Det här är en debattartikel. Åsikterna som framförs är skribentens egna.

DEBATT. Elnätsoperatörerna tar ut på tok för höga avgifter. Det behövs en ny ellag med ett tak för hur höga nätavgifterna får vara, skriver Göran Bryntse, SERO.

Vi betalar alltför höga fasta avgifter för elnätet. Dessa dominerar ofta konsumenternas kostnader för elnätet och det utan rimlig anledning. Tvärtom, det minskar motiven för att spara energi.

Den fasta avgiften påverkas ju inte av energieffektiviseringar. Den kontrolleras av elnätsmonopolet/leverantören och det är inte rimligt att sådana kostnader ska debiteras kunden. De flesta andra företag har också fasta kostnader, men vi betalar till exempel ingen spåravgift när vi köper tågbiljett.

Ingenting hindrar kraftbolagen att införa helt rörliga nätavgifter. Sådana finns hos exempelvis Sala-Heby Energi AB. Som komplement finns där en effekttaxa, som kan motiveras.

När jag satt i Energimyndighetens styrelse under 2000-talet diskuterade jag vinsterna för elnätsmonopolen med Nätmyndighetens dåvarande chef. Enligt ellagen är de berättigade till ”en skälig vinst” på sina monopol. Vi var överens om att en skälig vinst i lagens bemärkelse för nätmonopolen är cirka 1 öre/kWh. Nu tar emellertid elnätsbolagen ut mångdubbelt högre vinster på sina monopol tack vare en föråldrad lagstiftning som gynnar kraftbolagen.

För 15 år sedan kom LRF i en utredning fram till att elnätsavgifterna totalt sett bör halveras. Istället har avgifterna ökat snabbare än konsumentprisindex, KPI. Energimarknadsinspektionen, EI, som ersatte dåvarande Nätmyndigheten 2008, har tidigare suttit i knät på kraftbolagen. Det ledde till en oacceptabel lagstiftning. EI stöter nu sin panna blodig när de försöker åstadkomma rimliga nätavgifter på grund av denna lag och vädjar om en bättre lag för att skydda konsumenterna mot nätmonopolens vinstintressen.

Sedan EI bildades har elnätsavgifterna tillåtits öka med över 30 procent samtidigt som KPI ökat med cirka 4 procent. När EI försökt bromsa höjningen av elnätsavgifterna har de efter bolagens överklaganden fått backning av Högsta Förvaltningsrätten. Elnätsmonopolen har därför kunnat dra in ytterligare 36 miljarder kronor utöver vad EI ansåg vara rimligt för perioden 2011-2015.

För nästkommande fyraårsperiod föreslog EI i höstas att elnätsmonopolen får ta ut 164 miljarder kronor. Det är alldeles för mycket pengar. Beräkningen baseras på en räntabilitet för monopolen på 4,53 procent, vilket är orimligt mot bakgrund av att Riksbankens styrränta nu är på minus. Villaägarnas Riksförbund föreslår något mellan 2,4 och 3 procent.

Här behövs uppenbarligen en ny lagstiftning, vilket är en uppgift för Energikommissionen att ta tag i.

Mitt förslag är att lagstifta om att de fasta avgifterna av energihushållningsskäl och konsumentskyddsskäl högst får utgöra ca 20 procent av elnätsavgifterna eller högst 1000 kronor per år. Detta kombinerat med en avkastningsränta som är rörlig på årsbasis och anpassad till Riksbankens räntepolitik samt att ingen ska betala mer än 30 öre/kWh för elnätet. Det skulle välmotiverat spara mångmiljardbelopp åt elkonsumenterna och dessutom stimulera energihushållningen.

Det skulle då löna sig bättre att hushålla med elen än vad det gör nu när nätavgifterna ofta är i huvudsak fasta och omöjliga att påverka.

Energikommissionen bör således ge EI i uppdrag komma med ett förslag till ny ellag före sommaren.

Göran Bryntse, Tekn Dr ordf. i SERO, Sveriges Energiföreningars Riksorganisation