Hommikul oli jälle käes aeg oma Havanna perekonnaga hüvasti jätta ja Matanzase poole vurama hakata. Olen seda teed korra juba sõitnud ja üldiselt proovin sama teekonna sõitmist vältida. Seekord oli aga mõistlikum tuldud teed tagasi minna.

Minu õnneks oli tegu väga maalilise piirkonnaga ja teekond kulges enamjaolt ranniku äärest. Varajasel lõunatunnil jõudsin El Frailesse, kohta, kus ma kunagi ööbisin ja rõdule lõksu jäin. Paar kilomeetrit enne lõunapausi sain veel värskendava saju osaliseks ja kuna sadu ei tundunud kuidagi lõpumärke ilmutavat, otsustasin selle lõppu El Frailes oodata.

Politseiga varju all. FOTO: Risto Prii

Paus venis kuskil tunnikese pikkuseks, aga ega kiiret väga polnud, olin juba poolel teel Matanzasesse. Lõpuks otsustasin siiski liiga vara startida ja mõned kilomeetrid eemal varjusin koos politsei ekipaažiga silla alla vihma lõppu ootama. Eks mul on isegi hästi läinud, Kuubal on siiski orkaani hooaeg, millest ma siiamaani puhta nahaga pääsenud olen. Varsti jälle päike paistis ja teekond Matanzasesse mõõdus ilma viperusteta.

Külalistemajja sisse registeerides ulatati mulle klaas värsket mahla ja kuuba sigar. Vihje vist, et peaksin ka ikka ära proovima. Kahjuks möödus terve õhtu sajus ja väga kaugele ei viitsind uudistama minna. Käisin korra poest läbi, ostsin paki «hädaabi küpsiseid» ja purgi sardiine tomatikastmes. Kui muud ei leia, siis sardiine ja küpsiseid ikka leiab. Koju jõudes vahtisin veidi sigariga tõtt, aga otsustasin siiski mustemateks päevadeks jätta. Mis seal ikka, magama ära, et siis varakult tõusta ja Playa Larga poole startida.

Playa Larga asub «Sigade Lahes,» kohas kus USA väed kunagi Kuubat ründasid ja kaotasid. Nüüd on see turistide seas populaarne väike külake. Poolel teel Playa Largasse, avastasin end äkitselt Austraaliast. Kena koht, natuke küll teistsugune kui ma Austraaliat mäletan, aga eks vanadusega mälu kaob.

Playa Larga FOTO: Risto Prii

Kiiresti Austraalia küla ka läbi sai ja sisenesin Cienaga de Zapata rahvusparki. Tundus, et politsei kontrollis kõiki sissetulevaid autosid, aga nagu ikka, rattur ei huvitanud kedagi. Mulle see sobib, lehvitasin ja sõitsin edasi. Varsti olingi Playa Largas ja proovisin oma uut kodu üles leida.

Teepeal proovisid kaks «härrat» veel minuga juttu teha ja kinni pidada. Nähes, et ma ei peatu, hüüdsid nad viimases hädas: «Stop, can't go» (peatu, ei saa edasi minna-toim). Kuna ma teadsin juba ette, et nad tahavad mulle majutust pakkuda, siis sõitsin nende vahelt läbi ja tuli välja, et oli siiski «can go» (saab edasi minna-toim).