»Efter kun et afsnit af »Bedrag« sidder man allerede tilbage med følelsen af et nuanceret og sympatisk persongalleri, hvor alle på hver deres måde er på vej ud, hvor de får svært ved at bunde.«

Nej, kære læser. Dette er ikke et uddrag fra denne avis’ anmeldelse af første afsnit af DRs nye TV-dramaserie »Bedrag«. Faktisk er det slet ikke et uddrag fra nogle af de større aviser i Danmark, selv om vi alle har anmeldt de første afsnit af TV-serien.

Citatet er derimod hentet fra DRs egen hjemmeside. Her kunne man 1. januar finde DRs egen anmeldelse af »Bedrag« med titlen »Bedrag emmer af Flysk socialrealisme«.

Det er jo sådan set fint nok – hvis bare anmeldelsen var skrevet af en uvildig kritiker. Det benytter alle andre medier sig jævnligt af, hvis en medarbejder eksempelvis har skrevet en bog. Så beder man eksempelvis en kritiker fra et andet medie om at anmelde værket. Dermed undgår man en interessekonflikt, samtidig med at læserne ved, at det, de læser, ikke indeholder en skjult agenda. Problemet med denne anmeldelse er imidlertid, at den er skrevet af en af DRs egne medarbejdere.

Danmarks Radio har tidligere brilleret med at få eksempelvis daværende kulturminister Marianne Jelved (R) til at anmelde et afsnit af TV-serien »1864«, hvilket jo kan være underligt nok, al den stund, Jelved i sin tid var med til at bevilge 100 millioner skattekroner til finansieringen af serien. Hun gav i øvrigt afsnittet seks flotte stjerner.

Denne gang er man imidlertid gået skridtet videre og har ladet en på DRs lønningsliste udføre »kritikken« af DRs eget program.

Man ser således udviklingen for sig. Snart kan vi lade én fra køkkenpersonalet på NOMA lave restaurantens egen madanmeldelse, lade en medarbejder fra Det Kongelige Teater give karakterer til egne teaterstykker, og få Peter Aalbæk Jensen fra Zentropa til at anmelde den næste von Trier-film. Det er jo at holde os, der ønsker en professionel og saglig vurdering af kulturtilbud, for nar.

Nogle vil måske tænke »Herregud – skaden i dette tilfælde er jo til at overse«, men for andre er kritik en alvorlig sag. Og her fjerner DR med sin egen anmeldelse med ét slag ikke blot enhver troværdighed omkring kritik – det afslører samtidig nogle helt grundlæggende problemer i DRs organisation.

For det første viser det, at den ene hånd i DR lidt for ofte ikke ved, hvad den anden laver. Organisationen er så stor, at ingen tilsyneladende stopper sådan en fejl, før den er begået.

For det andet er det endnu et eksempel i rækken af »sager«, som afslører, hvor fjernt visse dele af DR befinder sig fra, hvad der er normal god presseetik og moral.

Sådan ender tingene ofte, hvis nogle for længe har holdt hånden over én og har ladet stå til. Så bliver man ligeglad, og saglighed bliver et selvbedrag.