Mens de fleste politikere og kommentatorer har haft travlt med at evaluerere det amerikanske valg, har Danmark i al stilhed fået ny forsvarschef.

Det bliver den relativt ukendte Bjørn Bisserup, der bl.a. har været souschef i Værnsfælles Forsvarskommando i en årrække, vikariende forsvarschef ved flere lejligheder og kontorchef i Forsvarsministeriet.

Det er en meget erfaren mand, forsvarsminister Peter Christensen (V) har valgt, men også en udpræget skrivebordsgeneral, der har befundet sig på de bonede gulve de sidste femten år, mens danske soldater har kæmpet ansigt til ansigt i Basra og Helmands ørkensand, kastet hundredevis af flybomber i Libyen, Irak og Syrien og fanget bunkevis af pirater i Adén-bugten.

Bisserup er en dygtig og loyal embedsmand, som den uerfarne forsvarsminister trygt kan læne sig op ad i forbindelse med de kommende forhandlinger om et nyt forsvarsforlig. Og det har tydeligvis været vigtigere for Peter Christensen end at vælge en mand med stor operativ erfaring fra Danmarks mange internationale missioner.

Udnævnelsen vækker mildest talt ingen begejstring i Forsvaret. Med blot en enkelt udsendelse til Cypern i 1989 er Bisserups felterfaring nærmest til at grine ad, og den politisk tilpasningsdygtige nye forsvarschef betragtes derfor mere som embedsmand end officer.

Der er ingen tvivl om, at Bisserup er et sikkert valg for ministeren. Bisserup ved helt givet en masse om at styre en organisation med et milliardbudget og næsten 20.000 ansatte. Men han er ikke en mand, der siger sin minister imod, overrasker med nye forslag eller kommer med provokerende udtalelser i medierne.

De generaler, der kan finde på det, har Peter Christensen behændigt formået at drible udenom ved personligt at udpege Bisserup i stedet for at slå stillingen op, sådan som tidligere forsvarsminister Nick Hækkerup gjorde, da Bisserups forgænger Peter Bartram blev ansat.

Desværre betyder det, at flere af de mest kapable danske topofficerer bliver forbigået; heriblandt den åbentmundede men dybt respekterede danske chef for FN’s mission i Mali, Michael Lollesgaard og den topintelligente mangeårige chef for Forsvarsakadeliet, kontreadmiral Nils Wang.

Begge d’herrer vil givetvis være dårligere til at snakke ministeren efter munden, men netop derfor også bedre til at fortælle ham og resten af offentligheden, hvordan der ser ud i den skarpe ende af dansk udenrigspolitik. Og det har der generelt været alt for få, som har gjort de sidste femten år.