Tuomio tulee sähköpostilla.

Asianajaja Kaarle Gummerus odottaa sitä toimistossaan Tampereella. Asianajotoimisto Gummerus. Hän istuu työpöytänsä takana isossa huoneessaan. Edessä pöytäkone, vieressä läppäri.

Vielä muutama minuutti.

Sähköposti on pitkän ja kuohuttavan oikeusprosessin päätös. Siinä kerrotaan, tekikö Abderrahman Bouanane Turussa terrori-iskun. Sellaisesta ei ole Suomessa tuomittu ketään. Bouanane surmasi kesällä 2017 kaksi ihmistä ja haavoitti kahdeksaa. Murhasiko hän vai tappoi?

Kaarle Gummerus on puolustanut tekijää. Ensin puoli vuotta kuulusteluissa, sitten viisi viikkoa oikeussalissa. Hän on se, joka tänään kertoo Bouananelle, miten kävi.

”Tuli!”

Viisi minuuttia etuajassa. Kello on 12.50.

”Sen on näköjään itse puheenjohtaja lähettänyt.”

”Mä avasin sen ja nyt tiedän jo sitten että… täällä on syyksi luettu nää rikokset ja kaikki terroristisessa tarkoituksessa tehtyinä. Kaks murhaa ja kahdeksan murhan yritystä.”

Gummerus on vakava.

”Paula! Saiksä sen?”

Avustaja Paula Sallinen kävelee viereisestä huoneesta.

”Sää kuulit tuomion?” Gummerus kysyy. ”Elikkä kaikki on menny syytteen mukaan.”

Sallinen on vähäsanainen. ”Just, okei. Noni.”

He lukevat tuomiota näytöltä. Elinkautinen vankeusrangaistus, ”muuta siitä ei voi tullakaan”. Korvausvaatimukset, perustelut.

Kello 13.10 soi puhelin. Gummerus nousee. ”Olisko tää nyt vankilalta?”

Hän lähtee kohti ovea. ”Moi! Onks se Bouanane? No niin, terve.”

Sallinen lukee tuomiota paperilta ja tekee merkintöjä oranssilla yliviivauskynällä. Miten murhat on perusteltu, miten näyttöä arvioidaan.

Gummerus palaa huoneeseen. Hän näyttää häkeltyneeltä. ”Ei sanaakaan.”

”Ei puhunut?”

”Hän oli ihan hiljaa. Jouduin jo varmistaan, ettei puhelu ole katkennut.”

Tässä tilanteessa tuomitut yleensä puhuvat: kysyvät, pyytävät perusteluja, selittävät, väittävät vastaan. Ja Bouanane on viime aikoina ollut puhelias. Hän on kommentoinut ”aika runsaastikin”.

”Että jos multa nyt joku kysyy, miten hän suhtautui tähän, niin mä en tiedä.”

”Ei hän kiihtynyt ollut tai tyytyväinen. Ehkä vähän jännittyneen oloinen. Terävät ja lyhyet lauseet.”

Puheluun osallistui arabian kielen tulkki. Sama mies, joka on ollut mukana kuulusteluissa ja oikeudenkäynnissä. Siitä siis ei voinut olla kyse, ettei Bouanane olisi ymmärtänyt.

Tiistaina Gummerus ajaa Turkuun ja tapaa vankilassa Bouananen. Silloin he keskustelevat siitä, valitetaanko tuomiosta. Ehkä he keskustelevat muustakin.

Tiistaihin on kolme päivää.

Hän oli kirjoittanut tekstit aamulla muistivihkoon. Olkalaukussa oli myös Koraani, pähkinäpussi, hajuvesi ja kaksi keittiöveistä.

Kaksi murhaa ja kahdeksan murhan yritystä.

Perjantaina 18. elokuuta 2017 Abderrahman Bouanane lähti Kaarinasta puolenpäivän jälkeen. Hän oli asunut kaverinsa luona monta kuukautta.

Rappukäytävässä hän seisahti peilin eteen ja otti itsestään kuvan. Marokkolainen 22-vuotias mies. Maastonvihreät housut, ruutupaita, musta takki ja olkalaukku.

Kellonaika tallentui puhelimeen, 12.53.

