Pandaer har været en del af kinesisk udenrigspolitik siden Mao Zedongs tid. Alliancen med Sovjetunionen i 1950’erne, Richard Nixons statsbesøg i 1972, 1980’ernes åbning mod verdensmarkedet, den spirende forbrødring med Taiwan og de senere års planer om en ny Silkevej mellem Kina og EU. De store øjeblikke i Kinas nyere historie er blevet markeret med en panda.



Det fortæller den britiske videnskabsjournalist, Henry Nicholls, som har skrevet en 263 sider lang bog om pandaer. Egentlig ville han bare skrive om dyret, der fascinerede ham grænseløst, men da han begyndte at skrive, opdagede han hurtigt, at man ikke kan skrive om pandaen uden at beskæftige sig med Kinas opstigning i verden. »Ligesom pandaen, der kom ud af ingenting og blev klodens mest omtalte dyr, har Kina på rekordtid udviklet sig til at være den selvforsynende, økonomiske gigant, landet er i dag,« siger han.



For ligesom pandaen, der ikke var kendt uden for Kina indtil 1869, men på blot 150 år har opnået dominans i dyreverdenen, har det moderne Kina rejst sig hurtigere end noget andet land.



Formelt ejer den kinesiske stat alle verdens pandaer. I denne uge blev Danmark det 20. land, som – mod et gebyr på små syv millioner kroner om året – har fået lov til at låne pandaer i 15 år.



Professor Paul Jepson har forsket i pandadiplomati på Oxford University. Hans forskning viser et klart mønster. De lande, som har indgået strategisk vigtige handelsaftaler med Kina, får lov til at låne pandaer. Men pandaen er ikke bare et attraktivt zoodyr, der bliver brugt som en lille brik i hårde, geopolitiske handler, forklarer han.



»I Vesten har vi en forestilling om, at handel og diplomati bare kan formuleres i kontrakter og opretholdes af advokater. Kineserne har et ord, Guanxi, som beskriver den loyalitet og gensidige tolerance, de regner for en forudsætning for partnerskab,« siger han.



»En del af det er også den asiatiske forståelse af international politik, som handler om, at landene skal passe deres egen butik og blande sig uden om hinandens interne anliggender«.



God guanxi betyder altså også, at man ikke kritiserer hinanden. I 2010 udtalte New Zealands daværende premierminister, at hans regering »ikke ville bytte udenrigspolitiske principper for at få pandaer til landet«. I sig selv må det siges at være en ret ukontroversiel udtalelse. Men et land med en panda er et land med et godt forhold til Kina. Det involverer, at landets regering passer sin egen butik og i vid udstrækning f.eks. undlader at kritisere besættelsen af Tibet. New Zealand fik aldrig en panda, men andre lande har strakt sig ret langt for god guanxi.

