Jeg var ansat som vikar på en skole for børn med handicap gennem halvandet år efter gymnasiet. På de fleste parametre var det et mere krævende job end det, jeg har i dag.

Børnene og deres omfattende mentale og fysiske udfordringer krævede, at jeg var 100 procent nærværende, 100 procent af tiden. Ikke bare sådan almindeligt omsorgsfuldt nærværende. Nærværende så vi undgik, at børnene druknede hinanden under svømmetimen, slog sig selv i hovedet med knytnæver, og at jeg selv eller en af de andre ansatte blev flået til blods.

Når lærerne og pædagogerne spurgte, om jeg så ville uddanne mig til lærer eller pædagog, var svaret nej. Jeg kunne ikke holde til de knubs, jeg fik, og til det store ansvar, det var at gøre børnenes hverdag ikke bare tålelig, men helst rar og udviklende.

Selv om alle offentligt ansatte ikke sætter eget helbred på spil i samme grad som mine tidligere kolleger, bliver jeg alligevel træt på deres vegne, når de nu igen skal høre for deres sygefravær.

Markant forskel

Anledningen er en rapport fra Beskæftigelsesministeriet og Finansministeriet, der viser, at ansatte i landets kommuner i gennemsnit havde 12,8 sygedage i 2017, mens de privatansatte havde 6,8 dage.

De rå tal giver et mere unuanceret billede, end godt er, men selv når der korrigeres for forskelle i brancher, køn, alder og uddannelse er sygefraværet stadig højere i den offentlige sektor end i den private.

For SOSU-medarbejdere og sygeplejersker er sygefraværet f.eks. henholdsvis 5,2 og 3,8 dage højere for ansatte i regionerne end for privat ansatte med samme stillingsbetegnelse.

Innovationsminister Sophie Løhde (V) kalder forskellen »uforklarlig«, men jeg tør nu godt skyde på et par forklaringer.

Det er især længerevarende sygefravær (over 30 dage), der er højere i kommuner og regioner end i det private. 50 procent af alle langtidssygemeldinger skyldes psykiske problemer, ifølge en undersøgelse fra Det Nationale Forskningscenter for Arbejdsmiljø.

Og psykisk sygdom som stress, depression og angst bliver bl.a. udløst af dårligt arbejdsmiljø.

Man kan jo have sin mistanke om, hvordan effektiviseringskrav, omprioriteringsbidrag, øgede dokumentationskrav og mere målstyring påvirker arbejdsmiljøet i den offentlige sektor.

Men det bliver ved formodningen, for de sidste ti år er midlerne til kontrol af arbejdsmiljøet blevet beskåret med en tredjedel – med mere end 180 millioner og 300 medarbejdere. Så der er ikke gjort meget for at holde øje med, hvordan det egentlig står til med arbejdsmiljøet ude på arbejdspladserne.

I den store sammenhæng er det derfor kun moderat opmuntrende, at regeringen nu varsler, at den vil afsætte 100 mio. kr. til de offentlige arbejdspladser, der har et særligt belastet arbejdsmiljø.

Fordummende konklusioner

Den offentlige sektor har et større incitament end den private til at tage ansvar for at skabe et rummeligt arbejdsmarked. Kommunerne tilskyndes f.eks. til at give kontanthjælpsmodtagere job, da man ellers over tid selv skal betale en større og større del af deres overførselsindkomst på grund af refusionssystemet.

Det offentlige må derfor forventes at have ansat relativt flere personer med en tungere helbredsmæssig bagage end gennemsnittet. Det vejer formentlig ind i sygefraværet – også selv om fleksjobbere eksempelvis ikke er talt med i rapportens fraværsprocenter.

Uanset at både arbejdsmiljø og rummelighed kan være forklaringer på det højere sygefravær i det offentlige, er det netop forklaringer og ikke undskyldninger, der har til formål at tale problemet ned. For selvfølgelig er alle interesserede i et så lavt sygefravær som muligt.

Pointen er bare, at man ikke skal lade sig forlede af lette, men fordummende konklusioner, som når Berlingske på lederplads foreslår privatiseringer som en løsning, for virkeligheden er mere kompleks end det.

F.eks. viser rapporten, at der er endnu større forskel på sygefraværet kommunerne imellem, end der er mellem den offentlige og den private sektor. Mellem Samsø og Ballerup er forskellen hele 6,3 dage.

Jeg tænker ikke, at Berlingske mener, vi skal flytte hele den offentlige sektor til Samsø af den grund.

Forskellene er bemærkelsesværdige, men formentlig ikke uforklarlige. Vi kunne jo f.eks. høre de ansatte ad.