Jeg tror, at en af de ting, som almindelige borgere i Danmark tænker meget over, er alle de flygtninge og indvandrere, der i dag søger mod Europa. Jeg tror ikke, at jeg er alene med den bekymring, men jeg er meget i tvivl om, hvad jeg skal mene.

Jeg forsøger derfor at læse så meget, jeg kan, og følge med i den elektroniske presse, men jeg bliver ikke meget klogere.

Jeg er ikke medlem af et politisk parti, jeg har ingen personlige aktier i flygtningesagen, jeg er ikke racist eller lider af islamofobi, men jeg er en gammel militærmand, og alligevel vil jeg tillade mig at anvende noget, der minder om sund fornuft.

Det virker som om, at der er to lejre. De, der vil lukke grænserne af for udefrakommende, og de, der vil åbne, så vi kan hjælpe alle. Hertil kommer så en mængde input om integration, parallelsamfund og indstillinger til forskellige trosretninger.

De forskellige fraktioner slår hinanden i hovedet med mere eller mindre holdbare argumenter. Det kan virke slemt forvirrende for almindelige mennesker.

Der er dog håb. De, der vil lukke grænserne, vil stadig gerne hjælpe flygtninge, og de, der vil åbne, mener, at vi selvfølgelig ikke kan lukke alle ind. Man behøver ikke være et dårligt menneske, uanset hvilken fløj man tilhører. Kort sagt, vi vil stort set alle sammen gerne hjælpe, men vi kan ikke hjælpe alle.

Man kan opfatte Danmark som en redningsbåd, der driver rundt på et stormomsust hav. Vi vil umiddelbart forsøge at hjælpe mennesker i vandet fra at drukne, men på et tidspunkt kan båden ikke rumme flere uden at synke. Kommer der flere op, så omkommer alle. Reelt er spørgsmålet vel, hvor mange båden kan rumme uden at synke. Hvis vi kan blive enige så langt, så er der nogle forudsætninger, der skal på plads.

Danmark er en nation, der hviler på et kristent grundlag. Stor var min forbavselse, da denne kendsgerning afstedkom en masse ballade, da regeringen skrev det ind i sit regeringsgrundlag. Selvom det står i Grundloven, så var der en del, der mente, at det udelukkede andre trosretninger.

Det er noget vrøvl. Danmark er grundlagt på Luthers udgave af kristendommen. Den omfatter alle, den ekskluderer ingen og giver alle mulighed for at tænke frit. Uanset om man er ateist, tror på Thor og Odin, Jehova, Gud eller Allah, så kan man ikke nægte, at det danske kulturgrundlag er kristent.

Vi er også et verdsligt samfund. Det betyder, at det religiøse ikke manifesterer sig i love eller adfærdsregulerende foranstaltninger. Danmark har en folkekirke, der er kristen. Historisk er danskerne også vokset op med en holdning om, at alle bidrager til den fælles drift. Det gør vi bl.a. ved at betale skat til samfundet, og til gengæld sørger staten for sikkerhed i bredeste forstand: infrastruktur, sygehuse og en lang række af velfærdsgoder.

Det er nødvendigt at understrege dette, for mange af de mennesker, vi forsøger at redde, har en helt anden opfattelse og erfaring med den stat, de kommer fra. At man forstår og accepterer forudsætningerne er nødvendigt for, at man kan være i båden. De, der kommer om bord, skal hjælpe med at ro og øse vand. De skal ikke sidde og trille tommelfingre.

Når man er gæst hos nogen, er det uhøfligt, hvis man ikke retter sig efter husets måde at gøre tingene på. Forsøger gæsterne at indføre særlige regler i huset, er det ikke alene dårlig stil, men selv den høfligste vært m/k vil formentlig bede gæsterne om at gå.

Og de bliver ikke inviteret igen. Derfor forstår jeg ikke, at man kan blive dansk statsborger uden at kunne tale dansk. Jeg forstår heller ikke, at danske børnehavebørn – af religiøse årsager – skal tvinges til at spise en bestemt slags mad. Jeg mener, at det er forkert. Vi skal alle sammen være her i fredelig sameksistens, men når nogen vil pådutte mig en bestemt slags mad, så bliver jeg muggen og bekymret.

