Tieteen, ihmisoikeuksien ja hyvinvoinnin suojelemiseksi.

Miksi kukaan ryhtyy vapaaehtoisesti niin epäkiitolliseen tehtävään kuin pyhien kirjoitusten arvosteluun? Koska tiede, järki, ihmisoikeudet ja koko elämänkaikkeuden hyvinvointi ovat uhattuna.

Tässä kirjoituksessa pyrin oikomaan yleisimpiä väärinkäsityksiä, joita edellisestä kirjoituksesta saamassani palautteessakin nousi jälleen esiin.

Väärinkäsitys 1: Pyhät kirjoitukset ovat tieteen esteenä ehkä Amerikassa ja Lähi-idässä, mutta ei Suomen kaltaisessa maallistuneessa yhteiskunnassa.

Suomalaisten enemmistö (58%) ei ole täysin samaa mieltä siitä, että "ihminen on kehittynyt vuosimiljoonien aikana muista, varhaisemmista eläinlajeista" (Tiedebarometri 2013 pdf, s. 76). Tiedebarometrin mukaan evoluution epäily on selvässä yhteydessä luottamukseen kirkkoa kohtaan. Kirkkoon vahvimmin luottavat kiistävät evoluution merkittävän laajasti.

Lukemattomat todisteet osoittavat evoluution todeksi, joten epäily ei perustu järkeen vaan tunteeseen joka syntyy kun pyhä koetaan uhatuksi. Evoluution laaja kiistäminen ei selity tietämättömyydellä tai edes huonolla koulutuksella, sillä uskonnottomien keskuudessa ongelma on harvinainen.

Evoluutio on elämän alkuperän ymmärtämisen lisäksi korvaamaton työkalu genetiikan sekä eläin- ja kasvinjalostuksen ohella esimerkiksi tietojenkäsittelytieteen ja lääketieteen sovelluksissa. Parhaimmillaan luonnonvalinnan periaatteet saattavat soveltua aina fysiikkaan ja kosmologiaan asti. Moniko evoluution opetusta vastustava uskova kieltäytyy tehokkaasta hoidosta tuskalliseen sairauteensa vakaumuksensa vuoksi?

Pyhiin kirjoituksiin vetoamalla vastustetaan myös kantasolututkimusta, joka on eräs lupaavimpia lääketieteen tutkimuslinjoja ja voi tulevaisuudessa johtaa mullistaviin hoitomuotoihin parantumattomina pidettyihin sairauksiin ja vaurioihin. Eri uskontokuntien kannat selviävät EuroStemCellin sivulta avautuvan pdf-tiedoston sivuilta 4-5.

Viimeisenä muttei vähäisempänä voi vain arvailla kuinka suuren vahingon tieteen ja järjen kehitykselle aiheuttaa se, että lapsille opetetaan pyhien kirjoitusten myyttejä totena nykyaikaisen, näyttöön perustuvan tieteellisen todellisuuskäsityksen sijaan.

Väärinkäsitys 2: Raamattu on historiallinen teos, jota ei enää oteta todesta.

Näinhän se terve järki sanoisi, mutta suomalainen yhteiskunta osoittaa muuta. Esimerkiksi tasa-arvoisen avioliittolain vastustuksen syytä ei tarvitse Raamattu-uskoa kauempaa hakea. Abortin, eutanasian, ehkäisyn, naispappeuden ja muiden hyvinvointia edistävien ihmisoikeuksien vastustus tulee samasta leiristä.

Viime viikolla julkaistu kyselytutkimus paljastaa, että Raamattu on maallistuneina pidettyjen brittien mukaan ihmiskunnan arvokkain kirja. Valintaa perusteltiin laajalti sillä, että Raamattu opettaa kuinka olla hyvä ihminen. Ne jotka uskovat hyvyytensä perustuvan Raamattuun, eivät joko ole lukeneet sitä tai eivät ymmärrä lukemaansa, huomauttaa Newarkin eläköitynyt piispa John Shelby Spong kirjassaan The Sins of Scripture.

