LeserbrevDette er et debattinnlegg. Innlegget gir uttrykk for skribentens holdninger.I DT/Bygdeposten kunne vi forleden lese om Anton som lå helt øverst på tapsstatistikken i vårt fylke når det gjaldt tap av sau på beite. Anton mistet 17 sauer og 64 lam og skylder på ulven.

Det er helt sikkert ulven, sier Anton og hører ikke på Statens Naturoppsyn som påviser fluemark, sykdom og løshund som årsaken. Statens Naturoppsyn har faktisk ikke dokumentert et eneste angrep av ulv på buskap i Midtfylket.

Statens Naturoppsyn er fagetaten som skal påvise om dødsårsaken er rovdyr og de har både ekspertise, bred erfaring og utdannede eksperter til å foreta kontroller og påvise dødsårsak.

I Bondebladet kan vi lese at bønder frarådes fra å satse på sau. Ikke på grunn av rovdyrtap, men på grunn av store kjøttlagre. Det ble i 2016 produsert 600 tonn mer sauekjøtt enn kundene etterspør. Dette kommer i tillegg til overskudd fra tidligere år. Samtidig har det aldri har det vært mer sau på beite enn i 2016. Også i vårt eget fylke Buskerud har saueholdet økt dramatisk.

Samtidig som saueholdet er rekordhøyt og kjøttlageret øker synker antall rovdyrtatte dyr. De siste tre årene har antall rovdyrtatte husdyr gradvis sunket til årets rekordlave nivå.

Buskerud ligger utenfor ulvesonen og bjørnesonen. Det skal bare være gaupe i vårt fylke allikevel er det altså ulven som får skylda også her.

Innenfor ulvesonen finnes det fire ulveflokker. På de revierene det er vedtatt jakt på er det de siste seks år kun drept 16 sau. Det er også den faglige årsaken til at justisdepartementet ikke gir klarsignal til årets ulveslakt basert på Regjeringen, Krf, SP og Aps Stortingsvedtak. Et vedtak som nesten ville utradert de fire stammene. Det er rett og slett ikke lovhjemmel for et slikt vedtak, da ulvene i svært liten grad innebærer en fare for buskap i området, rent objektivt, og dermed juridisk.

Nå ønsker de samme partiene å bryte norsk lov for å iverksette jakta allikevel. Ikke bare er det betenkelig at Stortinget ønsker å heve seg over norsk lov, det er også alvorlig at man ikke forholder seg til fakta.

Når sauen ikke lenger er et tungt argument så er «frykten for ulven» det nye argumentet. Vi møter gjennom media, folk innenfor ulvesonen som er redd for at ulven skal spise dem selv og barna. Totalt irrasjonelle argumenter fullstendig uten grobunn i virkeligheten skal altså være grunnlag for å lage forvaltningspolitikk for en rødlista art hos det norske Arbeiderparti? Ulven har ikke drept folk i Norge på 200 år og utgjør ingen fare for folk dersom man tar forholdsregler. Ikke en eneste ulv i de fire flokkene har vist aggressivitet mot mennesker. Ulven er i likhet med andre rovdyr stort sett livredd mennesker.

Dette er det forskning på, det er statistikk på dette og vi vet svært mye om dette. Allikevel avviser man en kunnskapsbasert retorikk og ønsker å basere politikk på irrasjonell angst.

Dette er farlig. Irrasjonell angst bør bekjempes med informasjon og politisk ledelse. Når politikere begynner å lefle med fordommer og irrasjonell angst i politikkutforming har man krysset en grense. At Senterpartiet og Fremskrittspartiet gjør dette er ingen nyhet. At Krf og Arbeiderpartiet krysser denne grensa er rett og slett utrolig skuffende. Vi har fått en politisk situasjon hvor Krf, AP og Senterpartiet trekker Regjeringen i negativ retning i rovdyrpolitikken. En politikk som ikke baserer seg på forvaltning, faglige innspill eller Bernkonvensjonen men som baserer seg på irrasjonelle følelser og fordommer. Historien har lært oss hvor farlig det er om vi lar frykten råde i styringen av et land. Politisk lederskap er ikke å rette seg etter angsten, men å informere om de faktiske forhold.