Sidste sommer sagde Liberal Alliances Joachim B. Olsen til Jyllands-Posten, at ulighed, det var noget man valgte. At man stod op om morgenen, og så valgte man enten hårdt arbejde eller elendighed.

Baseret på de seneste ugers medievirak skulle man tro, at rød blok var ved at gå op i limningen. Men én ting forener os stadig, helt fra Henrik Sass Larsen (S) til Pernille Skipper (EL):

Vi ved, at det Joachim B. Olsen siger, er liberalistisk tågesnak.

Vi ved, at mennesker vokser op med forskellige vilkår, og at det er afgørende for deres muligheder for et godt liv. Og derfor ved vi også, at fællesskabet har et ansvar for at træde til, når individet skal gribes fra et fald.

Det er en erkendelse, der er så vigtig, at rød blok bliver nødt til at arbejde benhårdt sammen for at kæmpe for et mere lige Danmark.

Vi bliver nødt til at leve med, at der er ting, der skiller os, fordi de ting, der samler os, er så altafgørende.

Hvis vi spilder tiden på fnidder, så ender en mand, der nok – hvis han skulle være helt ærlig – er enig med Joachim B. Olsen, med at sidde i Statsministeriet i fire år mere. Derfor vil jeg her nævne de vigtigste områder, hvor rød blok står som en samlet front mod Lars Løkke Rasmussen.

1. En ambitiøs klimaplan

Klimaet kan ikke vente på, at vi taler os til enighed om alt i rød blok.

Vores børn vil dømme os på de resultater, vi får kæmpet os frem til med blod, sved og tårer over de næste par år. Jeg vil ikke fortælle dem, at der ikke skete noget, fordi rød blok havde travlt med at ride hver sin kæphest!

På trods af tomme gestusser med grønne logoer og udtalelser om at tage miljøet alvorligt, har regeringen sendt Danmark langt væk fra den grønne førerposition, vi kunne have haft.

Selv Konservative har glemt deres grønne baggrund, og Søren Pape Poulsen (K) har sagt, at miljøet ikke er noget, hans parti prioriterer.

Ambitionsniveauet er forskelligt i rød blok, og i SF, Alternativet og Enhedslisten er vi parate til at gå langt videre end Socialdemokratiet. Men der er ingen tvivl om, at et Socialdemokrati, der oven i købet er afhængige af os, vil nå lysår længere i kampen for en grøn jord, end den nuværende regeringen vil.

Bare se på ambitionen om et fossilfrit Danmark. Her er selv de mindst ambitiøse i oppositionen markant mere ambitiøse end regeringen og kræver, at vi skal være uafhængige af fossile brændsler allerede i år 2045.

Og så kan vi også blive enige om, at vi skal have markant flere elbiler. Hastigheden og virkemidlerne er vi endnu ikke nået til enighed om, men mon ikke vi finder fælles fodslag? Det er da for vigtigt til ikke at gøre det.

Og de blå partier med undtagelse af Dansk Folkeparti har stort set ikke bestilt andet i fire år end at prøve at obstruere den aftale om en togfond, der vil binde Danmark bedre sammen med grønnere transport og revolutionere den kollektive trafik, og som vi lancerede, da vi sad i regering.

2. Styrke velfærden

Alene på uddannelsesområdet vil et magtskifte kunne udrette uendeligt meget. Blot det faktum, at rød blok danner fælles front i spørgsmålet om at droppe de årlige besparelser på to procent på uddannelsesområdet, vil have massiv betydning for virkelige mennesker og er essentielt for Danmarks fremtid – bare spørg ude på uddannelsesinstitutionerne.

Samtidig er vi enige om, at der ikke må være forskel på, om en borger brækker benet, eller går ned med stress, angst eller depression.

Jeg tror godt, vi kan samle rød blok om at gøre op med puljestyringen og afsætte penge til et varigt løft, så psykiatrien ikke skal gå tiggergang, hver eneste gang der er brug for et løft. Og vi kan også finde sammen om at sikre gratis psykologhjælp til i hvert fald de unge.

