For tiden kan det virke, som om vi befinder os i en slags permanent krise.

Verden er ikke bare ramt af flygtningekrise og klimakrise, sultkriser og økonomiske kriser. Kigger man sig lidt omkring, kan man læse, at parlamentarismen er i krise, vores daginstitutioner er i krise, fakta er i krise, Fakta er i krise, bibliotekerne er i krise, AGF er (altid) i krise, EU er i krise, parforholdet er i krise, hele Vestens grundmodel er i krise, Europas røde partier er i krise, provinsen er i krise, byerne er i krise, ånden er i krise, Skat er i krise, den moderne mand er i krise, internettet er i krise, velfærden er i krise. For at nævne et par ting.

Det er paradoksalt, når vi statistisk set har det bedre end nogensinde før i menneskehedens historie på en lang række områder. Danmark tilhører et af de fredeligste og rigeste lande i verden, med et af de bedste sociale sikkerhedsnet, et velfungerende ukorrupt embedsværk og en veluddannet, sund og velinformeret befolkning.

Hvorfor får man så indtrykket af, at vi lever i krisernes tid? Et godt bud er, at kriser er blevet et helt centralt politisk redskab. Martin Marcussen er professor i international forvaltning på Københavns Universitet og en af de førende forskere i netop kriser. Han peger på, at kriser ikke er, hvad de har været. Før var kriser typisk noget, der opstod pludseligt og skulle afsluttes hurtigst muligt. I dag er kriser blevet noget, som især politikere definerer og bruger som løftestang for deres egen dagsorden:

“Det, politisk kommunikation handler om i dag, er, at man skal kunne etablere en brændende platform og servere en pointe oven på den,” forklarer Martin Marcussen.

Krisens akutte natur kan blandt andet bruges til at retfærdiggøre en særlig politik, tiltrække de nødvendige midler og fjerne barrierer, der måtte stoppe eller sænke lovforslag. Men når politikere – og medierne – gør kriserne til en fast del af vores hverdag, får det også store konsekvenser for vores samfund og vores sind. Krisen bliver centralt for, hvordan vi opfatter og reagerer på virkeligheden.