KOMMENTAR | REGERINGSUPPGÖRELSEN. Den 4 juli i fjol var det Annie Lööfs tur att klättra upp i talarstolen och hålla sitt partiledartal i Almedalen. Hennes tal inleddes med ett fördömande av attackerna mot det judiska församlingshemmet i Göteborg. Hon avbröts av personer från nazistiska Nordiska motståndståndsrörelsen (NMR), som stod i publiken och vrålade "folkförrädare".

Ett halvår senare står hon och berättar om överenskommelsen som ska ge Sverige en regering som inte är beroende av Sverigedemokraterna. Det är lätt att förstå besvikelsen både från höger och vänster, när det som presenteras mest låter som en socialliberal önskedröm strösslad över socialdemokratisk makthunger.

Men det finns nivåer i allt. Kristdemokraten Sara Skyttedal gick omedelbart ut på Twitter och skrek ut sin indignation över Centerpartiets svek, med orden: "Klåpare. Bedragare. Quislingar."

Foto: ockupationen

Ordvalet är minst sagt intressant. Vidkun Quisling var från början ett slags kristligt konservativ politiker som efter 1935 närmade sig nazismen och efter den tyska ockupationen 1940 snabbt gjorde sig själv till statsminister. Under hans tid som nazistkollaboratör fängslades, torterades och avrättades norska motståndsmän, och nästan hela Norges judiska befolkning deporterades för att mördas i koncentrationslägren.

Flera norrmän tvingades fly till Sverige, bland dem en 23-årig kvinna som 1944 tog sig över gränsen på skidor och så småningom fick en son vid namn Jan Björklund.

Efter kriget dömdes Vidkun Quisling för landsförräderi och avrättades.

Moralisk karusell

Det talas från höger ibland om ett överdrivet tonläge i debatten om Sverigedemokraterna och en banaliserande jämförelse mellan vår tid och 1930-talet. Mycket som sägs är klokt och det är definitivt viktigt att sakligt och nyktert se skillnaderna mellan demokrati och fascism. Trump är inte Hitler, Jimmie Åkesson är inte Per Engdahl, Mattias Karlsson är inte Sauron (trots att han gärna formulerar sig som om han medverkar i ett "Sagan om ringen"-lajv).

Men frågan är om inte något slags nytt rekord i vulgarisering har satts när Sara Skyttedal kallar Annie Lööf och hennes parti för "quislingar". På en person som av vrålande nazister kallas för "folkförrädare" klistras nu – av en allianskollega – ett tillmäle man trodde var reserverat för landsförrädare. För att hon haft modet att välja en kompromiss med socialdemokratin i stället för att göra sig beroende av ett parti med rötter i nazismen.

Man blir yr i huvudet av att ens föreställa sig den moraliska karusell som Skyttedal tycks leva i.

Och man påminns om en passage från Vilhelm Mobergs "Rid i natt!" – en roman som smugglades in och smyglästes på dasset av norska motståndsmän i fängelset Grini, ett Polizeihäftlingslager för de som vägrat acceptera tyranniet. Moberg skriver om medlöperiets perverterade språkbruk:

Det är en herre någonstädes, som med sina legomän och tillskyndare och hyllare skiftar benämningar och namn på folkets begrepp, så att tjuv kallas för ärlig man och ärlig man för tjuv, så att svek kallas för trohet och trohet för svek, så att feghet byter namn med ståndaktighet, så att ofred nämnes fred och fred nämnes ofred.

Jens Liljestrand är biträdande kulturchef på Expressen. Han är aktuell med boken "Mannen i skogen. En biografi över Vilhelm Moberg".

LÄS MER - DANIEL SJÖLIN: Svenska Akademien måste släppa sitt självskadebeteende