Hvis vores beslutningstagere ikke forstår det, så risikerer de, at den bekymrede befolkning stemmer sig til nogle, der forstår det. Skrækscenariet er den svenske formand (kvinde) for Moderaterne, der mente, at Sverige sagtens kunne rumme 30 mio. mennesker (der er ni mio. svenskere nu), og at der var plads nok. Hun forstod slet ikke, at det kunne være et problem.

Det burde være logik for perlehøns, at Europa (og Danmark) slet ikke kan modtage den enorme menneskemængde, der i øjeblikket banker på døren. Jeg er absolut ikke ekspert, men vi bliver nødt til at gøre noget, og her taler vi om en samlet europæisk reaktion.

Som jeg har forstået det, så er ca. 25 procent krigsflygtninge, primært fra Syrien, mens resten er mennesker, der ønsker en bedre tilværelse for sig selv og deres familier. Det kan ingen fortænke dem i. Jeg ville selv gøre alt, hvis jeg var i deres situation, men vi må bare erkende, at vi ikke har plads til dem, ikke blot nu, men også i fremtiden. Hvis der kommer for mange fra en helt anderledes kultur, vil det ændre det Danmark, vi kender, og det duer ikke.

Ideen med at oprette nogle modtagecentre i Grækenland, Ungarn og Italien forekommer derfor fornuftig. En hurtig sagsbehandling og derefter returnering af alle, der ikke flygter fra krig, virker logisk. Hvad der ikke forekommer logisk er derimod, at EU via sine landbrugsstøtteordninger er med til at fratage mange af disse mennesker muligheden for at kunne forsørge sig selv.

Eksempelvis er kyllingeproduktionen i Ghana umuliggjort af EU-sponserede kyllinger, og det forekommer ærlig talt tåbeligt. Det bør høre op, også selvom det går ud over europæiske landmænd. Vi kan ikke fratage mennesker muligheden for at kunne forsørge sig selv og derefter nægte at hjælpe dem.

Jeg forstår heller ikke, at FNs flygtningelejre i Jordan og Libanon er ved at løbe tør for midler til mad og husly for fordrevne mennesker. Hvis vi ikke vil hjælpe dem i nærområdet, er der intet at sige til, at de kommer til EU. Her burde man da kunne hjælpe med det samme, hvis viljen altså er til stede. Hvis vi er vores medmenneskelige ansvar bevidst, så er det en kendsgerning, at de, der banker på døren lige nu, er de mest ressourcestærke flygtninge.

Det er dem, der har midler til at kunne betale menneskesmuglere for turen til EU, mens de svageste og fattigste bliver tilbage i lejrene. FN har faktisk et system, hvor de fleste civiliserede nationer hvert år modtager et vist antal såkaldte kvoteflygtninge.

Hvis man udelukkende tog kvoteflygtninge fra FNs lejre, så ville vi hjælpe de svageste og ødelægge en god forretning for diverse menneskesmuglere. At man på forhånd oplyser, at flygtninge fra Syrien er sikre på asyl, betyder desværre kun, at salget af falske pas vil give skrupelløse banditter en ny indtægtskilde.

Som sagt er jeg ikke ekspert, men når vi modtager flygtninge her, så skal de også behandles ordentligt. En af de måder, man giver folk en ordentlig behandling på, er, at man laver en forventningsafstemning.

Man bør forklare alle, der kommer, hvordan tingene fungerer. Hvad der forventes af dem, der befinder sig i Danmark. Det vil selvfølgelig kræve, at man fra myndighedernes side har gjort sig klart, hvad man vil sige, og det er mit indtryk, at vi her er på ukendt grund.

Her kunne man med fordel skele til, hvad der foregår i en bokseklub. I en bokseklub er alle lige. Selvom man har en træner, der bestemmer, hvad man skal lave, så er han/hun ikke mere end medlemmerne.

Det er helt ligegyldigt, hvad ens forældre er, hvad man laver, hvad man tror på, eller hvordan man går klædt. Man bliver bedømt på det, man laver, og man respekteres som den, man er. Man bliver stolt og ydmyg over at kende Utku, Rasoul, Hadji, Gyvens, Morten og Idris, og se hvad de udvikler sig til.

Man har ikke krav på respekt, det er noget, man gør sig fortjent til afhængigt af, hvad man yder individuelt og for klubben. Kan man ikke affinde sig med klubreglerne, så bliver man smidt ud. Sådan burde det også være i Danmark. Vi er nemlig alle i samme båd.