Sovellus on käytännössä valmis, mutta hanke jäi kesken ja valtio perii avustuksiaan takaisin kilpailutuspuutteiden vuoksi.

Lasten Kaupunki -virtuaalimaailman parlamenttisali on tyhjillään. Sovellus on käytännössä valmis, mutta hanke jäi kesken ja valtio perii avustuksiaan takaisin kilpailutuspuutteiden vuoksi.

Lasten Kaupunki -virtuaalimaailman parlamenttisali on tyhjillään. Sovellus on käytännössä valmis, mutta hanke jäi kesken ja valtio perii avustuksiaan takaisin kilpailutuspuutteiden vuoksi.

–Aika paljon valtio on syytänyt rahaa, mutta miten ne on käytetty... Se on hyvä kysymys, sanoo asianajaja Jorma Tuomaala, Suomen Lasten Parlamentin säätiön konkurssipesän hoitaja.

Tuomaala on jättämässä lähiaikoina konkurssipesän nimissä raukeamisesityksen, joka päättäisi konkurssimenettelyn varojen puutteessa. Se tarkoittaisi sitä, että rahaa tuskin olisi tulossa myöskään opetus- ja kulttuuriministeriölle, joka alkoi syksyllä periä Suomen Lasten Parlamentin säätiön konkurssipesältä takaisin 510 000 euroa. Ministeriön mukaan säätiö oli rikkonut saamiensa valtionavustusten käytön ehtoja.

Valtio ei näillä näkymin ole saamassa konkurssipesältä rahoja takaisin. Rahaa ei ole.

–Se on ihan tyhjä, Jorma Tuomaala kuvaa Uudelle Suomelle pesän tilannetta.

Konkurssipesä on yksi kolmesta takaisinperintävyyhtiin liittyvästä tahosta. Kaikkiaan opetus- ja kulttuuriministeriö yrittää periä konkurssipesältä, Suomen Lasten Parlamentti -yhdistykseltä sekä Suomen Verkkodemokratiaseuralta takaisin yhteensä 980 000 euroa valtionavustuksia vuosilta 2010 ja 2011.

Rahojen takaisin saaminen on hyvin epätodennäköistä ainakin konkurssipesän sekä Suomen Lasten Parlamentin yhdistyksen osalta, sanoo ministeriön nuorisoyksikön johtaja Georg Henrik Wrede. Pesältä ja yhdistykseltä perittävät saatavat ovat yhteensä noin 550 772 euroa, josta yhdistyksen osuus on siis noin 40 000 euroa.

– Arvioni on pessimistinen, eli ei tule rahaa, Wrede sanoo Uudelle Suomelle.

Verkkodemokratiaseuran tapaus on Wreden mukaan mutkikkaampi. Seura on valittanut ministeriön yli 400 000 euron takaisinperintäpäätöksestä ja hakee siihen oikaisua korkeimmasta hallinto-oikeudesta.

Takaisinperinnässä on kyse useasta toisiinsa linkittyvästä it-hankkeesta: lasten ja nuorten virtuaalitoimintapaikka Agorasta, Lasten Kaupunki -virtuaalimaailmasta sekä Nuorisovaalit 2011 -nettivaalijärjestelmästä.

Koska järjestöjen hankkeet saivat valtionavustuksia, niiden hankinnat olisi ministeriön mielestä pitänyt kilpailuttaa julkisista hankinnoista annetun lain mukaan. Kilpailutusta ei kuitenkaan tehty, vaan hankinnat on tilattu yhdeltä palveluntoimittajalta, Hexagon IT Oy:ltä – joka sekin on nyt konkurssissa.

Ei ihme, että Georg Wrede kuvaa tapausta erittäin monimutkaiseksi ja harmilliseksi.

Takaisinperintään oikaisua hakevan Verkkodemokratiaseuran mukaan suorahankinta oli mahdollista vaalihankkeen poikkeuksellisen kiireisen aikataulun vuoksi. Lasten Parlamentin säätiön kanssa tehdyssä yhteishankkeessa puolestaan ”säätiö oli jo valinnut hankkeen toimittajan vuotta aikaisemmin”, seura kertoi syyskuussa. Ministeriö on silti katsonut, että seuran olisi tullut kilpailuttaa IT-hankinnat oman avustuksensa ja projektinsa osalta.

