“ Jure respectar i emparar els Furs del Regne de València”

Després de tres-cents anys la Catedral de València de nou ha estat l’escenari de la cerimònia de la jura dels Furs del Regne de València. La preparació de l’esdeveniment va començar en octubre de 2017, quan Carles Xavier va mostrar la seua total predisposició a la celebració de l’acte.

Inicialment el ritual de la jura estava previst que es celebrara dins de la missa, amb posterioritat a la lectura de l’Evangeli i de l'homilia. L’arquebisbat de València poc abans de l’inici de l’eucaristia va fer saber als celebrants que no es podia realitzar el jurament previst. Tots els preparatius havien estat mantinguts en secret per Carlistes Valencians, organitzadors dels actes en la capella del Sant Calze de la Seu valentina, prevenint una possible prohibició. Una filtració al diari “Levante”, per fonts alienes a Carlistes Valencians, va fer de domini públic la celebració amb la consegüent prohibició per les autoritats eclesials. Cal destacar que la Catedral de València acull molt a sovint cerimònies programades per associacions culturals estretament relacionades amb el PP i amb altres forces polítiques de la dreta, com és el cas de Lo-rat-penat. Arribat el moment escollit en la litúrgia per a la celebració de la jura foral, el celebrant principal informà de la prohibició i demanà que tots els fidels i assistents mantigueren uns minuts de silenci com a protesta per la arbitrària decisió de l’arquebisbe Cañizares, mandatari conegut per les seues actituds conservadores, reaccionàries i antivalencianes.

Carlistes Valencians informats pels sacerdots de la interdicció eclesial va comunicar la prohibició a en Carles Xavier, i va demanar-li si podien preparar una cerimònia alternativa; el propi Carles Xavier per dos vegades va manifestar a Carlistes Valencians la seua ferma decisió de jurar els Furs valencians. Amb aquesta decidida autorització es va muntar un dispositiu per celebrar la cerimònia de jurament una vegada els celebrants abandonaren la Capella del Sant Calze. Els periodistes assistents van ser informats, uns minuts abans de concloure la missa, que es celebraria la jura programada malgrat l’arbitrària prohibició canònica. Amb el càntic de l’Himne a la Mare de Déu dels Desemparats va cloure la cerimònia religiosa, i una vegada que els celebrants abandonaren el recinte sagrat es va posar en marxa el dispositiu programat. La porta d’accés a la Capella es va bloquejar i controlar per impedir qualsevol intervenció que alterara la celebració. Un militant de Carlistes Valencians, apropant-se a l’altar, introduí molt visiblement entre les pàgines del Llibre dels Sants Evangelis una Creu d’argent, i va lliurar a en Carles Xavier el text del ritual. Un altre militant del nostre col·lectiu va llegir una introducció històrica a l’acte, i el compromís que s’adquiria amb la jura més enllà del seu simbolisme i ritualitat. Finalitzada la lectura explicativa, Carles Xavier de Borbó Parma va jurar els Furs del Regne de València amb la fòrmula tradicional usada pels nostre Reis durant els segles de sobirania foral.

Van ser testimonis del jurament els vicecancellers de la Reial Orde de la Legitimitat Proscrita: Ramón Muruzábal per el Regne de Navarra, Luis Gismero per la Corona de Castella, Javier Lubelza per la Corona d’Aragó, i el també Vicecanceller adjunt valencià, Josep M.Sabater.

Acabada la cerimònia en Carles Xavier de Borbó-Parma va ser aclamat, diverses vegades, com a Rei de València. Entre aplaudiments i visques en Carles Xavier de Borbó-Parma, acompanyat per la infanta donya Maria Teresa,va abandonar la Capella del Sant Calze donant per finalitzada la cerimònia.

Desde Carlistes Valencias volem fer públic el nostre agraïment al Molt Alt Senyor en Carles Xavier de Borbó-Parma per reconciliar els valencians amb la seua pròpia història, i per el compromís adquirit en la defensa dels drets i llibertats del poble valencià. Amb conseqüència amb aquest compromís fem pública, una vegada més, la nostra lleialtat, reconeiximent i respecte a Carles Xavier com a Cap de la Dinastia.

