»Malthus vinder,« erklærer den franske Afrika-forsker Gerard Prunier kategorisk. »Afrika er en katastrofe, og kontinentet er næppe i stand til at afværge, at den bliver værre.«

For et par uger siden blev europæiske politikeres interesse for det afrikanske kontinent midlertidigt vækket, da 800 migranter på vej fra Afrika til Europa druknede i Middelhavet på få dage. For hvorfor kunne alle disse migranter ikke blive i Afrika? Hollands premierminister Mark Rutte satte ord på stemningen ved et ekstraordinært EU-topmøde: »Vi beder også om, at Afrika, kilden til problemet, også i fællesskab tager ansvar. Sidst jeg tjekkede, lå Libyen i Afrika og ikke i Europa.«

Men hvad sker der i det Afrika, som så mange vil forlade? Gerard Prunier har forsket i afrikanske forhold det meste af sit liv, og i dag som 72-årig taler han med en indtrængenhed, en utålmodighed, som om en rastløshed kræver, at han får sagt tingene lige ud, uden omsvøb, uden hensyn til, hvem det måtte krænke eller forarge.

Men først til Thomas Robert Malthus – den britiske præst, der sidst i 1700-tallet bekymrede sig over hastigheden, hvormed landets fattige formerede sig, og forudså en omfattende sultkatastrofe, fordi menneskets evne til at formere sig overstiger jordens evne til at skaffe føde. Han satte sin insigt på matematisk formel; den ’maltusianske katastrofe’ ville helt sikkert indtræffe, beregnede han, fordi menneskenes antal vokser eksponentielt, mens fødevareproduktionen kun vokser lineært. Resultatet bliver konflikter, krig og sygdomme, der slår menneskeheden tilbage (og som præst mente han i øvrigt, at det var Guds middel til at lære mennesket seksuel tilbageholdenhed).

Skammen over slaveriet

Selv om Malthus (endnu ikke) har fået ret, skulle der gå 250 år, før den danske økonom Esther Boserup fik formuleret en modteori: Nødvendighed fører til opfindelser – landbrugsproduktionen stiger i takt med befolkningspresset, fordi en voksende befolkning opfinder mere effektiv teknik, organisationsformer, etc.

Prunier tror ikke på, at Afrika magter at undslippe Malthus’ forbandelse.

»Da jeg kom til Ethiopien i 1972 var der 30 millioner indbyggere, i dag er der 100 millioner. Dengang havde bønderne 1,2 acre pr. familie (4.856 m2,red.) i dag har de 0,4 acre (1.619 m2, red.). Det klemmer folk ud af landdistrikterne. Folk ser hurtigt, at de ikke har nogen fremtid dér. I byerne er der langt mere gang i den, der er håb, så dér strømmer de hen.«

»Men i byen er der heller ingen job. Der finder de blot en gigantisk, frådende uformel økonomi, hvor alle er egen lykkes smed.«

Denne økonomiske misere skyldes først og fremmest, siger Prunier, at Afrika stadig lever af at eksportere råvarer. »Tidligere var det især kakao, te, kobber, nu er det alle mulige mineraler, især olie – minedrift. Og læg dertil, at minedrift giver færre arbejdspladser end de gammeldags koloniplantager. Men især er problemet, at værditilførslen af råvarerne foregår uden for Afrika. Som det altid er foregået. Men befolkningen vokser, Afrika er verdens hurtigst voksende kontinent, ved det næste århundredeskifte vil befolkningen være vokset fra 1 til 4-5 milliarder. Så er det lige så tæt befolket som Kina – det er en opskrift på alvorlig konflikt.«

— Men hvorfor er det sådan? Alle har vidst i årtier, at for at udvikle sig skal Afrika overtage en større del af værditilførslen. Men det går den modsatte vej, Afrika afindustrialiseres i disse år – hvorfor?

»Spørgsmålet er snarere: Hvorfor kan vi ikke sige sandheden om Afrika? Ikke os europæere, og slet ikke afrikanerne eller amerikanerne. Jeg tror, at det skyldes en fortsat dyb skam over slavehandelen, som rækker ind i en endnu dybere historisk strøm. Negrene er blevet behandlet forfærdeligt af alle til alle tider. Alle omliggende folkeslag har reduceret dem til slaver, fra romerne til amerikanerne. Negrene blev slaver, og dét er der en dyb, dyb skam over i denne æra af politisk korrekthed.«

»Derfor er forholdet mellem sorte og hvide så sygt, især selvfølgelig i Afrika, og på mange måder endnu mere perverst i USA: når de ikke ved, hvad de ellers skal stille op, så skyder de niggeren.«

»Det betyder, at ingen åbent kan konfrontere sandheden – og den er, at den afrikanske politiske elite en uduelig overklasse, der stort set fortjener at blive skudt. Den afrikanske ungdom bør myrde sine ledere. Problemet er naturligvis, hvorledes man så får dem afløst af noget bedre, nogle der vil arbejde for landet. For de, der nu får en uddannelse etc., er jo som regel blot deres egne børn.«

Mangel på dannelse

»Der er selvfølgelig undtagelser, folk der kommer fra simpel baggrund, og som er blevet advokater, læger, ingeniører, og som fortsat har en fornemmelse af at tilhøre folket – men resten er reelt uduelige, en flok demagoger. Robert Mugabe fra Zimbabwe er jo et stjerneeksempel, og det forhold, at den Afrikanske Union har valgt ham som præsident er jo sygt.«

— Hvorfor er det sådan?

