Rodio se u logoru, a pravu je istinu saznao tek s 49 godina

Ivica Račan na današnji dan 2007. izgubio je bitku za život. Umro je u 3.05. sati u bolnici Rebro, dva mjeseca nakon što je saznao da boluje od raka bubrega. Imao je samo 63 godine

<p>Tijekom života Ivica Račan pobijedio je mnogo protivnika no nije uspio bolest.<strong> Imao je samo 63 godine godine kad je umro.</strong> Na današnji dan prije točno 10 godina i to nakon teške i kratke bolesti. </p><p>Krajem studenog 2006. godine patio je zbog<strong> snažne konstante boli u ramenu.</strong> I on i liječnici koji su ga pregledali mislili su da je riječ o ozljedi ramena jer je obožavao i često igrao tenis. No krajem siječnja <strong>dr. Josip Paladino</strong> otkriva mu tumor na ramenu, no prvi su se nalazi pokazalo znatno lakšima od stvarnog stanja. Od tog trena ništa mu nije išlo u prilog - početna dijagnoza prerasla je u <strong>razorni karcinom bubrega,</strong> koji je metastazirao na rame, a kasnije i na mozak.</p><p>Mnogi liječnici već su tada govorili da je riječ o teškom tumoru, jer tumor bubrega tek u posljednjoj fazi metastazira u rame.<strong> U Münchenu je proveo 37 dana, a operirali su ga dva puta.</strong> Prvi put su mu odstranili lijevi bubreg, mokraćovod i limfne čvorove. Nekoliko dana kasnije, tijekom četverosatne operacije, Račanu su uklonili i metastazu iz desnog ramena.</p><p>Liječnici münchenskog Bogenhausena bili su prilično suzdržani u prognozama o izlječenju, a ni Račan nije htio govoriti o bolesti. Nakon postavljanja konačne dijagnoze liječnici su najavili liječenje tzv. pametnim lijekom Sutentom. Riječ je o lijeku koji navodno uništava isključivo stanice tumora i nije štetan za zdravo tkivo.</p><p>U Münchenu su ga posjećivali samo bliski članovi obitelji, a <strong>stranačke kolege i prijatelje nije htio opterećivati svojom bolešću.</strong> U cijeloj toj teškoj situaciji, doživio je i nešto prekrasno. <strong>Tijekom liječenja u Münchenu dobio je prvog unuka - Ognjena.</strong> Upravo njega prvog je posjetio nakon povratka u Zagreb. Prema Račanovoj direktivi, <strong>javnost je pravodobno dobivala informacije o njegovoj bolesti. </strong>Hrabro i korektno, nije htio zatajiti istinu.</p><h2>Borio se do posljednjeg daha</h2><p>U četvrtak ujutro,<strong> 11. travnja 2007. Račanovo stanje se naglo pogoršalo.</strong> Već od jutra počeo je gubiti svijest, tek povremeno otvarajući oči. Dan poslije iz SDP-a stiglo je priopćenje da se Račanovo stanje naglo pogoršalo i ušlo u kritičnu fazu.</p><p>U petak navečer je SDP priopćio da se njihov dotadašnji šef nalazi<strong> u stanju sužene svijesti uz povremena buđenja.</strong> Račan je posve izgubio, zbog jakih analgetika svaku mogućnost komunikacije s okolinom. Sljedećih deset dana Račanovo stanje je uglavnom bilo nepromijenjeno. Posjeti stranačkih dužnosnika i javnih osoba su posve prekinuti, a uz Račana je ostala samo njegova obitelj, koja cijelo vrijeme nije davala izjave za javnost.</p><h2>Nije htio da ga se spoji na aparate</h2><p>U jednom trenutku metastaze su prestale agresivno rasti pa je zbog prekida uzimanja analgetika, Račan privremeno dolazio svijesti i u tim trenucima navodno nije trpio bolove. no liječnici su bili svjesni toga da je<strong> poboljšanje samo privremeno. </strong>Ipak Račan je 20. i 21. travnja, prije sjednice Glavnog odbora SDP-a s dr. Mirandom Mrsićem dogovarao tekst o svom zdravstvenom stanju koji je dr. Mrsić ujutro pročitao na sjednici Glavnog odbora stranke.