Foto: Index, FAH



MOŽETE voljeti ili ne barunicu Margaret Thatcher, ali morate joj priznati kako je jednom izrekla veliku istinu: „Ne postoji javni novac, postoji samo novac poreznih obveznika.“ Sve, ali sve što država uprihodi – novac je koji je uzela građanima. Država sama ne stvara ništa – čak i kada štampa novce u pitanju je specifični porez kojega plate građani smanjivanjem vrijednosti novca.



To znači da država ne daje ništa besplatno – i kada političari počnu lupati o „besplatnom“, onda se odmah uhvatite za novčanik – jer očigledno vam žele uzeti novce kako bi ih ponovno vama ili nekome drugome podijelili uz „širok osmeh i zlatan zub“, kako bi to Đole rekao.



Nema u politici ljepše stvari nego naivcima i ovcama od birača dijeliti novce za koje ste ih prethodno dobro ošišali. Svaki, ali svaki puta, dakle, čim vam netko spomene „besplatno“, razmislite koliko ste to platili.



A posebno je nisko, podlo i ogavno kada političar o javnom novcu počne govoriti u prvom licu – kao, on dijeli. Kao da je u pitanju neki drugi novac, a ne onaj vaš kojega vam je uzeo, kako bi ga preusmjerio i dobio neke bodove, glasove i utjecaj. Milan Bandić upravo to radi – nudi kako će vam vratiti novce koje vam bi vam uzeo porezom.



On će vratiti, valjda osobno?



Kaže Bandić na tiskovnoj konferenciji u utorak 30. kolovoza ujutro: „Deveti put smo jučer podijelili besplatne udžbenike. Deveti put.“ Dakle, prema Bandiću, u Zagrebu su udžbenici za osnovne škole besplatni – dijeli ih eto gradonačelnik. No, problem je samo jedan – dijeli nešto kupljeno novcem upravo građana Zagreba.



Rečenica bi trebala glasiti: „Vi građani Zagreba plaćate najveći prirez u državi, pa uz ostale poreze, naknade i ostalo, ima dovoljno love u proračunu, da mogu kupiti udžbenike vašim novcem i onda ih podijeliti vama natrag – što lijepo izgleda, a i poneki glasač neće posložiti priču, nego će misliti da je to iz neke magične vreće odakle dolaze novci.“



Nije loše imati „besplatne udžbenike“, nije loše imati ni fontane, ali cijena toga je vrlo jasna – prirez od 18%. Zagreb istina ima i ovlasti županije, pa i stoga nešto veće troškove, ali baš 18%? Uz tako visoki prirez lako je praviti se pametan i vraćati narodu ono što se od naroda uzelo. Nije Zagreb izuzetak, velikih prireza ima i drugdje, SDP-ova Rijeka se diči sa gradskih iznimno velikih 15%.



Drugdje je kako gdje, Split (tamo više ni ne znamo tko je na vlasti) se snalazi s 10%, a od poznatijih gradova Samobor ima prirez 0%. Gradonačelnik i sadašnji šef HSS-a Krešo Beljak uspijeva posložiti proračun i bez ikakvog prireza građanima, a zanimljivo – i tamo će ove godine udžbenici biti besplatni, kažu, radi dobrog punjena proračuna.



No, vratimo se na Zagreb – držati prirez 18% i hvaliti se svojim postignućima svakako je u najmanju ruku licemjerno. Osigurati hrpu novca prirezom, osigurati još već hrpu novca samom činjenicom da u centraliziranoj državi poput Hrvatske glavni grad dobro živi – i vikati o svojoj uspješnosti jednako je kao da to isto ide vikati ne znam, ravnatelj HRT-a s osiguranih milijardu kuna na godinu. Ili kopanjem vrta naći ćup zlata, kupiti BMW i pričati kako je to od rada.



Nemamo ništa protivi uspješnih ljudi, dapače, ali da pokuša nekako drugačije, recimo prepolovio prirez i povećao kvalitetu života u gradu ili nešto slično? Lako je, zaista je lako ponešto i dobroga napraviti ako vam dolaze proračunske milijarde. A dolaze jer se izvan Zagreba malo što u Hrvatskoj uspijeva. Pokušajte voditi firmu iz primjerice Korčule ili Stona, a da to nije sezonski turizam. Pokušajte biti profesor na fakultetu – pa ima smjerova koje ima samo Zagreb. Pokušajte još puno toga u Hrvatskoj ste (nažalost, ali je tako) vezani za Zagreb.



