Feliratkozás a Járvány hírlevélre Minden hétköznap elküldjük, amit a járványról tudni érdemes. Iratkozz fel, és vigyázzunk egymásra!

Talán egy műfajban sincs akkora hagyománya az évtizedösszegzésnek, mint a zenei újságírásban. Gyakorlatilag nincs magára adó lap, blog, weboldal, ami ne készítené el a sajátját. Magyarországon ezt a nemes feladatot sokáig a szép emlékű Quart vállalta magára.

A 444 most a Quart feladatát átvéve vállalkozott a 2010-es évek legjobb számainak összegyűjtésére. Szerkesztőségünkben többen is dolgoznak, akik részt vettek a quartos listák összeállításában, nekik zenei újságírók, zenészek, DJ-k segítettek az előző évtized számainak felmérésében, pontozásában, sorrendbe állításában. A külsős szerzők közül is többen részt vettek a quartos összegzésekben, de a minél több szempont és ízlés megjelenítése érdekében új arcokat-hangokat is bevontunk.

Nem volt könnyű meló. A rendszerváltás előtti szocialista kultúrpolitikának köszönhetően közel sem születhetett annyi dal, mint ugyanekkor nyugaton, de az azt követő évtizedekben sem volt olyan könnyű zenét rögzíteni és – valamilyen formában – kiadni, mint a 2010-es években, amikor már egy laptopon is készülhetett sláger a Youtube-ra, Bandcampre vagy Soundcloudra.

Hogy a 2010-es évekre mennyire megváltoztak a zenehallgatási szokások, azt leginkább azzal lehet érzékeltetni, hogy az évtized elejéhez képest mekkorát fordult a világ. 2010-ben nemhogy az iPod-unkra töltögettük át az asztali számítógépünkre így-úgy letöltött, ott gondosan rendszerezett fájlrendszerben tárolt zenét, hanem CD-ket vettünk, sőt, írtunk. Ma meg ott tartunk, hogy sok műfajban már csak megszokásból adnak ki lemezeket, hiszen ezeket a streamelés korában szinte senki sem hallgatja meg az első hangtól az utolsóig.

A magyar zene talán a 2010-es években mozgott leginkább együtt a nemzetközi trendekkel, soha nem volt ilyen kicsi a lemaradásunk. Hogy ettől jobb számok is születtek-e, mint az 1960-as vagy 1980-as években, azt majd döntse el az utókor, de tény, hogy köszönhetően részben az internetnek, részben pedig talán annak, hogy amióta ez az ország létezik, ebben az évtizedben látogatott el a legtöbb releváns előadó Budapestre, egészen együtt mozogtunk a popkultúra epicentrumával. Látszik ez azon is, hogy a 2010-es években sokkal több női előadó futott be Magyarországon, mint a 60-as, a 70-es, a 80-as, a 90-es vagy akár a 2000-es években, és erre a listára is sokkal több női előadó került fel, mint a korábbiakra.

Ugyanezeknek a fejleményeknek köszönhető az is, hogy a 2010-es évek a popzenében a globalizációé lett. A korábbi teljes angolszász dominancia ha nem is roppant meg, de sokat színesedett, akár a mainstreamről (k-pop és Despacito-folyományok) akár földalatti szubkultúrákról (tanzániai singeli és török pszichedelikus rockzene) volt szó. Az ezt lehetővé tévő infokommunikációs/kulturális hálózat születésének azonban volt egy nem várt hatása is: a nagy egyesítés helyett/mellett egymástól teljesen elszigetelt kis színterek alakultak ki mindenhol. Nincs ember, aki képes lépést tartani egy Magyarország-méretű közeg minden kis kultúrbugyrával, meg tudná hallgatni mindegyikük termését, el tudna járni az összes koncertre. Talán ezért is volt különösen nehéz ezt az évtizedet összegezni és a számait rangsorolni, na meg azért, mert – ahogyan ez a quartos listákon is látszik – sokkal egyszerűbb hosszú évek távlatából rendszerezni egy évtized zenei termését, mint rögtön az időszak lezárultakor.

A szétszabdaltság eredménye egyébként az is, hogy ezen a listán nincsenek igazán nagy nevek.

Az előző évtizedek listáira mindig több előadó is felkerült, aki aktuálisan meg tudta volna tölteni a Budapest Sportcsarnokot. Aki viszont a 2010-es években csinált elég jó zenét ahhoz, hogy itt legyen a helye a legjobb 100 közt, az nem tud eladni 10 000 jegyet a koncertjére. Talán majd a 2020-as években!