</p><p>U to vrijeme obavio je i nekoliko kratkotrajnih telefonskih razgovora s najbližim prijateljima i liječnikom. Navodno je telefonski <strong>razgovarao i s bivšim njemačkim kancelarom Schroederom.</strong> Bilo je to, nažalost, kratkotrajno poboljšanje. Račan ni u jednom trenutku nije pristao da ga se spoji na medicinske aparate, a njegovu su želju poštivali.</p><p>U noći na nedjelju, 29. travnja stanje Ivice Račana se naglo pogoršalo i <strong>došlo je do zatajenja vitalnih organa, nakon čega je umro. </strong>Ivica Račan je izdahnuo u 3,05 sati pa su vijest o njegovoj smrti javnosti priopćili tek u nedjelju ujutro.</p><h2>Iz kolijevke je vidio nacistički radni logor</h2><p>Ivica Račan<strong> rođen je 24. veljače 1944. u njemačkom Ebersbachu u radnom logoru.</strong> U politiku je ušao 1972. godine, a na prvim parlamentarnim izborima u RH 1990. Račan i njegova stranka mirno su predali vlast HDZ-u. Dvije godine kasnije umalo se povukao iz politike kad je njegova stranka na novim izborima doživjela debakl. Odlučio je ostati, a <strong>veličinu svoje uloge u politici potvrdio je 2000. godine kad je postao premijer Republike Hrvatske.</strong></p><p><strong>Okolnosti njegovog rođenja</strong> nikad nisu do kraja u potpunosti rasvijetljene. <strong>Otac mu je podrijetlom Osječanin, a majka s ličkog područja.</strong> Prema jednoj teoriji, Njemica je Račanovu majku izvukla iz njemačkog koncentracijskog logora u visokoj trudnoći i tako spasila njezin i život nerođenog sina.</p><p>Prema drugoj teoriji, Račanovi roditelji su bili u logorskoj službi, deportirani u Njemačku kao poluslobodna radna snaga. Njemačka je, u nedostatku radnika, preko organizacije Tot, uvozila radnu snagu iz okupirane Europe. Ljudi koji su na taj način <strong>ušli u nacistički logorski sustav </strong>primali su plaću, bili su formalno slobodni, ali nisu mogli otići van...</p><h2>U Njemačkoj tražio tajnu svog djetinjstva</h2><p>Ivica Račan tek je 1993. godine pronašao krštenicu i tako sa 49 godina saznao da je rođen ne 1943., nego 24. veljače 1944. godine. Nakon vjenčanja s <strong>Dijanom Pleštinom</strong> ona ga je nagovorila da odu u Njemačku i otkriju tajnu njegova djetinjstva. Našli su čak 13 mjesta po imenu Eberbach. Išli su od jednog do drugog i fotografirali crkve u njima kako bi ih Račanova majka mogla prepoznati. I tako su, sasvim slučajno, u jednom od Eberbacha<strong> otkrili staricu koja je u svojem obiteljskom albumu imala fotografije s krštenja malog Ivice.</strong></p><p>Račan je tada, prema pisanju nekih hrvatskih medija, otkrio tajnu svog podrijetla, ali o njoj nikad nije javno govorio.<strong> Logorsku pretpovijest svoje obitelji Račan je sačuvao za sebe i najbliskije osobe.</strong> Zapravo, svoju intimu uvijek je držao dalje od očiju javnosti do samog kraja...</p><h2>Sa samo 15 godina postao član Partije</h2><p>U Savez komunista se učlanio već 1959. godine <strong>na prijedlog prijatelja Nikole, navodno fanatičnog mladoga komuniste.