilta potilailta otetaan verikokeet ja tehdään perustutkimukset. Sitten hänet pannaan nukkumaan. Näin on tehty myös iltapäivän pahantuuliselle potilaalle.

– Eli me tutkitaan, että hän on humalainen, laitetaan nukkumaan, ja kun hän aamulla herää krapulapäissään, hän lähtee kotiin.

Tämä on Kinnusen ja monen muun hoitoalan ammattilaisen mielestä väärin – monestakin syystä.

"Kaupunki ei tee mitään ongelman ratkaisemiseksi"

Humalan hoitamiseen erikoissairaanhoito on kallein mahdollinen paikka. Kun päihtynyt käy Kuopion yliopistollisen sairaalan akuuttilääketieteen poliklinikalla, potilaan kotikuntaan lähtee 225–425 euron lasku.

Putkassa nukuttaminen tulisi veronmaksajalle paljon halvemmaksi. Poliisi ei kuitenkaan pidä tehtävänään nukuttaa rauhallisia humalaisia. Sitä paitsi Suomessa on kuollut putkaan viime vuosina 6–21 ihmistä vuodessa. Aina kun niin tapahtuu, joku muistuttaa siitä, kuinka poliisi ei ole hoitoalan ammattilainen.

Kouvola on yksi niistä paikkakunnista, joissa ongelma on ratkaistu toisin. Kaupunkiin avattiin vuonna 2011 selviämisasema, jonka tarkoituksena on olla ensimmäinen hoitopaikka, jonne humalaiset tulevat.

Selviämisasema on erikoissairaanhoitoa halvempi: yöpyminen maksaa sopimuksesta riippuen noin pari sataa euroa. Sen hoitajat tietävät hoitavansa humalaisia ja haluavat tehdä sitä. Se on myös asiakkaalle putkaa turvallisempi.

– Kouvolassa yksi ihminen on kuollut putkaan sen jälkeen kun aloitimme, yksikön johtaja Antti Immonen A-klinikkasäätiöstä sanoo.

Nuorena tuli otettua, mutta nyt olen absolutisti. Kari Väätäinen

Sisäministeriön työryhmä haluaisi selviämisasemat (siirryt toiseen palveluun) joka maakuntaan. Samansuuntaista on tosin esitetty jo vuosien ajan (siirryt toiseen palveluun) ilman, että suurta muutosta on tapahtunut.

Esimerkiksi 120 000 asukkaan Kuopioon ei ole perustettu selviämisasemaa. Tämä on seikka, jota pidetään paikallispoliisissa puutteena ja sairaalan päivystyksessä suoranaisena vääryytenä.

– Tämä on ongelma, eikä Kuopio tee mitään sen ratkaisemiseksi, kokenut vastaava hoitaja Kari Naukkarinen syyttää.

Tällä hetkellä Kuopio ostaa selviämisasematyyppistä toimintaa paikalliselta asunnottomia auttavalta yhdistykseltä. Vuonna 2019 vastuu asiassa siirtyy sote-uudistuksessa kunnilta maakunnalle. Silloin selviämisaseman perustaminen päivystyksen yhteyteen voisi tulla kysymykseen, ennakoi kaupungin perusturvan palvelualuejohtaja Markku Tervahauta.

"Täällä on joskus vaarallista"

On iltakymmenen. Nahkatakkisen miehen piti olla kotona. Hän on kuitenkin tullut takaisin sairaalaan. Mies seisoo kumarassa, lattialle hänen jalkojensa juureen tipahtelee veripisaroita.

Kuopion yliopistollisen sairaalan ensiavussa on viime vuosina ollut ympäri vuorokauden yksi järjestyksenvalvoja ja iltaisin kaksi. Tänään vuorossa ovat Janne Koskinen ja Kari Väätäinen.

Koskinen ja Väätäinen seisovat nahkatakkisen miehen molemmin puolin, kun tämä jututtaa hoitajaa. Potilas on rauhallinen, mutta sairaalassa on opittu, että vartijoita kannattaa käyttää ennakoivasti.

Joskus rauhalliseltakin vaikuttava potilas voi muuttua nopeasti aggressiiviseksi, varsinkin jos hän on päihtynyt tai taustalla vaikuttaa jokin mielisairaus. Jos vartijaa ei ole ehditty kutsua paikalle, saa hoitaja ottaa aggression vastaan.

– Täällä on joskus vaarallista olla töissä. Aika usein meitä haukutaan tai muksitaan. Jos ihmiset käyttäytyisivät pankissa samaan tapaan kuin täällä, vartija heittäisi ne niska-perse-otteella pihalle, lohkaisee vastaava hoitaja Kari Naukkarinen.

Silloin piti seurata vierestä kun potilas halvaantuu vaikeasti. Nyt hänet voidaan pelastaa. Pekka Jäkälä

"Nyt olen absolutisti"

Janne Koskinen ja Kari Väätäinen ovat järjestyksenvalvojia Kuopion yliopistollisessa sairaalassa. Toni Pitkänen / Yle

Tänään järjestyksenvalvojia on ollut turha etsiä heidän kopistaan ensiavun sisäänkäynnin vierestä: heitä on tarvittu koko ajan muualla.

Jo se, että vartijat ovat paikalla, rauhoittaa. Aina ensin yritetään puhua. Potilaalle tehdään selväksi, että hän on sairaalassa ja saamassa apua. Parasta on, kun puhe riittää.

Janne Koskisen ja Kari Väätäisen kopin vieressä on ovi sosiaalitiloihin, "VIP-tiloihin", jonne humalaiset ohjataan. Se on usein helpotus hoitajalle, jonka työaikaa kovaääninen ja vaativa laskuhumalainen voi viedä paljonkin.

– Sen, mitä hoitaja ei ehdi kuuntelemaan, vartija kuuntelee. Vartija toimii pappina, psykologina, vartijana, sosiaalityöntekijänäkin, Koskinen ja Väätäinen kertovat.

Joskus Väätäistäkin turhauttaa törmätä töissä aina samoihin naamoihin. Toisaalta silloin oppii tietämään, miten vakiasiakas käyttäytyy ja miten hänen kanssaan selviää.

Hän ei koske viinaan sen jälkeen, kun on nähnyt työssään, mihin se pahimmillaan johtaa.

– Nuorena tuli otettua, mutta nyt olen absolutisti. Yksikään, joka alkoholia käyttää, ei ole sillä onnelliseksi tullut.

Joskus tuntuu niin epäreilulta, että toiset pystyy rellestämään miten vain ja selviävät, mutta toiset ei. Kari Karttunen

Vastaava hoitaja käy kertomassa, että aiemmin ambulanssilla tuotu potilas on jäänyt henkiin. Hän lakkasi hengittämästä, mutta hänet saatiin pelastettua. Sekin on jokapäiväistä täällä.

Nahkatakkisen miehen haava on paikattu. Järjestyksenvalvojat auttavat hänet kohti ulko-ovea. Osastolle johtavan käytävän keskelle jää kirkkaanpunainen verilammikko, jota ohikulkijat väistelevät. Menee pitkä tovi, ennen kuin joku ehtii pyyhkiä sen pois.