Olipa melkoinen juttu maanantain Hesarissa. Puolustusvoimat epäilee allekirjoittaneita puolustusvoimien psykologisten testien tulosten vuotamisesta. Jutun mukaan muutenkin hiukan kyseenalaista kuuluisuutta hankkineet Edward Dutton ja Richard Lynn olisivat saaneet meidän kauttamme käsiinsä 400 000 varusmiehen palikkatestien datan. Onko tarinassa perää - no ei tietenkään.

Dutton ja Lynn julkaisivat vuonna 2013 Intelligencessä artikkelin “A negative Flynn-effect in Finland 1997 - 2009. (linkki) Artikkelissa osoitettiin, että vuoden 1997 jälkeen peruskokeiden mittaama suomalaisten varusmiesten matemaattinen ja kielellinen lahjakkuus on alkanut laskea. Kieltämättä mielenkiintoinen tulos.

Artikkeli perustui 400 000 varusmiehen tietoihin, joiden vuotamisesta meitä Helsingin Sanomien mukaan epäillään. Tarkkaan ottaen tulokset eivät tosin olleet Duttonin ja Lynnin laskemia vaan taulukko oli kopioitu suoraan Salla Koivusen vuonna 2007 Jyväskylän yliopistossa kirjoittamasta psykologian gradusta (linkki). Dutton ja Lynn eivät ilmeisesti ole koskaan dataa nähneetkään eikä kukaan siis voinut dataa luvatta heille luovuttaa. Duttonin ja Lynnin tiedevilppi on toki melko törkeä.

Teema on esillä paraikaa korkeammassa hallinto-oikeudessa meneillään olevan erikoisen oikeusjutun vuoksi. Varsinainen kiista koskee sitä, saako Kansallisarkisto määrätä Puolustusvoimat säilyttämään varusmiesten testitulokset vai saako Puolustusvoimat halutessaan polttaa 1950-luvulta asti tallessa olevat mikrofilmit. Jää nähtäväksi, osoittautuuko kynä miekkaa mahtavammaksi, mutta ainakin sivulliset kärsivät tappioita.

Dutton itse asiassa jo myönsi kirjoittaneensa artikkelinsa ilman dataa vastauksessaan pääesikunnan selvityspyyntöön, jossa perättiin aineiston alkuperää. Tämä ei kuitenkaan näköjään riittänyt. Pääesikunnan lakimiehen Juhani Parkkarin Helsingin hallinto-oikeudelle lähettämässä lausunnossa todetaan, että Duttonin ja Lynnin “aineiston saanto oli oikeudeton ja peräisin tutkijoilta, joilla ei ollut oikeutta Puolustusvoimien henkilötietojen jakamiselle kenellekään tutkimusryhmänsä ulkopuoliselle” ja että “aineiston oikeudeton alkuperä käy kuitenkin ilmi hänen julkaisustaan Dutton and Lynn (2014) Regional Differences in Intelligence and their Social and Economic Correlates in Finland, The Mankind Quarterly 54″ (linkki).

Tuossa viimeisessä Dutton et co julkaisussa sitten viitataan meihinkin. Tässäkin artikkelissa todetaan tosin vain, että “Data for regional IQs in Finland have been obtained from Pekkarinen et al (2009)”. Ei-ammattilaisille kerrottakoon, että suomeksi tämä tarkoittaa, että Dutton ja Lynn ovat poimineet numeronsa meidän vuonna 2009 julkaisemamme tutkimuksen tuloksista - ei esimerkiksi sitä, että Pekkarinen ja kumppanit olisivat vuonna 2009 luovuttaneet dataa ko. tutkijoille, mitä me emme tietenkään ole tehneet. Jotain hämärää on toki koko selityksessä. Vuonna 2009 julkaistussa tutkimuksessamme emme nimittäin alueellisia lukuja julkaisseet, koska ne eivät olisi olleet kovinkaan mielenkiintoisia ja koska meillä ei sellaisia ollut. Käyttölupasäännöissä kun oli sovittu, että tietosuojan varmistamiseksi mitään aluetietoja ei datassa ole. Duttonin ja Lynnin on siis pakko olla löytänyt alueellisen datansa jostain muualta tai keksiä se itse.

Duttonin ja Lynnin aikaansaama soppa nostaa esiin usemmankin tärkeän teeman. Esimerkiksi julkaiseminen referoidussa tieteellisessä julkaisussa ei välttämättä kerro tutkimuksen laadusta yhtään mitään, kuten vaikkapa em. artikkelit lukemalla selviää. Julkaiseminen hyvässä tieteellisessä julkaisussa on edelleen kohtuullinen laatukriteeri, mutta akateemisten roskalehtien määrä kasvaa koko ajan.

Toiseksi tutkimuksia lukevat ja arvioivat usein henkilöt, joilla ei ole mitään käsitystä tutkimuksen tekemisestä. Puolustusvoimien lakimiehen Juhani Parkkarin lausunto tosin ei varmaan pyrkinytkään olemaan objektiivinen. Samassa lausunnossa luokiteltiin peruskokeiden arvioinnista parinkymmenen vuoden ajan vastanneen psykologin Kai Nymanin ja ko. yksikön entisen pitkäaikaisen päällikön, maanpuolustuskorkeakoulun professorin Jukka Leskisen lausunnot “asiaan sekaantuneiden yksityishenkilöiden mielipidekirjoituksiksi”. Ehkä linjaan sopii vihjailla tutkijoiden rikkoneen Henkilötietolakia, jos tällaisia epäilyjä herättämällä uskoo voivansa vaikuttaa hallinto-oikeuden päätöksiin.

Kolmanneksi tietosuojaan pitää suhtautua vakavasti ja ainakin omille opiskelijoillemme tästä jatkuvasti jaksamme muistuttaa. Ihmistieteissä tutkimusaineistot on useimmiten kerätty haastattelemalla tai havainnoimalla yksittäisiä ihmisiä. Tilastollisessa tutkimuksessa yksittäisiä ihmisiä koskevat tiedot ovat kuitenkin harvoin kiinnostavia. Useammin ollaan kiinnostuneita siitä mitä ihmiset tekevät keskimäärin tai paljonko vaikkapa talouspolitiikan muutos ihmisten käyttäytymiseen vaikuttaa. Tutkimuksessa ei yksittäisiä ihmisiä koskevia tietoja koskaan ilman lupaa raportoidakaan. Sen sijaan tulokset ovat keskiarvoja summia tai korrelaatioita. Tällaisten tietojen raportointi ei yksilönsuojaa uhkaa. Suomen väkiluvun voi suomalaisten tietosuojaa vaarantamatta vuotaa ulkomaillekin.

Roope Uusitalo

Tuomas Pekkarinen

Sari Kerr

Aihealueet: Lajittelematon