Socialdemokratiets gruppeformand, Henrik Sass Larsen, kritiserer i et universitetsspeciale fra sidste år de politiske partier for at opretholde en illusion om, at medlemmerne bestemmer deres politik, og udtaler, at partierne burde nedlægger deres gamle institutioner.

Med Henrik Sass Larsens egne ord, som han er citeret i specialet:

»Altså et moderne parti i dag skulle jo afskaffe kredsforeninger og partiforeninger og regionsforeninger og hovedbestyrelser og alt muligt andet og så simpelthen bare lave en eller anden moderne kampagneorganisation på nettet.«

Specialet fra Københavns Universitet handler om, hvorvidt det danske demokrati er ved at udvikle sig til et såkaldt markedsdemokrati med markedspartier. Modsat andre, og tidligere, typer partier – som elite-, masse- eller catch all-partier – drives markedspartier som en virksomhed, hvor ledelsen bestemmer, hvor de folkevalgte er ansatte, og hvor opgaven ikke er at ændre, hvad vælgerne tænker, men i stedet levere den vare, vælgerne efterspørger.

I interviewet til specialet forklarer Henrik Sass Larsen partiernes faldende medlemstal med henvisning til, at det ikke længere er relevant at have en partibog.

»Ja altså, det er, at de politiske partier er jo udformet og designet i en tid, hvor at man ikke havde noget fornuftigt at foretage sig i sin fritid og i stedet for gik til møder og forsamlinger og foredrag og hvad ved jeg, og som er lavet til at vedligeholde et eller andet illusorisk demokrati, som alligevel ikke eksisterer, og det vil de fleste fornuftige mennesker løbe væk fra, når de ser og bliver en del af det,« siger han.

Vi ved, hvor du bor

I stedet, forklarer Sass Larsen i specialet, bruger moderne partier vælgeranalyser, fokusgrupper og testpaneler for at finde ud af, hvad deres vælgere efterspørger, så politikken bedre kan sælges til vælgerne.

»Vi ved, hvad folk de spiser, hvilken bil de køber, hvor de bor henne, og hvad de lægger vægt på. Vi ved meget om vælgerne nu om dage,« siger Henrik Sass Larsen, som dog understreger, at de nye marketingsmetoder ikke anvendes til at finde ud af, hvad partiet bør mene, men hvordan det skal lancere sin politik.

Specialet er fra 2016 og har tidligere kortfattet været omtalt af Tim Knudsen, der er professor emeritus i statskundskab på Københavns Universitet, i indlæg i Kristeligt Dagblad og Politiken.

I specialet forklarer Henrik Sass Larsen også, at Socialdemokratiets engang så magtfulde hovedbestyrelse, som ellers har ansvaret for partiets organisatoriske og politiske virksomhed mellem kongresserne, i dag mest har formel magt:

»Den holder vi en masse møder med, og de opfører sig pænt og ordentlig i den forstand, at de ikke er ude og være illoyale og alt muligt andet. Men det er jo heller ikke dem, der bestemmer. Det er formelt set dem, der skal kunne det, men altså det er det jo ikke.«

I stedet er magten flyttet til folketingsgruppen og ikke mindst Socialdemokratiets formand, Mette Frederiksen. Mediernes øgede fokusering på de politiske ledere har gjort, at de i stigende grad udgør en vigtig del af partiets image.

»Det er det, der virker,« siger Henrik Sass Larsen. »Folk vil jo stille sig op typisk og forholde sig meget, meget aktivt til, hvem der er leder af et parti, frem for hvad partiet indeholder af politik.«

Kongemageren fra Vestegnen

Få, om nogen, socialdemokratiske politikere har som den magtfulde gruppeformand de senere år skabt postyr om deres person på grund af privatliv, politiske valg og udtalelser i offentligheden.