Danmark er et stærkt land, fordi vi er et fællesskab – og det betyder, at vores fremtid i høj grad bestemmes i daginstitutioner, hvor vores børn bruger meget af deres hverdag. Derfor er det frygteligt, at antallet af voksne pr. barn i vuggestuer og børnehaver er faldet de sidste mange år.

Det skal vi have lavet om på, og hvis vi ellers kan enes om at vælte Lars Løkke, så får vi lavet om på det! Selv Radikale er med på at indføre minimumsnormeringer i vores daginstitutioner, så vi har et rigtig godt udgangspunkt for at trumfe det igennem – også selv om Socialdemokratiet måske ikke er helt modent endnu.

3. Bekæmpe børnefattigdom

Sidste år viste en undersøgelse fra Rockwoolfondens Forskningsenhed, at 25.000 børn lever i fattigdom. Det er helt vilde tal i et land som Danmark, der med sin velstand burde kunne sikre, at tallet var et stort, rundt nul.

Regeringen har ingen plan om at vende den udvikling – tværtimod. Med lettelser af arveafgiften, billigere biler og skattelettelser har man forgyldt borgere med deres på det tørre og trukket penge ud af det økonomiske råderum, der kunne have løftet de svageste grupper.

I rød blok er vi enige om at gå i den modsatte retning og omlægge arveafgiften, så dem med de bredeste skuldre løfter mere. Vi ønsker også at sætte mere målrettet ind mod fattigdom – ikke mindst børnefattigdom.

Nogle mener, at det kan være det samme, fordi Socialdemokratiet ikke endeligt har bekræftet, at de vil afskaffe kontanthjælpsloftet. Men selvfølgelig kan vi presse Mette Frederiksen til at kaste det makværk på lossepladsen.

4. Renere og mere urørt natur

Sammen med Socialdemokratiet har vi foreslået, at der skal udlægges 75.000 hektar til urørt skov. Det får regeringens planer om lige over 10.000 hektar til at blegne. Det repræsenterer en banebrydende indsats for at sørge for, at vi også i fremtiden er et land, der er rigt på natur.

Samtidig er det ikke givet, at vores drikkevand forbliver af høj kvalitet. Der er brug for mere økologi, færre sprøjtegifte, forbud mod sprøjtning nær drikkevandsboringer samt en landsdækkende screening af drikkevandsboringer.

De seneste par år har rød blok stået skulder ved skulder med kravet om, at staten må skride ind – men regeringen ignorerer os, som om problemet slet ikke eksisterede.

Måske skyldes det, at Liberal Alliances venner i ’Bæredygtigt’ Landbrug har stor magt over Danmarks landbrugspolitik. I februar 2016 skrev ministeren decideret sin vandløbspolitik af efter dem. Hvis vi ikke får skiftet den nuværende regering ud, vil der fortsat blive hældt gift ud i den danske muld.

5. Opgør med centralisering

Lars Løkkes kommunalreform fra 2007 har centraliseret skoler, politi, uddannelse og sundhedstilbud, så der i dag er meget store afstand til helt basal velfærd. Den udvikling skal vendes, så vi får mere nærpoliti, sygehuse tættere på borgerne og bedre vilkår for landsbyskoler. Det er heldigvis ambitioner, der samler hele rød blok.

Blå bloks svar var en symbolsk udflytning af arbejdspladser, mens deres besparelser på bl.a. uddannelse har lukket institutioner i provinsen. Når regeringen snakker om nærhed, kaster den håndører efter Vandkantsdanmark og klipper velfærden midt over imens. Det skal stoppes.

Vi kan lige så godt være ærlige: Selvfølgelig er der meget, der skiller os på centrum-venstre-fløjen. Vi er fem meget forskellige partier, som har hver sin vision for den retning, Danmark skal bevæge sig i.

Men det er ikke kun det, valget handler om. Og det er ikke det, vi burde fokusere på.

Vi burde fokusere på, at vi tilsammen kan samle tilstrækkeligt mange danskere bag os, der er enige i de ting, vi er fælles om, til at vi kan få en ny kurs for Danmark. En kurs, hvor miljøet prioriteres, hvor uddannelserne ikke udhungres, og hvor børn ikke vokser op i fattigdom.