Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Tirsdag stemte et nært samlet storting for å øke innsynet i stortingsrepresentantenes økonomiske interesser. Hittil har det bare vært verdier på over 90 000 kroner i hvert selskap, som har vært registreringspliktig i Stortingets register for verv og næringsinteresser. Nå blir grensen fjernet.

Det er en seier i kampen for et mer åpent samfunn. Det er imidlertid også et resultat av åpenhet, kjempet fram av kritiske journalister. Det var nemlig langt fra selvsagt at et stort flertall på Stortinget skulle stemme slik de gjorde.

Den nåværende regelendringen ble først foreslått etter at Dagbladet i fjor høst avslørte at flere stortingsrepresentanter hadde tilbakeholdt verdier på til sammen 10 millioner kroner. Verst var Høyres finanspolitiske talsmann, Svein Flåtten, som satt på aksjeposter verdt 6,6 millioner kroner, som han ikke hadde registrert.

Dagbladet avslørte også at Ove Trellevik, som representer Høyre i næringskomiteen på Stortinget, var med på å utforme og vedta politikk som begunstiget ham selv gjennom hans investeringer i fiskeri- og oppdrettsselskaper.

• Les alle Dagbladets avsløringer fra aksjonærregisteret.

Det fikk Torgeir Knag Fylkesnes fra SV til å reagere. I et representantforslag krevde han mer åpenhet, både gjennom en tydeligere merking av stortingsrepresentantene økonomiske interesser i fagkomiteenes innstilling og ved å fjerne 90 000-kronersregelen.

Men det ville ikke Stortingets presidentskap ha noe av. De innstilte derfor på la ting være som de var. Bare Line Henriette Hjemdal fra KrF, mente «alle selskapsinteresser ... bør føres opp i det økonomiske registeret.»

Men da Dagbladet, dagen før avstemningen i Stortinget, avslørte at stortingspresident Olemic Thommesen (H) selv hadde aksjer for 362 500 kroner, som han ikke hadde oppgitt, snudde Arbeiderpartiet, Høyre og Frp. De stemte derfor for forslaget fra Senterpartiet om mer åpenhet, støttet av SV, Venstre og KrF.

Selv om Dagbladets avsløringer var utløsende i flere ledd, var det imidlertid et annet medieorgan som la grunnlaget. For det ville ikke vært mulig å avsløre feilene i Stortingets egne registre, om det ikke var for at aksjonærregisteret ble åpnet for offentligheten i fjor. Inntil da måtte en lete manuelt i selskapenes egne aksjebøker for å få innsyn i hvem som eide aksjer i selskapene.

Og det å få åpnet aksjonærregisteret var ingen enkel sak. Vegard Venli, journalist i Kommunal Rapport brukte to år på å få en oversikt over hvem som eier aksjer i norske aksjeselskap. Til tross for at alle aksjeselskap er forpliktet til å ha en oppdatert aksjonærbok og er pliktig å utlevere denne informasjonen når den begjæres, fikk Venli beskjed av Skatteetaten om at opplysningene var taushetsbelagt.

Venli sendte inn seks klager før han fikk svar. Først høsten 2015 ble registeret åpnet for allmennheten, etter det Ombudsmannen mener var en lovstridig langsom saksbehandling.

Nå som Stortinget feirer seg selv for den åpenheten de viser, bør vi merke oss denne historien og lære av den. For det er vel og bra at Stortinget nå er blitt mer åpent, men dette er bare et lite steg på veien, presset fram av kritiske journalister som etter mye arbeid fikk muligheten til å sjekke Stortingets egne registre opp mot andre kilder.

Åpenhet er så viktig fordi det utgjør en motmakt til eliter som trives best i skjul. Panama-papirene har avslørt at mektige politiske og økonomiske eliter plasserer penger unna offentlighetens søkelys. Det står i fare for å korrumpere hele det politiske og økonomiske systemet. For å få bukt med det, trenger vi reell åpenhet.

Som Vegard Venlis kamp for å få tilgang på informasjon som skulle vært tilgjengelig viser, er det ikke nok med formell åpenhet. Vi trenger en lett tilgjengelig og søkbar oversikt over hvem som eier hva.

Et naturlig steg videre for politikere som vil jobbe for et åpnere samfunn, er derfor å lytte til forslagene fra Tax Justice Network:

«Opprett et register over de egentlige eierne bak alle selskap og juridiske konstruksjoner som opererer i Norge. Registeret må være åpent og gratis for alle. Første skritt er å gjøre informasjonen i aksjonærregisteret tilgjengelig i et søkbart register.»

På samme tid må regjeringen «kreve at alle norske selskaper publiserer land-for-land-rapporter for alle land, og med reviderte regnskapstall.»

Det blir ingen enkel politisk prosess. Mektige mennesker trives best når de kan skjule seg fra offentlighetens søkelys. Heldigvis finnes det journalister, interesseorganisasjoner, forskere og politikere som ønsker å frata dem den muligheten. Vi er et steg nærmere. Men vi har en lang vei å gå.

