I slutningen af 1960’erne begyndte Erik Ladefoged langsomt at fortælle sine venner, hvordan tingene hang sammen – de tog det alle sammen pænt, flere var faktisk skuffede over, at han havde holdt det hemmeligt. Det sværeste var hans mor. Hun satte sig i en stol og græd, da hun fik det at vide.»Da jeg stod op næste morgen, sad hun i den samme stol,« siger Erik Ladefoged.»Hun bebrejdede sig selv og sagde, at jeg ikke måtte sige noget til familien.«Men katten var ude af sækken, og da Erik Ladefoged i 1969 blev tilbudt et job som lærer på N. Zahles Seminarieskole i indre København, sagde han det, som det var:»Jeg sagde: ’Jeg vil have jobbet, hvis jeg kan være åben bøsse’. Og så svarede rektoren – jeg husker det helt tydeligt: ’Der gælder det samme for dig, som for alle andre lærere: Du skal opføre dig ordentligt. Så det er ikke noget problem.’«Kun otte år efter, at overlæreren i Blovstrød måtte sige op, fordi han var bøsse, kunne Erik Ladefoged være åbent homoseksuel på en dansk skole.Frisindet ankom i tre etaper, forklarer professor i sexologi ved Aalborg Universitet, Christian Graugaard. Først Det Moderne Gennembrud og den spirende feminisme. Så Mellemkrigstiden, hvor de kulturradikale talte om at sætte seksualiteten fri. Og så – efter en altødelæggende krig og et helt årtis europæisk depression – den seksuelle revolution i 1960’erne.Babyboomerne var vokset op med fred, velfærd og økonomisk vækst, og de så anderledes på samfundet end deres forældre. De ville bekæmpe ’ligusterfascisme’, kønsstereotyper og professorvælde; tilværelsen skulle ikke bare være en kasse, man kunne passe ind i – det var noget, man selv skabte. Og pludselig skulle folkeskoleelever ikke bare regne og læse, men også » vokse op som harmoniske, lykkelige og gode mennesker «, som det hed i ’Den Blå Betænkning’ i Folkeskoleloven fra 1960. Det var en ny tid.