Priča za naivce



Bandić zna svoj posao – zna raditi i zna s ljudima. Život ga u mladosti nije štedio – nakon osnovne i srednje škole u Grudama, dobio je studentski kredit i otišao na studij u Zagreb. Diplomirao je na Fakultetu političkih znanosti Sveučilišta u Zagrebu. Uz učenje naporno je i fizički radio i to na istovaru šećera i ugljena te žbukanju pročelja gradskih zgrada. Nakon diplome nešto je radio u Ledu (i to neko vrijeme u hladnjači, na minus 25), a 1983. se kao stručno-politički radnik za ONO i DSZ zaposlio u Općinskom komitetu SKH Peščenica. Bandićeva uzlazna putanja kreće 1993. kada postaje tajnik gradske organizacije SDP-a, a dvije godine kasnije (1995.) postaje zastupnik u Gradskog skupštini grada Zagreba. Gradonačelnik postaje 2000. godine, s sada mu je peti mandat. Iz SDP-a je izbačen 2009. godine, kada se kandidirao za predsjednika Republike.



No, vratimo se na Bandićevu tiskovnu, kaže on: „Zato javno pozivam građane da sačuvaju račune za kupovinu udžbenika, a buduća Vlada, u kojoj će Koalicija rada i solidarnosti, imati glavni ton, na prvoj će sjednici donijeti odluku o povratu tog novca.“



Naravno – čak i ako izuzmemo prilično SF situacija da Bandićeva koalicija „ima glavni ton“ buduće Vlade, na prvoj sjednici se takva odluka i da se hoće ne može donijeti, jer stvar je proračunska, a o proračunu odlučuju – Sabor. Odakle ti novci – pa upravo od poreznih obveznika.



Spomenimo i kako pitanje besplatnih udžbenika Bandić vezuje ni manje ni više nego uz pozitivan prirodni prirast u Zagrebu: „U Zagrebu to radimo devet godina i time smo postigli dva efekta – ulaganje u obrazovanje i pozitivan prirodni prirast u Zagrebu.“ Zagreb istina spada u samo tri županijekoje imaju pozitivan prirodni prirast – no pitanje je da li je to stvar jer eto dijeli besplatne udžbenike, to dijele i mnogi drugi. Teško da se netko baš odlučio na dijete više jer će udžbenici biti besplatni.



Zagreb istina i prilično potiče rađanje: piše na stranicama grada: „za prvo dijete roditelja podnositelja zahtjeva 1.800,00 kuna koje će se isplatiti u dva jednaka obroka, tijekom jedne godine; za drugo dijete roditelja podnositelja zahtjeva 3.600,00 kuna koje će se isplatiti u četiri jednaka obroka, tijekom dvije godine; za treće i svako daljnje dijete roditelja podnositelja zahtjeva 54.000,00 kuna koje će se isplatiti u jednakim godišnjim obrocima tijekom 6 kalendarskih godina.“



Svaka čast – ali opet – građani Zagreba to sve uredno plate i uplate! Imamo li toliko za cijelu državu i da li je upravo podjela novca za rađanje pravi model? Ili bi bilo važnije recimo omogućiti da vrtići rade i drugu smjenu (što ne postoji izvan par najvećih gradova) ili omogućiti mladim majkama subvencioniranje plaće ako rade nepuno radno vrijeme? Demografija je složena priča.



Uzmite – da biste nam dali



Kaže Bandić: „Jedna majka iz Poreča već mi je poslala račun za pet udžbenika. To jasno govori koliko je građanima važno da se netko brine o njima i njihovoj djeci.“ To u stvarnosti znači – majka iz Poreča želi da joj vlada (neka) uzme novce, pa da joj ih onda vrati kroz udžbenike.