A listát összeállították: Bede Márton, Czinkóczi Sándor, Dankó Gergely, Gelegonya Edina, Herczeg Márk, Horváth Bence, Kocsis András, Lang Ádám, Neményi Lilla, Németh Zsófia, Rónai András, Sarkadi Zsolt, Simai Panni, Szabó Benedek, Szabó Sz. Csaba. (A részvevők nem pontozhattak olyan számokat, melyek elkészítéséhez közük volt.)

A lista egy 340 elemű shortlist számainak pontozásából állt össze, a dalokat 1-től 10-ig lehetett értékelni. A lista színesítése érdekében utólag bevezettünk egy új szabályt: az a szám, amelyikre senki nem adott 10 pontot, kiesett a listáról, függetlenül attól, hogy a pontjai alapján bekerült volna a legjobb 100 közé. Szintén a lista színesítése miatt szerepeltetünk minden együttest csak egyszer, ezért vannak linkek több szócikkben is az adott együttes több számára is, hiszen ha a lista számonként állt volna össze, ezek is felkerültek volna.

A lista első 50 helyezettje itt látható.

A szócikkeket írták: Bede Márton (BM), Czinkóczi Sándor (CZS), Gelegonya Edina (GE), Herczeg Márk (HM), Horváth Bence (HB), Kocsis András (KA), Neményi Lilla (NL), Németh Zsófia (NZS), Rónai András (RA), Sarkadi Zsolt (SZS), Szabó Sz. Csaba (SZSZCS).

100. Platon Karataev – Elevator (2016)

A Platon Karataevről kevesen tudják, hogy jelenleg az egyik legismertebb magyar zenekar külföldön, főleg Németországban, miután többek között ezzel a számukkal felkerültek számos nemzetközi playlistre a Spotifyon. Nem véletlen, hiszen a keserédes folkszám gyönyörű harmóniákkal és költői szöveggel mesél egy elmúlt szerelem fájdalmáról és csalódásairól. A zenekarban az a legjobb, hogy az amúgy végtelenül finom és érzelmes számaikat magával ragadó energiával tudják előadni élőben is, nem véletlen, hogy pesti koncertjeik szinte mindig teltházasok. (KA)

99. Kapitány Máté – Szörny (2019)

Az újvonalas magyar hiphop kimagaslóan legeredetibb producere Kapitány Máté, amire a Szörny alapjában elhelyezett rengeteg ötlet is bizonyíték, a csúszkáló dallamtól a ritmikus zajocskákon át a sziréna szellemes beépítéséig. A szöveg pedig számos poént rejt – ami elsőre bénaságnak hat, valójában az az egyik legjobb. (RA)

98. Halál Judit – Balaton (2011)

A Balaton a magyar kultúra része, minden korszak, minden generáció viszonyul valahogy hozzá, és magyar művészek százai ábrázolták ezeket a viszonyokat útikönyvekben, regényekben, elbeszélésekben, szobrokban, képeken és dalokban is. Azt viszont kevesen hitték volna, hogy a 1980-as években született generáció legszebb és talán legtalálóbb Balaton-dalát épp a Halál Judit fogja ledobni. Ebben, az együttes zajosabb munkásságától némileg elütő számban úgy kerül elő a gyerekkori nyaralások nosztalgiája és a szezon közelgő vége, hogy nem is csak a megváltozó, hirtelen idegenné váló, de mégis ismerős tóról, hanem rólunk is elmond valamit. Talán azt, hogy lófaszt se lehet kezdeni azzal, hogy felnövünk. (SZS)

97. Junji Ito – Dear God (2017)

A Dear God egy szorongó tinilány imája azért, hogy múljon már el a sok szar, és addig is, amíg nem jön helyre az élete, a többi ember se legyen boldog körülötte. De igazából nem hisz istenben, és rosszat sem akar senkinek, csak vannak élethelyzetek, amikor úgy tűnik, soha nem lesz vége a szenvedésnek, és a legjobb ötlet ilyenkor egy ilyen zajos dalt írni. (NL)

