Det er blevet en bredt accepteret sandhed, at det er alt for svært at starte nyt i Danmark. Det på trods af, at internationale undersøgelser igen og igen sætter Danmark i den absolutte top, når det gælder mulighederne for iværksætteri. Det er så let som ingenting at starte en ny virksomhed, det er let både at ansætte og fyre. Og går din virksomhed ned, er du sikret en tilværelse som stadig er bedre end den, de fleste andre mennesker i verden kan drømme om.

Alligevel skal vi høre på, hvordan det er en absolut nødvendighed, at iværksættere i Danmark støttes endnu mere. Tillad mig at prikke til boblen:

Iværksættere er ikke sarte orkideer, der kræver optimale betingelser for at trives. Vi er rotter, vi er kakerlakker, ikke til at stoppe eller udrydde, om du så gik efter os med gift, koste eller formularer. Og hvis du som iværksætter ikke kan klare indberetning af moms eller feriepenge, så er du faldet over kantstenen, før du overhovedet kom til bjerget. Kan du ikke klare virk.dk, så lad være med at gå i gang med internet.com.

Samtidig med at politikerne står i kø for at hjælpe os, bliver vi opmuntret og fejret, som var vi nationens redning. Nu er vi endda blevet reality TV på DR med Løvens Gab. Den kombinerede glorificering og curling-behandling af iværksættere har nået min kvalmegrænse, for den fjerner fokus fra det, vores erhvervspolitik i virkeligheden bør handle om: De ansatte.

For hver succesfuld iværksætter skal vi bruge mindst 50-100 ansatte. I min branche betyder det programmører, og dem er der ikke nok af i Danmark. Jeg har ikke brug for flere kreative tænkere, der har et holistisk syn på min forretning, og som kan optimere processer og forretningsudvikling. Beklager, jeg har ikke brug for humaniora, jeg har ikke brug for Copenhagen Business School. Jeg har brug for programmører, der rent faktisk bygger noget. Jeg har brug for håndværkere.

Tag Morten, en af vores programmører, som eksempel. Morten var indtil for nylig med til at bygge Endomondo til en international succes, og han hjælper nu til med at udvikle Vivino. Det er ham, der sætter 1 og 0 i den rigtige rækkefølge på din iPhone, så vores produkt virker. Det er ham, som rent faktisk KAN NOGET, som hørte efter under sin lange uddannelse, som har brugt mange år på at lære og forfine sit håndværk. Jeg kan snakke – Morten kan bygge.

Danmark har brug for flere digitale håndværkere som Morten. Når jeg taler med andre iværksættere inden for IT, er historien den samme: Vi kæmper alle for at finde gode programmører. Langsom rekruttering er den største hindring for vores vækst.

Et problem som glorificeringen af iværksætteri har skabt, er troen blandt programmører på, at de kan blive fremragende iværksættere. Lad mig afsløre: Det er de sjældent. I stedet skaber det en stor gruppe af konsulenter og freelancere, som ikke er interesseret i fast ansættelse. De klynger sig til et tyndt håb om, at de kan skabe deres egen forretning, mens de arbejder løst for andre. Og det virker næsten aldrig: At skabe en virksomhed kræver først og fremmest fokus, og det kan du ikke have, når du samtidig er konsulent. Men en stor gruppe talentfulde programmører er nu ikke tilgængelige for os iværksættere, for deres konsulentsatser er dobbelt så høje som en almindelig løn. Jeg prøver at overbevise dem om, at det er optur at være en del af en rejse sammen, men det er svært, når nu iværksætteri er det nye sort.

Så jeg må kigge langt efter den rigtige mand til jobbet. For hov – hvor er kvinderne? Jeg har nu afviklet flere end 100 job-interviews gennem årene for at skaffe programmører til Vivino. Hvor mange af de interviews tror du var med kvindelige kandidater? 20? Fem? Nej, jeg har haft 0 kvinder til samtale. Nul. Jeg vil meget gerne have et bredt sammensat hold, men når jeg ikke engang har muligheden for at lave positiv udvælgelse, er det svært. Og du skal ikke komme med tåbelige forklaringer om naturlige forskelle mellem mænd og kvinder, når det kommer til at programmere. Jeg har ansat nok kvindelige programmører i Rumænien til at vide, at det kun er sociale konventioner, der holder kvinderne tilbage på det felt. Her skyder jeg gerne skylden på både mænd og kvinder for, hvorfor det står sådan til i Danmark – men slutresultatet er, at vi kun udnytter halvdelen af vores talentmasse inden for programmering, og det er skandaløst.

Og mens vi venter på, at flere kvindelige programmører bliver uddannet i Danmark – eller at de eksisterende mandlige indser, at de ikke skal være iværksættere – hvorfor skal det så være så svært for mig at skaffe udenlandsk arbejdskraft? Jeg venter nu på tredje måned på et svar fra Udlændingestyrelsen på, om vores russiske programmør, med kone fra Thailand, kan få lov til at komme til Danmark. Lige nu betaler jeg ham via faktura til Rusland i stedet for en lønseddel her i Danmark. Beløbet, jeg betaler, er det samme, men ingen af pengene går til skat i Danmark – ville det trods alt ikke være bedre for os alle?

For en måned siden måtte jeg bruge tid på at berolige ham om, at vi skam er flinke nok her i Danmark. Han havde læst, at vi havde gjort flygtninge opmærksomme på, at de virkelig burde tage sig sammen og flygte i en anden retning. Det kunne han ikke rigtigt forstå, og det kunne jeg heller ikke, men vi blev enige om, at små, bange danskere har valgt små, bange politikere, og at det nok skulle gå alt sammen. På Vivinos kontor på Islands Brygge har jeg nu ansatte med ti nationaliteter ud af 25 ansatte, så Gregory ved godt, han er velkommen. Tåbeligt fremmedhad kommer ikke til at stoppe os – men skal det virkelig modarbejde os?

Den bedste måde at hjælpe iværksættere er at fokusere på de ansatte. Inden for IT har vi brug for, at det bliver cool at være programmør for både mænd og kvinder. At det er cool at kunne bygge noget med sine hænder og sit hoved, og at det er cool at være en del af et hold, som skaber noget fantastisk sammen. Og at vores samfund siger ja tak til dit talent, uanset hvor du er fra i verden.

Flyt spotlight og glimmer fra iværksætteren over på de ansatte og gør dem til forbilleder – det er dem, vi har brug for flere af.