Postoje li ikakve, mikroskopske šanse da barem poneki hrvatski nogometni klub počne poslovati po osnovnim tržišnim principima, odnosno da krene trošiti onoliko koliko zarađuje i u financijskom smislu postane samoodrživ?

Osnovni problem ovog sporta u domaćem okruženju već godinama jest besparica, ali i prilično neracionalno ponašanje vodstva gotovo svih klubova, naviklih da njihove velike apetite i posljedične gubitke saniraju porezni obveznici, mahom kroz oprost raznih davanja državi ili neuobičajeno velike donacije iz lokalnih proračuna. Do prije nekoliko godina u igri su bila i javna poduzeća koja su političkom direktivom potpisivala milijunske sponzorske ugovore, no dolaskom recesije dotok novca iz tog izvora potpuno je presušio.

Povrh svega, prije nekoliko godina postalo je jasno da će se i u Hrvatskoj morati početi poštovati europska pravila o potporama i da će se javna sredstva u sport moći ulagati samo za strogo namjenske svrhe, odnosno u omladinske škole i infrastrukturu, i to po precizno utvrđenoj proceduri. Nažalost, s izuzetkom Splita, ni jedan grad koji ima nogometnog prvoligaša zasad ne slijedi pravila, a ogromna većina njih čak ni ne zatraži potrebnu suglasnost za ulijevanje novca iz svog proračuna u sportske klubove. To bi se u budućnosti moglo pokazati problematičnim jer bilo koja zainteresirana strana može pokrenuti postupak opravdanosti javnih potpora i zatražiti njihov cjelokupni povrat što bi većinu klubova odvelo u potpunu propast.

Ipak, vrijedi zabilježiti da je pretvorbom velikog broja klubova iz udruga građana u sportska dionička društva barem povećana transparentnost njihova financiranja pa su za njih pet (Hajduk, Rijeka, Split, Istra i Osijek) početkom kalendarske godine javno dostupni financijski izvještaji za prethodnu. Klubovi koji su ostali u statusu udruge (Dinamo, Lokomotiva, Slaven Belupo, Zagreb i Inter) objavljuju neku vrstu šturog izvještaja, no nedavnim usvajanjem izmjena Zakona o sportu i oni su primorani da ubuduće objavljuju sve podatke kao da su i sami pretvoreni u dionička društva. A već iz dosad dostupnih podataka, jasno je da je situacija u hrvatskom nogometu i dalje prilično nevesela.

Udruga nogometplus.net posljednjih mjeseci intenzivno je i sustavno analizirala financijsko stanje svih prvoligaša i došla do očekivanog zaključka: svi posluju u gubicima. Istina, ovdje postoje razlike u nijansama i vidljivo je da neki od njih kreću putem samoodrživosti, drugi se uzdaju da će i dalje primati desetke milijuna javnog novca, treći se oslanjaju na svog većinskog vlasnika i njegove goleme pozajmice koje su već gotovo pojele temeljni kapital dioničkog društva, četvrti isključivo na prodaju igrača, dok preostalima nema drugog izlaza, nego radikalno srezati sve troškove, svesti klub na njegovu pravu mjeru i pokušati se pokriti s onime što zarađuju. U situaciji kada se prosjek gledatelja na hrvatskim stadionima kreće tek negdje oko tri tisuće po utakmici - s time da ga znatno popravljaju Hajduk s desetak tisuća i Rijeka sa svojih pet tisuća - jasno je da se još uvijek radi o gotovo nemogućoj misiji.

Ovim kriterijima zasad ne udovoljava nitko u Hrvatskoj, no jasno je vidljivo da je tomu najbliži splitski Hajduk : njegovi redovni prihodi (ulaznice, marketing, sponzori i televizijska prava) u 2014. godini veći su od prihoda svih ostalih klubova zajedno i s 33 milijuna kuna pokrivaju 91 posto troškova plaća igrača, trenera i radne zajednice. To je još uvijek znatno više od preporučenih 70 posto, ali gotovo nemjerljivo manje u odnosu na Istru (270 posto), Rijeku (351 posto), Dinamo (963 posto) te RNK Split i Lokomotivu , klubove koji potroše dvanaest puta više nego što zarade!

Jasno, oni imaju neki svoju računicu: Mamićev Dinamo uzda se u dvadesetak milijuna kuna koje mu iz zagrebačkog proračuna prosljeđuje Milan Bandić , dok Rijeku spašavaju pozajmice i donacije većinskog vlasnika Gabrielea Volpija . Uz to, oba kluba prošle godine plasirala su se u Europsku ligu i na tome zaradila oko tri milijuna eura, no bit će zanimljivo pričekati financijske izvještaje za ovu godinu - posebno za Rijeku koja je ispala već u ranoj fazi i s te strane može računati tek na dvjestotinjak tisuća eura prihoda. Volpi dao pozajmicu Rijeci od 35 milijuna kuna

Što se tiče Dinama, on je definitivno svemir za sebe: zagrebački klub prošle godine potrošio je preko 211 milijuna kuna - više od svih ostalih zajedno - ali je zaradio tek 120 milijuna pa je u samo jednoj godini ostvareno 90 milijuna kuna gubitaka. U oči posebno upada podatak da je Dinamo u 2014. godini uzeo 165 milijuna kuna kredita (115 milijuna u inozemstvu i 50 milijuna u Hrvatskoj) pa su njegove kreditne obveze s dvadesetak milijuna kuna u 2012. godini već dosegle nevjerojatnih 270 milijuna kuna. Klub ima i značajna potraživanja od oko 125 milijuna kuna, mahom za igrače prodane u inozemstvo, ali i stotinjak milijuna obveza za rashode poslovanja pa se lako može zaključiti da je njegovo poslovanje vrlo, vrlo rizično. Ne uspije li proboj u Ligu prvaka koja donosi petnaestak milijuna eura ili se ne ostvari nekoliko unosnih transfera igrača, prijeti opasnost urušavanja cijele financijske konstrukcije.



Hajduk srezao dugove na 40 milijuna kuna



Splitski Hajduk je, kako smo već kazali, trenutno najbliži samoodrživosti: iz financijskih izvještaja vidljivo je da je prošle godine klub ostvario gubitak od šest milijuna kuna, no izuzme li se od toga amortizacija na stadion kao čisto knjigovodstvena vrijednost (osam milijuna kuna), de facto je ostvaren dobitak. I to unatoč činjenici da klub paralelno vraća nagomilane dugove koji su sa stotinjak milijuna kuna u samo tri godine svedeni na otprilike 40 milijuna.