Stolthed, ære og respekt. Det er de tre vigtigste kvaliteter ved et menneske, synes Peter. Så vigtige, at han har ladet dem tatovere i tindingen på sig selv som en slags påmindelse. I situationer, hvor han har følt, at andre har haft brug for samme påmindelse, har Peter typisk placeret en fjerde tatovering i tindingen på dem: bogstaverne E-V-I-L, der står skrevet henover knoerne på hans ene hånd.

Med sin kødfulde overkrop, guldsmykker og nazitatoveringer på underarmene inkarnerer Peter den stereotype forestilling om en karrierekriminel rocker og voldsforbryder. Og med tre tilfælde af grov vold og besiddelse af amfetamin og kokain har han en straffeattest, der matcher udseendet.

»Jeg har gjort alt det, jeg ikke burde,« fortæller Peter. Han er i færd med at afsone sin seneste narkotikadom på det særlige behandlingsafsnit i Nyborg Statsfængsel.

Inden overflytningen til behandlingsafsnittet nåede han at opleve den udvikling, der lige nu volder fængslets ledelse problemer. Peter sad på en fællesskabsafdeling i fængslets midterfløj sammen med en håndfuld bandemedlemmer og nogle udvisningsdømte afrikanere. Det var helt »ad helvedes til«, fortæller han. Stemningen var trykket. Bandemedlemmerne følte hinanden på tænderne, og slåskampe kunne opstå ud af det blå, hvis nogen havde glemt at betale for deres hash, eller hvis der blev slækket på rengøringen i fælleskøkkenet. For at undgå problemer valgte Peter at holde lav profil.

»Jeg kom kun ud fra min celle, når jeg skulle spise, hente kaffe eller i bad,« fortæller han.

Peters oplevelse er ikke enestående. Mens antallet af registrerede bandemedlemmer i Nyborg Statsfængsel ifølge fængslets ledelse er fordoblet på tre år, er antallet af episoder med trusler og vold mellem de indsatte i fængslet mere end tredoblet på et enkelt år.

»Du skal hele tiden have din attitude på og holde folk på afstand. Hvis du viser den mindste svaghed, så er de der som små hyæner,« husker Peter om tiden på fællesskabsafdelingen.

Og hvis hashen bliver konfiske-ret af personalet, står afdelingens fidibus, som opbevarer stofferne i sin endetarm, pludselig i gæld til stoffernes ejermand, forklarer han. En dag forsøgte et bande- medlem også at gøre Peter til narkoæsel.

»Men der sagde jeg bare nej. Så begyndte han at hidse sig op, som om vi skulle til at slås. Så sagde jeg, ’det kan du godt glemme.’ Jeg var meget nervøs for at blive smidt væk eller få en længere dom. Der er sgu ikke nogen, der skal tvinge mig til at tage hash med ind. Så vil jeg hellere slås,« siger den hærdebrede fynbo.

Øger risikoen for kriminalitet

Situationen i Nyborg Statsfængsel er symptomatisk for den generelle udvikling i landets lukkede fængsler. Som konsekvens af politiets målrettede indsats mod organiseret kriminalitet er antallet af bandemedlemmer, der sidder bag tremmer, på tre år fordoblet til flere end 300 over hele landet.

180 af dem sidder i lukket fængsel, primært i Nyborg, Østjylland og Vridsløselille. Det svarer til, at hver fjerde indsat i de tre fængsler er rocker- eller banderelateret. Kun rockergrupperne Hells Angels og Bandidos og deres støttegrupper afsoner på særlige afsnit, mens andre bander som udgangspunkt afsoner i fængslernes fælles skabsafdelinger.

Parallelt med politiets indsats har domstolene skruet op for brugen af fodlænke og samfundstjeneste som alternativ til fængselsstraf, mens mildere domme kan afsones i et åbent fængsel. Tilbage står de lukkede fængsler med kernen af Danmarks kriminelle underverden og et åbent spørgsmål:

Hvordan skal tre fængsler rumme 180 rockere og bandemedlemmer, der bekriger hinanden på kryds og tværs, i et system, der er bygget op om fællesskab, fælleskøkkener og fælles gårdture?

Filosofien bag fællesskabsafdelingerne i de danske fængsler er, at fangerne har gavn af at omgås hinanden. De skal socialiseres til at forestille sig et liv uden kriminalitet. Men det er et princip, der bliver udfordret af den nye fangesammensætning. Der ikke er mange indbrudstyve eller små fisk tilbage i de lukkede fængsler.

Tværtimod antyder kriminologisk forskning, at de indsatte i lukkede fængsler fastholder hinanden i, eller forstærker, den kriminelle tankegang og outsidermentalitet.

I artiklen »Prisonisering og fængselskultur« fra 2011 observerer den danske kriminolog Linda Kjær Minke, hvordan de indsatte i statsfængslet i Vridsløselille bliver påvirket af fængslets miljø. Artiklen konkluderer, at de indsatte tillægger sig en endnu stærkere aversion mod det konventionelle samfund for at opnå agtelse i andre fangers øjne. Samtidig udvides de indsattes grænser for acceptabel adfærd, efterhånden som afsoningen skrider frem. Miljøpåvirkningen øger risikoen for, at de indsatte begår kriminalitet igen, konkluderer artiklen.

Kongen af afdelingen

På fællesskabsafdelingen Midter 3 i Nyborg Statsfængsels midterste fløj skærer en skillevæg tværs gennem det aflange lokale. Mellem celledørene står bordfodboldbord, bordtennisbord og stativer med vasketøj. Ligesom på fængslets øvrige fællesskabsafdelinger er de indsatte blevet delt i to lige store grupper for at øge sikkerheden.

