Jeg ved det godt. Hver gang jeg bruger Google, hver gang jeg liker eller deler på Facebook, og hver gang jeg tweeter eller bruger mit kreditkort til indkøb, efterlader jeg et digitalt spor. Over tid, tusinder af spor. Det er det, der kaldes big data.

Sporene afslører ikke bare mine handlinger, de kan også afsløre min og millioner af andres dominerende psykologiske profil. Er vi åbne over for nye erfaringer? Er vi omhyggelige og ansvarsfulde? Er vi udadvendte, ekstroverte? Er vi venlige og samarbejdsvillige? Neurotiske og nemme at hidse op?

Det har forskere i Psychometrics undersøgt. De fem karaktertræk er kendt som OCEAN – de engelske forbogstaver for hver af dem. Openness, Consciousness, Extroversion, Agreeableness og Neuroticism. Og så lige 27 underkategorier. Forskerne fra Cambridge-universitets Psykometriske Fakultet arbejdede i firserne med hundreder af spørgeskemaer.

Men senere udviklede den polske Cambridge-forsker Michael Kosinski i 2008-12 et Facebook-baseret system, hvor forskerne sammenlignede likes, delinger, opslag med oplysninger om adresse, køn, social status for millioner af mennesker.

I 2012 kunne Kosinski på grundlag af 68 likes med 95 procents sikkerhed fastslå brugerens hudfarve, med 88 procents sikkerhed brugerens seksuelle præference og med 85 procents sikkerhed, om en amerikansk bruger var demokrat eller republikaner. Og hvor faste, de var i troen. Kunne de flyttes?

Vores data kunne nu bruges til at påvirke os ved at spille på håb, frygt, åbenhed og neuroser. Der opstod flere virksomheder, der brugte OCEAN-modellen, bl.a. Cambridge Analytica, hvis moderselskab hedder SCL. Ifølge SCL’s hjemmeside har firmaet globalt specialiseret sig i »management af valgkampagner«, og de har haft kontrakter i mere end 25 lande.

Firmaet er finansieret af den ultrakonservative Mercer-milliardærfamilie og blev for alvor kendt, da dets direktør Alexander Nix på en konference i New York i oktober hævdede, at han havde »mellem fire og femtusind datapoint for hver eneste voksne amerikaner, 230 millioner mennesker i alt«. Hans tale kan ses på Youtube.

Alexander Nix pralede med, at hans firmas viden om hver eneste vælger i Iowa medvirkede til republikaneren Ted Cruz’ overraskende primærvalgsejr i delstaten i Iowa i januar 2016. Kontrakten lød på 5,8 millioner dollar.

Senere trak Cruz sig, og Cambridge Analytica fik en ny, stor kunde: Donald Trump. Betalt med godt 15 millioner dollar fra en Mercer-finansieret politisk aktionskomite. Trumps nærmeste strategiske rådgiver Steve Bannon var sjovt nok bestyrelsesmedlem i Cambridge Analytica, og The Guardian og Forbes Magazine har rapporteret, at Cambridge Analytica nu forhandler om en research- og rådgivningskontrakt med Det Hvide Hus.

Det er uklart, hvor stor indflydelse Cambridge Analytica har haft på Trumps sejr. Trump brugte også andre datafirmaer og valgte tydeligvis at poste penge i vælgeranalyser og individuel digital påvirkning fremfor at investere i gammeldags tv-reklamer som Hillary Clinton, der dog også brugte millioner på at analysere Big Data. Cambridge Analytica har næppe afgjort det amerikanske valg, men de kan tjene endnu flere penge ved at prale med det.

Opfinderen af metoden, Michael Kosinsky, siger til Bloomberg News: »Kandidater, ikke data, vinder kampagner.«

Men de gamle demografiske metoder, hvor valgkampagner primært organiseres omkring vælgernes køn, bopæl, social status, race og religion er nu kun effektive, hvis de kombineres med psykometrisk eller ’psykografisk’ viden om hver enkelt vælger.

Vor inderste tanker holder vi som regel tæt til kroppen. Nu afslører vi dem uforvarende, hver gang vi er på nettet. Jeg vidste godt, at Google sender personligt skræddersyede reklamer ind på min søgeside. Det kan jeg se med det blotte øje. Det er lidt mere foruroligende, at jeg og millioner af andre nu også kan være sårbare over for langt mere sofistikerede politiske budskaber.