Väärinkäsitys 3: Nykyään Raamattua tulkitaan vain vertauskuvallisesti.

Mitä vertauskuvallista on seksuaalivähemmistöjen, kitumalla kuolevien, naisten ja muiden Raamatun voimalla sorrettujen ihmisten kärsimyksissä? Entä HIV-epidemian runtelemassa Afrikassa kondomikieltoa levittävien lähetyssaarnaajien aiheuttama kuolema ja kärsimys – onko sekin vain vertauskuvallista?

Miksi nyky-Suomen lakeja säädettäessä tulisi ylipäätään huomioida vuosituhansien takaisia, Lähi-idässä kirjoitettuja tekstejä edes vertauskuvallisesti, kun käytettävissämme on koko historian ja nykyaikaisen tieteen tuottama ymmärrys ihmisestä ja muusta luonnosta?

Väärinkäsitys 4: Uskonto ei uhkaa yhteiskuntaa.

Uskonnon kavaluus piilee sen erityisasemassa, jota laeilla suojataan. Erityissuoja arvostelulta johtaa pahimmillaan siihen, että kokonaiset kansat uskovat myytteihin ja lakeihin, joita vain sairaimmat ja järjettömimmät voisivat kannattaa yksinään. Suomen tilanne on toki nykyisellään verrattain hyvä, etenkin suhteessa Lähi-itään, joka toimii varoittavana esimerkkinä uskonnon otteesta ihmiseen: siellä uskosta luopuminen on kielletty kuolemanrangaistuksen uhalla. "Tämän jykevämmin ei mikään meemi voi jatkuvuuttaan varmentaa. Lapsi saa uskonnon syntymälahjaksi eikä voi sitä menettää menettämättä samalla henkeään", kuten fyysikko Kari Enqvist osuvasti asian ilmaisee (Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat, s. 134).

Lähi-idässäkin lymyää epäilijänsä, vaikka eivät virallisissa tilastoissa näykään. Tästä osoituksena biologi Richard Dawkinsin menestyskirjan The God Delusion (suom. Jumalharha) epävirallista arabiankielistä käännöstä ladattiin verkosta yli kymmenen miljoonaa kopiota, joista kolme miljoonaa Saudi-Arabiaan – maahan, jossa uskonnottomat on julistettu virallisesti terroristeiksi! Käännöksen on muuten tehnyt Ruotsissa asuva irakilainen Bassam Al-Baghdadi – maahanmuutolla on etunsa, vaikka niitä ei aina paikallisten ole helppo arvostaa.

Väärinkäsitys 5: Uskonto ei uhkaa järkeä.

Suurena uskonpuhdistajana juhlittu Martti Luther ilmaisi asian kiertelemättä (englannista suom. Kimmo Pietiläinen): "Järki on uskon suurin vihollinen; se ei milloinkaan tule hengellisten asioiden avuksi, vaan yleensä se taistelee Jumalan sanaa vastaan ja kohtelee halveksien kaikkea, mitä Jumalasta tulee. - - Sen joka haluaa olla kristitty, tulee repiä silmät päästä järjeltään. - - Järki tulee tuhota kaikista kristityistä." Nämä sanat siis mieheltä, jonka nimeä valtionkirkkomme kantaa.

Jyrkän juutalaisvastaisella propagandallaan Luther myös osaltaan kylvi sitä viljaa, joka natsien oli helppo myöhemmin niittää.

Lutherilla oli kantansa myös tieteeseen: “Tämä typerys [Kopernikus] haluaa kumota koko tähtitieteen; mutta pyhä kirjoitus kertoo kuinka Joosua käski Auringon pysyä paikallaan, ei Maan". Nykyaikaisen tieteen synty tunnetaan kopernikaanisena vallankumouksena – aika hyvin typerykseltä! Järjessä on järkeä.

Kun järki sokaistaan, kaikenkarvaiset uskonkauppiaat ovat äkkiä kukkarollasi.

