Kjære Mark. Jeg skriver for å fortelle at jeg ikke vil etterkomme kravet om å fjerne dette bildet.

8. sep. 2016 21:30 Sist oppdatert 9. september 2016

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Aftenposten/Nick Ut

Aftenpostens forside fredag.

Kjære Mark.

Jeg følger deg på Facebook, men du kjenner meg ikke. Jeg er sjefredaktør for den norske avisen Aftenposten. Nå skriver jeg til deg for å fortelle at jeg ikke vil etterkomme kravet om å fjerne et dokumentarfoto fra Vietnamkrigen tatt av Nick Ut. Ikke nå, og ikke i fremtiden.

Kravet om å fjerne bildet fra vår Facebook-side kom i en e-post fra Facebooks kontor i Hamburg natt til onsdag. Mindre enn et døgn etter at e-posten ble sendt, og før jeg rakk å gi dette svaret, grep dere inn selv og slettet både Facebook-posten og bildet.

Her er saken: Norsk forfatter midlertidig utestengt fra Facebook etter å ha postet bilde fra Vietnamkrigen

For å være ærlig, har jeg ingen illusjoner om at du vil lese dette brevet. Når jeg likevel gjør et forsøk, er det fordi jeg er opprørt, skuffet – ja, egentlig også redd for hva du er i ferd med å gjøre med en grunnpilar i våre demokratiske samfunn.

Det er dette historiske pressebildet, som viser ni år gamle Phan Thi Kim Phuc og andre forbrente vietnamesiske barn etter et napalmangrep under Vietnamkrigen i 1972, som Facebook reagerer på. Nick Ut / TT / NTB Scanpix

Først litt bakgrunn. Den norske forfatteren Tom Egeland postet for noen uker siden et innlegg på Facebook om og med syv fotografier som endret krigshistorien. Dere fjernet så det nevnte bildet av en naken Kim Phuc løpende fra napalmbombene, et av verdens mest berømte krigsbilder.

Tom gjenga deretter kritikken fra Kim Phuc mot Facebook om at bildet av henne var bannlyst. Facebook reagerte så ved å utestenge Tom fra muligheten til å poste innlegg.

Hør, Mark, dette er alvorlig. Først lager dere regler som ikke skjelner mellom barnepornografi og berømte krigsbilder. Så praktiserer dere reglene uten rom for sunt skjønn. Deretter sensurerer dere også kritikk av og debatt om avgjørelsen – og straffer den som våger å kritisere.

Facebook er til glede for en hel verden, også for meg personlig, på flere plan. Jeg holder for eksempel kontakt med mine brødre i en lukket gruppe som har vår 89-årige far som sentrum. Dag for dag deler vi gleder og bekymringer.

Facebook er blitt en verdensledende plattform for spredning av informasjon, for diskusjon og for sosial kontakt mellom mennesker. Dere har fått denne posisjonen fordi dere fortjener den.

Men, kjære Mark, du er nå verdens mektigste redaktør. Selv for en stor aktør som Aftenposten er Facebook vanskelig å komme utenom. Vi vil jo egentlig ikke utenom heller, for dere tilbyr oss en god kanal for spredning av vårt stoff. Vi ønsker å nå ut med vår journalistikk.

Posten som ble lagt ut på Aftenpostens Facebook-side og senere slettet. Skjermdump

Men selv om jeg er sjefredaktør i Norges største avis, må jeg innse at du begrenser mitt rom for å utøve redaktørgjerningen. Det er hva du og dine underordnede gjør i denne saken.

Jeg synes du misbruker din makt, og det på en måte jeg har vanskelig for å tro at du har tenkt godt gjennom.

La meg gå tilbake til det nevnte bildet av Nick Ut. Napalmjenta er det mest ikoniske dokumentarfotografiet fra Vietnamkrigen. Her spilte mediene en avgjørende rolle ved å fortelle andre historier om krigen enn dem makthaverne ville skulle ut. De skapte en holdningsendring som bidro til at krigen tok slutt. De bidro til en åpnere og mer kritisk debatt. Det er slik et demokrati må fungere.

Dette var meldingen Aftenposten mottok fra Facebook.

Det liberale, åpne samfunnet som vokste frem i USA etter Vietnamkrigen la også grunnlaget for at et fenomen som Facebook kunne vokse frem.

En viktig rolle for de frie og uavhengige mediene er av og til å bringe informasjon – også bilder – som er ubehagelige, som makthavere og kanskje også vanlige mennesker ikke orker å forholde seg til, men som nettopp derfor kan være viktige.

«Hvis frihet betyr noe som helst,» skrev engelskmannen George Orwell i forordet til Animal Farm, «er det friheten til å fortelle det som andre ikke ønsker å høre.»

