Det største geni verden nogen sinde havde set

På et sted i den store, vide virkelighed sidder der en dreng. Der kan siges meget om denne dreng, blandt andet at han snart er en mand. I lang tid har han gjort sidt bedste for at tage ansvar for sit liv. Han dyrker sport, og beskæftiger sig med intellektuelt udfordrende opgaver, både af kreativ og logisk natur. Han er dog langt fra det perfekte menneske, han har stadig mange udfordringer foran sig, før han opnår modenhed og kan tage sin retmæssige plads i samfundet.

En dag da han var i gang med at dyrke noget særligt fysisk krævende sport, kom der en tanke til ham. Det var ofte han var i konflikt med sine venner, i det de havde svært ved at bevæge sig på hans tanke niveau, hvilket gjorder vanskeliggjorde det ordentligt at skabe de sociale bånd han higede efter. Men nu, nu indså han løsningen på ikke blot hans sociale problemer, men også de fleste af de andre udfordringer han stod over for.

Han skyndte sig hjem, hvor han med det samme afklædte sig selv og uden en trævl på kroppen løb gennem gaden, euforien boblende gennem hans åre. Folk vente sig om på gaden, i det han, skrigende af fryd, løb forbi. De stirrede særligt på hans dinglende lem, der var usædvanligt lille. Drengen, nu så tæt på at være mand, at praktisk talt stod på renden af sit nye liv og stirrede sin skæbne i øjnene, tog ingen notits af de chokerede og fnisende ansigter omkring ham, men fortsatte målrettet og ufortrødent mod havet.

I det han nåede vandkanten, standsede han kort op. Han ignorerede hans hvæsende åndedræt og brændende ben muskler, mens han kort tøvede før det endelig spring ud i den fuldstændige transformation, den endelig manddom. Hans tøven var kort, og med at råb af beslutsomhed kastede han sig i ud brændingen. Snart måtte han svømme for at fortsætte sin færd ud i kattegat. Med en enkelt nostalgisk tanke tog han et dybt åndedræt og dykkede.