Børn og barnlige sjæle kender det. Kinderægget. I forrige årtusinde kørte der en reklame for produktet i tv, hvor to børn plager deres mor om at købe noget med hjem. De vil have, det skal være noget spændende, noget, man kan lege med - og chokolade. Men som moderen konstaterer: Det er jo hele tre ting på én gang. Det går da virkelig ikke.

Men det gjorde det. Kinderægget er netop tre ting på en gang: chokolade (af tvivlsom kvalitet,) en overraskelse og et stykke underligt plastiklegetøj. Og nu lader det til, at regeringen har fundet sit eget politiske Kinderæg - uden sammenligning i øvrigt. En ny infrastrukturplan.

Og hvad er en infrastrukturplan så? Det er kort fortalt en plan, hvor man politisk bliver enige om, hvilke infrastrukturprojekter der skal blive til noget, og hvilke der ikke skal. Og ikke mindst i hvilken rækkefølge de skal realiseres, og hvor pengene skal komme fra.

Den nuværende infrastrukturplan udløber i år, og der skal laves en ny. Det kunne man have forhandlet i en bred kreds af partier, men Ole Birk Olesen har den seneste tid forhandlet i dyb hemmelighed med Dansk Folkeparti.

Indgangsbilletten til forhandlingerne i Transportministeriet har været, at Dansk Folkeparti skulle smide den såkaldte Togfonden DK på møddingen. DF er i modsætning til regeringspartierne med i forligskredsen om togfonden.

Umiddelbart skulle man måske tro, at Dansk Folkeparti ville stå vagt om en aftale, man selv har indgået, men partiet har været mere end villigt til opgive togfonden.

Dansk Folkeparti har over en længere periode haft tiltagende problemer med særligt to elementer i togfonden. Den nye togbro over Vejle Fjord og den nye jernbane syd om Skanderborg. Begge er helt afgørende elementer for at kunne realisere ambitionen om timedrift med superlyntog mellem de fire største byer i Danmark.

DF er imod de to projekter primært på grund af prisen. Omkring otte milliarder kroner koster de. De penge har Dansk Folkeparti længe gerne villet bruge på asfalt i stedet.

Og som sagt så gjort. DF's transportordfører, Kim Christiansen, opsagde reelt forliget om togfonden her i avisen Danmark i går.

Godt nok forsøgte han at camouflere opsigelsen som et tilbud til de andre forligspartier. Man måtte forstå på ordføreren, at de jo bare kunne acceptere, at man droppede vejlefjordbroen og skanderborgbanen, men det tilbud vil med statsgaranti blive afvist af minimum et af de andre forligspartier. Og det ved Kim Christiansen godt. Dansk Folkepartis troværdighed som forhandlingspartner står flosset tilbage, men i krig og kærlighed gælder aller kneb.

For regeringen ligner den kommende infrastrukturplan en tiltrængt strategisk sejr. Et regulært Kinderæg. Tre ting på én gang:

For det første kommer regeringen et skridt nærmere at få lagt Togfonden DK endeligt i graven. Om den dør helt afhænger stadig af, om der er flertal for den efter et valg. Regeringspartierne har aldrig været en del af aftalen, da de mener, den er underfinansieret og alt for dyr. Det vil være et stort hak i bæltet, hvis de kan frarøve rød blok en af de store kronjuveler fra sidste valgperiode.

For det andet vil en aftale med Dansk Folkeparti trække Kristian Thulesen Dahl væk fra Socialdemokratiet, hvilket i sig selv er et mål for regeringen.

For det tredje vil en aftale, hvor man slagter dyre elementer i Togfonden, gøre det muligt for blå blok at love flere vejprojekter til vælgerne end dem, Socialdemokratiet kan præstere. Det er behændigt, når man står på tærsklen til en valgkamp.

Det vil således ikke overraske, hvis en endelig aftale om infrastruktur kommer til at indeholde penge til både en hærvejsmotorvej, en udvidelse af motorvejen syd om Odense, en tredje limfjordsforbindelse og meget mere. Gaver til områder, hvor Venstre håber, partiet kan høste stemmer.

Vi får altså et valg, hvor der bliver en meget klar forskel på rød og blå blok. Rød blok vil gå til valg på togfonden. Og blå blok vil gå til valg på mere motorvej.

Det bliver spændende at se, hvad vælgerne foretrækker.