Av programmet framgår ju att man följde rättegången mot henne och det som står att läsa i min kolumn framgår också i allt väsentligt av domen mot henne. Hur tänkte man då? Att det inte hade med saken att göra? I så fall är det en uppfattning som jag inte delar.

Att politiker skall granskas på alla ledder och bredder följer naturligt av deras uppdrag och inte minst viktigt i det sammanhanget är naturligtvis överensstämmelsen mellan deras offentliga och privata liv.

Av detta följer givetvis inte att en människa som Irene skall utsättas för samma slags granskning. För att detta skall ske krävs även annat. Som till exempel att en statlig tevekanal ger henne den resurs som ska till för att hon skall kunna uttrycka sitt politiska budskap offentligt. Det är först då som det finns anledning att granska hennes trovärdighet på samma sätt som för politiker, maktmänniskor eller kändisar i största allmänhet.

Huvudperson i det första avsnittet var Irene. En sextioårig kvinna som en månad före smällen i Kärrtorp blivit rikskändis sedan hon dängt en tårta i ansiktet på Jimmie Åkesson.

Det är också detta som programmet i allt väsentligt handlar om. Om rättegången, domen och mest av allt om Irene själv. Om "vänsteraktivisten Irene", hennes livslånga kamp mot fascism och nazism och hennes strävan att bygga ett bättre samhälle för våra barn.

Irene beskriven med egna ögon och egna ord och när hon i slutscenen kliver in i fängelset för att avtjäna två månader för att hon skulle ha tårtat Jimmie Åkesson är det säkert åtskilliga tittare som redan tagit till lipen för hennes räkning.

Dock icke jag själv. Den Irene jag känner är nämligen en annan som inte har ett Pillekvitt gemensamt med hennes egen beskrivning. En notorisk kåkfarare som bara under de senaste dryga tjugo åren dömts till ett tiotal fängelsestraff på allt ifrån några år till någon månad och hos polisen finns noterad för hundratals brott; narkotika, våld mot tjänsteman, olaga vapeninnehav, rattfylleri, grova olovliga körningar och allt det där andra som följer naturligt av att man lever ett helt igenom kriminellt liv och ger fullkomligt Faderulingen i de lagar och förordningar som skall gälla oss alla.

Irene är ett märkvärdigt fruntimmer. Hon tillhör den mest brottsbelastade promillen av landets invånare och med tanke på detta - och de låga upptäcktsriskerna för brott av det här slaget - är det två frågor som åtminstone jag själv undrar över.

Varför hon inte berättade om sina praktiska - och närmast unika - kriminalpolitiska insatser och hur hon dessutom fått tid över för sitt livslånga och brinnande politiska engagemang?