Den politiska och kanske framför allt journalistiska retoriken förändras och precis som Chris Forsne konstaterade i sin fredagskrönika, som hade något profetiskt över sig visar det sig, ser vi nu reaktionerna på Brexit på twitter.

Anders Lindberg dömde spontant ut 52 procent av de brittiska väljarna som fascister.

Detta är en tämligen allvarlig anklagelse som han korrigerade först när riksdagsledamoten Staffan Danielsson (C) påpekade detta.

Vi får dock förmoda att Lindberg gav uttryck för sin spontana första analys som erfaren politisk tjänsteman vilket inte är ointressant när han nu går in som tillförordnad ledarredaktör när hans chef Karin Pettersson studerar vid Harvard under ett år. Vi får förutsätta att Aftonbadets ägare, Schibstedt respektive LO, tänkt igenom beslutet noga när de utsett Lindberg som ansvarig för Aftonbladets ledarredaktion det kommande året.

Det andra exemplet kan vi hitta på Dagens Nyheters kulturredaktion. Hynek Pallas jämför de britter som röstat för ett Brexit med gamla farbröder med kissfläckar på byxorna.

Vad Dagens Nyheters ägare, familjen Bonnier, och DN:s ansvarige utgivare Peter Wolodarski har att tillföra den ton som DN Kultursidors mer erfarna medarbetare lägger an i debatten är tills vidare okänt. Hur britterna skulle se på saken, som gamla gubbar med kissfläckar på byxorna är även det okänt för oss. Om inte någon tipsar dem om Dagens Nyheters inställning som den nu kommunicerats av Pallas.

DN respektive Aftonbladet ser gärna på sig själva som debattledande, de till och med markerar detta noga på sina respektive hemsidor och i tryckt press, vilket då ger en fingervisning på vad vi kan förvänta oss i form av balanserad debatt. Karin Pettersson, som Lindberg skall vikariera för, har konstaterat att just Aftonbladets ledarredaktion tillhör Sveriges mer balanserade.

Det tredje exemplet, som kan ge ytterligare ledtrådar om vad vi kommer se rent generellt i såväl debatt som statsförvaltning är den opolitiske tjänsteman som implicit hotar kristdemokraternas ordförande med repressalier i framtiden efter voteringen om de skärpta lagarna som rör migrationen. Att det var en opolitisk tjänsteman bekräftas av utrikesdepartementets presstjänst via mail vilket du kan ta del av i slutet av artikeln. Oavsett vad så urholkade tjänstemannen förtroendet för de opolitiska staberna. De opolitiska tjänstemännen har som enda uppgift att tjäna politiken, oavsett färg och sakfråga. Som en släkting sade till mig när den tidigare arbetade som departementsråd:

Vår enda uppgift är att få ministern att se bra ut i alla sammanhang och förse de politiska staberna med rätt underlag. Oavsett politisk hemvist och oavsett vad vi själva tycker.

Att en så centralt placerad tjänsteman tänjer gränsen är remarkabelt och är ett direkt avsteg från Axel Oxenstiernas modell för statsförvaltningen. Opolitiska tjänstemän som håller sig inom de lagar och förordningar som politiken beslutar om. Framför allt när det kommer till Utrikesdepartementet i regeringen. UD har i detta en särställning då det är det enda departement som är både ett departement och en statlig myndighet vilket gör det starkt politiska, med dess hotfulla ton, budskapet som medarbetaren ger uttryck för extra ordinärt. Ni kan fundera på om en tjänsteman på Skatteverket skulle uttala motsvarande ord till en deklarant som till slut fått igenom ett avdrag för resor till arbetet. Hur ni skulle känna inför Skatteverket.

Och i sammanhanget, vilka som UD-tjänstemannen själv avsåg med termen “vi” när denne skriver “Det skall vi komma ihåg“. Om det var tjänstemannens familj som i framtiden skulle hämnas på något sätt eller om det avsåg kollegorna på UD:s presstjänst. Tjänstemannen gav klart uttryck för att företräda ett kollektiv och samlad åsikt av någon form.

Det finns, vid varje regeringsskifte, en misstänksamhet mot tjänstemännens lojalitet från den tillträdandes sida. Detta är helt naturligt. Den var tidigare obefogad då Regeringskansliet bemannats med tjänstemän av den gamla skolan men nu råder nya tider uppenbarligen. Att tidigare poster som enhetschefer vid UD, som skall vara opolitiska, nu politiseras vittnar om inte annat Efraim Gomez om. Han erhöll tidigare i år ett chefsförordnande som chef för den tyngsta enheten på UD, FN-enheten. Endast drygt 32 år gick han förbi långväga tjänstemän. Gomez har i sitt CV ett omfattande politiskt engagemang i det socialdemokratiska Stockholms Arbetarekommun och står kabinettsekreterare Annika Söder nära.

Såväl Gomez som den anonyme tjänstemannen vid UD har all rätt att förvänta sig en mycket misstänksam politisk ledning om det blir ett regeringsskifte. Och om så sker så kommer de bli väl medvetna om vilken exekutiv makt en ny minister eller kabinettsekreterare har i form av att vara även myndighetsledning. Det är fullt möjligt att omplaceras till ett skrivbord utan några som helst arbetsuppgifter vilket bland annat Lars Danielsson fick erfara när Carl Bildt tillträdde som utrikesminister. Danielsson fick sitta i två år bakom ett skrivbord och som enda tidsfördriv läsa dagstidningarna innan han skickades till Hongkong.

Nu bör det vara bevisat att under den polerade ytan hos Lindberg, Pallas och den anonyme pressekreteraren döljer sig värderingar som de sannolikt inte är sena att omsätta i praktik när tillfälle ges.

Svensk politik och svensk statsförvaltning förändras snabbt nu. Och med den politiseras och brutaliseras journalistiken. Det var sannolikt detta som Karin Pettersson avsåg när hon menade att debatten förs på ett balanserat sätt.