</strong> Tada je imao samo 15 godina. </p><p>Račan je od 1968. do 1971. godine bio zaposlen na Institutu za društveno upravljanje. <strong>Politička karijera kreće mu uzlaznom putanjom od 1972. godine.</strong> Nakon Titova čišćenja hrvatskog kadra (proljećara) u Karađorđevu u Vojvodini 1971. godine najistaknutiji ljudi hrvatske Partije morali su odstupiti s vodećih pozicija u Savezu komunista. Na ispražnjena mjesta trebali su zasjesti mladi lavovi. A u općinskoj organizaciji Saveza komunista Centar, za ideologiju je, kao volonter, bio zadužen upravo jedan takav - mladi Ivica Račan.</p><h2>Zbog flerta pod istragom Partije</h2><p>Bio sam predmet žustre rasprave u omladinskoj organizaciji, kazao je jednom Račan. I to zbog - nemorala. Zabranjeni flert s jednom curom jer sam za njezin razred bio zadužen</p><h2>Tužio SFRJ jer su ga ogradili smećem</h2><p>U Slavonskom Brodu obitelj Ivice Račana živjela je na farmi, koju su gradske vlasti doslovce pretvorile u smetlište pa su dugo bili okruženi hrpama smeća. Račan je zbog toga tužio državu, ali sud nikad nije presudio u njegovu korist.</p><h2>Žarko je želio postati glumac</h2><p>Sasvim iznenada u srednjoškolcu Račanu probudio se interes za glumu. Želja je rasla iz dana u dan i konačno je nakon mature odlučio otići na <strong>prijemni ispit na Akademiju dramskih umjetnosti u Zagrebu</strong>. Kad su stigli rezultati, želja je naglo splasnula. Profesori su zaključili da mladi Ivica nije zadovoljio na prijemnom ispitu.</p><h2>Prvi je nosio traperice, za džeparac trgovao žabama</h2><p>U školi je Ivica Račan bio osrednji učenik, pišu njegovi biografi. <strong>Prezirao je štrebere,</strong> a tadašnje školske programe smatrao je zastarjelima i skučenima.</p><p>On i njegovo društvo u to su, za njih burno vrijeme, čitali djela američkog književnika Williama Faulknera i irskog pisca Jamesa Joycea. Pritom su<strong> vodili žestoke rasprave o marksizmu i filozofiji.</strong> Prema vlastitim riječima, <strong>bio je frajer, mnogo je pio,</strong> osim Faulknera čitao je i drugu američku literaturu.</p><p>Posebno je uživao u pločama velikana Fats Dominga i Elvis Presleya. Prvi je u Slavonskom Bordu nosio traperice. A Talijanima je <strong>kao mladić prodavao žabe i tako zarađivao za džeparac.</strong> Nakon neuspjeha na Akademiji dramskih umjetnosti odlučio je studirati pravo. <strong>Diplomirao je u roku i potom kao mladi znanstveni suradnik dobio posao na Institutu za društveno upravljanje.</strong></p><h2>Optuživali ga da je eurokomunist i socijaldemokrat</h2><p>Nakon Drugog svjetskog rata obitelj Račan se vraća u Hrvatsku i živi na raznim mjestima, od Božjakovine, navodno čak i Gline, preko Kutjeva do Slavonskog Broda. Njegovi roditelji iako nisu bili imućni uspjeli su ga odškolovati.</p><p><strong>Slavonski Brod šezdesetih je godina slovio kao rasadište najkvalitetnijeg revolucionarnog kadra</strong>. Iz Broda su potekli Đuro Salaj, Đuro Đaković, Greta Kavaj, braća Mišković...Kadrovi iz Slavonskog Broda, zahvaljujući tome, uglavnom nisu prolazili rigorozne partijske provjere. Zato je mladom Račanu, svježe diplomiranom pravniku , uz partijski staž koji je trajao od 1959. podrijetlo iz ovog kraja značilo snažnu preporuku u karijeri.