Mandelas død har endnu en gang aktualiseret diskussionen om Danmarks stillingtagen til apartheid. Ikke blot holdt borgerlige politikere som Pia Kjærsgaard (DF) og Brian Mikkelsen (K) længe fast i støtten til det sydafrikanske regime, også på myndighedsplan blev samarbejdet ved i lang tid.

I 1968 besluttede ledelsen af Politiets Efterretningstjeneste at indlede et formaliseret samarbejde med SASS. Det skulle være en »uofficiel kontakt« med et par møder om året, hvor de to tjenester ifølge PET-Kommissionens beretning fra 2009 bl.a. drøftede »terrorisme og konkrete sager om kriminelle aktiviteter«.

SASS’ interesse i oplysninger om apartheidstyrets kritikere var åbenbar: I 1980’erne udvidede det trængte regime sine angreb på apartheidmodstandere både i nabolandene i det sydlige Afrika og i Europa. Således blev den britiske anti-apartheidbevægelses kontor i London raseret af en bombe, og flere fremstående apartheidmodstandere blev dræbt eller lemlæstet af brev- eller bilbomber.

Først i 1985 valgte PET at indstille det uofficielle samarbejde og de halvårlige møder med SASS, fordi »man af politiske årsager var afskåret fra at besvare de sydafrikanske forespørgsler«, som kommissionen skriver. Det uformelle samarbejde fortsatte altså hele ni år efter Soweto-massakren i 1976, hvor 175 skoleelever blev dræbt af politistyrker og blev først indstillet to år efter, at opstandene i de sorte townships tog fart fra 1983.

PET-Kommisionen har ikke fundet »tegn på«, at PET har udleveret oplysninger om danskere til SASS, men garantere 100 procent tør kommissionen ikke. I 1989 ransagede politiet Sydafrikakomiteens lokaler i København og beslaglagde bl.a. medlemskartoteket, som PET fik adgang til, og kommissionen vurderer her, »at PET sandsynligvis ikke har videregivet oplysninger fra ransagningen til den sydafrikanske tjeneste.«

Samlede information

Ifølge sydafrikaneren Hennie Heymans, tidligere politimand og medlem af den berygtede Security Branch, kendte sikkerhedstjenesten »godt til dansk bistand til sydafrikanske studerende og ’frihedskæmpere’, og vi kendte til skandinavernes missionærvirksomhed i det sydlige Afrika. Vi havde vores egne politispioner og agenter i diverse lande.«

Selv har Hennie Heymans dog aldrig set informationer fra PET: »På et personligt plan stødte jeg aldrig på information, der stammede fra den danske efterretningstjeneste. Det er sandheden. Men samtidig vil ingen efterretningsofficer udpege en kilde. Vi fra den gamle politistyrke i Sydafrika beskytter stadig vores kilder.«

Professor Gavin Cawthra, leder af center for forsvars- og sikkerhedsstyring på Wits Universitet, påpeger, at den sydafrikanske sikkerhedstjeneste var »ret effektiv til at infiltrere ANC og alle græsrodsorganisationerne«.

»Sydafrika var altid meget bekymret for den internationale anti-apartheidbevægelse. Og den var relativt stærk i Danmark. Så jeg er sikker på, at den sydafrikanske efterretningstjeneste samlede så mange informationer om den, som de kunne. Nogle gange iværksatte de hemmelige operationer, men jeg kan ikke huske at have hørt om det i Danmark. Hvis Danmark og Sydafrika delte oplysninger, så var de sandsynligvis selektivt udvalgte.«

Alle blev registreret

I 1980’erne rettede PET stor opmærksom mod den danske anti-apartheidbevægelse. Det fremgår af PET-Kommissionens beretning, at der blev oprettet emnesager om bl.a. Sydafrikakomiteen i København, fordi, som kommissionen skriver, komiteen »havde markeret sig som en meget militant gruppe«. Fra midten af 1980’erne havde PET fået tilladelse til, at »tilknytning til BZ-miljøet« var tilstrækkelig registreringsgrund, og på den baggrund kunne anti-apartheid aktivister over en bred front registreres:

»Der var således flere BZ-aktivister blandt medlemmerne, og det var en kendt sag, at de havde taget aktivt del i flere af aktionerne«.

Ikke mindst havde de danske udløbere af den internationale boykotkampagne mod olieselskabet Shell PET’s interesse. Der var ifølge kommissionen størst fokus på de aktiviteter, der udsprang fra BZ-miljøet, nemlig »brandstiftelse, groft hærværk, ulovlig indtrængen, tyverier, telefonchikane, rudeknusninger, bemaling, overskæring af påfyldsslanger«, ligesom Shell og dets danske datterselskaber blev udsat for en »hetz«, der medførte »økonomiske tab«.

PETs efterforskning mod anti-apartheid-aktiviteterne bestod bl.a. af »posttilbageholdelse, telefonaflytning, ransagninger, kildeindberetninger, korrespondance med udenlandske efterretningstjenester samt observation«, skriver kommissionen.

Den nu afdøde tidligere PET-agent Anders Nørgaard deltog således i flere af Sydafrikakomiteens aktioner, bl.a. protesterne mod SAS’ ruteflyvninger til Sydafrika, hvor startbanerne i lufthaven blev forsøgt blokeret.

Kommissionen noterer, at skønsmæssigt ca. 1.500 personer i alt deltog i aktiviteterne:

»Skønt der var tale om et forholdsvis lille antal personer, organiserede de sig i et større antal grupper, der ofte befandt sig i indbyrdes kampe«.