Fra Aarhus Stadsarkiv. Da en københavnsk journalist i september 1950 kom en tur til Aarhus, valgte han at besøge den lille forfaldne gade Nygade mellem Vor Frue Kirke og Grønnegade.

Annonce

Gaden gjorde stort indtryk på ham, og han skildrede, hvordan gadens liv var præget af kriminalitet, vold, sortbørshandel og prostitution. I tilgift var der smugkroer på 20 ud af gadens i alt 31 adresser. Med journalistens ord var der her »mere hårdhed, ækelhed og fare« end i nogen anden gade i Danmark, og han tøvede ikke med i en efterfølgende forsideartikel i Ekstra Bladet at hævde, at »Dette er historien om Danmarks ondeste gade.«

I dag er gaden i sin historiske skikkelse væk. Til gengæld kender de fleste den nuværende røde boligbebyggelse med facader mod Vestergade. Den er resultatet af 1960'ernes kommunale sanering af Nygades små huse fra 1800-tallet. Oprindeligt drømte kommunale politikere og planlæggere om at bygge et 11 etagers højhus på stedet, for byens areal måtte dengang ligesom i dag udnyttes intensivt for at skabe plads til en støt stigende befolkning.

Disse saneringsplaner var på tidspunktet for journalistens besøg endnu i sin spæde begyndelse. Under krigen havde Aarhus Kommune opkøbt to huse med henblik på nedrivning, og i 1951-54 fortsatte yderligere opkøb. Samtidig var der i en periode i 1949-1950 faste politipatruljer om natten i hver ende af Nygade for at forhindre folk i at falde i kløerne på gadens farverige personligheder såsom Bisse-Anton, Kryster-Frands, Peter Langkniv og lommetyven Gangstejlen, der efter sigende kunne stjæle en tegnebog med tænderne. Også de prostituerede havde tilnavne såsom Sorte Grete, Hønen, Loppe-Gudda og Husar-Anna.

Annonce

Knyttede næver

Aarhus Boligkommission førte løbende bygningstilsyn, der dokumenterede husenes sundhedsfare og brandfare. I dag ligger rapporterne på stadsarkivet. I Nygade var der dårlige afløbsforhold, rådne og hullede gulvbrædder samt ødelagte mure. Så selv om gadens huse måske nok havde en historisk værdi og mindede om dem i den nærliggende Møllestien (som dog også skulle saneres), så var mange af byens borgere givetvis enige om, at en bortsanering var helt på sin plads.

Århusianerne advarede da også den københavnske journalist mod at besøge Nygade med ordene: »Der skal De ikke gå ned ... Vil De på smugkro, er der masser af andre steder byen over, men hold Dem fra Nygade!«. Det skræmte dog ikke journalisten. Sammen med sin fotograf besøgte han en af gadens smugkroer, hvor en øl og en snaps kostede to kr. for århusianere og tre kr. for københavnere. Besøget blev imidlertid hurtigt upopulært, da fotografen begyndte at tage billeder. Og da journalisten og fotografen kom tilbage dagen efter, måtte de hurtigt flygte fra knyttede næver og onde ansigter.

Annonce

Det skulle ligne Nyboder

I slutningen af 1950'erne fremkom forslaget om at opføre et højhus i 11 etager. Planerne indgik som del af en kommunal interesse i tiden for at modernisere det århusianske byrum med trafikvenlige og erhvervsvenlige anlæg. I dette kvarter forestillede de kommunale planlæggere sig, at kørebanen på Vestergade skulle gøres bredere gennem en total nedrivning af karréstrukturens 2-300 år gamle bygårde. Samtidig skulle den østlige del af Møllestien (hvor Lokalcenter Møllestien i dag ligger) nedrives og erstattes af en tankstation og et parkeringshus til 337 biler.

Projekternes realisering var dog afhængige af statslig økonomisk støtte i henhold til saneringsloven. Hos det statslige Saneringsnævn, som skulle bevilge støtten, var der ikke udpræget begejstring for et højhusbyggeri på det begrænsede areal klos op ad Vor Frue Kirke og Kloster. De 11 etager måtte derfor reduceres til to etager. I årene 1959-65 blev de sidste af Nygades huse nedrevet, og i 1965 blev det i Århus Stiftstidende konkluderet, at Danmarks ondeste gade nu var helt forsvundet.

Et nybyggeri kom først i gang i 1970, da Arbejdernes Andels Boligforening opførte den nuværende boligbebyggelse, afdeling 72, på stedet. Den fik form som funktionalistiske blokke i røde mursten og var tegnet af arkitekten Harald Salling-Mortensen. I hans øjne var der tale om en moderne fortolkning af Nyboder i København. Om denne ambition lykkedes, må nok være op til beskueren at afgøre.