El método de represión en el País Vasco que el estado español quiere infligir a Cataluña, paso a paso (cast/cat)

Publicidad

‘Si queréis saber hasta donde está dispuesto a llegar el estado español contra los CDR, mirad el macrosumario 18/98 de Baltasar Garzón: es allá donde se establece que la desobediencia civil es terrorismo.’ Es así como empieza un hilo de de Twitter que ha tenido un gran impacto y que escribió ayer el periodista de investigación Jonathan Martínez. Lo hizo después de las detenciones de integrantes de CDR y la acusación contra uno de los detenidos de los delitos de rebelión y de terrorismo por haber cortado carreteras.

Martínez explica la secuencia de hechos que hubo entre finales de los años 1990 y la primera década de los 2000 en el País Vasco, en que una operación de estado, policial, judicial, política y mediática criminalizó a los movimientos sociales en el País Vasco, confundiéndolos con ETA, y castigándolos por terrorismo. Un esquema represivo que tiene muchas similitudes con el que se despliega ahora en Cataluña.

He aquí la traducción al catalán de la serie:

«Si queréis saber hasta donde está dispuesto a llegar el estado contra los CDR, mirád el macrosumario 18/98 de Baltasar Garzón: es allá donde se establece que la desobediencia civil es terrorismo.

A final de los años noventa, Baltasar Garzón impulsa la doctrina del ‘todo es ETA’ bajo la idea que el terrorismo se ha infiltrado en cada una de las organizaciones de la sociedad civil vasca. Esto es el cierre del diario Egin, en 1998. La doctrina del ‘todo es ETA’ permitió que el juez Juan del Olmo cerrara también el diario Egunkaria el 2002. Los dos cierres fueron declarados ilícitos años después. Entre la maraña de macrosumarios, con más de 250 personas imputadas, sobresale la batida contra la Fundación Joxemi Zumalabe, un grupo de ‘personas del movimiento obrero, vecinal, ecologista, juvenil o universitario que impulsa el trabajo en común de los movimientos sociales’.

Entre el 4 y el 5 de octubre del 2000, un dispositivo de un centenar de policías detiene a nueve personas acusadas de PROMOVER LA DESOBEDIENCIA CIVIL. En el año 2000 descubrimos de repente que los movimientos sociales en realidad eran ETA y que ETA era en realidad un movimiento social. Sabéis qué era ETA también? Nuestra mayor coordinadora de enseñanza de euskera.

La ofensiva mediática procuraba no únicamente atacar a los represaliados, sino, además, vincular al gobierno vasco con el terrorismo. Por qué esta pretensión de vincular en un triángulo infernal los movimientos sociales, ETA y el gobierno vasco? En España se iba forjando una gran coalición de cierre de filas en clave nacional. Y es que en 1998, bajo la influencia del acuerdo de paz en Irlanda, los partidos de ámbito vasco habían firmado el acuerdo de Lizarra-Garazi por una solución dialogada del conflicto vasco y había habido una unidad de acción por la autodeterminación.

En 1999, había nacido Udalbiltza, la primera institución vasca que reunía cargos electos de Euskadi, Navarra y norteños de la frontera francesa. Udalbiltza acabó también en el banco de la Audiencia española. En sus memorias, José María Aznar reveló que PP y PSOE tenían un acuerdo para echar al presidente Juan José Ibarretxe e imponer la constitución. Este pacto se escenificó el 28 de abril de 2001 en San Sebastián. Las elecciones se hicieron en mayo. Fracasaron.

Ha pasado mucho tiempo desde aquella cacería de brujas contra ‘el entramado civil de ETA’. Sabéis cuando salió de la prisión el último encausado en el sumario 18/98? En enero. De este año. Tanto Sabino Ormazabal como sus compañeros de la Fundación Joxemi Zumalabe fueron absueltos en 2009, nuevo años después de la batida. Nadie pidió perdón por aquellos nueve años de infamia. Sabéis qué decía la sentencia del Tribunal Supremo que absolvió los miembros de la Fundación JoxemiZumalabe?:

‘La desobediencia civil puede ser concebida como un método legítimo de discrepancia frente al estado y su admisión como tal forma de ideología o de pensamiento no puede ser cuestionada en un estado democrático’ (sentencia 480/2009 del Tribunal Supremo)»

‘Y sabéis quién es uno de los magistrados del Supremo que legitima el derecho democrático a la desobediencia civil en aquella sentencia’

El mètode de repressió al País Basc que l’estat espanyol vol infligir a Catalunya, pas a pas

Explicat pel periodista Jonathan Martínez en un fil de piulets a Twitter que ha tingut un gran impacte

‘Si voleu saber fins on està disposat a arribar l’estat espanyol contra els CDR, mireu el macrosumari 18/98 de Baltasar Garzón: és allà on s’estableix que la desobediència civil és terrorisme.’ És així com comença un fil de piulets de Twitter que ha tingut un gran impacte i que va escriure ahir el periodista d’investigació Jonathan Martínez. Ho va fer després de les detencions d’integrants de CDR i l’acusació contra un dels detinguts dels delictes de rebel·lió i de terrorisme. Per haver tallat carreteres.