Väärinkäsitys 6: Uskonto ei aiheuta pahaa, vaan pahat ihmiset väärinkäyttävät uskontoa.

Ihminen ei elä tyhjiössä, vaan käyttäytyminen määräytyy – fysiikan lakien ehdottomuudella – yksilön ja ympäristön vuorovaikutuksesta. Niinpä uskonnollisten julmuuksienkin aiheuttaja on aina sekä uskonto että siihen uskova ihminen yhdessä. Ihmistä emme voi emmekä halua poistaa, joten jo vahinkojenkin välttämiseksi kaikki turhat vaaratekijät on järkevintä poistaa ympäristöstä. Turhiin vaaratekijöihin lukeutuvat kaikki huonekalujen terävistä kulmista lähtien aina julmuuksiin yllyttäviin pyhiin kirjoituksiin.

Väärinkäsitys 7: Uskonnolliset terroristit ovat sisäsyntyisesti hulluja, jotka keksisivät oikeutuksen julmuuksilleen ilman uskontoakin.

Aivotutkija Sam Harrisin kirja Letter to a Christian Nation (suom. Kirje kristitylle kansalle) nosta esiin sen usein vaietun tosiasian, että monet terroristit ovat olleet vahvaa uskonnollisuuttaan lukuun ottamatta tavallisia perheellisiä. Tässä hieman mukailemani ote Harrisin kirjasta:

Syyskuun 11. päivän terroristit olivat korkeasti koulutettuja, keskiluokkaisia ihmisiä jotka eivät olleet poliittisen sorron kohteena. Sen sijaan he viettivät huomattavasti aikaa paikallisessa moskeijassaan puhumassa vääräuskoisten turmeluksesta ja marttyyreitä odottavista nautinnoista paratiisissa.

Monenko arkkitehdin ja insinöörin täytyy vielä lentää kaappaamansa matkustajakone pilvenpiirtäjän kylkeen, ennen kuin myönnämme että uskonnollinen väkivalta ei selity pelkästään koulutuksen puutteella, köyhyydellä ja politiikalla? Totuus, niin käsittämättömältä kuin se kuulostaakin, on tämä: vuonna 2014 henkilöllä voi olla riittävät varat ja äly rakentaa ydinpommi, ja silti uskoa että hänet palkitaan itsemurhaiskustaan ikuisella onnella paratiisissa. Tätä tosiasiaa maallistuneiden, suvaitsevaisten ja maltillisten on ollut hyvin vaikea ymmärtää ja hyväksyä. Heidän ymmärtämättömyydelle on yksinkertainen selitys: he eivät vain tiedä millaista on, kun todella uskoo pyhiin kirjoituksiin joka solullaan.

Jos ajattelet että terroristit eivät ole oikeita uskovia, niin huomaa, että oikeaa uskontoa ei ole olemassakaan.

Väärinkäsitys 8: Jos arvostelet pyhiä kirjoituksia, vihaat ja sorrat niihin uskovia ihmisiä.

Kaikkia ideoita saa arvostella, ankarastikin, kun sen tekee reilusti: asiakeskeisesti, rakentavasti, osuvasti, vääristelemättä ja henkilökohtaisuuksiin menemättä. Näiden ihanteiden mukaisesti pyrin arvosteluni ilmaisemaan. Arvostelu kannattaa aina kohdistaa itse tekstiin, eikä lukijan omaan tulkintaan. Rivien välistä lukiessa voi helposti unohtua mitä riveillä sanotaan.

Väärinkäsitys 9: Pyhien kirjoitusten arvostelu on jumalanpilkkaa.

Eikö se jos mikä ole jumalanpilkkaa, millaisena pyhät kirjat kuvaavat kaikkivaltiaaksi väitetyn olennon: ihmiskeskeisenä, ahdasmielisenä, kostonhimoisena, ihmisiä ja kansoja julmasti murhaavana, muiden seksielämästä pakonomaisesti kiinnostuneena tyrannina? Kuulostaa vahvasti peloistaan ahdistuneen ihmisen mielikuvitukselta.

