Henrik Dahl er en kendis. Nu har han skrevet en roman. Okay: Det er en af de ringeste bøger jeg nogensinde har læst.

Dårlig på alle planer. Skrevet på onkeldansk, uden dybde, uden engagement og totalt uden gehør, spækket med døde formuleringer og fraser, så man f.eks. »anbringer sig bekvemt« i sofaen og »nyder sin kaffe«, manden har konen »til bedste« når han laver en practical joke med hende, køkkenet »gøres ryddeligt ved fælles hjælp« i den lille familie i Lyngby osv. fra skuffen med livløsheder. Sådan skriver man når man ikke har et levende forhold til sprog, men højst pirker lidt til det fra tredjesals højde.

N.T. er en hjælpeløst skrevet roman af en stilistisk rådvild forfatter. En skribent som glad og fro tumler rundt mellem ufrivilligt komiske metaforer a la »fra de klassiske lænestole, der tog så kærligt mod trætte mennesker som bedsteforældre mod et barnebarn« og narrativt helt unødvendige og tomgangsagtige gengivelser af the freakin’ obvious, såsom hvordan man jo iføres et forklæde ved frisøren, hvordan man egentlig spiller mikado, hvordan man tænder en grill (»det er nervepirrende at tænde en grill, nederst skal man lægge…«), hvordan menu-logikken er i Arkens restaurant, og, over et helt kapitel, gudhjælpemig, hvordan nedrykningsdramaet forløb i runde 33 af Superligaen, beskrevet så man på ingen måde forstår, hvorfor det er med i bogen.

Intet fokus

Og det er et gennemgående problem. Forfatteren har intet fokus. Man tænker gang på gang: Aha, og hvorfor fortæller du mig det, når du så åbenlyst ikke selv rigtig har orket at interessere dig for det, endsige formulere det skarpt eller prægnant? Og hvad skal en stakkels årvågen læser i øvrigt gøre af sin hjerne i de lange stræk, hvor forfatteren tydeligvis er på autopilot? Nyde udsigten, de fine bogstaver på række?

Spørgsmålene er mange, en hel del af dem burde sendes videre til forlaget bag udgivelsen. Som f.eks. det om hvordan man skal forholde sig til romanens dialog, der stolprer rundt uden mindste forbindelse til hvordan man taler i det her land. Hvad med historien, i den udstrækning der er nogen? Kan man tage den alvorligt, altså tro på den, kan man fange ’satiren’, når det håndværk, der skulle bære det frem tydeligvis ikke mestres?

Tag nu fx det ægtepar som rammes af undertitlens patetiske ’forstadstragedie’. De har som ’dramaets’ midtpunkt nogle skænderier, der er så dilettantisk skrevet, at de eneste, der ville slippe fra at udsige dem med en smule anstand og troværdighed ville være et par hønsefødder og en rørtang.

Amatørismens selvtilfredshed har med andre ord kronede dage. Alt er stift og umelodisk, gumpetungt. Og der vrøvles:

»Snart ville Aftenstjernen, som Rasmus for nylig havde haft om i skolen, og med Bjørns hjælp også havde lært at udpege på himlen over Lyngby, være forsvundet i vrimlen af stjerner og planeter, der ikke behøvede at møde så tidligt, men nu blev mere og mere klare for hvert minut, der gik.«

Forstenede kønsroller

Henrik Dahl skriver et særligt uskønt revisordansk: »Han var en højt estimeret foregangsmand inden for professionaliseringen af det økologiske landbrug, som hun i mange år havde dannet par med.« Ikke just elegant, vel?

Eller: »Resten af dagen var gået slag i slag med kontaktsøgende børn og madlavning og oprydning, og der havde ikke været tid til at snakke om den mulige sigtelse for overtrædelse af den milde terrorparagraf«. Det er jo næsten sjovt i al sin klodsethed.

Faktisk skraldgrinede jeg mange gange i løbet af de første 30-40 sider. Vantro og næppe, hvor Henrik Dahl vil have mig til det. Som satire er N.T. nemlig bovlam, selvgod og mildest talt forstenet, hvad kønsroller angår, jeg mener, er pointen virkelig, at kvinder er kontrolfreaks med økodiktatoriske tilbøjeligheder og mænd nogle ultra konfliktsky vatpikke, der først i sidste øjeblik finder ud af hvor befriende det kan være at slå konen?

Det er sgu nok en metasatire, tænkte jeg, da gassen var gået af morskabsballonen og romanens flad- og fadhed havde sat sig tungt på mig.

Måske vil Henrik Dahl teste hvor elendigt han kan skrive og stadig blive inviteret i morgen-tv for at debattere helsefanatisme og økodogmatisme på baggrund af et påskud af en bog? Det vil vise sig.

Henrik Dahl: N.T.

People’s Press, 234 sider, 249,95 kroner