Ispod 500. mjesta zagrebačko je sveučilište prvi put skliznulo 2014., a na listi su beogradsko između 200. i 300. te ljubljansko između 400. i 500. mjesta

Sveučilište u Zagrebu ni ove godine nije ušlo među 500 najboljih svjetskih sveučilišta. Na netom objavljenoj Šangajskoj listi (ARWU 2017), koja rangira najbolja svjetska sveučilišta po kvaliteti, i ove godine u vrhu su top-sveučilišta Harvard, Stanford i Cambridge, dok se zagrebačko sveučilište plasiralo u skupinu između 500. i 600. mjesta. Ako se i ne možemo mjeriti s najboljim američkim i europskim sveučilištima, koja imaju i dulju tradiciju i mnogo bolje financijsko zaleđe od naših sveučilišta, morali bismo biti uz bok barem sveučilištima u regiji, ali ni to nažalost nije slučaj. Beogradsko i ljubljansko sveučilište plasirali su se, naime, dosta visoko na ljestvici 500 najboljih: beogradsko u skupinu sveučilišta od 200. do 300. mjesta, a Sveučilište u Ljubljani između 400. i 500. mjesta.

Najveće je hrvatsko sveučilište već godinama izvan kruga 500 najboljih, a sveučilišne vlasti za to su dosad uglavnom krivile skroman proračun i manjak državne potpore koja bi njihovom sveučilištu omogućila razvoj. Ispod 500-tog mjesta zagrebačko je sveučilište prvi put skliznulo 2014., a dotad je uspijevalo balansirati na začelju rang-liste. Riječ je o jednom od najpoznatijih rangiranja svjetskih sveučilišta, koje se počelo objavljivati 2003. godine. Šangajska lista pri rangiranju koristi šest kriterija pomoću kojih radi razliku između više od 1.200 svjetskih sveučilišta, među njima broj dobitnika Nobelove nagrade među djelatnicima i bivšim studentima, broj visokocitiranih znanstvenika, broj članaka objavljenih u uglednim znanstvenim časopisima Nature i Science,… Šangajska lista ima i svoju manjkavost, jer njezini kriteriji naglasak stavljaju na prirodne znanosti i znanstvenu produkciju, no to, kao ni financijski razlozi, ne može biti opravdanje za naše »debelo« zaostajanje za sveučilištima u susjednim nam državama.

Previše smo rascjepkani

Djelomično, razloge se može tražiti u neintegriranosti naših sveučilišta, koja za razliku od većine zapadnih nisu jedna cjelina već su rascjepkana na fakultete. Zatim, znanstveni nam instituti nisu u sastavu sveučilišta, za razliku od Sveučilišta u Beogradu, koje je naglo skočilo na Šangajskoj listi nakon što mu je pripojeno 11 znanstvenih instituta, a ukupna znanstvena produkcija tim se potezom povećala za 30 posto.