Bouanane ajoi Turun keskustaan moskeijaan. Perjantai on islaminuskoisille erityinen päivä, kuin sunnuntai kristityille. Hän jätti pyörän Yliopistonkadulle, korttelin sisäpihalle.

Vajaan tunnin kuluttua hän palasi ja tapasi kolmekymppisen marokkolaismiehen. Saanko minuutin ajastasi, hän kysyi.

Hän puhui miehelle Syyriasta. Muslimiveljiä hirtetään siellä. Hän puhui suuresta imaamista, Abo Bakr Albasta (näin mies nimen myöhemmin muisti). Mies sanoi, että Alba on rikollisten ja terroristien imaami, ja Bouanane hermostui siitä. Bouanane puhui toisestakin imaamista, albanialaismiehestä, joka oli jo kuollut. Hän sanoi, että imaami oli Alban hengenheimolainen. Kuulija oli siitä eri mieltä.

Jos tämä imaami eläisi, hän löisi sinua kepillä, kun puhut tuollaisia, mies sanoi.

Kymmenen minuutin kuluttua mies lopetti sananvaihdon. Hän näki pihassa ystävänsä ja lähti.

Tämä oli tiettävästi viimeinen keskustelu, jonka Bouanane kävi ennen kuin meni puolen kilometrin päähän kauppatorille.

Mutta hän ei mennyt sinne suoraan. Hän ylitti Aurajoen ja ajoi Brahenpuistoon. Siellä hän kuvasi itsestään kaksi videota ja julkaisi ne Telegram-viestisovelluksessa.

”Kiitämme Jumalaa, pyydämme Häneltä apua ja synnin antamista anteeksi. Pyydämme Jumalalta apua pahoista teoistamme.”

”Profeetta Muhammad sanoo: ’Se, joka ei taistele eikä harkitse taistelemista kuolee tekopyhänä.’ Jumala varjelkoon.”

Hän oli kirjoittanut tekstit aamulla muistivihkoon. Ne olivat saarnaa, jota hän oli kuunnellut Youtubesta.

Muistivihko oli olkalaukussa. Siellä oli myös Koraani, pähkinäpussi, hajuvesi ja kaksi keittiöveistä.

Bouanane nousi bussiin ja ajoi edestakaisin. Ensin kauppatorin ohi linja-autoasemalle, sitten takaisin kauppatorille.

Neljän aikaan hän tuli torin jäätelökioskille ja osti kaakaopehmiksen. Hän vei sen muovipidikkeessä pöytään, jätti siihen, käveli muutaman metrin matkan ja iski ensimmäistä uhriaan veitsellä kaulaan.

Kaikki tapahtui kolmessa minuutissa.

Uhri 1: 30-vuotias nainen, päivystäjä Jehovan todistajien esittelypisteellä. Bouanane tarttui naista hiuksista ja iski puukolla. Viilsi kaulaa. Nainen kuoli asvaltille.

Uhri 2: 45-vuotias mies, auttaja. Mies kumartui auttamaan puukotettua. Bouanane palasi paikalle ja löi miestä hartioihin ja selkään. Mies loukkaantui.

Uhri 3: 39-vuotias nainen, auttajan avovaimo. Bouanane ajoi takaa ja pisti käsivarteen. Nainen loukkaantui.

Uhri 4: 26-vuotias mies, joka juoksi puukottajan perään. Isku kaulaan. Mies loukkaantui.

Uhri 5: 32-vuotias nainen, joka työnsi torilla lastenvaunuja. Iskuja ylävartaloon ja kaulaan. Naisen sydän pysähtyi, hänet elvytettiin.

Uhri 6: 54-vuotias nainen, joka käveli torin koilliskulmassa. Isku rintaan. Nainen loukkaantui.

Uhri 7: 65-vuotias nainen, joka tuli töistä Kauppiaskatua pitkin. Useita iskuja ylävartaloon. Nainen kuoli myöhemmin ambulanssissa.

Uhri 8: 15-vuotias tyttö, joka kulki edellisen uhrin takana. Isku olkapäähän. Tyttö loukkaantui. Hän tunnisti lyöjän: tämä oli ollut samalla kielikurssilla.

