Det är något som skaver svårt i den svenska debatten om flyktinginvandringen. Det är närmast ingen hejd på de alarmistiska utropen om de problem som denna invandring skapar. Det handlar mycket om gängkriminalitet, svårigheter med integration på arbetsmarknaden, sjunkande resultat i skolan, hedersrelaterat våld och förtryck, ökade sociala klyftor, skärpt bostadssegrering, rekrytering till olika terroristgrupperingar, etnisk diskriminering och bristande respekt för svenska normer som jämställdhet och sekularisering. Det finns många skäl att fokusera på dessa problem och de skall ingalunda förnekas.

Men det finns nu en annan sida som inte i tillräcklig utsträckning lyfts fram. År 2015 tog Sverige emot 163 000 asylsökande flyktingar. För att få ett perspektiv på denna siffra kan framhållas att om USA skulle tagit emot en lika stor andel jämfört med sin befolkning skulle det handlat om cirka 5 miljoner människor. Men under detta år tog landet emot enbart cirka 70 000. För Storbritannien skulle det ha handlat om cirka 900 000 personer men man tog emot endast 40 000. Danmark, Norge och Finland tog 2015 vardera emot cirka 30 000 flyktingar, det vill säga mindre än en femtedel än vad Sverige gjorde.