Martínez explica la seqüència de fets que hi va haver entre final dels anys 1990 i la primera dècada dels 2000 al País Basc, en què una operació d’estat, policíaca, judicial, política i mediàtica va criminalitzar els moviments socials al País Basc, confonent-los amb ETA, i castigant-los per terrorisme. Un esquema repressiu que té moltes similituds amb el que es desplega ara a Catalunya.

Heus ací la traducció al català de la sèrie de piulets:

«Si voleu saber fins on està disposat a arribar l’estat contra els CDR, mireu el macrosumari 18/98 de Baltasar Garzón: és allà on s’estableix que la desobediència civil és terrorisme.

A final dels anys noranta, Baltasar Garzón impulsa la doctrina del ‘tot és ETA’ sota la idea que el terrorisme s’ha infiltrat en cadascuna de les organitzacions de la societat civil basca. Això és el tancament del diari Egin, el 1998. La doctrina del ‘tot és ETA’ va permetre que el jutge Juan del Olmo tanqués també el diari Egunkaria el 2002. Tots dos tancaments van ser declarats il·lícits anys després. Entre l’embull de macrosumaris, amb més de 250 persones imputades, sobresurt la batuda contra la Fundació Joxemi Zumalabe, un grup de ‘persones del moviment obrer, veïnal, ecologista, juvenil o universitari que impulsa el treball en comú dels moviments socials’.

Entre el 4 i el 5 d’octubre del 2000, un dispositiu d’un centenar de policies deté nou persones acusades de PROMOURE LA DESOBEDIÈNCIA CIVIL. L’any 2000 vam descobrir de cop i volta que els moviments socials en realitat eren ETA i que ETA era en realitat un moviment social. Sabeu què era ETA també? La nostra més gran coordinadora d’ensenyament d’èuscar.

L’ofensiva mediàtica procurava no únicament d’atacar els represaliats, sinó, a més, de vincular el govern basc amb el terrorisme. Per què aquesta pretensió de vincular en un triangle infernal els moviments socials, ETA i el govern basc? A Espanya s’anava forjant una gran coalició de tancament de files en clau nacional. I és que el 1998, sota la influència de l’acord de pau a Irlanda, els partits d’àmbit basc havien signat l’acord de Lizarra-Garazi per una solució dialogada del conflicte basc i hi havia hagut una unitat d’acció per l’autodeterminació.

El 1999, havia nascut Udalbiltza, la primera institució basca que aplegava càrrecs electes d’Euskadi, Navarra i del nord de la frontera francesa. Udalbiltza va acabar també al banc de l’Audiència espanyola. En les seves memòries, José María Aznar va revelar que PP i PSOE tenien un acord per a fer fora el president Juan José Ibarretxe i imposar la constitució. Aquest pacte es va escenificar el 28 d’abril de 2001 a Sant Sebastià. Les eleccions es van fer al maig. Van fracassar.

Ha passat molt de temps des d’aquella cacera de bruixes contra ‘l’entramat civil d’ETA’. Sabeu quan va sortir de la presó l’últim encausat en el sumari 18/98? Al gener. D’enguany. Tant Sabino Ormazabal com els seus companys de la Fundació Joxemi Zumalabe van ser absolts el 2009, nou anys després de la batuda. Ningú no va demanar perdó per aquells nou anys d’infàmia. Sabeu què deia la sentència del Tribunal Suprem que va absoldre els membres de la Fundació Joxemi Zumalabe?:

‘La desobediència civil pot ser concebuda com un mètode legítim de discrepància enfront de l’estat i la seva admissió com a tal forma d’ideologia o de pensament no pot ser qüestionada en un estat democràtic’ (sentència 480/2009 del Tribunal Suprem)»

I sabeu qui és un dels magistrats del Suprem que legitima l dret democràtic a la desobediència civil en aquella sentència’

I ací teniu tota la sèrie de piulets:

Vilaweb