Uhri 9: 42-vuotias nainen, joka astui kaupasta Brahenkadulle. Iskuja ylävartaloon. Nainen loukkaantui.

Uhri 10: 73-vuotias nainen, joka käveli Brahenkadun kulmassa. Bouanane löi päähän ja ylävartaloon, tarttui takaa kiinni ja painoi veitsen kurkulle. Nainen kuuli sanat ”Allahu akbar”, Jumala on suurin. Naisella oli puuhelmet, veitsi hankasi niihin. Nainen loukkaantui.

Tässä tilanteessa poliisipartio tuli paikalle, ja poliisimies hyppäsi autosta. Hän tähtäsi Bouananea aseella ja huusi: Pudota puukko! Bouanane ei tehnyt mitään. Poliisi ampui häntä vasempaan reiteen. Kello oli 16.05.

Kaarle Gummerus ei ollut ensimmäinen, jolle soitettiin. Asianajajaa etsittiin ensin Turusta, mutta halukasta ei löytynyt.

Gummerus oli ollut tekemisissä terrorismirikosten kanssa. Vuonna 2016 irakilaisia kaksosia syytettiin teloitusmurhista Tikritissä. Tapaus käsiteltiin Pirkanmaan käräjäoikeudessa, koska veljekset hakivat turvapaikkaa Suomesta. Toista syytettyä puolusti Gummerus.

Tosin tapaus oli perustavalla tavalla erilainen kuin tämä. Irakin joukkomurhassa oli kyse näytöstä: olivatko kaksoset osallistuneet Isis-operaatioon vai eivät. Lopulta käräjäoikeus totesi, että eivät. Bouananen tapauksessa oli selvää, kuka teki ja mitä. Suurin kysymys oli, miksi.

Toki rikospaikkakin oli lähempänä. Ei Tigrisjoen varrella vaan Turun torilla.

Sunnuntaiaamuna 20. elokuuta 2017 Gummerus oli pihatöissä. Vapaapäivä. Hän poikkesi sisälle ja huomasi, että puhelimeen oli tullut soitto. Poliisin numero, 029-alkuinen.

Keskusrikospoliisista kysyttiin, ryhtyisikö Gummerus epäillyn avustajaksi.

Gummerus oli nähnyt uutiset. Hän ei tiennyt enempää, mutta tässä vaiheessa ei tiennyt kukaan muukaan. Bouananea ei ollut vielä kuultu.

Piti harkita hetki. Ei sitä, haluaisiko hän ottaa tapauksen, vaan sitä, ehtisikö hän. Hän lähetti viestin toimiston pikaviestiryhmään: syksyn aikataulut muuttuvat. Toimistossa on seitsemän henkeä.

Ja muutaman tunnin kuluttua hän oli Turussa, yliopistollisen keskussairaalan pihassa.

Bouanane makasi teho-osastolla. Hänet oli leikattu ja lääkitty, mutta lääkäri sanoi, että häntä voitaisiin kuulustella. Toinen ranne oli käsiraudalla sängynreunassa.

Potilashuoneessa oli tulkki ja kaksi poliisia. Toinen heistä oli kuulustelija.

”Sinulla on oikeus kuulustelussa käyttää avustajaa, joka onkin paikalla”, tämä sanoi. ”Eli Kaarle Gummerus.”

Kuulusteluissa Bouanane kertoi heti kaiken. Hän tappoi ja halusikin tappaa. Hän ilmoitti olevansa terroristi.

Gummerus on tavannut kymmeniä ihmisiä, jotka ovat juuri tehneet henkirikoksen.

Vastassa ei ole ollut vihaa tai tappamisen halua. Se hetki meni ohi.

Usein epäillyt ovat olleet hämillään, jopa häpeissään. Mitä on tullut tehtyä, mitä on tapahtunut. He ovat vaitonaisia, eivät osaa selittää tekoaan. Jotkut eivät haluakaan, suojellakseen itseään.

Moni pelkää poliisia. Moralisointia, syyttelyä, kovistelua. Mutta käytännössä kuulustelut eivät ole sellaisia. Kokeneet rikostutkijat ovat rauhallisia, ”aika tiiviisti siinä asiassa”.

