Når Folketingets energi- og klimaudvalg i dag klokken 14.30 får energi- og klimaminister Lars Christian Lilleholt (V) i samråd, kan man tage afsæt i to dagsaktuelle konstateringer:

1) Det går chokerende hurtigt med ophobningen af CO2 i atmosfæren og med den globale temperaturstigning.

2) Det går mildest talt ikke hurtigt med at få EU til at skærpe sin klimaindsats, så den matcher den presserende udfordring.

Ministeren er kaldt i samråd for at svare på, om han og regeringen vil arbejde for, at EU skærper sine klimamål, så de lever op til både videnskabens advarsler og klimaaftalen fra Paris.

Forleden meldte det amerikanske National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA), at den atmosfæriske CO2-koncentration i 2015 steg med den største hast i de 56 år, man har lavet målinger, og nu ligger langt over niveauet gennem adskillige hundredetusinde år. Lørdag udsendte den amerikanske rumfartsadministration NASA så, hvad fagfolk kalder »en bombe« af en klimarapport med meldingen om, at den globale temperatur i februar steg chokerende meget, til det højeste niveau for årstiden i målingernes historie.

Månedens temperatur nåede 1,35 grader over februar- gennemsnittet for perioden 1951-1980 eller anslået 1,55-1,75 grader over niveauet tilbage i 1880, før afbrændingen af fossil energi tog fart. En foruroligende konstatering, hvis man har Paris-aftalens mål om at bremse opvarmningen »et godt stykke under to grader« in mente.

»Dette er virkelig overvældende. Det er totalt uden fortilfælde. Vi befinder os nu i en slags klimamæssig nødsituation,« sagde den fremtrædende klimaforsker Stefan Rahmstorf fra Potsdam Institute of Climate Impact Research i går til Sydney Morning Herald.

Varmerekorden skyldes kombinationen af den menneskeskabte opvarmning og det tilbagevendende vejrfænomen El Niño, der med uregelmæssige mellemrum opstår i det tropiske Stillehav. Temperaturen er nu næsten 0,5 grader over den seneste kraftige El Niño i 1997-98.

»Det viser, hvor meget opvarmning vi har fået siden dengang,« siger Stefan Rahmstorf til den australske avis.

Mindre is end nogensinde målt

Samtidig har den kraftige opvarmning kombineret med tørke eller orkan ført til økonomiske milliardtab siden årets begyndelse i udsatte nationer som Vietnam, Fiji og Zimbabwe, mens USA ifølge forsikringsrapporten Global Catastrophe Recap February 2016 har oplevet det største antal tornadoer for en februar måned siden 2008, med tab på over en milliard dollar.

»Regeringerne har lovet at handle, og de er nødt til at gøre mere, end de lovede i Paris,« siger professor Rahmstorf med henvisning til klimaaftalen fra COP 21 i december. Det står direkte i aftalen, at landenes indtil nu afgivne klimaløfter ikke er tilstrækkelige til at sikre to graders-målet, og at der er et klart behov for at hæve ambitionsniveauet.

EU har et vedtaget mål om at reducere sine CO2-udledninger med mindst 40 pct. i 2030. Flere medlemslande har ligesom en koalition af store virksomheder og grønne organisationer opfordret EU til at fastholde sin ledende rolle og sende et positivt signal til andre lande ved at skærpe sit klimamål. Et signal herom kunne passende sendes, inden alverdens lande mødes i New York den 22. april for formelt at underskrive Paris-aftalen.

Efter et ministerrådsmøde om emnet i forrige uge var det planen, at EU’s stats- og regeringschefer på deres topmøde torsdag-fredag i denne uge skulle forholde sig til Paris-aftalen og behovet for mere handling. På den senest offentliggjorte dagsorden for topmødet er klimaspørgsmålet imidlertid gledet ud – kun flygtningekrisen i Europa og en statusdrøftelse om det indre marked, job, vækst og konkurrenceevne er nævnt på EU-præsident Donald Tusks foreslåede dagsorden.

På ministerrådsmødet for EU’s miljø- og klimaministre blev det klart, at der ikke er fodslag mellem landene om at skærpe 2030-målet. Bl.a. Tyskland, Belgien, Portugal, Sverige, Østrig og Luxembourg markerede vilje til at hæve ambitionsniveauet, mens de østeuropæiske medlemslande aktivt signalerede modstand. Også Danmarks energi- og klimaminister Lars Christian Lilleholt lagde sig på EU-Kommissionens linje: Fasthold det gældende 2030-mål.

Nu forlyder det ifølge EU-mediet Euractiv.com, at nogle europæiske lande måske vil tage EU’s ratifikation af Paris-aftalen som gidsel i forsøget på at sikre sig en overkommelig national opgave under den fælles 2030-målsætning.

