Mistä on kyse? Tampereen elokuvajuhlat 7.–11. maaliskuuta

Näytöksissä muun muassa Viro 100, Puolan elokuva, maorielokuva ja Queer sekä Arkiston aarteissa mm. Suomi 1918

Kansainväliseen ja kotimaiseen kilpailuun tarjolla yli 4000 elokuvaa, joista loppukilpailuissa yli sata.

Odotetaan n. 30 000 vierasta kotimaasta ja maailmalta ammattilaisista harrastajiin.

Suomalaisten taito ja välineet kuvata elokuvaa olivat aika vähissä, kun maa itsenäistyi 1917. Kokemustakaan ei elävien kuvien tekemisestä juuri ollut, sillä Venäjän vallan loppuaikoina puuha oli ollut kokonaan kiellettyä.

Niinpä myös sisällissodasta on olemassa hyvin vähän aikalaista, kotimaista elävää kuvaa. Ehkä tunnetuin katkelma, Suomen kansallinen sotajoukko, on kuvattu heti sodan päätyttyä. Kuvaaja on taltioinut valkoisten voitonparaatin Helsingissä toukokuun 16. päivänä 1918.

Valokuvia sisällissodasta on enemmän – tosin Tampereella valokuvaaminenkin kiellettiin pian sotatilan julistamisen jälkeen maalikuussa 1918.

Venäläinen filmiryhmä punaisella Tampereella

Tampereella 1918 filmikameran takana olivat venäläiset, hekin vain vähän aikaa.

– Elokuvakamerat eivät Tampereella sisällissodan viikkoina pyörineet kuin yhden kerran helmikuussa, kun Venäjän Kansanvalistus Komissariaatin elokuvakomitean filmiryhmä kuvasi muutaman minuutin Tampereella ja Vilppulassa lyhytdokumenttiinsa Punainen Suomi, kirjoittaa Tampereen elokuvajuhlien pitkäaikainen ohjelmistosuunnittelija Raimo Silius.

– Kansainvälistä filmimateriaalia Suomen sisällissotaan liittyen on koko maasta jonkin verran. Täällä oli kuvaajia paitsi Venäjältä, myös ainakin Ruotsista, Saksasta ja Ranskasta, kertoo puolestaan elokuvatutkija Kimmo Laine.

Laine arvelee, että erimaalaiset kuvaajat ainakin jossain määrin varmistavat sen, että myös näkökulmia Suomen sisällissotaan on useita.

Kotimaisin voimin valmistui heti sodan jälkeen kolme tai neljä loppuselvittelystä kertovaa elokuvaa, mutta Laineen mukaan tämä "hetkellinen tulva" päättyi pian muun muassa filmipulaan.

– Tässä vaiheessa näkökulma oli luonnollisesti voittajan eli valkoisten. Ei esimerkiksi vankileireiltä ole elävää kuvaa.

Elokuvajuhlilla papit ja punaiset naiset

Näkökulma Suomen 1918 sisällissotaan vaihtelee kuvaajan ja aikakauden mukaan. Hiukan yleistäen voi sanoa, että sodan jälkeen näkökulma oli valkoisten, kunnes poliittinen 1960-luku toi esiin punaiset kokemukset ja tulkinnat.

– 60-luku oli jonkinlainen murrosvaihe myös siksi, että silloin vielä elokuvantekijät saattoivat tavoittaa ja puhuttaa sodan kokeneita ihmisiä, sanoo Kimmo Laine.

Tuolloin myös näkökulma pieneni ja tarkentui.

– Tätä ennen oli pyritty jonkinlaiseen kokonaiskuvaan aiheesta, kuten vaikkapa näytelmäelokuva Pohjantähti _teki. _Sen jälkeen fokus tarkentui johonkin tiettyyn ryhmää kuten pappeihin tai punaisiin naisiin. Tai tiettyyn paikkaan, esimerkkinä Tampereen Milavida eli Näsinlinna.

Tampereen elokuvajuhllla ei nähdä kaikkein vanhimpia otoksia sisällisodasta, vaan juuri näitä johonkin osa-alueeseen keskittyviä elokuvia.

Esimerkiksi elokuvajuhlille oman näytössarjansa saneen ohjaaja Seppo Rustaniuksen dokumentit ovat pääosin 1990- ja 2000-luvuilta. Rustanius on syntynyt Tampereella 1940-luvulla.

Tampere tulessa -sarjan tuorein elokuva taas on parin vuoden takaa. Se on Timo Malmin fiktio, ja kertoo punaisista naisista puolustamassa Tampereen raatihuonetta.

Tampereen 48. elokuvajuhlat käynnistyvät tänään keskiviikkona.