Abderrahman Bouanane oli ymmällään. Kuulustelija kysyi, ymmärsikö hän oikeutensa ja velvollisuutensa.

”Minun oikeudet? Mitä ne ovat?” hän kysyi. Hän oli pitänyt selvänä, että hänet ”tapetaan siinä lopussa”. Hän kysyi, päättyykö tämä oikeudenkäynti teloitukseen.

Gummerus vastasi, ettei Suomessa käytetä kuolemanrangaistusta.

Suomessa rikoksesta epäillyllä on oikeuksia, jotka määritellään esitutkintalaissa. Esimerkiksi:

On viipymättä saatava tietää, mistä teosta on epäiltynä.

On oikeus kuulustelutodistajaan, joka varmistaa, että kuulustelu on puolueeton ja luotettava.

On oikeus puolustukseen.

On oikeus valehteluun. Epäillyllä ei ole ”totuudessa pysymisvelvollisuutta”, kuten muilla kuulusteltavilla.

Ja on oikeus vaikenemiseen.

Tästä Gummerus muistutti häntä pari kertaa. ”Sinun ei ole pakko vastata mihinkään kysymykseen.”

Parempi olla hiljaa kuin valehdella. Niin Gummerus ohjeistaa päämiehiään. Vaikenemisesta ei voi kritisoida, mutta valehtelusta saattaa seurata ongelmia. Jos epäilty tunnustaa rikoksen asianajajalle, hän ei voi enää kiistää sitä oikeudessa. Asianajaja ei voi olla mukana valheessa.

Bouananen tapauksessa tämä ei ollut ongelma. Hän kertoi heti kaiken.

Hän tappoi ja halusikin tappaa. Hän ilmoitti olevansa terroristi.

Ei ole epäiltyä, jota Gummerus ei puolustaisi. Periaate on sellainen.

”Jokainen, joka rikoksen tekee, on oikeutettu asianmukaiseen puolustukseen. Ja jonkun se työ täytyy tehdä.”

”Se on mun lähtökohta. Siitä rikoksesta huolimatta.”

Tekoa hän ei puolusta vaan sitä, että epäillyn oikeudet toteutuvat.

”Kyllä mää meen ihmistä puolustaan.”

Joskus Gummerus tapaa epäillyn mutta vetäytyy sitten. Silloin näkemys tilanteesta, teosta ja puolustuksen suunnasta, on ”heti alussa ristiriidassa”. ”Toteen, että olen väärä henkilö siihen.”

Hänen toimistonsa on perustettu 1939. Arkistokaapin päällä on vanha kyltti: Asianajotoimisto Kai Gummerus, 3. kerros. Auki klo 9–15.

Isoisä.

Nettisivuilla on neuvoja. Niitä on annettu pojalle ja pojanpojalle.

”Älä yritä olla liian nokkela, sillä siihen on moni lakimies kaatunut.”

”Pidä toimisto Hämeenkadulla. Siittä ei ole yksikään mennyt konkurssiin.”

”Älä ole ahne.”

Kai Gummerus ei halunnut jättää lakimiehen töitä, ei millään. Hän kävi käräjillä yli 80-vuotiaana.

Ja kun pojanpoika opiskeli Helsingissä, hän seurasi tilannetta. Aina kun Kaarlen tentti meni läpi, vaari oli tyytyväinen: mennääs sienikeitolle Toroon.

Vuonna 1995 Kaarle Gummerus valmistui ja otti toimiston haltuunsa. Henkirikokset, huumeet ja talousrikokset ovat suuri osa työtä. Seinäjoen teinisurmaaja. Kaukajärven kuristaja. Oriveden kouluampuja. Jari Aarnio -jutun Saara.

Abderrahman Bouananea kuulusteltiin seitsemän kertaa. Vajaa tunti, kaksi tuntia, kaksi ja puoli, kolme tuntia.

Gummerus oli paikan päällä Turun vankilan tapaamishuoneessa. Hän kuunteli, teki muistiinpanoja, toisinaan kysyi ja kommentoi.

”Onko syytä epäillä jotain muita ihmisiä tästä tapahtumasta?”

”Saanko katsoa sitä kuvaa?”

”Mistä olit tämän idean saanut?”

Välillä hän antoi neuvoja. Esimerkiksi, kun Bouanane myötäili kuulustelijaa.