També volem agrair l’assistència a tots els amics que ens acompanyaren en l’acte de la jura dels Furs dels Regne: professors universitaris, representants d’organitzacions polítiques i culturals, i a tots els valencians i carlistes que ompliren de gom a gom la Capella del Sant Calze de la Catedral de València.









Carlos Javier de Borbón Parma: “Jure respectar i emparar els Furs del Regne de València” Después de trescientos años la Catedral de Valencia de nuevo ha sido el escenario de la ceremonia de la jura de los Fueros del Reino de Valencia. La preparación del acontecimiento empezó en octubre de 2017, cuando Carlos Javier mostró su total predisposición a la celebración del acto. Inicialmente, el ritual de la jura estaba previsto que se celebrara dentro de la misa, con posterioridad a la lectura del Evangelio y de la homilía. El arzobispado de Valencia poco antes del inicio de la eucaristía hizo saber a los celebrantes que no se podía realizar el juramento previsto. Todos los preparativos se habían mantenido en secreto por Carlistes Valencians, organizadores de los actos en la capilla del Santo Cáliz de la Catedral valentina, previniendo una posible prohibición. Una filtración al diario “Levante”, por fuentes ajenas a Carlistes Valencians, hizo de dominio público la celebración con la consiguiente prohibición por las autoridades eclesiásticas. Hay que destacar que la Catedral de Valencia acoge muy a menudo ceremonias programadas por asociaciones culturales estrechamente relacionadas con el PP y con otros fuerzas políticas de la derecha, como es el caso de Lo-rat-penat. Llegado el momento escogido en la liturgia para la celebración de la jura foral, el celebrante principal informó de la prohibición y pidió que todos los fieles y asistentes mantuvieran unos minutos de silencio como protesta por la arbitraria decisión del arzobispo Cañizares, mandatario conocido por sus actitudes conservadoras, reaccionarias y antivalencianas. Carlistes Valencians informados por los sacerdotes de la interdicción eclesial comunicó la prohibición a don Carlos Javier, y preguntándole si podían preparar una ceremonia alternativa; el propio Carlos Javier por dos veces manifestó a Carlistes Valencians su firme decisión de jurar los Fueros valencianos. Con esta decidida autorización se montó un dispositivo para celebrar la ceremonia del juramento una vez los celebrantes abandonaran la Capilla del Santo Cáliz. Los periodistas asistentes fueron informados, unos minutos antes de concluir la misa, que se celebraría la jura programada a pesar de la arbitraria prohibición canónica. Con el cántico del Himno a Nuestra Señora de los Desamparados se cerró la ceremonia religiosa, y una vez que los celebrantes abandonaron el recinto sagrado se puso en marcha el dispositivo programado. La puerta de acceso a la Capilla se bloqueó y controló para impedir cualquier intervención que alterara la celebración. Un militante de Carlistes Valencians, acercándose al altar, introdujo muy visiblemente entre las páginas del Libro de los Santos Evangelios una Cruz de plata, y entregó a don Carlos Javier el texto del ritual. Otro militante de nuestro colectivo leyó una introducción histórica al acto, y el compromiso que se adquiría con la jura más allá de su simbolismo y ritualidad. Finalizada la lectura explicativa, don Carlos Javier de Borbón Parma juró los Fueros del Reino de Valencia con la formula tradicional usada por nuestro Reyes durante los siglos de soberanía foral. Fueran testigos del juramento los vicecancilleres de la Real Orden de la Legitimidad Proscrita: Ramón Muruzábal por el Reino de Navarra, Luis Gismero por la Corona de Castilla, Javier Lubelza por la Corona de Aragón, y el también Vicecanciller adjunto valenciano, Josep Manuel Sabater. Acabada la ceremonia don Carlos Javier de Borbón-Parma fue aclamado, varias veces, como Rey de Valencia. Entre aplausos y vitores don Carlos Javier de Borbón-Parma, acompañado por la infanta doña María Teresa, abandonó la Capilla del Santo Cáliz dando por finalizada la ceremonia. Desde Carlistes Valencians queremos hacer público nuestro agradecimiento al Molt Alt Senyor don Carlos Javier de Borbón-Parma por reconciliar a los valencianos con su propia historia, y por el compromiso adquirido en la defensa de los derechos y libertades del pueblo valenciano. En consecuencia con este compromiso hacemos pública, una vez más, nuestra lealtad, reconocimiento y respecto a Carlos Javier como Jefe de la Dinastía. También queremos agradecer la asistencia a todos los amigos que nos acompañaron en el acto de la jura de los Fueros del Reino: profesores universitarios, representantes de organizaciones políticas y culturales, y a todos los valencianos y carlistas que llenaron hasta los topes la Capilla del Santo Cáliz de la Catedral de Valencia. (Adjuntamos el texto de la jura foral, y la introducción histórica previa que se leyó con anterioridad al ceremonial)