Henrik Sass Larsen, som Altinget for nylig i et portræt kaldte »Kongemageren fra Vestegnen«, spillede både en afgørende rolle i valget af Helle Thorning-Schmidt som socialdemokratisk formand i 2005 og partiets efterfølgende parløb med SF frem mod folketingsvalget i 2011. Og siden folketingsvalget i 2015 menes han at have været afgørende i forhold til den brede politiske opbakning til den nuværende formand, Mette Frederiksen, samt hendes tilnærmelse til Dansk Folkeparti.

I dag ønsker Henrik Sass Larsen dog ikke at kommentere sine udtalelser i universitetsspecialet over for Information. I stedet skriver Socialdemokratiets pressechef, Mads Brandstrup, følgende i en kortfattet mail:

»Det synes ejendommeligt at inddrage interview givet til specialestuderende i den politiske dækning. Udtalelser her er fremsat i historisk sigte og ikke til aktuel debat. De er derfor ikke dækkende for Henrik Sass Larsens holdninger til politiske partier og demokratiets tilstand.«

Lasse Quvang, formand for DSU og medlem af Socialdemokratiets hovedbestyrelse, kan ikke genkende Henrik Sass Larsens beskrivelse af det socialdemokratiske medlemsdemokrati.

»Jeg sidder i hovedbestyrelsen og synes, at vi har mange gode politiske diskussioner med ledelsen – og føler egentlig, at hovedbestyrelsen bliver hørt og har indflydelse på de trufne politiske beslutninger. Så jeg er ikke enig i Henrik Sass Larsens udtalelser. Men jeg er så også glad for, at Socialdemokratiets pressechef skriver, at det ikke er udtryk for hans holdninger til partiorganisationen. Det lader til, at Henrik Sass Larsen heller ikke selv er enig i det, han bliver citeret for,« siger Lasse Quvang.

Sass skræmmer de sidste bort

Professor emeritus Tim Knudsen, der er forfatter til blandt andet bogen Fra folkestyre til markedsdemokrati om den politiske udvikling siden 1973, kan godt genkende Henrik Sass Larsens beskrivelse af partiernes udvikling.

Valgkampene bliver stadig mere personprægede, og i andre lande er politikere endda blevet regeringsledere eller præsidenter uden at have et egentligt parti i ryggen. Partiernes kampagner koster stadig flere penge. Landsmøder bliver til »glansmøder« til ære for medierne snarere end medlemmerne, og topstyringen bliver mere og mere udpræget i partierne.

»Det er der selvfølgelige mange forklaringer på,« siger Tim Knudsen. »Det er rigtigt, hvad Henrik Sass Larsen siger: Alt for meget uro på bagsmækken gør vælgerne usikre. Men det er en ond cirkel, hvor medlemmernes indflydelse bliver ringere, og så bliver der færre medlemmer og færre penge i form af kontingenter, og efterhånden bliver det hele mere og mere ligegyldigt.«

Men professoren advarer mod at tro, at demokratier kan bygges på personer, for begejstringen for enkeltpersoner har vist sig sjældent at holde længe. Idéer har til gengæld vist sig at have et længere liv.

»Så den nuværende udvikling fører alt andet lige til politisk ustabilitet, og med Henrik Sass Larsens tankegang får man meget nemt skræmt de sidste medlemmer ud af partiet. Og så bliver forbindelsen mellem den brede befolkning og den politiske elite endnu snævrere, og risikoen øges for, at denne elite lever i sin egen Christiansborg-boble,« siger Tim Knudsen.

Lektor Emeritus i Statskundskab på Københavns Universitet, Lars Bille, afviser, at medlemsdemokratiet skulle være en illusion.

