SKJEBNEÅRET: Får Ap-leder Jonas Gahr Støre makten etter valget neste år, vil han forsøke å hindre at globaliseringen bare tjener de rike. Samtidig beklager han en EØS-dom fra Høyesterett.

Juleintervju

I dette romjulsintervjuet beklager Jonas Gahr Støre en fersk dom fra Norges Høyesterett. Men først skal 2016s to politiske jordskjelv oppsummeres: brexit og «The Donald».

Han vokter seg for å slå dem i hartkorn. Britenes farvel til EU og Donald Trumps valgseier i USA er forskjellige fenomener som sier ulike ting om landene de har oppstått i, mener Ap-lederen. Men de to protestvalgene har likevel noen fellestrekk som sosialdemokratiet må være på vakt for – også i Norge:

– Signaler fra USA og Storbritannia er ofte et frampek på det vi kan vente oss på det europeiske kontinentet, også nord i Europa. Derfor er lærdommene fra USA og Storbritannia også viktige for oss, sier han.

Jonas Gahr Støre • 56 år, fra Oslo, gift, tre barn. • Partileder i Arbeiderpartiet siden 2014. • Innvalgt på Stortinget fra Oslo siden 2009. • Var utenriksminister og helse- og omsorgsminister i Stoltenberg II-regjeringen. • Utdannet statsviter med bakgrunn fra embedsverket og humanitære organisasjoner, blant annet som generalsekretær i Norges Røde Kors fra 2003 til 2005.

Noen taper

Støres analyse av fellestrekkene er denne: I begge land sviktet politikerne dem «som ikke hang med på globaliseringen». Gjennomgående dårlig eller fraværende fordelingspolitikk, med opphav i Thatcher og Reagens nyliberalisme, kombinert med industrielle skifter og ny teknologi i arbeidsmarkedet, ga 30 år med økende ulikhet og en stadig «voksende andel av befolkningen som opplever at toget forlater perrongen uten dem».

– Selv om globalisering er positiv for verdiskapingen, er ikke veksten likelig fordelt. De med kapital, teknologi og høy utdanning kommer stort sett ut på pluss-sida, mens de med lav utdannelse og som har jobber som blir overflødige, er sårbare, sier Støre.

Svaret på høyrepopulismens frammarsj må ifølge Støre derfor være sosialdemokratisk politikk av klassisk merke: en politikk for retteferdig fordeling, samarbeid med fagbevegelsen og det organiserte arbeidslivet og stor satsing på kunnskap og kompetanse, slik at folk kan henge med i arbeids­livets omskiftninger.

– Men du blir ikke skeptisk til frihandel i seg selv eller de aktuelle frihandelsavtalene?

– Jo, jeg er skeptisk til avtaler som ikke følges av regionalt samarbeid og en aktiv fordelingspolitikk på hjemmebane. Men det er først og fremst et spørsmål om politisk vilje i de enkelte landene. Det er ingen løsning å slutte med internasjonal handel, som har vært så viktig for den økonomiske utviklingen i verden siden andre verdenskrig. Og få land har mer på spill her enn Norge. Vi trenger virkelig regler for frihandel mellom land og blir svært sårbare om proteksjonisme og makt etter kjøttvekta setter inn.

Beklager dom

Nå kommer vi til dommen. Tidligere denne måneden kom Høyesterett med en dom som har fyrt opp EØS-motstanderne i fagbevegelsen. Den handler om havnearbeidere i Drammen og deres kamp for tariffavtale med fortrinnsrett.

De organiserte havnearbeiderne har i over hundre år hatt fortrinnsrett til å drive laste- og lossearbeid i havnene. Denne retten ville Norsk Transportarbeiderforbund forsvare og varslet boikott overfor det danske rederiet Holship for å presse selskapet til å skrive under på tariffavtale. Boikotten går ut på å hindre Holships ansatte å losse og laste skip selskapet mottar i Drammen havn.

I Høyesterett kom et flertall av ti dommere til at boikotten er ulovlig, fordi den har som formål å beskytte en fortrinnsrett som er i strid med EØS-avtalens regler om fri etableringsrett.

Flertallet kom også til at EØS-loven går foran ILO-konvensjonen som skal sikre havnearbeidere ordnede arbeids- og lønnsvilkår.

– Jeg beklager den dommen og hvordan den stiller en etablert praksis i norsk avtaleverk opp mot etableringsretten i EØS, sier Støre.

– Jeg vil være varsom med å trekke for vidtgående konklusjoner, som noen gjør, om at opparbeidete rettigheter i norsk arbeidsliv nå er satt på sidelinjen eller satt en strek over. Det er ikke tilfelle, og i dommen forsøker Høyesterett å balansere grunnleggende fagforeningsrettigheter opp mot etableringsretten. Slik jeg leser dommen, er det uenighet i Høyesterett om avveiningen, fortsetter Støre og viser til at hele sju dommere tok dissens.

