Kokoomuksen puoluevaltuuston puheenjohtajaksi valittu Aura Salla, varapuheenjohtajiksi valitut Mari-Leena Talvitie ja Antti Häkkänen, puheenjohtaja valtiovarainministeri Petteri Orpo, sekä varapuheenjohtajaksi valittu Sanni Grahn-Laasonen kokoomuksen puoluekokouksessa 10. kesäkuuta 2018. © JUSSI NUKARI / LEHTIKUVA

”Ei täältä lapsenlapsille jää paljon kerrottavaa”, yksi monet aikaisemmat puoluekokoukset nähnyt kokoomuskonkari summasi Turussa sunnuntaina päättyneen kokouksen annin.

Se oli kuitenkin tällä kertaa puoluejohdolle hyvä uutinen. Säyseä tunnelma kertoi, että kokoomus on ainakin päällisin päin yhtenäisenä uudelleen puheenjohtajaksi valitun Petteri Orpon käsissä.

Orpo edustaa kokoomuksessa samaa maltillista keskilinjaa kuin useimmat muutkin viime aikojen puheenjohtajat. Sillä on perinteisesti ollut vahva ote puolueen järjestökoneistosta, jonka kasvattina Orpo itsekin tuli aikoinaan valtakunnanpolitiikkaan.

Puoluekokouksen antama kuva ei ole kuitenkaan koko totuus kokoomuksen nykyisestä tilasta.

Vaikka Orpolla ei ole tällä hetkellä puolueessa varsinaista oppositiota, kokoomuksen sisällä on kaksi ryhmää, jotka suhtautuvat varauksellisesti joihinkin hänen johdollaan tehtyihin ratkaisuihin. Toisia kriitikoita yhdistää maantiede ja toisia ideologia. Osittain nämä ryhmät menevät päällekkäin.

Kenelläkään ei ole tarkkaa kuvaa siitä mihin Vapaavuori pyrkii.

Kokoomuksen sote-erimielisyydet yritettiin sivuuttaa viikonloppuna vähin äänin, mutta se ei tarkoita, etteikö niitä yhä olisi.

Jan Vapaavuori jäi nyt kritiikkeineen vähemmistöön, mutta varsinkin Helsingissä hänen ajatuksillaan on paljon kannatusta. Alma Median lehtien puoluekokouksessa tekemässä kyselyssä joka viides kokousedustaja kannatti sekä soten että maakuntauudistuksen hylkäämistä.

Kuhinaa Vapaavuoren ympärillä lisää vielä se, ettei kenelläkään tunnu olevan aivan tarkkaa kuvaa siitä mihin hän loppujen lopuksi pyrkii.

Kokoomuksessa on edelleen niitä jotka uskovat, ettei Vapaavuori ole päässyt täysin yli neljä vuotta sitten puheenjohtajakisassa kokemastaan tappiosta. Tuolloin hän tuli puoluekokoukseen selvänä ennakkosuosikkina, mutta jätti kampanjoinnin puolitiehen ja hävisi lopulta sekä Alexander Stubbille että kakkoseksi tulleelle Paula Risikolle.

Kaksi vuotta sitten Vapaavuori otti epäsuorasti revanssin, kun Stubb kammettiin puolipakolla syrjään. Jotkut puoluetoverit epäilevät silti, ettei ”Janne” ole kokonaan hylännyt vielä omiakaan puheenjohtajahaaveitaan.

Spekulaatiot eivät ole täysin vaimenneet, vaikka Vapaavuori itse on eri yhteyksissä korostanut, ettei hänellä ole aikomustakaan haastaa Orpoa. Puoluekokouksen ennalta hehkutettu sote-tilaisuuskin paljastui kaksikon yhdessä orkestroimaksi näytelmäksi.

Hallituksen sisällä Vapaavuoren esiintyminen voi jopa vahvistaa kokoomuksen neuvotteluasemaa. Siihen viittaamalla Orpo voi selittää keskustalle, ettei kokoomus voi joustaa kovin paljon, jos se haluaa pitää rivinsä edes jotakuinkin suorina.

Sote-kiista on johtanut myös helsinkiläisten ja turkulaisten väliseen nokitteluun.

Käytännössä Orpon yllä on kaksi uhkakuvaa.

Yksinkertaisempi on, että sote kaatuu. Hankaluuksia on kuitenkin luvassa myös siinä tapauksessa, että sote menee syksyllä läpi, mutta osoittautuu myöhemmin kokoomuksen kannalta juuri niin huonoksi ratkaisuksi kuin Vapaavuori on varoitellut. Varsinkin siinä tapauksessa Orpon harteille jää raskas selitystaakka.

Oman mausteensa Orpon ja Vapaavuoren sote-riitaan tuo vielä se, että kiista on johtanut myös helsinkiläisten ja turkulaisten väliseen nokitteluun.

Kokoomuksen historiassa Helsingin ja Orpon kotikaupungin Turun väliset jännitteet eivät ole sinänsä uutta. Perinteisesti Helsingin piiri on ollut Turkua oikeistolaisempi. Kaikuja tästä asetelmasta on myös siinä, että Elina Lepomäen ja Susanna Kosken tapaiset muualta kuin Helsingistä tulevat sote-kriitikot edustavat nimenomaan puolueen oikeaa, markkinaliberaalia laitaa.

Kokoomuksen sisällä on perinteisesti ollut erilaisia näkemyksiä siitä, kumman kanssa – keskustan vai sosiaalidemokraattien – puolueen pitää ensisijaisesti pyrkiä yhteistyöhön.

Viime aikoina kokoomuksessa on ollut vallalla käsitys, että yhteistyö keskustan kanssa on helpompaa kuin elo Sdp:n kumppanina.

Puoluejohtajana Orpo joutuu miettimään sote-ratkaisua myös tästä näkökulmasta.

Jos Juha Sipilän hallitus kompastuisi soteen, keskustan ja kokoomuksen yhteistyöhön tuskin palattaisiin vähän aikaan.