Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Tenk at vi i dag som norske kvinner kan ytre våre meninger uten stopp når vi bare for noen år siden måtte tie i forsamlinger. Tenk at idag elsker vi våre håndballjenter som alltid tar gull når vi tidligere mente idrett ikke var for kvinner. Idag er det ingen som glor stygt på deg om du tenker på å komme deg ut av et forhold, men den gang ble vi utstøtt for å skille oss, og Ibsen fikk pepper for å skrive «Et dukkehjem» fordi Nora var selvstendig.

Tenk at vi i dag har rett til å bestemme selv når vi før måtte adlyde mannen til punkt og prikke, og faren vår giftet oss bort med en som skulle sikre gårdsarven. I dag kan vi gå med de klærne vi vil, men for en liten stund siden måtte vi kun ikle oss skjørt som ikke skulle bestige ankelen- for ankelen var opphissende for menn.

Frigjøringskampen har reddet oss, og idag er vel bare utfordringen lik lønn og mindre press på utseende, eller hva?

Nei. Det finnes fortsatt norske kvinner som ikke har eierskap over egen kropp.

Jeg kjenner jenter som unngår å delta i fritidsordningen fordi de er blitt lært at jomfruhinnen kan sprekke av fysisk aktivitet, noe de ønsker å unngå så bryllupsnatten ikke blir fatal.

Jeg kjenner til jenter som til og med etter mastergrader må forbli hjemmeværende fordi mannen er redd hun skal være utro på arbeidsplassen.

Jeg kjenner til jenter som er utstøtt og kraftig hånet av sitt eget miljø for at de enten er skilt eller har inngått et forhold med en utenfor de rammene som er satt. Det verste er de som lever ulykkelige i mislykkede ekteskap og ikke våger å skille seg i frykt for hva konsekvensene kan være.

Jeg kjenner til jenter som er blitt presset til å gifte seg med en de har svært lite kjennskap til, og er tvunget til å leve et liv som tjenestepike for sin mann i stillhet.

Jeg kjenner til jenter som kler seg sømmelig når de går ut døra, men kler av seg til singlet og slår ut håret når de er sikre på at de som vil dem fysisk vondt for å være uanstendig ikke er til stede.

Og jeg kjenner til ei jente som har utviklet vaginismus,en psykisk tilstand som gjør det umulig for henne å ha samleie eller bruke tamponger, kun fordi familien førte skremselspropaganda mot sex fra da hun var liten. I dag er hun gift med en hun elsker, men greide ikke å gå til sengs med han før etter en rekke samtaler med samlivsterapaut.

Feminister, vit at en gruppe kneblede norske jenter med minioritetsbakgrunn beundrer deres mot til uttale dere fritt om seksualitet, men vit også at man er svært skuffet over hvor fokuset ligger i dagens kamp mot et mer fordomsfritt samfunn rundt sex og samliv.

Menn som ble generalisert under Knausgårds påstand greier seg, gjør de ikke? Det er disse jentene som trenger knallhard støtte.

Dere raser mot Eia og Knausgård, men hvor var de sinte innleggene fra feminister da fetteren (med støtte fra miljøet) til tvangsutsatte "Fatima" fra NRK Brennpunkt voldtok henne? Og vil det dukke opp frustrerte debattinnlegg fra ressurssterke kvinner etter søndagens kronikk fra «Aisha» som etter familiens ønske fikk fastlegen til å sjekke om hun var jomfru som fjortenåring? Det er snakk om norske kvinner og barn.

Mens dere kan snakke offentlig i riksaviser om hvordan det er å knulle Knaus opp og ned i mente, risikerer vi å bli slått ned til blods for å i det hele tatt tenke tanken høyt.

Mens dere kan diskutere kjendisfetisher ved middagsbordet, og samtidig le av det, risikerer vi å bli jaget etter med kniv kun fordi vi hang opp plakater av en halvnaken Brad Pitt på jenterommet.

Mens dere ikke kunne brydd dere mindre om hva folk mener når dere renser ganen til kjæresten deres i det offentlige rom, risikerer vi bokstavelig talt livet vårt når vi forelsker oss i "feil" person.

Dette er viktig problematikk som behøver en sterk dose feminisme fra kvinner og menn uansett bakgrunn. Jeg etterlyser derfor samarbeid i en ny og hard frigjøringskamp mot et mannsdominert seksualhierarki.

Kjære feminister, det skjer i Norge