Den ceremonielle underskrift i FN-bygningen i april skal hurtigst muligt følges op af nationernes ratifikation af Paris-aftalen, så den formelt og juridisk kan træde i kraft. Men ifølge Euractivs unavngivne kilder er der nu frygt for, at nogle EU-lande – Polen nævnes – vil afvise EU’s ratificering, indtil man internt i EU har fået afgjort det udestående slagsmål om, hvilke lande der skal yde hvor meget for at ramme det fælles mål: Mindst 40 pct. CO2-reduktion i 2030.

Indsatsen skal dels ydes via EU’s fælles CO2-kvotesystem, der omfatter industri og energisektor, dels via nationale klimamål og -indsatser i transport-, landbrugs- og boligsektorerne. Denne sprængfarlige diskussion om byrdefordeling EU-landene imellem tog man forsigtigt hul på i 2014, EU-Kommissionens udspil om fordelingen ventes til sommer, men ifølge Euractivs kilder kan det let blive 2018, før forhandlingerne kan afsluttes.

Paris-aftalen skal ratificeres af mindst 55 nationer repræsenterende mindst 55 pct. af de globale CO2-udledninger, før den får virkning – skulle EU’s ratifikation blive afgørende, risikerer det derfor at blive 2018 eller senere, før den globale klimaaftale træder i kraft.

Temperaturstigning fra 1980-2015 NASA

Paralyseret kvotesystem

Foruden slagsmålet om byrdefordeling af indsatsen uden for kvotesektoren skal EU-landene finde en løsning på, hvordan CO2-kvotesystemet kan bringes til at virke. Mekanismen er, at et stramt loft for kvoter – dvs. CO2-udledningstilladelser – skal gøre kvoterne efterspurgte af de CO2-udledende virksomheder og dermed kvoteprisen så høj, at det bliver mere tillokkende at investere i grøn omstilling end i kvotekøb til fortsat CO2-udledning fra fossil energi.

Problemet er, at kvoteloftet er sat alt for højt, hvorfor kvotemængden er alt for stor og kvoteprisen derfor langt under, hvad der kan motivere nogen til at handle. Mindst 30 euro pr. kvote (dvs. retten til at udlede ét ton CO2) angives som den pris, der skal til for at motivere handling – i går var prisen 4,9 euro, og på intet tidspunkt siden 2008 har den været i nærheden af det nødvendige.

Tilmed uddeles næsten halvdelen af CO2-kvoterne stadig gratis til virksomheder i EU. Det sker med det argument, at virksomhederne kunne finde på at flytte produktionen ud af EU, hvis de blev pålagt den omkostning, som kvoter til køb udgør, hvor lav den aktuelle pris så end er.

I dag offentliggør organisationen Carbon Market Watch en rapport udarbejdet af analysecentret CE Delft, som fortæller, at industrivirksomheder i EU i tiden 2008-14 faktisk har scoret 24 milliarder euro – knap 180 mia. kr. – på CO2-kvotesystemet, dels ved at sælge kvoter, som de har modtaget gratis af myndighederne, dels ved at pålægge forbrugerne den gældende kvotepris, uanset at virksomhederne faktisk ikke selv har betalt for kvoterne.

Kun 19 af de 28 medlemslande er med i opgørelsen, så den samlede gevinst til EU’s erhvervsliv er givetvis større end de 180 mia. kr. For danske virksomheder er gevinsten opgjort til godt 1,7 mia. kr.

Undersøgelsen fra Carbon Market Watch siger også, at der ikke er fundet nogen dokumentation for, at virksomheder har flyttet deres produktion ud af Europa som konsekvens af den gældende kvotepris.

EU-landene har længe diskuteret kvotesystemets lammelse og vedtog sidste år en opstramning i form af bl.a. en ’markedsstabiliserings-reserve’, der kan bruges til at trække nogle af de overskydende kvoter ud af systemet. Mekanismen kan imidlertid først få virkning fra 2019, og der kan kun trækkes 12 pct. af de overskydende kvoter ud pr. år – det betyder ifølge Marcus Ferdinand, ledende kvoteanalytiker hos selskabet Point Carbon, at »systemet ikke vil være i stand til at sikre en stabil fremtidig CO2-pris«.

Der er således alvorlige svag- heder i EU’s system til sikring af CO2-reduktioner og grøn omstilling af energisystemet. Og dertil altså ifølge en række medlemslande, virksomheder og ngo’er et for lavt ambitionsniveau til at sikre EU’s rimelige bidrag til Paris-aftalens mål og klimaets beskyttelse.

De danske miljø- og udviklings-organisationer i netværket 92-gruppen har op til dagens samråd i Folketingets energi- og klimaudvalg sendt Lars Christian Lilleholt et høringssvar med en appel til ministeren og regeringen om at arbejde for en mere progressiv EU-holdning. Det samme er på forhånd budskabet fra de fem oppositionspartier, der har kaldt ministeren i samråd kl. 14.30.