Väärinkäsitys 10: Uusi testamentti tuomitsee selvästi Vanhan testamentin julmuudet.

Kunpa tuomitsisikin. Tässä Uuden testamentin otteita, jotka päinvastoin vahvistavat Vanhan testamentin sanoman:

Jeesus ja laki (Matt. 5:17-20): Älkää luulko, että minä olen tullut lakia tai profeettoja kumoamaan. En minä ole tullut kumoamaan, vaan toteuttamaan. Totisesti: laista ei häviä yksikään kirjain, ei pieninkään piirto, ennen kuin taivas ja maa katoavat, ennen kuin kaikki on tapahtunut. Sitä, joka jättää laista pois yhdenkin käskyn, vaikkapa kaikkein vähäisimmän, ja siten opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa vähäisimmäksi. Mutta sitä, joka noudattaa lakia ja niin opettaa, kutsutaan taivasten valtakunnassa suureksi. Minä sanon teille: ellette te noudata Jumalan tahtoa paljon paremmin kuin lainopettajat ja fariseukset, te ette pääse taivasten valtakuntaan.

Kristuksen tunnustaminen (Matt. 10:34-39): Älkää luulko, että minä olen tullut tuomaan maan päälle rauhaa. En minä ole tullut tuomaan rauhaa, vaan miekan. Minä olen tullut nostamaan pojan isäänsä, tyttären äitiään ja miniän anoppiaan vastaan. Viholliset ovat oman talon väkeä. Joka rakastaa isäänsä tai äitiänsä enemmän kuin minua, ei kelpaa minulle, eikä se, joka rakastaa poikaansa tai tytärtänsä enemmän kuin minua, kelpaa minulle. Joka ei ota ristiään ja seuraa minua, se ei kelpaa minulle. Joka varjelee elämäänsä, kadottaa sen, mutta joka elämänsä minun tähteni kadottaa, on sen löytävä.

Ei rauhaa, vaan riitaa (Luuk. 12:49-53): Tulta minä olen tullut tuomaan maan päälle – ja kuinka toivonkaan, että se jo olisi syttynyt! Mutta minut on kasteella kastettava – ja missä ahdistuksessa olenkaan, ennen kuin olen sen läpi käynyt! Luuletteko, että olen tullut tuomaan maan päälle rauhaa? En suinkaan, vaan riitaa! Tästedes saman perheen jäsenet ovat eri puolta: viidestä on kolme kahta, kaksi kolmea vastaan. Isä joutuu vastakkain poikansa kanssa, poika isänsä, äiti tyttärensä ja tytär äitinsä, anoppi miniänsä ja miniä anoppinsa kanssa.

Jeesus (tai hänen käsikirjoittajansa) osuu toki asian ytimeen: uskontomeemi on maailman suurimpia erottelevia voimia, koska sen eri mutaatiot asettavat kantajansa toisiaan vastaan. Ja mutaatioita syntyy aina, fysiikan lakien varmuudella. Usko on viime kädessä henkilökohtainen tunne ja siksi altis muuttumaan.

Uskonsotien keskellä tieteelle tarjoutuu pelastajan rooli, sillä tiede etenee kohti objektiivisuutta, riippumattomuutta luontoa tutkivasta ihmisestä. Kun tehdään tiedettä, samaan tulokseen päädytään olivatpa tutkijat Amerikasta, Lähi-idästä tai Suomesta. Tiede yhdistää, minkä usko erottaa.

Esitän vielä jokaiselle Raamattua (tai muuta pyhää teosta) ihmiskunnan arvokkaimpana kirjana pitävälle haasteen: koosta kirjasi parhaista paloista kokoelma, jota tervejärkisimmätkin skeptikot voivat hyvällä omallatunnolla levittää. Siitä saatan kirjoittaa myönteisen arvostelun.