For to uger siden blev Rasmus Brygger genvalgt som formand for Danmarks hurtigst voksende ungdomsparti: Liberal Alliances Ungdom (LAU). Den 22-årige høje, blonde og spinkelt byggede unge mand – der fik lidt af et folkeligt gennembrud, da han for få uger siden foreslog, at almindelige danskere i den individuelle friheds navn skulle have ret til at bære skydevåben til selvforsvar – opholder sig for tiden Washington D.C. Herfra har han med glæde fulgt med i det visse danske valgforskere kalder for et ’liberalt ungdomsoprør’.

Anledningen til udtrykket er både den stærkt stigende tilslutning til Liberal Alliance blandt unge (omkring hver tiende mellem 18 og 24 ville i dag stemme på Liberal Alliance) og en kraftig stigning i LAU’s medlemstal, der vokset med 50 procent over det seneste år. I dag har det liberale ungdomsparti små 800 medlemmer over hele Danmark.

LAU lægger sig tæt ad den libertære tradition i det amerikanske republikanske parti og ønsker, at »Grundloven sætter grænser for statsmagten, ikke for borgernes frihed«. Som den amerikanske Teaparty-bevægelse også siger om USA’s forfatning.

Væk med kirke og kongehus

LAU går bl.a. ind for en flad, lav skat, et ureguleret pengemarked og fri narko. Overførselsindkomster skal gå til de allersvageste, f.eks. handicappede, og bør formidles gennem private godgørende organisationer. Som det hedder i principprogrammet: »Ingen skal kunne modtage tidsubegrænset passiv forsørgelse. Dagpengesystemet skal fungere ved fuld brugerbetaling.«

Den frihedsorienterede forening ønsker også »stærke begrænsninger på statens adgang til telefonaflytning og overvågning samt et totalt stop for politiets adgang til at foretage præventive anholdelser«.

LAU vil afskaffe værnepligten, licensen, al kulturstøtte, landbrugsstøtte, udviklingsbistand, folkekirken, kongehuset, Kulturministeriet, forbuddet mod aktiv dødshjælp og racismeparagraffen. Uddannelses- og sundhedssystemet skal privatiseres, og i princippet skal der være åbne grænser for alle, der kan forsørge sig selv ud fra devisen ’åbne grænser, lukkede kasser’.

68 revisited – fra højre

– Det er en ordentlig mundfuld, Rasmus Brygger. Du har sammenlignet jeres bevægelse med hippierne. Tror du, det er det oprørske, de unge er draget af?

»Ja. Liberalismen er nemlig også et oprør mod samfundets institutioner. De unge er optagede af frihed. Og de gamle borgerlige partier stemmer rask væk for offentlig adfærdsregulering og højere skatter. Vi tror derimod på den enkeltes ret til selv at bestemme over eget liv og drømme.«

»Og oprøret findes i dag hos de liberale. Hvor finder man ellers nogen, der er modstandere af det nuværende samfund? Det er kun hos os og hos kommunisterne, at du ser et virkeligt opgør med de nuværende institutioner, og ærligt talt er luften gået noget ud af ballonen hos de røde.«

– Men er ungdommen ikke nærmest historisk progressiv?

»Men det er da også os, der er de progressive; vi tør tage de kontroversielle kampe, og vi er ikke bange for at fortælle om en ideologi, som de fleste har fået malet et forkert billede af lige fra folkeskolen. Når først de unge indser, at liberalisme ikke handler om egoisme, men om friheden til at være sig selv og hjælpe dem omkring os, så bliver de tiltrukket til de sunde liberale principper,« siger han og tilføjer:

»Jeg har selv her i USA fundet ud af, at vi i LAU er en del af en stor international liberal bevægelse – og det tror jeg, mange danske unge kan fornemme.«

– Men din familie stemmer ’vistnok på SF’, har du fortalt mig. Hvorfor blev du så blå?

