I stedet for at træde i karakter og løse de mange problemer, vi står i til halsen, stirrer de på vores 29 minutters pause. Det er - for at sige det ligeud - ren idioti!

Jeg har læst tre sundhedsfaglige uddannelser. Sosu-hjælper, sosu-assistent og til sidst sygeplejerskeuddannelsen. Jeg har derimellem altid været på arbejdsmarkedet og arbejdet med pasning af de syge, både fra primær-, men også fra sekundærsektoren.



Jeg har før mine uddannelser også arbejdet med sygeplejen og omsorg. Som ufaglært arbejdede jeg på et plejehjem og elskede at være tæt på mennesker.

Det gav mig en anden slags ro og bekræftelse. Men det gav mig også mulighed for at lære der danske sprog og den danske kultur.



For nogle år siden var der noget, der hed pædagogisk måltid. Ikke nok med, at maden skulle laves af plejehjemspersonalet, borgerne skulle også dufte maden og få lyst til at spise et godt måltid, og de havde også fået at vide, at plejepersonalet godt måtte spise sammen med dem af den mad, der blev serveret.



Hvor mange gange blev mine sprogfejl ikke rettet af de gamle, jeg sad og spiste sammen med, mens vi grinte sammen af det?



Men det var også meningen! Man spiste sammen, man grinte sammen! Altså pædagogik på højt niveau.



Der gik nogle år med det!



Og så hørte man nogen sige, at plejepersonalet ikke må spise beboernes mad mere. Det var sparet væk.



Altså et stk. smørrebrød med lidt smør, spegepølse og løg skulle spares, fordi det kostede for meget!



Det personale, der dag og nat kæmpede for at få dagen til at fungere og få lidt livsglæde og livskvalitet og socialt liv på institutionerne, blev pludselig udstillet som en kæmpe byrde, fordi de spiste et stykke rugbrød!



Man tænkte ikke på, hvad de mennesker bidrog med til de mennesker, der dag og nat ledte efter kontakt!



Man tænkte på, hvad de kostede, og hvor man kunne spare.



Så begyndte personalet at tage madpakke med hjemmefra. Men så spiste de altså ikke sammen med beboerne mere, fordi maden så forskellig ud, og beboerne blev ved med at spørge, hvorfor de ikke spiste samme mad som dem.



Pædagogikken forsvandt hurtigt, og den sociale del var i mine øjne ikke det samme mere.



Og nogle måneder efter begyndte de så at få maden udefra!



Og nu, i dag, læser man i forskellige aviser, at sygeplejerskernes betalte frokostpause også er blevet et problem.

De vil gerne afskaffe den, så der kan spares lidt flere penge.



Politikere siger, at effektiviteten på sygehusene er sat ned, og at de dermed har lyttet til os. Men nu begynder de samtidig helt uforskammet at stirre på vores frokostpause og lægger op til en diskussion om den.



Det koster åbenbart alt for mange penge for dette samfund.



Først griner jeg ad denne nyhed. Men samtidig bliver jeg frustreret!





Denne diskussion viser, hvor lidt indsigt politikere har i vores hverdag!





I stedet for at træde i karakter og løse de mange problemer, vi står i til halsen, stirrer de på vores 29 minutters pause. Det er - for at sige det ligeud - ren idioti!



Nogle gange minder de politiske forslag om vampyrer, der konstant suger blodet og livskraften ud af sundhedspersonalet.



Tit glemmer jeg og mine kollegaer, at der er noget, der hedder pause, når vi er på vagt! Ikke at spise, men det med at huske at drikke et glas vand er tit glemt.



Politikerne må forstå, at det ikke fører til en løsning at udstille de offentligt ansatte som nogen, der er en kæmpe byrde for dette samfund.





Hvis de insisterer på at tage betalt frokostpausen fra sygeplejersker, hvor vi i 15 minutter skynder os og propper al maden i os og rejser os ti gange for at tage klokkerne undervejs, så må de også huske at vende regningen om for at se, hvor meget de selv skylder sygeplejerskerne for deres gratis arbejde.



For en undersøgelse, Megafon har lavet for Dansk Sygeplejeråd, viser, at 3 ud af 10 sygeplejersker arbejder 43 minutter gratis ugentligt. Og bare 2 x 30 minutters gratis arbejde, som mange sygeplejersker tit gør for eksempel ved at møde tidligt op for at nå læse patientjournaler, betyder 90.000 kroner på en livsløn.

Tiden, de hver dag bruger på at tage uniformen på nede i kælderen, der ligger i den anden ende og i en anden opgang, er heller ikke regnet med.



Så den propaganda at bilde folk ind, at det godt kan betale sig at spare de offentligt ansattes pauser væk - f.eks. fra sygeplejerskerne, der i forvejen arbejder benhårdt for at få sundhedsvæsen til at fungere, må de hellere pakke væk.



Dertil kommer, at mange sygeplejersker i forvejen har en løn på måske 16-17.000 kr udbetalt om måneden. De kan ikke undvære en eneste krone!