Danmark er ude på en glidebane, når det gælder accepten af tortur. Det slår to af landets førende eksperter i efterretningsvæsen fast efter weekendens politiske stormvejr om PET’s samarbejde med torturstater.

Efter først at have annonceret, at efterretningstjenesternes samarbejde med lande, der anvender tortur, er et overstået kapitel, måtte udenrigsminister Søvndal og justitsminister Bødskov senere søndag gå bodsgang og »præcisere,« at de danske tjenester fortsat er »nødt til at udveksle oplysninger også med lande, der anvender afhøringsmetoder, som kan stride mod dansk retsopfattelse.«

Glidebane

For 11 år siden udløste centrumsdemokraten Arne Mechior et veritabelt ramaskrig fra samtlige partier i Folketinget, da han erklærede, at »moderat fysisk pres« under visse omstændigheder kan »være nødvendigt.«

Det var ganske vist før 11. september, men lige så kanøflet blev den tidligere chef for Jægerkorpset Poul Dahl, da han i 2004 luftede samme synspunkt.

Siden da har danskernes holdning til tortur ændret sig markant, konstaterer efterretningshistoriker Thomas Wegener Friis fra Syddansk Universitet.

»Hele folkestemningen har ændret sig. I dag er de fleste parat til at acceptere lidt ’water boarding’ for at forhindre et nyt terrorangreb,« siger han.

»Det er en glidebane, hvor de etiske grænser for, hvad der er acceptabelt, hele tiden flytter sig« siger han. »Og spørgsmålet er jo så, hvor det ender.«

Et politisk valg

I weekenden præsenterede Søvndal og Bødskov det som en absolut nødvendighed, at de danske tjenester samarbejder med lande, der anvender tortur. Og samme vurdering fremgår af det såkaldte Wendler-Petersen udvalgs netop offentliggjorte betænkning om de danske efterretningstjenester.

Efterretningsekspert Peer Henrik Hansen fra Koldkrigsmuseet på Langeland, mener ikke, at Danmark behøver at samarbejde med torturstater.

»Man kan selvfølgelig sagtens klare sig uden samarbejde med torturlande. I mange tilfælde vil der være tale om lande med usikre efterretningssystemer, hvorfor tabet formentlig ikke vil være så stort ved at afstå fra samarbejde« siger han.

Samme vurdering har Thomas Wegener Fris.

»Som et lille land er Danmark selvfølgelig afhængig af at samarbejde med nogle store lande, heriblandt USA, men vi er ikke afhængige af gud og hver mand i den tredje verden,« siger han.

Det er i sidste ende et politisk valg, om man vil samarbejde med lande, der anvender tortur eller løbe risikoen for at misse en brik eller to i det store terrorpuslespil,« siger han.

Enten eller

Tidligere operativ chef i PET, Hans Jørgen Bonnichsen mener, at PET og FE kan mindske risikoen for at blive moralsk medansvarlige for tortur, hvis de gør deres samarbejdspartnere klart, at de ikke må modtage oplysninger, baseret på tortur.

Men den vej tror Peer Henrik Hansen ikke på.

»Den eneste måde, man kan sikre sig mod at modtage oplysninger, der er fremkommet ved hjælp af tortur, er at afholde sig fra at samarbejde med totalitære regimer,« siger han.

Thomas Wegener Friis mener også, at det er meget svært at regulere tjenesternes samarbejde med torturstater på en måde, så Danmark ikke bliver moralsk medansvarlig.

Han understreger i øvrigt, at det langt fra er noget nyt fænomen, at de danske efterretningstjenester samarbejder med moralsk anløbne myndigheder.

Han peger bl.a. på de danske efterretningstjenesters samarbejde med Vesttysklands efterretningstjenester umiddelbart efter Anden Verdenskrig.

»Selv om de danske efterretningsfolk kom lige ud af modstandsbevægelsens favn, sprang de i kanen med nogle af nogle af nazi-Tysklands gustne karle,« siger han.

Også i nyere tid har de danske efterretningstjenester samarbejdet med lande, der anvender tortur, heriblandt Israel.

»Danmark havde i årtier et meget tæt samarbejde med israelerne« siger Peer Henrik Hansen. »Og de holdt bestemt ikke hånden over nogen, når de forhørte bl.a. medlemmer af PLO.«

»Det er simpelthen en del af gamet, at efterretningstjenester arbejder i en gråzone, befolket med kilder, som politikerne helst ikke vil vide noget om,« siger han.