"Nog måste det finnas större frihetsfrågor än friheten att kunna punda ifred." Så skriver Marcus Persson om CUF:s ståndpunkt att legalisera cannabis.

Tyvärr är hans verklighetsförankring låg, och likaså nivån på hans argumentation. Persson anser att knarkfrågan förminskar CUF, och gör oss till en irrelevant röst i Sverige. Men Persson borde lyfta sig från sin stol på redaktionen och se sig omkring i världen. Vill vi vara en betydande och relevant röst i framtiden borde vi utan tvekan ställa oss bakom en skademinimerande politik.

Portugal, Nederländerna, Uruguay, staterna Washington och Colorado och nu även president Obama. Frågan om en narkotikapolitisk reform, särskilt när det gäller lättare droger så som cannabis, är en internationell trend och angelägenhet. Det är inte som Persson skriver bara ungdomar som tar ställning för detta. Tvärtom är det en vetenskapligt underbyggd ståndpunkt som i en internationell kontext är helt okontroversiell. Sverige är undantaget, inte normen för narkotikapolitisk debatt i världen. Med röster som Kofi Annan, Bill Clinton och Jimmie Carter bakom sig ställer sig många av världens ledare för en annan väg. För att inte nämna den rapport som nobelprisbelönade Milton Friedman och 500 andra ekonomer skrev på för att stödja just legalisering cannabis.

Vidare konstaterar Persson att knark är bland det värsta som finns i vårt samhälle. Det är svårt att inte hålla med; narkotikamissbruk skördar hundratals liv varje år. Men det är vad som gör det just så angeläget att vi driver på en reform. På kontinenten finns flera bra exempel på detta. Portugal såg det som en sista utväg att avkriminalisera allt narkotikabruk 2001. Tio år senare hade missbruket halverats. Dessutom är dödligheten hos Portugals narkomaner bara en sjättedel av vad den här i Sverige. 2014 var ett rekordår för antal narkotikarelaterade dödsfall i Sverige och siffrorna har sedan 90-talet mer än fördubblats, trots den restriktiva politiken.

Att Persson hänvisar till de anhöriga gläder också. De anhöriga, och brukarna själva, råkar nämligen ha en organisation. Svenska Brukarföreningen har med Berne Ståhlenkrantz i spetsen i flera år arbetat för en skademinimerande politik, i kontrast till totalförbud och nolltolerans. Här finner vi de anhöriga, ofta föräldrar och vänner, som sett sina nära dö i sina armar.

Persson hävdar att vi inte behöver en till drog i samhället. Problemet är att cannabis redan är här. Detta är hela kärnan i problemet. Bruket av cannabis har ökat konstant, trots hårdare politik. När förbudstidens politiker i USA insåg att deras politik havererat hävde de spritförbudet. Sverige borde göra samma sak gällande narkotika. När Persson nämner att försäljningen hamnat i händerna på kriminella stärker det min övertygelse om legalisering - vilket annat sätt än att legalisera vore en ypperlig väg att bekämpa kriminaliteten och låta cannabis säljas i särskilda butiker?

Vidare avslutar Marcus Persson på en positiv not. Det är sant att missbrukare behöver vård före straff, där är vi överens. Kanske har en liten stråle av ljus hittat sig in till ledarredaktionen på ÖP, och kanske kan solen snart lysa upp hela rummet.

Andreas Eriksson

Liberal debattör och medlem i CUF