Yksikönjohtaja Wrede sanoo, että ministeriö ei epäile hankinnoissa vilpillisyyttä tai varsinaisia väärinkäytöksiä.

– Ymmärtääkseni ei ole kyse vilpillisyydestä vaan ennemmin laskisin tämän taitamattomuuden piikkiin, Wrede sanoo.

Hänen mukaansa järjestöpuolella ei ilmeisesti ole ymmärretty julkisten hankintojen kilpailutussääntöjä.

–On tehty sopimuksia, ja ne ovat syntyneet vähän merkillisessä järjestyksessä tavanomaiseen hankintaan nähden. Rahoja on maksettu palveluntuottajalle sitää mukaa kun verkkosovellus on edennyt, Wrede selittää.

Ministeriö kiinnostui hankekokonaisuudesta, kun sille haettiin lisärahoitusta, vaikka hankkeen piti jo valmistua. Ministeriö hylkäsi hakemuksen ja aloitti tarkastukset, joissa kilpailutuksen puute paljastui.

Wreden mukaan hankkeet jäivät kohtuullisen korkeista kustannuksista huolimatta puolitiehen. Myös se, kuka oikeudet lopputuloksiin omistaisi, on epäselvää.

–Tuotosta ei ole tullut, ja siksi me lähdimme tähän, Wrede sanoo.

Onko valtion rahaa siis hukassa viisisataatuhatta–miljoona euroa?

–Ei se hukassa ole, tiedämme tarkkaan, mihin se on mennyt. Mutta ei ole saavutettu, mitä on haluttu, Wrede sanoo.

Hän muistuttaa kuitenkin, että kehitysprojekteissa epäonnistumisia sattuu.

–Saavutetaanko aina joka kehitysprojektissa tavoitteet? hän kysyy.

– Valitettavasti tässä on mennyt projekti mönkään. Mutta vilpillisyyttä ei näytä olevan, ja se on kaikkein tärkeintä, kun kyse on julkisesta rahoituksesta, Wrede sanoo.

Entä kuka on vastuussa hukatuista rahoista? Konkurssipesän hoitaja Jorma Tuomaala sanoo, että hänen velvollisuutensa on tehdä tutkintapyyntö poliisille, jos katsoo pesänhoidon sitä vaativan.

– Onko joku säätiön johdossa vastuussa? Onko toimittu huolimattomasti? hän sanoo.

Toistaiseksi hän ei voi kertoa, tuleeko tekemään tutkintapyynnön. Ministeriön Wrede sanoo, että heidän reaktionsa riippuu osin pesänselvityksen ratkaisuista.

– Jos miettii säätiön hallituksen kannalta, niin mitkä ovat vastuut siellä? En osaa arvailla, Wrede sanoo.

Hänen mukaansa rahojen saaminen takaisin – ainakin osittain – voisi onnistua silloin, ”jos säätiön hallitus on tehnyt niin isoja virheitä, että [takaisinperintä] kaatuisi heidän vastuulleen”. Toistaiseksi ministeriö ei ota kantaa asiaan.

Lasten Parlamentin toiminta katkesi kesällä 2013 ministeriön rahoituksen tauottua epäselvyyksien vuoksi ja säätiö julistettiin konkurssiin huhtikuussa 2014. Lasten Parlamentin säätiön hallituksen johdossa istuivat konkurssin iskiessä Otto Pasma ja entinen lapsiasiavaltuutettu Maria Kaisa Aula, mutta heistä kumpikaan ei johtanut hallitusta silloin, kun nyt takaisinperittäviä valtionavustuksia haettiin. Aula oli tuolloin hallituksen rivijäsen, kun taas Pasma tuli hallitukseen vasta kriisiaikana, jolloin valtionavustuksia ei enää saatu.