Jeg sad klinet til flere skærme under weekendens morderiske drama i København. Da TV-nyhedsværten gentog, at dette var »det første terrorangreb i Danmark«, tænkte jeg tilbage til 22. juli 1985.

Jeg var redaktionssekretær på TV-Avisen en solrig og tilsyneladende nyhedsfattig sommer-agurkesøndag, da Ritzau-fjernskriverens alarmklokker gik i gang, fordi Islamisk Jihad bombede North West Airlines og synagogen i Krystalgade. En algerisk turist døde senere, mens 32 andre uskyldige blev såret.

Vi overvejede sikkert den søndag, om vi skulle sende en ekstraudsendelse. Hverken jeg eller flere adspurgte kolleger kan huske, om vi gjorde det. Men ingen så tv søndag eftermiddag. Radioavisen var den nationale nyheds-spreder, og ’breaking news’ var ukendt.

På den måde var den kollektive bevidsthed helt anderledes – og jeg erindrer ikke, at ’nationen blev grebet af frygt’. Hverken statsministeren eller oppositionens leder besøgte gerningssteder eller holdt pressemøder efter det første terrorangreb på dansk jord. Men nyheden dominerede naturligvis avisernes forsider dagen efter.

Terroren – og medierne – har ændret sig radikalt i de forløbne 30 år. Dengang havde terroren som regel symbolsk karakter (ellers havde terroristerne nok valgt et andet tidspunkt end årets mest folketomme sommer-søndag til at sprænge sine bomber). Oftest ville terroristerne opnå konkrete mål (fly- eller skibskapringer for at få løsladt fængslede palæstinensere).

Mediedækningen var stor, men intet i forhold til nutidens massive dækning. Terrorisme uden mediedækning giver ingen mening. Det er jo ikke attentaterne i sig selv, der terroriserer os, skrev Rune Lykkeberg i Politiken mandag »men det er først de konstante billeder fra gerningsstedet, blå blink over hele gaden og reportagerne fra en bange by, der bringer truslen ind i hundredetusinder af danske hjem«.

Lykkeberg fremhæver det som en virkelig kvalitet ved et oplyst samfund, at borgerne vil vide, hvad der sker, men konsekvensen er, at »vore medier fungerer som enorme forstærkere, der gør konkrete forbrydelser til globale terrorattentater«. Han mener, at det ikke bare skræmmer seerne, men også kan inspirere mulige terrorister.

De journalistiske udfordringer er gigantiske, når den store historie opstår. Ikke mindst for tv. Herhjemme den toptunede nyhedsmaskine TV2 News og det knapt så toptunede DR2 (der lukkede og slukkede ved midnatstid lørdag og først kom i gang igen næste morgen). Specielt i en situation, hvor man ved meget lidt og kun sparsomt og drypvis får mere konkret viden.

Reportere på stedet afkræves konstant oplysninger, som de ikke har en kinamands chance for at finde. Vigtige vinkler tilsidesættes, fordi det uimodståelige flow i breaking news tilsyneladende bliver en barriere for at vide mere, gæster og medarbejdere tvinges ud i spådomme og spekulationer.

Enhver ’oplysning’ smutter ind i flowet – for eksempel, da en Ritzau-medarbejder havde set ’et militærkøretøj’ i Købmagergade, News bringer ’nyheden’ og ringer bagefter til Forsvaret, der ikke gør os klogere. I timerne forinden havde vi set Hjemmeværnets biler og personnel hjælpe med bevogtning og trafikstyring, men det spiller ingen rolle eller glemmes.

Der stilles kritiske spørgsmål og spekuleres åbenlyst i, om politiet har sjusket, fordi de ikke vidste, hvor den formodede gerningsmand befandt sig mellem klokken 16 og 01, når de nu havde adgang til videoovervågning? Man glemte, at politiet faktisk oplyste, at de først fik videooptagelserne langt senere.

Blandingen af kommentarer, analyser, spådomme, konkrete oplysninger og stærke billeder – og lange passager med gentagelser og genudsendelser af reportageklip kunne til tider hensætte seeren i en tilstand af flow-forvirring. Og kunne man ikke i de lange perioder, hvor der rent faktisk intet skete (de var mange og lange), bringe andre nyheder? Man undskyldte nærmest, når der kom en vejrudsigt.

For at skaffe mig et mere samlet billede måtte jeg regelmæssigt gå til avisernes websites. Køligt overblik er ikke tv’s styrke. Det var der mere af på radioens P1, der valgte breaking news-modellen tilsat kanalens lidt mere velovervejede journalistik og firedoblede sin normale lytterandel søndag formiddag.

Både DR2 og TV2 News fik langt større seertal i weekenden end normalt ifølge Gallup. Det dokumenterer, at mange vil vide mere – men også det smertefulde dilemma, at det massive og velsmurte nyhedsapparat er en del af den ilt, der holder terrorismen i live. Det er et dilemma, vi må leve med.