– Du avviser at dommen etablerer en rang mellom EØS-avtalen og rettighetene?

– Høyesteretts dom har ikke betydning for andre tariffavtaler. Den ser på den helt spesielle situasjonen ved havnenes administrasjonskontorer opp mot etableringsretten, altså andre selskapers rett til å drive tilsvarende virksomhet. Andre norske doms­instanser har ment at det var en praksis som kunne fortsette, flertallet i Høyesterett mente ikke det. Det stiller jeg meg undrende og kritisk til. Jeg legger også til grunn at losse- og lastearbeid skal kunne tariffreguleres også etter denne dommen. Det er mulig det må gjøres på en annen måte enn i dag. Det er i så fall partenes ansvar, men Arbeiderpartiet vil aktivt medvirke til at det ikke oppstår sosial dumping i norske havner.

Skal gi trygghet

I en urolig verden er «trygghet» i ferd med å bli et viktig ord for norske, ansvarlige styringspartier. Arbeiderparties alternative statsbudsjett for 2017 kom med slagordet «Arbeid, muligheter, trygghet». Samtidig har Høyre i sitt utkast til nytt partiprogram byttet ut «Nye ideer, bedre løsninger» med «Bedre løsninger trygger Norge».

– Aner du en økende etterspørsel etter trygghet blant norske velgere?

– Ja, jeg opplever en økende grad av usikkerhet og bekymring med hensyn til de store begivenhetene i verden, som klimaendringene, humanitære katastrofer, terror og den politiske utviklingene i land som USA og Russland. Og så er det en uro her hjemme knyttet til høy ledighet og mer usikkerhet i arbeidslivet.

Hvis valgkampen fram mot neste års stortingsvalg blir en duell mellom Høyre og Ap om hvilket parti som er tryggest, er Støre allerede godt i gang. Ap hamrer på regjeringen for rekordhøy arbeidsledighet, lav jobbvekst og uansvarlig oljepengebruk. Etter budsjettkaoset i høst skrev Støre i en kronikk i Dagens Næringsliv om «Det uansvarlige Høyre». Hans budskap var at hver gang Høyre har hatt regjeringsmakt siden krigen, har de brukt uansvarlig mye penger.

– Er en Ap-regjering tryggere enn en Høyre-regjering?

– Ja. Og det var på sin plass å påpeke at Høyre, i strid det bildet de prøver å gi om at de er en garantist for en sikker økonomisk politikk, faktisk har etterlatt seg en økonomi i stor ubalanse hver gang de har hatt regjeringsansvar. Det skjedde etter den borgerlige regjeringen på 1960- og inn på 70-tallet, det skjedde under Willoch-regjeringen, som Ap måtte rydde opp i 1986, og det var også situasjonen for Bondevik II-regjeringen, som hvert år brukte mer oljepenger enn handlingsregelen tilsa, svarer Støre.

– Det er en konsekvens av at de skal forene to uforenelige hensyn: på den ene sida store skattekutt, som svekker inntektssida på statsbudsjettet, og samtidig store utgifter til andre ønskete formål. Da klarer de ikke å holde disiplinen.

Støre mener poenget er godt illustrert i nasjonalbudsjettet, der regjeringen selv innrømmer at det ikke er rom til å øke oljepengebruken med mer enn fire milliarder kroner per år de neste årene. Solberg-regjeringen har i snitt økt oljepengebruken med 22,5 milliarder kroner i snitt hvert år.

– Det tegner bildet av en bråstopp, som en kommende regjering vil få store utfordringer med å håndtere, sier Støre.

– Ja, hvordan vil vi merke bråstoppen dersom du overtar?

– Vi må hindre at det blir en bråstopp. Denne regjeringen har brukt store deler av handlingsrommet på skattekutt som vi ikke kommer til å prioritere. Men også vi må forberede oss som regjeringsalternativ på at det på at det blir tøffere prioriteringer framover, på hva vi faktiske kan satse på. Handlingsrommet blir mindre. Så må vi arbeide for at det kan skje gradvis, svarer Støre, som holder som sitt største ankepunkt mot regjeringens ekspansive finanspolitikk at den ikke har «lykkes med sitt viktigste oppdrag: å begrense arbeidsledigheten».

– Den er den største på 20 år, og det skapes nesten ikke nye arbeidsplasser, sier han.

