Efter de voldsomme stigninger i schweizerfranc går internationale investorer nu efter den danske krone.

Hedgefonde og andre internationale investorer spekulerer i, at det danske valutabånd til euroen vil blive kappet, ligesom Schweiz torsdag fjernede det loft, som har holdt francen stabil over for euro siden 2011.

Den danske krones bånd til euro tillader faktisk udsving på 2,25 procent i forhold til euroen, men Danmark har valgt et strammere udsvingsrum på bare 0,5 procent og spejler traditionelt euroen meget præcist.

Dermed er selv små udsving bemærkelsesværdige, fastslår Jan Størup Nielsen, senioranalytiker i Nordea. Og siden eksplosionen i schweizerfranc torsdag har der netop været usædvanligt store bevægelser i kronekursen.

Bevægelserne i kronen og dens udvikling over for euroen viser en temmelig kraftig styrkelse. Fredag var vi helt nede omkring en kurs på 7,43 - det niveau skal vi helt tilbage til 2012 for at finde sidste eksempel på. Det vidner om mere end bare almindelig interesse,« siger Jan Størup.

Faktisk vurderer han, at de internationale spekulanter har lugtet blod efter hjemtagningen af store gevinster i schweizerfranc, og nu går efter næste offer med fastskursaftale.

»Det er ikke en søgen mod Danmark som sikker havn, der driver det her, det tror jeg ikke på. Der skete nogle ting i sidste uge, som gør, at investorerne har fået store gevinster og nu forsøger at gøre det samme én gang til,« vurderer Jan Størup.

Når internationale investorer køber stort op i den danske krone, går Nationalbanken omvendt ind og svækker den for at kunne fasthold spændet til euroen så tæt på den officielle paritetskurs 7,46038 som muligt. Konkret sker det ved, at de sælger kroner på de internationale markeder, hvorved den danske reserve af udenlandsk valuta vil vokse.

Vi får imidlertid ikke indblik i Nationalbankens køb og salg samt størrelsen på valutareserven, før den faste udmelding, som næste gang offentliggøres i februar.

Allerede inden den dramatiske udvikling i Schweiz var det imidlertid ventet, at Nationalbanken vil sætte renten ned torsdag. Den forventning er kun styrket med den seneste udvikling.

»En dansk rentenedsættelse var en del af vores forventninger allerede inden begivenhederne i Schweiz. Spørgsmålet er så nu, om det er nok med en rentenedsættelse, eller om der vil være brug for flere. Nationalbanken vil hellere tage lidt for lidt end lidt for meget, og det taler for, at de vil nøjes med 10 basispunkter. De kan jo altid følge op med endnu et cut senere hen,« siger Jan Størup.

Han afviser fuldstændig, at Danmark vil skippe fastkurspolitkken. Nationalbanken vil allerhøjst droppe målsætningen om at holde det helt snævre spænd på 0,5 procent.

»Nationalbanken har de instrumenter, de skal bruge for at forsvare fastkurspolitikken. Der er selvfølgelig grænser for, hvor meget de kan sætte renten ned, men de kan blive ved med at sælge danske kroner. Det eneste punkt, jeg kan se, hvor de kan slække på bindingen, er, at lade kronen svinge de 2,25 procentpoint fra centralpariteten, som den faktisk har lov til,« siger Jan Størup.

Han tror dog, at Nationalbanken vil køre »business as usual« så længe som overhovedet muligt for ikke at stække troværdigheden.

»Den klareste forskel mellem fastkurspolitikkerne i Danmark og Schweiz, er, at deres valutaloft i 2011 blev indført som et midlertidigt instrument, som det hele tiden har været mening, skulle fjernes igen. Det kom pludseligt og som en overraskelse, men ikke desto mindre var det en midlertid foranstaltning. I Danmark er det almindelig kendt at fastkurspolitikken er en permanent foranstaltning, og vi har haft den i 30 år. Det, som Nationalbanken helst vil, er at holde fast i den strategi de hele tiden har brugt. Så holder de det snævre bånd til euroen.« siger Jan Størup.

Et massivt inflow fra udenlandske investorer har på det seneste gjort det historisk dyrt for den schweizistiske centralbank i Zürich at holde på valutaloftet, og med udsigt til kvantitaltive lempelser fra den Europæliske Centralbank, ville øvelsen blive endnu sværere.

Alt i alt blev det for meget, og for at holde presset tilbage sænkede centralbanken den i forvejen negative indlånsrente fra minus 0,25 procent til minus 0,75 procent, og satte altså francen fri. Det fik valutaen til at eksplodere i en umiddelbar styrkelse på 39 procent, som dog senere stabiliserede sig i et noget lavere niveau.