INTRODUCCIÓ HISTÒRICA A LA JURA DELS FURS (Llegida en la capella del Sant Calze de la Seu de València abans de la jura dels Furs del Regne de València per el Molt Alt Senyor en Carles Xavier de Borbó Parma, a la cerimònia celebrada el 1 de desembre de 2019) En 1238 feia la seua entrada a la ciutat de València Jaume I, fundador del Regne. Per voluntat pròpia del Rei en Jaume els nous territoris conquerits es convertirien en un regne independent de la resta dels seus dominis. En l’imaginari del poble valencià, el monarca, com a pare de la Pàtria, és el prototip i el referent del sobirà que a més de configurar els valors de la nostra personalitat nacional, senyalarà en el seu testament els deures i obligacions dels futurs Reis de València. “Ameu i protegiu totes les persones i el poble, feu regnar la justícia i vetleu perquè els grans no oprimesquen els menuts”. També per decisió personal de Jaume I la nova catedral del Cap i Casal del Regne es va dedicar a Santa Maria. I des d’aquells moments la seu valentina ha estat el lloc on el futurs reis de València juraven els Furs del Regne. La nostra sobirania foral s’expressava en les Corts Valencianes, conformada pels tres estaments, que controlaven per mitjà de la Generalitat del Regne que els impostos es dedicaren en el que interessava a la totalitat dels valencians. En la governabilitat del nostre Regne, en les opcions fonamentals i decisives, interactuaven conjuntament les Corts i el Rei. El 10 d’0ctubre de1706 es va celebrar en aquesta mateixa Seu l’última jura dels Furs: ho va fer el darrer rei de València, Carles III d’Àustria, i va rebre el jurament el bisbe de Sogorb, Antoni Ferrer i Milà, de l’Oratori de Sant Felip Neri, en absència de l’arquebisbe de la diòcesi valentina, exiliat a Madrid. Poc temps després el nou i darrer rei marxaria a l’exili acompanyat per molts valencians. Em 1707 es van derogar els Furs valencians, i les nostres terres sofririen una brutal repressió física i moral. El 16 de juliol de 1872 el rei Carles VII restituïa el Furs valencians, entre altres raons, per que “sóc el mantenidor de totes les justícies”. I durant uns anys va funcionar als territoris carlistes valencians la Diputació General del Regne de València. Però la restitució foral de Carles VII, que derogava el decret de Nova Planta, no es feu efectiva: una altra vegada el rei valencià marxaria a l’exili acompanyat de molts dels seus fidels. Tres-cents anys després de l’última jura dels furs, i cent cinquanta anys després de l’intent de restitució foral, els valencians, de nou, ens retrobem amb la nostra història per conquerir un futur de justícia i llibertat. Ara i ací, i com a deure de fidelitat al poble valencià, renovarem amb solemnitat, i davant els ulls de Déu, el Pacte Dinastia-Poble.