96. Honecker Bosszúja – Fiatal-irtó (2014)

A más néven már 2005-ben alapított salgótarjáni lo-fi synthpunk zenekar Fiatal-irtó című száma jól jellemzi az életművet: a totalitárius diktatúrák szörnyűségei és a gyerek- és tinédzserkori élmények keverednek abszurd módon, leginkább morgó nyugdíjasok szemszögéből. Erich Honecker 1994-ben halt meg, a Honecker Bosszúja 2015-ben oszlott fel. (HM)

95. Bankrupt – Lee Marvin (2015)

Az emberiség történelmének valószínűleg még sosem volt olyan évtizede, amikor ne siránkoztak volna azon, hogy mindenki elpuhult és eltűntek az igazi férfiak. És amikor a 2008-as gazdasági válság pont a férfiak által dominált szektorokat kezdte elkaszálni, egyre többet lehetett hallani arról, hogy az amerikai heteroszexuális, fehér férfiak egyeduralmának korszaka leáldozóban van, de arra is figyelmeztettek, hogy erre egyesek agresszívan vagy csak szimplán nevetséges túlkompenzálással fognak reagálni. A Bankrupt zenekar a jelenséget nagyon viccesen megfogva írt egy himnuszt a háborús nemzedék akcióhőséről, a mindig stramm Lee Marvinról. A szám angol verziójában talán egy fokkal még jobban kijön azoknak a hangja, akik végképp elvesztették a fonalat a 10-es évek elején: „Lee Marvin, Lee Marvin/Come back cos the girls are starvin’/For real men, strong and charmin’/Just like you.” (CZS)

94. Baba Aziz – Lány, Nyár, ATM (2017)

Ezen a százas listán annyira még nem látszik, az évtized végére úgy feltört a magyar trap, mint a talajvíz. A szcéna beindulásának egyértelműen Baba Aziz volt az egyik nagy pionírja és katalizátora, még úgy is, hogy soha nem lépett fel sehol élőben. Bár ez a dal nem igazán nyújt betekintést ebbe a világba, újhullámos nyárisláger stílusgyakorlatnak kiváló, és maradandó dallamtapadást tud okozni. (KA)

93. Masc – Egy csík pista vénába tolva, ez az igazi energia bomba (2012)

Ha volt idegesítő trendje a 2010-es éveknek, az mindenképpen a trashbulik világa volt, amelyeken egy generáció még azt sem volt képes bevallani magának, hogy Sláger Rádió-hallgató szülei szintjére öregedett, és ezért csak ironikusan mert Kozmix- és Limp Bizkit-slágerekre bulizni. Nem is született ebből a szörnyűségből semmi értelmes, kivéve ezt a műremeket, amely a holland gabberkultúrát hozta össze a magyar mulatós zenék tudatmódosító-népszerűsítő repertoárjával. Csak itt nem a kerítésszaggatót és az após borát istenítik, hanem a 2010-es évek másik nagy trendjét, az egyre hülyébb nevű és hatású dizájnerdrogokat. Igazán kár, hogy a vénába tolt Erős Pista nem lett a magyar tide pod challenge, mert a potenciál azért megvolt benne. (BM)

92. Camp Koala – Cut (2016)

Valószínűleg a Camp Koala az egyetlen punkzenekar ezen a listán, aminek a koncertjéről még a Magyar Nemzet is lelkesen számolt be. Ahogy a polgári napilap akkor megfogalmazta: „nincsenek túljátszott gumipunk cifraságok, épp annyira üvöltenek a mikrofonba, amennyit a 21. század elvisel, és a duma sem uralkodik a muzsikán”. És a Cut talán a Camp Koala legkevésbé túlbonyolított száma, ami annyira nem szövegcentrikus, hogy nem is hosszabb három sornál, de a fájdalmas vokállal és a posztpunkos gitárral mégis ellebeg három percig. (CZS)

91. Sírgondozók – Kadhafi (demo) (2011)

Az nyilvánvaló, hogy az arab tavasz és a salgótarjáni hálószoba-darkwave találkozásából csakis valami remek dolog sülhet ki, ám a Sírgondozók (ami majdnem, vagy teljesen ugyanaz a zenekar, mint a listán ugyancsak szereplő Honecker bosszúja) vicces és klausztrofób, talán ironikus, talán véresen komoly Kadhafija még a legvadabb várakozásokat is felülmúlja. Ennek a számnak egyébként van egy sokkal profibb megszólalású verziója is 2018-ból, de a demo természetesen sokkal jobb. (SZSZCS)

A cikk folytatódik, csak lapozni kell hozzá itt lenn

↓↓↓

