I vinter mødte jeg en kvinde ved Roskilde Fjord. Langt mørkt hår, brun hud, stramme jeans. Ufattelig smuk. Jeg smilede til hende, da hun gik forbi, og vendte så opmærksomheden mod mine egne sager igen.

Men hun stoppede op. Spurgte, om hun måtte sætte sig. Og så spurgte hun mig, hvordan det kunne være, at jeg kun så kortvarigt på hende. Om hun var grim, eller om hun så uhyggelig ud.

Jeg prøvede at forklare hende, at det vist bare er kutyme, at man ikke ser på fremmede mennesker længere tid end højst nødvendigt.