Mediene har ansvar for å vurdere publisering i hvert enkelt tilfelle. Det kan være et tungt ansvar. Den enkelte redaktør må veie for og mot.

Denne retten og plikten, som alle verdens redaktører har, bør ikke undergraves av algoritmer kodet på kontoret ditt i California.

Mark, se for deg en ny krig der barn blir ofre for tønnebomber eller nervegass. Vil du igjen avskjære dokumentasjonen av grusomhetene fordi et lite mindretall kan tenkes å bli støtt av å se bilder av nakne barn, eller fordi en pedofil ett eller annet sted kan tenkes å se på bildet som porno?

Aftenpostens forside fredag.

Facebooks Mission Statement fastslår at målet for dere er å «make the world more open and connected».

I praksis gjør dere dette kun i en helt overfladisk forstand.

Ikke å skille mellom barneporno og dokumentarbilder fra krig bidrar til en fordumming som ikke bringer mennesker nærmere hverandre. Å late som om det kan lages felles globale regler for hva som kan og bør publiseres, kaster blår i øynene på folk.

Det siste tiåret har vist hvor mye uforutsigbart og destruktivt som kan skje når publisering ikke tar noe hensyn til kontekst.

Striden omkring Muhammed-karikaturene som oppstod høsten 2005 og ennå er en aktuell debatt, fikk uante konsekvenser nettopp fordi konteksten og den opprinnelige begrunnelsen for publisering ble sett bort fra.

Tegningene ble satt inn i helt nye sammenhenger, sensurert og fordømt ut fra påstått universelle religiøse regler. Resultatet ble store demonstrasjoner, vold og drap – og en fortsatt potent trussel mot ytringsfriheten. Noen aktører må leve med politibeskyttelse den dag i dag.

Facebook ble ikke globalt før det verste av striden var over. Din tilnærming, Mark, ville kanskje ha vært å forby publisering av tegninger av Muhammed? I så fall ville Facebook på sjablongmessig vis ha stilt seg på de mest reaksjonære religiøses side – mot ytringsfriheten. Dere ville ha overstyrt den enkelte redaktørs skjønn. Vi som sto oppi det måtte veie for og mot dag for dag – og ta beslutningene ut fra virkeligheten vi befant oss i. Den var – og er – annerledes i Oslo enn i Karachi.

Striden om tegningene viser hvor umulig og ulogisk det er å leve med universelle publiseringsregler i en tid som er multireligiøs, multikulturell og multi-det-meste. Alt av menneskelige praksiser varierer sterkt både geografisk, politisk, sosialt og økonomisk.

Det minste Facebook bør gjøre for å være mer i pakt med sin tid, er å innføre geografisk differensierte retningslinjer og publiseringsregler. Dessuten bør Facebook skille mellom redaksjoner og andre brukere av Facebook. Redaksjoner kan ikke leve med deg, Mark, som overredaktør.

Fotografiene som preget en generasjon: Fotografene som dekket Vietnamkrigen for nyhetsbyrået Associated Press, endret verdenshistoriens gang mens de var på jobb

Disse tiltakene vil likevel bare mildne problemene. Hvis Facebook har andre mål enn kun å være størst mulig og tjene mest mulig – og det er jeg fortsatt overbevist om at du har, Mark – bør dere gjennomføre en omfattende revisjon av måten å operere på.

Dere er en fin kanal for folk som vil dele musikkvideoer, familieselskaper og andre opplevelser. På dette planet bringer dere folk nærmere hverandre. Men hvis dere vil øke den reelle forståelsen mellom mennesker, må dere tilby mye mer frihet til å møte bredden av kulturelle uttrykk og diskutere saker av substans.

Dere må også bli mer tilgjengelige. I dag er det slik at hvis det overhodet er mulig å få kontakt med en representant for Facebook, er det beste man kan håpe på korte, formalistiske svar, med stive henvisninger til universelle regler og retningslinjer. Tar man seg den friheten å utfordre Facebooks regler, møtes man som kjent med sensur. Og protesterer man mot sensuren, straffes man, som Tom Egeland ble.

Jeg kunne ha fortsatt, Mark, men må stanse her. Jeg har skrevet dette brevet til deg fordi jeg er bekymret over at verdens viktigste medium begrenser friheten fremfor å prøve å utvide den og fordi dette skjer på en tidvis autoritær måte. Men jeg skriver også – og det håper jeg at du forstår – fordi jeg har et positivt syn på mulighetene Facebook har åpnet. Jeg håper bare at du bruker mulighetene bedre.

Vennlig hilsen

Espen Egil Hansen

Sjefredaktør og administrerende direktør

Aftenposten

PS. Jeg legger ved Aftenpostens 73 år gamle karikaturtegner Inge Grødums kommentar til den sensuren Facebook bedriver. Hva sier algoritmen? Er den innenfor?