I samtale med en barnevernkonsulent sier rektor at det virker som om faren til Liv har psykopatiske trekk, ifølge et referat fra Barnevernet med overskriften «Bekymringsbarn».

Som 12-åring vasker Liv seg så mye at hun utvikler blødende eksem på hendene. Hun har stadige urinveisinfeksjoner, opplyser helsesøster i skolens journaler. En av lærerne overhører Liv si følgende til en venninne som hun skal bli med henne hjem etter skolen: «Det er ok hvis pappa får klå på deg», ifølge skolens journaler.

En av Livs venninner opplever at faren trekker henne opp på fanget og beføler henne over brystene og i skrittet. En annen merker hendene hans i skrittet da han løfter henne. Disse handlingene skal han bli dømt for i retten flere år senere. Men foreløpig skjer det ingenting, bortsett fra at enkelte foreldre vegrer seg for å la barna sine besøke Liv.

I et samtalenotat fra skolen står det at Liv viser tegn som kan tyde på seksuelt misbruk. Men læreren antyder at det neppe dreier seg om noe alvorlig.

«Kanskje han bare erta henne? Ho er ikke redd for å vise kroppen sin, skulka ikke gym, slik vi leser at jenter som har vært utsatt for overgrep gjør», står det i notatet fra læreren.

Likevel blusser mistankene opp året etter. Da blir faren til Liv mistenkt for et seksuelt overgrep mot en åtte år gammel jente. En psykolog kommer til skolen for å snakke med Liv og broren, men faren nekter ham å treffe dem. Det får rektoren til å stusse.

Forholdene i bygda er små. Alle kjenner alle. Mange er i slekt. Lojaliteten mellom de voksne er sterk, noe som kommer tydelig frem i helsesøsters notater etter samtale med åtteåringens mor. Hun synes det er vanskelig å anmelde Livs far for noe så fælt som seksuelt misbruk.

Moren tror på datteren, står det i notatene, men «synes det er for jævlig (mors uttrykk) overfor xxxxx».

Det blir ikke reist tiltale mot Livs far. Bevisene er ikke sterke nok.

Omtrent på denne tiden innser Liv at ingen kommer til å hjelpe henne. Hun er 13 år.

Tysfjord kommune i Nordland er delt i to av Tysfjorden. Åtte fjordarmer omkranses av blankskurte, nesten loddrette fjell. Mange av innbyggerne her er etterkommere av nomader som i sin tid vandret med reinsdyrflokker fra Sverige, slo seg ned langs Tysfjorden og levde av fiske og gårdsdrift. De er lulesamer, også kalt sjøsamer.

Liv vokser opp i et hus ved sjøen, sammen med mor, far og storebror. Boforholdene må ha bekymret kommunen. Etter et hjemmebesøk i 1992 skriver kommunelegen i Hamarøy at han kjenner mugglukt og registrerer lekkasje fra taket. Men det er her Liv tilbringer mesteparten av barndommen sin. Familien på fire sover i en køyeseng. Broren øverst, mens faren, moren og Liv deler den noe bredere underkøya.