Ivan Larsen har besluttet sig for, at han aldrig igen vil indlægges på en psykiatrisk afdeling.

Det kunne være et sundhedstegn, men er det bare ikke.

Det er det modsatte.

Det er ikke fordi, Ivan Larsen er blevet mindre ’gal’, men fordi det gik helt galt, da han blev indlagt tidligere på året.

Ivan Larsen har siden en nedtur i 90’erne været til tider stærkt depressiv, og når det med jævne mellemrum udvikler sig til psykotiske anfald, buldrer selv de mindste lyde, og lyset blænder, sanserne er overfølsomme.

Han begyndte derfor allerede den første nat under en frivillig indlæggelse på en storkøbenhavnsk, psykiatrisk afdeling at fortryde, da han vågnede ved, at en kvinde på nabostuen på den anden side af en tynd væg i flere timer lå og skreg: »Jeg dør, jeg dør.«

Men det var først, da han dagen efter fik én og siden endnu en værelseskammerat, at han besluttede sig for at bede om at blive udskrevet. Den sidste var en rocker, der var blevet tvangsindlagt og bestemt ikke var interesseret i at dele rum med Ivan Larsen.

»Her skal du fandeme ikke ligge,« lød den første hilsen.

»I forvejen var det ekstremt grænseoverskridende, at man skulle ligge på flersengsstuer, fordi der var overbelægning. Jeg tror, der var tre toiletter — et i forbindelse med et bruserum — og der var 23 mennesker indlagt. Samtidig vrimlede det med kriminelle. Det var altså et stort problem for os andre. Man er sårbar, og man er altså ikke i en tilstand, hvor man vil slås med hårde bananer. Personalet anede ikke, hvad de skulle gøre,« siger Ivan Larsen.

Han er en af dusinvis af psykiatribrugere, der henvendte sig for at fortælle sin historie, da Information i sommers satte fokus på blandt andet manglen på sengepladser, ressourcer og sammenhæng i den danske psykiatri.

Aftale på plads

Og det er historier som Ivan Larsens, der ikke blot fik SRSF, men også Enhedslisten, Konservative og Dansk Folkeparti, til at gå til valg på at ville gøre op med det efterslæb på anslået mellem 1,6 og to milliarder kroner årligt, som psykiatrien i forhold til de somatiske sygdomme har haft i tilførslen af midler i 00’erne.

Desuden lød løftet fra partierne, der sidder på ca. 70 procent af Folketingets mandater, at man ville gøre en ende på en stigende tendens til at finansiere driften af psykiatrien via de såkaldte satspuljemidler.

I går kunne SF’s Astrid Krag så lukke sine første forlig som sundhedsminister, da hun i forbindelse med finanslovsforhandlingerne først forhandlede en generel sundhedsaftale på plads med Enhedslisten, og siden satspuljen på plads med samtlige Folketingets partier bortset fra netop Enhedslisten.

»Der er et stort efterslæb på psykiatriområdet, og jeg er glad for, at vi har taget et første skridt i forsøget på at ligestille psykiatrien med det somatiske område,« siger Astrid Krag, der bl.a. glæder sig over, at der i 2012 er afsat 50 millioner kroner til at fjerne den grænse, der hidtil har gjort, at kun unge under 38 år var berettiget til gratis psykologhjælp.

Af andre større beløb, den nye regering har prioriteret at afsætte til psykiatrien, kan nævnes 20 millioner kroner til ekstra sengepladser og 20 millioner kroner til hurtigere hjælp til børn og unge med psykiske problemer.

Bedre end ingenting

Men ’større’ er måske så meget sagt, mener formand for landets største forening for sindslidende, SIND, Knud Kristensen.

I alt løber de nye midler til psykiatrien op i omkring 225 millioner kroner i 2012, men fraregner man de 150 millioner kroner, den tidligere regering allerede havde lovet at afsætte i forbindelse med kommune- og regionsaftalen i foråret — og som dengang nærmest blev kaldt utilstrækkelig af SRSF — samt de satspuljemidler til psykiatrien, der ikke forlænges, så kan regering ikke tage æren for meget mere end 50 millioner kroner, lyder hans facit.

»Det er jo bedre end ingenting, men når man tager i betragtning, at såvel S-SF som en række andre partier havde anerkendt, at efterslæbet var på ca. to milliarder årligt, så er det jo ikke, hvad vi havde håbet og forventet,« siger Knud Kristensen, der heller ser det store håb forude.

»For det første er psykiatrien heller ikke under den nye regering kommet på den regulære finanslov. Selv om man gør størstedelen af midlerne permanente, så er det jo stadigvæk på satspuljen, man finder dem, og der er tilsyneladende heller ingen plan for, i hvilken takt man vil fjerne psykiatriens efterslæb,« siger han.

Astrid Krags partikollega i SF, psykiatriordfører Özlem Cekic, forstår godt, hvis nogle er skuffede.

»Vi har jo skrevet i regeringsprogrammet, at vi vil sidestille psykiske og fysiske sygdomme, men vi må erkende, at det vil tage tid at rette op. Jeg kan godt forstå, at folk gerne ville have langt mere, end vi har leveret, og jeg anerkender at det ikke er et stort skridt,« siger hun, men ser dog lyspunkter: »Jeg er i hvert fald glad for, at en stor del af midlerne er permanente, så der bliver ro på, og nu bliver næste skridt så at lave en at lave national psykiatriplan,« siger hun.

Ambitionsniveau dalet

I Dansk Folkeparti erkender psykiatriordfører Liselott Blixt også, at ambitionsniveauet er dalet en del siden valgkampen rullede.

»Det her er ikke at sidestille psykiatrien, som vi gerne så blev en del af de almindelige finanslovsforhandlinger, og selv om vi også gerne så, at der blev afsat flere penge til psykiatrien, så er vores førsteprioritet nu i stedet at skabe en rød tråd i indsatsen, for det hjælper alligevel ikke med nye sengepladser, hvis man efter behandlingen blot smider folk ud på gaden uden opfølgning,« siger Liselott Blixt.

I Dansk Psykiatrisk Selskab er formand Jeanett Bauer, dog langt fra imponeret, som hun gav udtryk for, da Information allerede forleden kunne fortælle, at beløbet til psykiatrien ville ende i omegnen af 200 millioner kroner i 2012.

I sommers fortalte hun blandt andet, hvordan man er så presset på kapaciteten, at man udskriver patienter, der på det nærmeste blot når en tur rundt om bygningen, før de vender tilbage.

Og Ivan Larsen er færdig med de psykiatriske afdelinger, der de seneste 20 år ellers har været med til at holde ham oven vande, siger han.

»Før var en indlæggelse en tryghed. Hvis man var ved at tilte. Du blev mødt som et voksent menneske, og du fik ro til at åbne op, bryde et panser ned,« siger han:

»Men det, jeg har oplevet de seneste år, er, at de leger med min tilværelse, og nu har jeg slet ingen kontakt med distriktspsykiatrien, selv om jeg godt kunne have brug for en overnatning eller bare at sidde der nogle timer, når jeg kan mærke, at den er gal. Det er jo ikke fordi, opgivenheden forsvinder. Det er sgu hårdt at bokse med, når du ikke har lyst til at være her mere og du føler, at ingen kan lide dig,« siger Ivan Larsen.