Ledelsen forsøger at sprede omtrent 40 bandemedlemmer så meget som muligt, så de sidder tyndt fordelt over fængslets 20 fællesskabsafdelinger. Der er tydelig forskel på de indsatte i dag sammenlignet med for få år siden, mener Susie Vium. Hun er fængselsbetjent og har været det siden 2003. Fra sit glasklædte kontor har hun udsigt til begge sider af Midter 3: »Jeg synes, at klientellet er blevet hårdere. Det er noget mere råt. Man kan mærke det. De er mere pressede, og de presser hinanden mere,« siger hun. »Bandegrupperingerne er voksende og svære at placere, så det kan skabe lidt uro.«

Men konflikter har der nu altid været i Nyborg Statsfængsel, indvender inspektør Arne Tornvig, bag hende.

»Det har der,« medgiver Susie Vium. I fængslet er det den stærkeste, der styrer. Ledelsen forsøger at placere de indsatte, så de stærkeste sidder sammen med hinanden, og de lidt svagere afsoner på andre afdelinger. Men magtkampe mellem de indsatte kan ikke undgås. Ligesom det er svært at undgå, at den svageste på afdelingen ender som de andres tjener, forklarer Arne Tornvig. Han har et gråt skæg om munden og er iført en orange pullover.

»Der vil altid være en, der er konge på afdelingen. Der er altid et hierarki, når mennesker er sammen, også i et fængsel,« siger han.

Hvis det viser sig, at nogen af de indsatte bliver underkuet, skrider personalet ind og flytter rundt på dem, siger Arne Tornvig. Og ifølge ham er betjentene gode til at have »fingeren på pulsen«. Han erkender dog, at hans job ikke er blevet lettere i løbet af de sidste par år.

»Det stiller nogle flere udfordringer til os,« siger inspektøren om tilstrømningen af bandemedlemmer.

»Man kan jo ikke resocialisere en, som ikke selv vil. Men du kan motivere ham til at ville. At ville skabe evnen til at kunne. Så når man har med de lidt mere hårdkogte at gøre, så skal man gøre, hvad man kan for at motivere.«

Negativt stærke fanger

Da ’Straffeanstalten i Nyborg’ stod klar i 1913, var ideen, at cellerne skulle huse nogle af landets mindst belastede fanger. 100 år senere er klientellet et noget andet. I 2012 afsonede hovedparten af de indsatte en dom for enten vold, narko, røveri eller manddrab. Fængslets kapacitet er løbende blevet udvidet i takt med efterspørgslen. Senest i sommeren sidste år. Med sine nuværende 281 pladser er Nyborg Statsfængsel i dag landets største lukkede fængsel og en af Kriminalforsorgens flittigste aftagere af rockere og bandemedlemmer. 20 af dem afsoner på fængslets særlige afdeling for ’negativt stærkt styrende’ fanger.

Et begreb, som blev indført i kølvandet på rockerkonflikten i 1990’erne. Kriminalforsorgen besluttede at adskille medlemmer af rockergrupperne Bandidos og Hells Angels fra de øvrige indsatte i fængslerne, så de i dag afsoner på deres egne afdelinger. I Nyborg afsoner 20 Bandidos-rockere på den særlige afdeling. De har deres eget motionsrum, egen arbejdsplads og en indhegnet græsplæne til gårdture.

Ligesom på den anden side af murene har Bandidos-afdelingen sit eget hierarki, komplet med ledelse, fuldgyldige medlemmer og prøvemedlemmer.

Bandit for livet

Johnny smider en sweatshirt over kroppen og dukker frem fra sin celle med skægstubbe på kæben. Han afsoner en dom på 16 år og nyder at sidde på Bandidos-afdelingen, hvor han kan lade sin dør stå åben og er omgivet af folk, han stoler på. Opdelingen er også en fordel for fængslets andre indsatte, mener han.

»Når du kommer ind i fængslet, lærer du bare en masse andre bøller at kende. Hvis vi sad ude blandt andre, ville vi have mulighed for at hverve nogle nye og måske også få nogle andre bekendtskaber. Her har vi kun vores eget bekendtskab,« siger den 42-årige rocker.

Selv har han dog ingen planer om at lave om på sin livsstil, når han engang bliver løsladt.

»Nej, det kommer aldrig til at ske. Jeg er jo bandit for livet. Det har jeg valgt for 18 år siden, og det står jeg fast ved den dag i dag.«

I modsætning til Peter. Han arbejder på at kvitte kriminaliteten og vil ikke tilbage i rockermiljøet, når han bliver løsladt. Men den erkendelse er han først nået frem til, efter han forlod fællesskabsafdelingen og kom i behandling for sit stofmisbrug på behandlingsafsnittet i Nyborg. Han har afsonet i 14 forskellige institutioner.

»Her lærer du at opføre dig som et normalt menneske,« siger Peter om sin nye afdeling.

Fængselsinspektør Arne Tornvig fastholder, at man ikke kan tvinge de indsatte til at blive resocialiseret. Det skal komme fra dem selv. Og så står fængslet klar med tilbud om uddannelse, arbejde og behandling. Men problemet er, at det netop er de fanger, der bliver betragtet som svage, forklarer Peter. »Det er dem, der bliver kanøflet og bliver brugt til det hele. Og lige pludselig bliver de rullet derinde. Så står de med en gæld og skal lave ny kriminalitet, når de kommer ud. Hvis du har en gæld på 500 kroner derinde, så hedder den bare 5.000 eller 50.000, når du kommer ud. Det er så nemt. Jeg har også selv gjort det.«