</p><p>Kad je, nakon Karađorđeva, mjesto ideologa u Gradskom komitetu u Zagrebu morao napustiti Đuro Despot - optužen zbog suradnje sa Savkom Dapčević Kučar i Mikom Tripalom. Postavilo se pitanje: Koga kooptirati? Bilo je logično da se na mjesto 1972. postavi ideolog najjače partijske organizacije u gradu, a to je bila ona u zagrebačkog općini Centar.</p><p>Tako je <strong>Račan postao prvi ideolog zagrebačkih komunista. </strong>Dakle, čovjek koji odlučuje o smjeru Partije. Životna putanja nije mu bila laka. Obilježavali su je stalni sukobi s Partijom. "Najprije sam bio anarholiberalist, kasnije eurokomunist pa onda socijaldemokrat".</p><h2>Nikad nije radio na poslu izvan stranke</h2><p>Ni jedan dan radnog staža Ivica Račan kao diplomirani pravnik nije bio zaposlenik u nekoj "normalnoj" tvrtki s radnim vremenom u trajanju od osam sati. Već od početka je radio u partijskim krugovima, tako da je sve vrijeme bio u politici i na političkim ili stranačkim funkcijama.</p><h2>Otvoreni sukob s Miloševićem</h2><p>Na 14. kongresu SKJ -e otvoreno se sukobio sa velikosrpskim idejama Slobodana Miloševića. Naime, Ivica Račan rekao je slovenskoj delegaciji da će, ako oni<strong> napuste 14. kongres SKJ u siječnju 1990.</strong> otići i Hrvati. I zaista, delegati Slovenije ustaju i izlaze, a Račan traži prekid Kongresa. Kongres se nastavlja pa Račan s delegatima izlazi iz dvorane.</p><p> <style type="text/css">.embed-container { position: relative; padding-bottom: 56.25%; height: 0; overflow: hidden; max-width: 100%; } .embed-container iframe, .embed-container object, .embed-container embed { position: absolute; top: 0; left: 0; width: 100%; height: 100%; } </style> </p><p>- U jednoj od dvorana naši delegati su se izjašnjavali o odlasku s Kongresa. Jedna novinarka je banula oko 2 sata i rekla da je Milošević ondje namjestio mikrofone i naše tajno glasovanje pustio u eter Radio Beograda. Mislio je da neću dobiti podršku delegata - prisjetio se jednom prilikom Račan. Ivica Račan je<strong> napuštanjem tog Kongresa otvorio Hrvatskoj put u demokraciju</strong> a njegova presudna pobjeda je bila i ona kad je 1990. pobijedio hrvatske komuniste koji su bili za očuvanje SFRJ.</p><h2>Nakon nesreće zaboravio kako se zove</h2><p>Imao je potpunu amneziju, morao je ponovo učiti govoriti i hodati no bio je sretan što se izvukao nakon stravične prometne nesreće 1978. godine. Naime,<strong> na dionici autoceste Zagreb-Beograd 1978. godine </strong>u teškoj je nesreći poginulo više od deset ljudi. Vozač u automobilu njemačkih registracija zaspao je za volanom i sudario se sa kamionom. Iza kamiona išao je automobil u kojem je bio Račan. Udario je u prikolicu kamiona. Dvojica njegovih suputnika, savezni ministar unutarnjih poslova Milan Mišković i Franjo Sertić, general pukovnik JNA i šef KOSA-a, poginuli su.</p><p>- Otad manje ozbiljno shvaćam svoju ulogu u poslu i društvu te nemam više opsesiju o svojoj posebnoj misiji kao što je imaju neki drugi - prisjetio se Račan nesreće u jednom od intervjua.<br/> <strong>Život mu je spasio neki stranac</strong> koji nije htio čekati Hitnu, nego ga je prevezao u Dom zdravlja u Ivanić gradu. Imao je frakturu lubanje, uslijed čega je<strong> izgubio pamćenje, a zbog nesreće je sporije govorio. </strong> Nekim je prijateljima rekao da je tijekom nesreće čuo Božji glas no kasnije je to opovrgnuo. Oporavljao se više od godinu dana.