Af Jens Rohde (R)

Medlem af Europa-Parlamentet

Den selvudnævnte teleanalytiker, primitivisten John Strand, har tilsyneladende skrevet et indlæg til Altinget for medlem af Europa-Parlamentet Jørn Dohrmann, mens denne er i Grønland. Det ser i hvert fald sådan ud, den personlige skraldespand taget i betragtning.

Indlægget handler om roaming, telepriser og en anklage mod mig for at løbe fra mit ansvar i forbindelse med forbuddet mod at opkræve roaming-afgifter hos forbrugerne.

Jeg står ved mit forslag

Lad mig gøre det helt klart, så det ikke kan misforstås: Jeg står ét hundrede procent ved mit daværende forslag om at sætte en stopper for de uhørt høje roaming-priser.

Fakta Deltag i debatten!

Send en mail til debat@altinget.dk

Dengang jeg stillede forslaget, var roamingafgiften ifølge BEREC (Body of European Regulators for Electronic Communications) i gennemsnit 698 procent over kostprisen for netadgang og 296 procent over kostpris for tekst og tale. Jeg står ét hundrede procent bag den aftale, som det tog fire år at forhandle på plads, og som et samlet dansk Folketing, et historisk stort flertal i Europa-Parlamentet og 28 landes regeringer har bakket op om.

Det er imidlertid helt korrekt, at jeg ikke vil tage ansvar for de enkelte teleselskabers prissætning. Hvis jeg skal det, så må det kræve, at jeg får retten til at regulere dem også, og det ønsker jeg faktisk ikke. Jeg glæder mig til gengæld over, at borgerne fremover har den tryghed, at de ved, at de kan bruge deres abonnement i hele Europa uden at tænke på ekstraregninger.

Abonnenten er frit stillet

Nu er det jo ikke sådan, at vi ikke havde forudset, at dele af telebranchen ville misbruge en politisk rammeaftale til at regulere priserne i opadgående retning. Derfor står der også i aftalen, at såfremt det sker, ophæves abonnenternes binding til deres nuværende selskaber, og man kan således kvit og frit stemme med fødderne. Selskaber som 3, Oyster og Ipnordic hæver ikke priserne. Dem kan forbrugerne tilvælge, hvis de ønsker.

De tre selskaber har forstået loven helt rigtigt, nemlig at prisreguleringen på engrosmarkedet er et loft og ikke en fast pris eller en minimumspris. De gør det, der er deres opgave, nemlig at gå ud i markedet og forhandle engrosprisen på roaming ned ud fra den ramme, som nu er givet, og som i forvejen sænker prisen med 90 procent. Disse selskaber tager ansvaret på sig over for deres forbrugere.

Andre selskaber vælger at kradse flere penge ind. Det er de i deres gode ret til. Men det er deres ansvar, ikke mit. Jeg tager til gengæld gerne ansvaret for rammen for et digitalt indre marked, og det bør vel alle gøre, som medvirker til at skabe denne ramme.

DF tager ikke ansvar for egne handlinger

Det er i det lys, at Jørn Dohrmann og hans formodede ghostwriter kommer til at fremstå i et komisk skær. Som det er tilfældet med fusk og svig i Meld og Feld, så vil Dansk Folkeparti ikke tage ansvar for egne handlinger endsige deres egne stemmeafgivelser. Måske er det, fordi DF-medlemmerne ikke har styr på, hvad hinanden laver. Det tyder Meld- og Feld-sagen jo på, hvis der da ikke er tale om et meget bevidst snyd og løb fra ansvaret bagefter. Men det fritager ikke DF – eller andre.

Samtlige danske parlamentarikere stemte i 2013 for min resolution, som udtrykkeligt kaldte på et forbud mod opkrævning af roaming-afgifter hos forbrugerne. Det gælder også Dansk Folkeparti, som stemte for i både udvalg og i plenum.

I april 2014 lå der en færdig aftale i Europa-Parlamentet om samme. Den stemte samtlige danske parlamentarikere også for. Faktisk stemte kun cirka 50 medlemmer af de 751 europaparlamentarikere imod den aftale. Det til trods for at mit forslag om i samme øjemed at lave prislofter på engrosmarkedet blev stemt ned dengang. Sjovt nok var det både Dansk Folkepartis daværende og nuværende gruppe, som fik engrosreguleringen nedstemt.

Det var til gengæld os i den liberale gruppe, som dengang – og sidenhen – udtrykkeligt sagde, at såfremt vi ikke kunne nå frem til en regulering af engrospriserne, ville det være fuldstændig vanvittigt at gennemføre et forbud mod roaming-afgifter over for forbrugerne. Der skulle etableres et prisloft, som var så lavt som muligt. Med det budskab gik jeg til Kommissionen og insisterede på, at den kom med et udspil, hvis vi som liberale stadig skulle stå bag en aftale.

Problemet med et forbud i detailledet og ingen regulering i engrosledet er nemlig, at det ville give de store infrastrukturbesiddere mulighed for blot at sende en kæmperegning i hovedet på de små selskaber. Dermed ville de store reelt kunne lukke deres konkurrenter i markedet. Vi ved, at der blandt de store selskaber i mange år har været kartellignende tilstande, hvilket reelt har betydet, at nordeuropæiske turister og virksomheder via roaming-afgifter har betalt i dyre domme for infrastrukturudbygningen i Sydeuropa.

DF har medvirket til et højere prisloft

EU-Kommissionen kom sidste år med et udspil til et prisloft. Ministerrådet spillede også ud med et prisloft, men rådets loft gav mulighed for langt højere priser. Socialdemokraterne, Konservative og liberale lavede i parlamentet et fælles udspil, der satte prisloftet ned til den reelle kostpris. Dette meget lave loft var DF's gruppe, ECR, imod i parlamentet. Gruppen ønskede et højere loft og således muligheden for selskaberne til at opkræve højere priser mellem hinanden.

Hvis man går ind og ser netudgaven af Europaudvalgsmødet i Folketinget 28. oktober, vil man kunne både se og høre, at samtlige partier – også Dansk Folkeparti – støtter op om et forhandlingsmandat til den danske regering om at gå med på et prisloft, som reelt er langt højere end det, som den endelige aftale endte med. Det var med andre ord ikke Dansk Folkeparti, som fik prisloftet ned. Det var socialdemokrater, konservative og liberale i Europa-Parlamentet. Og hvis nogen er interesseret, har jeg rigeligt med tal og udspil som dokumentation.

Det hører med til historien, at hvis Folketingets partier havde ønsket at blokere for aftalen, havde de alle chancer, da der også i rådet var tale om ekstremt vanskelige forhandlinger mellem især nord og syd.

Jeg står inde for mit – DF bør gøre det samme

Tilbage står, at vi i dag har en aftale, som giver forbrugere og virksomheder tryghed, når de rejser, og som sætter en stopper for den nordeuropæiske finansiering af sydeuropæisk infrastruktur. Tilbage står, at mobile borgere og virksomheder ikke længere skal betale i dyre domme for ikke kommercielt bæredygtige nationale abonnementer. Jeg står ét hundrede procent inde for alle mine forhandlinger og alle mine afstemninger.

Det ville klæde DF at gøre det samme og forklare forbrugerne, hvorfor partiet endte med at stemme imod et prisloft på engrosmarkedet. Havde de fået magt som de havde agt, ville abonnementspriserne være eksploderet og de fleste små operatører været historie efter sommerferien. Jørn Dorhmanns angreb på roaming-aftalen og mig personligt i Altinget, minder mest af alt om det rene Meld og Feld.

debat@altinget.dk