”Kukaan ei halua, että sinä myötäilet joitain kysymyksiä.”

Hän sanoi, että Bouananen piti kertoa oma näkemyksensä.

”Se on ainoa tapa, että minä voin saada näistä kuulusteluista sellaista tietoa, millä voin auttaa sinua.”

Muita tietolähteitä ei juuri ollut. Keskusrikospoliisi teki samaan aikaan esitutkintaa – kuuli lähes 40:tä todistajaa ja suoritti teknisiä tutkimuksia – mutta puolustukselle ei luovuteta näitä tietoja. Ne saadaan vasta, kun esitutkinta on valmis. Ja sitten lähestyykin jo oikeudenkäynti.

Eikä puolustus käytännössä hanki omia todisteita, kuten rikossarjoissa. Gummerus tai hänen avustajansa eivät kulje kaduilla, haastattele ihmisiä ja etsi todistuskappaleita.

Kuulusteluissa Bouanane sanoi, että hänen tarkoituksensa oli tappaa. Tosin ”ajatus oli, että vain yksi tai kaksi kuolee, ei enempää”.

Hänen sisällään oli henkilö, joka halusi ”iskeä sillä veitsellä”, mutta myös toinen, joka ”halusi estää sen teon”.

Bouananelta kysyttiin, millaisia ajatuksia hänellä oli tapahtuman aikana. Hän sanoi: ”Aiheutan terroristisen teon.”

Ja se tarkoitti: ”Terrorismi on sitä, että kun muslimihenkilö, sotilas esimerkiksi, kun hän puolustaa maataan, uskontoaan tai ym. tai itseään, niin se on terrorismia.”

Taistelukopterit ja hävittäjät tappavat muslimeja islaminuskoisissa maissa. Jos ne ovat terroristisia tekoja, tämäkin on, hän sanoi. ”Jos siellä ei ole, niin ei tämäkään ole.”

Gummerus tarttui tähän, Bouananen käsitykseen teostaan ja terrorismista. Ne eivät täytä terrorismirikoksen ”legaalimääritelmää” Suomessa, hän päätteli.

Rikoslain 34. luku määrittelee, mitä on terroristinen tarkoitus. Se on halua ”aiheuttaa vakavaa pelkoa väestön keskuudessa”. Tässä tarkoituksessa tehty rikos taas aiheuttaa ”vakavaa vahinkoa jollekin valtiolle tai kansainväliselle järjestölle”.

Bouanane halusi olla Isis-järjestön soturi. Se oli selvää. Hän oli katsonut propagandavideoita tauotta kuukausia ja kopioinut niistä tekotapaa ja retoriikkaa. Mutta sekään, että ihailee järjestöä, ei suoraan tee teosta terrorismia.

Näihin pykäliin Gummerus päätti vedota. Rakentaa puolustuksen niin, että ”asian tilasta jäisi varteenotettava epäily”. Sekin riittää, jos kiistää ei voi. Tuomioistuin on se, joka ratkaisee.

Hän hahmotteli puolustusta:

Vastaaja on kertonut johdonmukaisesti, että hänen tarkoituksenaan ei ollut pelon aiheuttaminen väestössä…

On kertonut motiivikseen Raqqan tapahtumat Syyriassa ja siviiliuhrit.

Ei olisi välttämättä tapahtunut, jos olisi saanut turvapaikan.

Motiivi on katkeroituminen, turhautuminen ja hyväksynnän hakeminen.

Elokuun lopussa 2017 Gummerus hankki Bouananelle Koraanin. Haki sen Tampereen islamilaisesta seurakunnasta ja vei vankilaan.

Vanki sai sen tarkastuksen jälkeen.

Asianajaja hoitaa myös käytännön asioita, toimittaa vaatteita tai neuvoo vankirahakysymyksissä. Häntä epäillyllä on aina oikeus tavata.

Bouanane pyysi Koraania monta kertaa.

”Haluan edelleenkin sen Koraanin”, hän sanoi 25. elokuuta, kolmannessa kuulustelussaan.

Heti perään Bouanane esitti Gummerukselle kysymyksen. ”Onko sinun vaikea avustaa minua tässä tilanteessa?”

