Vi tillader os bramfrit at sige, at en stor del af nutidens ligestillingsforkæmpere – feminister – svigter og forsømmer den vigtige ligestillingsdagsorden. De kæmper udelukkende, selvisk, for samfundets elitekvinder. Gider I godt holde op med det?

Det er da i grunden lidt mærkværdigt, at i et samfund som det danske, hvor lighed er en af de væsentligste værdier og dokumenteret også en af årsagerne til vores velstand, at der så ikke er flere, der diskuterer og involverer sig i ligestillingskampen? Danskerne synes jo, at ligestilling er vigtigt, siger målingerne. Javist foretrækker de, at der ikke lovgives om det, men alligevel – hvorfor er de ikke mere optaget af ligestilling? Hvorfor er de ikke med?

Vi stiller spørgsmålet åbent, venligt og undrende, men virkeligheden er, at vi kender svaret. Derfor svarer vi bestemt og firkantet.

Ligestillingskampen er kørt af sporet. Den er elitær og uvedkommende.

Når den moderne feminist råber op om retten til at fribløde og vifte med tamponer på arbejdspladsen, fremstår ligestillingskampen som latterlig. Nok fordi den er det. Som eneste bemærkning til det emne: Menstruation er ikke tabu, det er bare privat, som latrinære ting også er. Gudskelov for det.

Og når nogle af de mest omdiskuterede ligestillingsspørgsmål er »kønskvoter i erhvervslivets bestyrelser« eller »tonen i den offentlige debat mod kvindelige politikere og debattører«, så har man jo mistet fornemmelsen for proportioner. Nålen i kompasset er simpelthen knækket.

Kan det virkelig være rigtigt, at når Berlingske skriver en – nuvel, polemisk og provokerende – leder om at gifte sig opad og nedad og droppe 25.000 kroners-tasken for at kunne få en prangende karriere, så kan det få flere til at hamre i tastaturet end de nyeste tal, der fortsat viser et løngab på 18 procent mellem mænd og kvinder? Der er simpelthen noget galt med graden af indignation.

Agerer vi en form for smagsdommere her, hvor vi tillader os at sige, at noget er vigtigere end andet, når det kommer til ligestilling? Jeps, det kan I bande på, at vi gør. For sådan er det. Al den stund vi har været selvtænkende, selvstændige og politisk aktive kvinder, så har ligestillingsdebatten været for de få privilegerede og anført af de få privilegerede. Altså ananas i egen juice.

Fokuser dog i stedet på de væsentlige ligestillingsudfordringer som: ligeløn, social kontrol af nydanske kvinder, racisme, pensionsalder og arbejdsmiljø, mænds rettigheder i forhold til barsel, skilsmisse m.v., voldtægt og diskrimination. Bare noget, der vedkommer mere end én promille.

I drukner disse dagsordner i kværuleren om tamponer, hygiejnebind, indirekte diskrimination og kønskvoter. Det er faktisk ikke i orden. Den moderne feminist svigter fortidens feminist ved at få ligestillingskampen til at handle om selvopfundne problematikker og mandeforagt i stedet for om frigørelse og rettigheder.

Ligestillingskampen bør handle om hverdagens udfordringer og den frigørelse, som skal gælde for både mænd og kvinder på tværs af religion, etnicitet og alt det der.

Vi ved godt, at når vi har skrevet dette, vælter det ind med kommentarer om, at vi er blinde for, at det stadig er patriarken, der bestemmer. Nogle vil endda gå så langt som at hævde, at vi er hjernevasket af mænd til ikke at kunne se, hvordan kvinder fortsat holdes nede. Andre vil forsøge at klæde os af med en forsvarstale baseret på teoretiske indvendinger a la trickle-down-economics-logik, altså, at hvis der kommer flere kvinder til magten i toppen af samfundet, vil det på sigt forbedre lønnen og ligestillingen for frisøren. Sådan noget fis er vi forberedt på. Det tager vi i stiv arm.

Vi vil gerne kæmpe ligestillingskampe. Der er som nævnt meget at tage fat på. Skal vi ikke starte der, hvor vi får flest med, og som gør en reel forskel i folks hverdag?

Beklager den hårde tone. Det er ikke, fordi vi har »kommunister i lysthuset« lige nu – vi mener bare det, vi skriver i alvor.