</p><h2>Hobiji su mu bili slikanje aktova i tenis</h2><p>U svom stanu Račan je imao improvizirani atelje jer je veći dio svoje političke karijere<strong> slikao ženske aktove</strong>. Slike je darovao, a nikad nije dopustio da neku od njih objave novine ili drugi mediji. Najbliži prijatelji su mu, baš zbog sklonosti slikarstvu, nadjenuli ime Žan (Jean) aludirajući na francuske umjetnike, a<strong> Edo Murtić mu je jednom prilikom rekao da je bolji slikar nego političar.</strong></p><p>Račan je osobito volio impresioniste, čije je radove upoznao u Parizu 1968. godine kad je ondje bio na studentskom buntu.<br/> Druga Račanova strast u kojoj je iznimno uživao je tenis. Bijelim sportom počeo se baviti puno prije nego što su reketi i loptice postali planetarno popularni.<strong> U Beogradu je čak kao član CK imao stan u blizini teniskog igrališta.</strong> Život bez tenisa, tvrdio je, bio mu je nezamisliv. Kako bi pomogao Plavom telefonu za djecu žrtve nasilja, Račan je 2003. godine s mladim nadama tog sporta igrao tenis na zagrebačkom velesajmu.</p><h2>Osoba godine '99 na "Stojedinici"</h2><p>Slušatelji Radija 101 u telefonskoj anketi su ga 1999. godine izabrali za čovjeka godine u Hrvatskoj. Te je godine bila popularna i Ankica Lepej jer je uspjela raskrinkati financijske tajne obitelji Tuđman. Usprkos tome, slušatelji su mu, kako su obrazložili, nagradu dodijelili zbog hrabrosti.</p><h2>Priznao da je pušio travu</h2><p>U ljeto 1998. godine zatresao je političko i medijsko nebo Hrvatske izjavom da je u mladosti pušio marihuanu. </p><h2>Tri braka i dva sina</h2><p>Obiteljski život Ivice Račana bio je obilježen<strong> bračnim brodolomima i ponovnim ljubavnim zanosima</strong> koji su rezultirali s tri braka. Prvu suprugu <strong>Agatu Špišić</strong> upoznao je 1963. godine na početku studija. <strong>Vjenčali su se u trapericama u studentskom domu 1967. godine</strong> a rastali 1984. godine.</p><p>Ona je do 2001. bila pomoćnica ministra za europske integracije, a u ožujku iste godine Sabor ju je imenovao sutkinjom Ustavnog suda. Iz brka s Ivicom Račanom osim prezimena, dobila je i dva sina, Ivana (1973.) i Zorana (1974.)</p><p>Druga supruga Jelena Nenadić bila je knjižničarka u školi u Kumrovcu gdje je radio i Račan. Vjenčali su se malo prije 1990. godine a rastali se dvije godine kasnije. S trećom suprugom Dijanom Pleštinom u braku je bio od 1993. godine.</p><p><strong>- Već nakon prvog susreta željeli smo zauvijek ostati zajedno - rekla je Dijana Pleština.</strong></p><p>Ivica Račan je rekao o svojim brakovima</p><p> - Oženio sam se sa svakom ženom u koju sam se zaljubio</p><h2>Rekli su od Račanu poslije njegove smrti</h2><p><strong>Vladimir Šeks:</strong> Ostat će mi u pamćenju po principijelnosti i moralu</p><p><strong>Vesna Pusić: </strong>U dramatičnim uvjetima jedini je imao živaca za odluke</p><p><strong>Anto Đapić:</strong> S Račanom sam imao korektne odnose i osobno će mi nedostajati</p><p><strong>dr. Zdravko Tomac:</strong> I nakon političkog razlaza ostali smo prijatelji</p><p><strong>dr. Ljubo Jurčić</strong>: S Račanom sam se našao kao čovjek s čovjekom</p><p><strong>glumac Zlatko Vitez: </strong>Račan me '76 spasio zatvora zbog nacionalističke predstave Domagojada<br/> </p>