„Besplatno“ od države znači upravo i samo to: „Uzmite mi novce, uzmite sebi neki dio (jer i činovnike treba platiti) i onda mi to vratite što preostane.“



Bandić pokušava usporediti proračune države i grada, pa kaže: „Oni govore da nema novaca. A ja vam kažem da od 100 kuna državnog proračuna, figurativno govorim, 6 pripada Zagrebu. Novca ima, ali ga treba drugačije i pravednije preraspodijeliti, prema prioritetima. Kako je moguće da se u Zagrebu za kulturu izdvaja 6,5 posto proračunskog novca, a istovremeno na razini cijele Hrvatske samo 1, 4 posto. To možemo promijeniti samo zajedno. Pitajte, molim vas, stranke, a posebno najveće, koje su opustošile Hrvatsku, da se izjasne o mom prijedlogu o smanjenju sredstava za političke stranke jer od tog novca imamo dovoljno za udžbenike.”



Priča s usporedbom proračuna je totalno baljezganje – jer se gradski i državni proračun ne mogu izravno uspoređivati, kaže Bandić: „Kako je moguće da se u Zagrebu za kulturu izdvaja 6,5 posto proračunskog novca, a istovremeno na razini cijele Hrvatske samo 1, 4 posto.“ Moguće je, jer proračun Grada Zagreba, kao ni proračun Grada Splita ili Općine Donji Kukuruzari ne obuhvaća troškove, obrane, troškove granične policije, troškove kanadera, troškove visokog obrazovanja, troškove meteorološke službe ni mnoge druge stvari koje su trošak centralne države. Ići to uspoređivati – znači ili nemati pojma ili namjerno zamagliti stvari, a Bandić nije čovjek koji nema pojma.



Što se tiče iznosa naknada strankama – tu se slažemo, stvar je to o kojoj treba razgovarati, ali onda razgovarajmo i o raznim potporama udrugama na svim razinama, od Državnog proračuna naniže, jer čini se da su poneki od onoga što je trebala biti volonterska aktivnost razvili biznis.



Čemu uopće udžbenici?



U konačnici – zašto uopće u 2016. godini pričamo o udžbenicima? Zašto u doba kada imamo izvrsne i povoljne tablete, a postoji i e-tinta koja se ponaša kao i papir, tako da uopće ne umara oči više od klasičnog čitanja, mi razgovaramo o skupom tisku papirnih udžbenika? Dva su razloga za to: naše političke elite niti razumiju niti žele budućnost, jer je se plaše. One su ostale u prošlosti i promjene koje donosi ovo stoljeće, od čitanja bez papira do UBER-a ih plaši.



Političke elite u Hrvatskoj su većinom neobrazovane i bez ikakvih želja prilagodbama budućnosti. Drugi razlog su naravno nakladnički lobiji, jer eto „što bi ljudi radili da nema tiskanja udžbenika“. I onda imamo situaciju da građani kupuju skupe udžbenike, daleko već u digitalnom dobu, makar postoji jeftinija i bolja alternativa.



Pa ako ćemo budućnosti –udžbenike treba ukinuti i dati djeci tablete ili e-čitače. Škole imaju Internet, podaci se lako mogu skidati, udžbenici mogu biti i interaktivni i sveukupno bolji. Treba tiskati radne bilježnice i sličan ipak jeftiniji materijal. I tu bi država mogla uskočiti – narudžba tableta ili e-čitača, standardiziranog, u nekoliko desetaka tisuća primjeraka je nešto sasvim drugo nego kupovina jednog uređaja u maloprodaji.



Pa ako ćemo novo i ako ćemo roditelje osloboditi troška knjiga – dajmo djeci tablete ili e-čitače, uredno se koriste po svijetu! Čak se i pokazalo, ima logike, da ih djeca iz siromašnijih obitelji više paze. No, Bandić o tome ne govori. Ne govore istina ni velike stranke. Govori se uglavnom kako vam uzeti, da bi se ponekome od vas dalo.



Ukratko, za one kojima se HDZ/SDP kombinacija ne sviđa (radi sličnosti programa namjerno stavljamo te stranke zajedno) – postoje i treći putevi, ali od svih tih trećih puteva stranka Bandić Milan 365 - Stranka rada i solidarnosti (kakav naziv!) vjerojatno nudi najviše prodaje magle. Koju ste sami vi, svojim novcima platili.

Tekst se nastavlja ispod oglasa