»For alverdens markedsundersøgelser og fokusgrupper kan ikke erstatte dialog,« siger Lars Bille, der har stået bag flere forskningsprojekter om dansk politik og politiske partier. »Medlemmerne kan være besværlige, og de bestemmer, hvem der bliver opstillet. Det er der, du skal stå din test som politiker. Og Henrik Sass-Larsens eget parti indførte jo urafstemning ved valg af partiformanden efter Nyrup – det er ikke nogen ubetydelig magt.«

Lars Bille påpeger, at medlemsdemokratiet ideelt set bør være en tovejskommunikation mellem top og bund, og ligesom Tim Knudsen ser en negativ tendens hen imod større splittelse: »Vi har set flere steder, hvor galt det kan gå, hvis man bare baserer sig på meningsmålinger og fokusgruppe. Det er ikke tilstrækkelig kommunikation, og på den måde ryger forståelsen af samtale som en hel central del af demokratiet. Særligt med den slags signaler fra toppen.«

Lokalformænd: Vi har indflydelse

Spørger man socialdemokratiske lokalformænd, vil de fleste ikke udtale sig, men andre finder det forkert, hvis Henrik Sass Larsen mener, at medlemmer og lokalforeninger ikke har nogen særlig indflydelse på partiets politik.

»Så skal Sass Larsen vist læse sin partibog én gang til«, siger formand for partiforeningen i Svendborg, Mads Jørgensen. »Han er selv udpeget af kredsforeningen i Køge. Det er jo de lokale foreninger, der suverænt bestemmer, hvem der bliver opstillet til Folketinget.«

Mads Jørgensen påpeger, at Socialdemokratiets øverste myndighed er den årlige kongres, som han beskriver som »én stor generalforsamling«.

»Hvis folketingspolitikerne ikke kan lide lugten i bageriet, kan de foreslå til kongressen, at det ikke længere skal være medlemmerne, der har magten. Det ville blive smidt direkte på jorden.«

Kredsformanden i Hvidovre, Kim Helmersen, fremhæver, at lokalforeningerne spillede en væsentlig rolle i udformningen af partiets nye principprogram, som blev præsenteret tidligere på foråret.

»Jeg er simpelthen ikke enig med Henrik Sass Larsen. Lokalforeningerne har en høj grad af indflydelse. I Hvidovre har vi en levende debat mellem engagerede medlemmer, og det er på den baggrund, vi udøver vores indflydelse i partiet,« siger han.

Helge Møller, der har været formand for Socialdemokratiets partiforening i Rødovre i 26 år, mener, det er noget »vrøvl«, at medlemmerne ikke har indflydelse.

»Det er os i kredsene, der udpeger folketingskandidaterne og holder dem i ørerne. Jeg synes måske, at vi læner os for tæt op ad den linje, der bliver udstukket på Christiansborg, men partiet er nu engang bygget sådan op, at det er kongressen, der bestemmer i sidste ende,« siger Helge Møller.

Markedspartier Socialdemokratiets gruppeformand, Henrik Sass Larsen, er blevet interviewet i forbindelse med et speciale fra Københavns Universitet, »Er de danske partier markedspartier?« (2016), ligesom SF’s tidligere gruppeformand, Steen Gade, samt partisekretærerne fra Socialdemokratiet, SF, Venstre og Det Konservative Folkeparti. Specialet er offentligt tilgængelig, men forfatteren har bedt Information om ikke at offentliggøre hans navn. Ifølge specialet kendetegnes markedspartier ved øget topstyring, hvor ledelsen eller folketingsgruppen spiller en central rolle. Til gengæld har partierne faldende medlemstal og øget statsfinansiering. Ofte benyttes fokusgrupper og vælgeranalyser, da partierne i højere grad designer deres adfærd og opførelse til at tilfredsstille vælgerne. Partierne anvender i højere grad politisk marketing, da de har adopteret virksomhedernes markedstingskoncepter og teknikker for at opnå deres mål. Markedspartier er endvidere karakteriseret ved en øget professionalisering af partiarbejdet, hvor medlemmernes arbejdsindsats er blevet minimeret til fordel for professionel arbejdskraft, og akademikere har i stigende grad overtaget HK’ernes arbejde. Partierne fører en permanent valgkamp, da konkurrencen om at optimere sit vælgerudbytte er blevet intensiveret. Det kræver, at partierne konstant må føre en professionel markedsføring af deres politik med mange specifikke kampagner.