Marcus og Martinus

Støre er ikke alene om å være kritisk til regjeringens oljepengebruk. NHOs sjeføkonom Øystein Dørum har på Klassekampens oppfordring regnet ut at oljefondet vil være tomt i 2043 dersom man fortsetter å øke oljepengebruken i samme tempo som Solberg-regjeringen har i denne stortingsperioden. I en NRK-debatt ble poenget formulert fra Ap-nestleder Hadia Tajik slik: Det betyr at fondet er tomt når popbrødrene Marcus og Martinus på 14 år er like gamle som Høyre-nestleder Bent Høie er i dag.

– Oljepengebruken i Aps alternative budsjett for 2017 er bare fire milliarder lavere enn regjeringens. Og dersom en gjør en tilsvarende beregning, men med Aps innfasingstempo fra forrige gang dere satt i regjering, er fondet tomt i 2055, eller når Marcus og Martinius er like gamle som Jens Stoltenberg er i dag. Er forskjellen på uansvarlige Høyre og ansvarlige Ap litt over ti år med oljepenger igjen på konto?

– Du må tilpasse farten etter terrenget. Det er poenget. Oljeformuen var ment å være en økonomisk ressurs for framtidige generasjoner, som vi også skal høste av. Men måten denne regjeringen håndtert oljepengebruken på, samtidig som de svekker inntektene til statsbudsjettet, er ikke bærekraftig. Det er vårt poeng.

Historisk Ap-leder?

I valgkampens oppvarmingsrunder har statsminister Erna Solberg (H) sagt at Støre kan bli en historisk Ap-leder, fordi han vil være den første som går til valg uten å kunne fortelle velgerne hvem han vil danne flertall med.

Støre sier han smiler av angrepet:

– I 2013 sa Erna at Høyre gjorde en feil i 2005 i å terpe på hvor ille det ville bli å få SV i regjeringen. I ettertid sa hun at den retorikken ikke virket. Hun burde ha selvinnsikt til å tenke tilbake til det hun sa da, for jeg tror ikke folk lar seg skremme av hvordan en Ap-regjering vil finne sitt parlamentariske grunnlag, svarer Støre.

– Forskjellen i 2017 er at vi også holder døra åpen for sentrum, svarer Støre, og kommer med følgende stikk:

– Hvem skal hun regjere med? Hun binder seg stadig sterkere til Frp, og til mer ytterliggående stemmer i Frp, og opplever at hennes samarbeidspartnere sier at det er uaktuelt å regjere med dem. Og KrF har som sitt første punkt i sin samarbeidsavklaring at denne regjeringen bør byttes ut. Det lekker i båten hennes, og hun burde være mer opptatt av å reparere den enn å se hen til andre skip som seiler godt om dagen.

Politikken avgjør

– Men hvis det kommer til at du kan velge mellom SV og KrF, hva velger du da?

– Det valget tar jeg ikke her nå med Klassekampen. Men det må være politikken som avgjør. Hva er oppgavene vi skal løse i de spennende, krevende årene i 2017–2021? Og hvem er det som kan føle seg trygge og inspirerte til å være med på et sånt lag. Det er det handler om.

– På enkelte målinger gjennom året har du fått et flertall som har vært avhengig av Rødt og MDG. Er du redd det kan bli vel mye strekk i laget?

– Nei, jeg er ikke det. For det grunnleggende spørsmålet er om det flertallet som denne regjeringen bygger på, består. Består det ikke, oppstår det en helt ny diskusjonen om hvordan du kan få en ny regjering. De som tror at Ap vil basere sitt regjeringsprosjekt på meninger og posisjoner som står oss fjernt, tar feil. Vi vil føre en gjenkjennelig og trygg politikk, svarer Støre og ramser opp: «rettferdig fordeling», «en god balanse mellom by og land», «ta vare på norske naturressurser», «ikke selge ut norske fellesskapsinteresser» og «stoppe privatisering av viktige fellesskapsoppgaver».

– Denne linja tror jeg kan få flertall godt utover Arbeiderpartiet.

– Tror du at du kan få drive en så omfordelende politikk som du ønsker om du samarbeider med sentrum? Vil ikke Ap gå til høyre da?

– Tyngdepunktet blir uansett Ap, og vi er et parti for retteferdig fordeling. Går vi inn i regjering, er det for å gjennomføre en slik politikk.

– Til slutt: Tror du 2017 blir et bedre år enn 2016?

– På slutten av året har vi alltid en tendens til å tenke at dette året ble dramatisk og begivenhetsfullt, men det neste året ligger åpent foran oss. På slutten av 2015, etter flyktningsituasjonen, tenkte vi at 2016 ville gi nye muligheter. Det har det gjort, men året kom også med store dramatisk hendelser. Og med all sannsynlighet vil 2017 være det samme.

kjetils@klassekampen.no