»For det første er afrikanerne for dårligt uddannede til at opdage problemet. For det andet er der ikke længere nogen international revolutionær social bevægelse, der kan danne.«

»I Kina var Mao en katastrofe, men han var nødvendig som en dåseåbner. Han dræbte en masse mennesker, blev så efterfulgt af Deng Xiao Peng, der dræbte langt færre – og åbnede landet op for udvikling. Nu ser vi en mand i spidsen, der allerede har sendt 70.000 medlemmer af kommunistpartiet i fængsel for korruption – fantastisk, ekstraordinært! Han er tredje generation i dette dynasti, og han er måske manden, der får landet flyttet til et fungerende niveau.«

»Alt det sker ikke i Afrika, det er umuligt. Afkoloniseringen endte med at give magten til en klasse af tropiske gangstere, især i de fransktalende lande, og denne regerende mafia har ingen interesse at forbedre forholdene. De ønsker blot at fylde lommerne og holde deres befolkning nede. De er totalt reaktionære, uanset, hvad de kalder sig selv. De plyndrer, de lyver, de myrder, hvis de kan slippe af sted med det. Afrikas regerende elite er kandidater til henrettelsespelotonen.«

— Kunne man så ikke forestille sig en borgerlig revolution, hvor folk kræver respekt for loven, for borgerrettigheder etc.?

»Nej, for det vil kræve en borgerlig elite med tilstrækkelige uafhængige, selvstændige økonomiske midler. En sådan elite kunne i Europa gøre det af med aristokratiet. Hovedproblemet med afkoloniseringen var, at den forløb så hurtigt. Hvis kolonitiden havde varet yderligere et par århundreder eller tre, ville Afrika have været i en langt bedre situation. Så ville der ved afkoloniseringen ha’ været en substantiel, veluddannet selvstændig afrikansk elite i erhvervsliv, akademia, politik – som havde smidt kolonisterne ud, ikke fordi de var hvide, men fordi de var i vejen for landets udvikling. I stedet var det alene en administrativ elite, der erstattede de hvide – som fortsatte med at gøre alt det forfærdelige, de hvide havde gjort, uden de gode ting.«

Ikke pessimist, realist

»Deres forbillede var en mand, der sad bag et stort, fint skrivebord, og de ville være ham – i et fint jakkesæt, i en fin bil, med chauffør og tjenestefolk og så videre. Hvordan i alverden kan det være, at de ikke indså, at disse mænd, hvis job de overtog, ikke var dem, der bestemte, de var bare nogle andres forlængede arm; nogle andre i Bruxelles og London og Paris. De var ikke et lokalt produkt.«

»Afrikas nye afrikanske herskere troede, at de kunne overtage de hvides status. Langt de fleste steder, i sær i de tidligere franske kolonier, var de en bande frygtelige mennesker, der opførte sig som koloniguvernører – uden at have en kolonistats ressourcer.«

»Du får ikke en borgerlig revolution i Afrika, for der er intet uafhængigt borgerskab. I Afrika er alle magtbaser, erhvervsliv, politik og aristokrati smeltet sammen i én monolitisk magtsøjle.«

— Vil det sige, at du for evigt dømmer Afrika til at forblive sådan, uden udviklingsperspektiv?

»Ja! Afgjort – ikke evigt, det er jo ret lang tid – men i meget, meget lang tid kommer vi ikke til at se nogen reel udvikling på kontinentet. Især fordi kontinentet vil ende med at blive opslugt af den økologiske katastrofe, der vil slå igennem i slutningen af dette århundrede. Afrika er helt uskyldig i dette, selvfølgelig, men det vil blive fanget i katastrofen.«

»Lige som afrikanerne ikke meningsfyldt kunne yde modstand mod kolonialismen, fordi de ikke havde maskingeværer og morterer og dermed bukkede under for overmagten, på samme måde vil afrikanerne blive totalt mishandlede af den økologiske katastrofe, fordi de ikke heller ikke denne gang har midlerne til at modstå overmagten.«

— Du er godt nok en meget pessimistisk mand?

»Nej – jeg er realist. Dette er virkeligheden – beklager.«

Peter Tygesen er forfatter og konsulent, Gerd Kieffer-Døssing er journalist