INTRODUCCIÓN HISTÓRICA A LA JURA de los FUEROS (Leída en la capilla del San Cáliz de La Sede de Valencia antes de la jura de los Fueros del Reino de Valencia por el Muy Alto Señor en Carles Xavier de Borbón Parma, a la ceremonia celebrada el 1 de diciembre de 2019) En 1238 hacía su entrada en la ciudad de Valencia Jaime I, fundador del Reino. Por voluntad propia del Rey en Jaime les nuevos territorios conquistados se convertirían en un reino independiente del resto de sus dominios. En el imaginario del pueblo valenciano, el monarca, como padre de la Patria, es el prototipo y el referente del soberano que además de configurar los valores de nuestra personalidad nacional, señalará en su testamento los deberes y obligaciones de los futuros Reyes de Valencia. “Amáis y protegéis todas a las personas y el pueblo, hacéis reinar la justicia y veláis porque los grandes no opriman a los pequeños”. También por decisión personal de Jaime I la nueva catedral De La Cabeza y Casal del Reino se dedicó a Santa María. Y desde aquellos momentos la sede valentina ha sido el lugar donde el futuros reyes de Valencia juraban los Fueros del Reino. Nuestra soberanía foral se expresaba en las Cortes Valencianas, conformada por los tres estamentos, que controlaban mediante la Generalitat del Reino que los impuestos se dedicaran en lo que interesaba a la totalidad de los valencianos. En la gobernabilidad de nuestro Reino, en las opciones fundamentales y decisivas, interactuaban conjuntamente las Cortes y el Rey. El 10 d’0ctubre de1706 se celebró en esta misma Suyo la última jura de los Fueros: lo hizo el último rey de Valencia, Carlos III de Àustria, y recibió el juramento el obispo de Sogorb, Antoni Ferrer y Milá, del Oratorio de San Felipe Neri, en ausencia del arzobispo de la diócesis valentina, exiliado en Madrid. Poco tiempo después el nuevo y último rey marcharía al exilio acompañado por muchos valencianos. Me 1707 se derogaran los Fueros valencianos, y nuestras tierras sufrirían una brutal represión física y moral. El 16 de julio de 1872 el rey Carlos VII restituía el Fueros valencianos, entre otros razones, por que “soy el mantenedor de todas las justicias”. Y durante unos años funcionó en los territorios carlistas valencianos la Diputación General del Reino de Valencia. Pero la restitución foral de Carlos VII, que derogaba el decreto de Nueva Planta, no se hacéis efectiva: otra vez el rey valenciano marcharía al exilio acompañado de muchos de sus fieles. Trescientos años después de la última jura de los fueros, y cien cincuenta años después del intento de restitución foral, los valencianos, de nuevo, nos reencontramos con la nuestra historia por conquistar un futuro de justicia y libertad. Ahora y aquí, y como deber de fidelidad al pueblo valenciano, renovaremos con solemnidad, y delante de los ojos de Dios, el Pacto DinastíaPueblo.

Jurament dels Furs D’acord amb la tradició, En Carles Xavier expressa el seu compromís amb el poble valencià jurant els Furs de València.





JO, CARLES XAVIER DE BORBÓ-PARMA, JURE PER LA MEUA VOLUNTAT, SOBRE ELS QUATRE SANTS EVANGELIS DE DÉU, QUE ARA TOQUE AMB LA MEUA MÀ, I DAVANT LA CREU DE NOSTRE SENYOR JESUCRIST, RESPECTAR I EMPARAR, ÍNTEGRAMENT I SENSE ALTERACIÓ, ELS DRETS HISTÒRICS DEL POBLE VALENCIÀ, I TOTS ELS DRETS I LLIBERTATS RECONEGUTS EN ELS FURS DEL REGNE DE VALÈNCIA I EN LES LLEIS EMANADES DE LES CORTS VALENCIANES.