Kuulustelija oli juuri tiedustellut, oliko Gummeruksella vielä kysyttävää. Kuulustelu oli loppumassa.

Ei ole, Gummerus vastasi.

Bouanane jännitti oikeudenkäyntiä. Yllätyksiä tuli, paljon.

Kaikkeen ei voi valmistautua. Pitää sopeutua. Gummerus puhui avustajalleen Paula Salliselle. Oikeudenkäynti oli alkamassa.

Kun yllätyksiä tulee, ei reagoida millään lailla, Gummerus sanoi. Pyydetään taukoa ja pohditaan.

Hän lisäsi vielä: Me mennään ja hoidetaan tää työ. Hoitaisiko joku muu sen paremmin, voi olla, mutta me tehdään se niin hyvin kuin osataan.

Asetelma oli erikoinen, sillä syytetty ja hänen puolustajansa olivat eri linjoilla. Bouanane sillä, että hänen tekonsa oli terrorismia. Gummerus sillä, että se ei välttämättä ollut.

He olivat neuvotelleet asiasta viisi tuntia. Bouanane oli lukenut esitutkintapöytäkirjan – osin itse, osin tulkin avulla. Pöytäkirja on 1 400 -sivuinen. Hän oli vaikuttunut, kuinka tarkka ja laaja se oli. Oliko hän suorastaan imarreltu? Hänen tekemisensä olivat saaneet näin paljon huomiota.

Gummerus ei yrittänyt vaientaa päämiestään. Tällä oli oma käsityksensä tapahtumista, ehkä omat syynsä esiintyä tietynlaisena.

Ja tunnustuskaan ei oikeudessa riitä, jos sen tueksi ei ole näyttöä.

Bouanane jännitti oikeudenkäyntiä. Gummerus näki, että paine kasvoi.

Yllätyksiä tuli, paljon.

Bouanane naureskeli salissa, hermostui todistajalle, keskeytti. Hän puhui uhrien pään katkomisesta, vaikkei ollut kertonut sellaisesta kuulusteluissa. Hän ei suostunut istumaan tuolissaan, ja hänet poistettiin salista.

Gummerus saattoi vain seurata tapahtumia. Hän ei voinut sanoa mitään, sillä hän ei saanut istua päämiehensä vieressä, kuten yleensä. Heidän välissään oli vartija ja pöytä.

Istuntojen jälkeen hän antoi kommentteja tiedotusvälineille. Tyynesti ja asiallisesti.

”Aika poikkeuksellista on.” (Että syytetty muuttaa kertomustaan itselleen vahingolliseksi.)

”Vakavaa menettelyä.” (Kuvaukset päiden katkomisesta.)

”En ajatellut, että tämä oikeudenkäynti menee näin.”

Loppulausunnot annettiin tiistaina 15. toukokuuta 2018, ja kolme käräjätuomaria jäi pohtimaan ratkaisua.

Gummerus kävi vielä lyhyen keskustelun Bouananen kanssa. Selitti, milloin tuomio tulee ja miten sitten toimitaan. Hän ilmoittaa heti lopputuloksen ja tulee tapaamaan paremmalla ajalla.

Bouanane sanoi hänelle kiitos. Kiitos puolustuksen hoitamisesta.

Tiistaina, kolme päivää tuomion julistamisen jälkeen, Bouanane puhui enemmän kuin aiemmin puhelimessa. Gummerus oli hänen luonaan Turun vankilassa tunnin, tulkki oli mukana.

Gummerus selitti tuomion perusteet, pituuden ja korvaukset. Niitä tuomittiin yli 600 000 euroa. Ei Bouananella sellaisia rahoja ole.

Gummerus toi hänelle tuomiolauselman, joka on kirjoitettu arabiaksi.

He päättivät valittaa tuomiosta. Gummerus oli sitä mieltä, että hovioikeuden on syytä käsitellä terrorismikysymys uudestaan. Bouanane uskoi, että Gummerus tietää.

Tyytymättömyyden ilmoitus lähetettiin käräjäoikeuteen.

Bouanane oli rauhallinen.

Aika tulee pitkäksi, hän sanoi.

Lähteenä käytetty poliisin esitutkintapöytäkirjaa.