»Altså, jeg føler mig faktisk godt tilpas i venstreorienterede miljøer. Mit gymnasium i Roskilde var meget rødt. Men alle var søde, der var rum til uenighed. Det var faktisk min venstreorienterede samfundsfagslærer, der opfordrede mig til at blive politisk aktiv. Jeg har ikke respekt for folk, der bare ævler løs og ikke laver noget. Det gælder også borgerlige. Mange unge har travlt med at brokke sig. Men gider de lave noget? Næh,« svarer han selv, og foreholdt, at han stadig ikke har forklaret, hvor hans egen inspiration kommer fra, supplerer han med, at »Hitlers vej til magten gav mig en vis inspiration. Der var også mange, som ikke gad engagere sig dengang. Så medvirker man til, at andre tager magten. Men jeg følte mig også anderledes i gymnasiet. Jeg valgte at gå med jakkesæt og slips. Det var min måde at skille mig ud på. Jeg har altid godt kunne lide at diskutere, men det er rigtigt, at den eneste borgerlige i min familie, var min morfar, der døde sidste år. Han stemte på Venstre. Jeg meldte mig også først ind i VU – jeg beundrer Søren Pind. Men den borgerlige regering førte bare ikke liberal politik.«

De kloge mennesker i CEPOS

Brygger fortæller videre, at han også har følt sig inspireret af »mange kloge mennesker«, han har mødt på CEPOS universitetet. Filosoffer, jurister, økonomer. F.eks. Christopher Arzrouni, Camilla-Dorthea fra Damefrokosten, Henrik Gade Jensen.

»Mange liberale taler meget om økonomi. Jeg synes frihed til forskellighed er det centrale. Det ligger som sagt på lange stræk ikke så langt væk fra det oprør mod statsmagten, som vi så i 60’erne og 70’erne. F.eks. Galebevægelsen eller dem, der talte for Fri Hash. Vi vil også forandre samfundet – bare fra højre.«

»I øvrigt har jeg i dag nogenlunde de samme holdninger, som da jeg var medlem af VU i gymnasiet. I min lokalforening fik vi både klassisk liberalisme, 180Grader, Milton Friedman og Martin Ågerup ind med modermælken. Men jeg adskiller mig fra mange VU’ere i dag på den måde, at jeg rent faktisk er tro mod principperne. Jeg er også mere interesseret i politisk filosofi end i partipolitik. Derfor prøver jeg at læse minimum et kapitel af en bog om dagen. Hvis man ikke forstår grundlaget for sin ideologi, kan man sjældent følge den, når det kommer til stykket.«

På agitprop-skoling i USA

– Men nu er du taget til USA. Hvorfor det?

»Lars Seier fra Saxo Bank ringede før jul og spurgte, om det ikke var noget for mig at komme herover i tre måneder. Og det betænkte jeg mig ikke på. Jeg har lært rigtig meget allerede.«

Rasmus Brygger er praktikant ved The Leadership Institute, USA’s mest veletablerede uddannelsesorganisation for konservative aktivister, studenter og ledere. Organisationen er den største af sin art, og har trænet mere end 118.000 unge konservative aktivister i alt fra fundraising til kommunikation, e-mail-kampagner, tv-optræden. Selv er Rasmus Brygger blevet så begejstret for den amerikanske inspiration, at han har fået organisationen til Danmark. På søndag løber arrangementet Amerikansk Valgkamp i Danmark af stablen i den borgerlige tænketank, CEPOS’, lokaler i det indre København. Mødet er åbent for alle, tilmeldingerne vælter ind, og de amerikanske gæstelærere har emner som sociale medier, pengeindsamlinger og kampagnemetoder på programmet.

Men selv om LAU-formanden i dag er politisk aktiv– og studerende på Syddansk Universitet i Odense, hvor han læser international økonomi og business – så er han en sjældenhed i den ungdomspolitiske sandkasse. Han vil nemlig ikke i Folketinget. Hans fremtid ligger »forhåbentlig i det private erhvervsliv«. I det hele taget er han ikke meget for institutioner. Han følte sig ikke udfordret i folkeskolen og synes, at »niveauet er ret lavt« på hans nuværende studier.

– Men hvorfor er du så formand for en politisk ungdomsorganisation?

»Jeg vil gerne kunne se mig selv i spejlet og sige, at jeg gjorde noget. Jeg synes ikke, det går specielt godt for Danmark. Det vil jeg gerne være med til at lave om på. Jeg kan også virkelig godt lide, at hvis vi i LAU ikke kan lide det, LA laver i Folketinget, ja, så siger vi det med det samme. I VU kan du bare se, hvordan de skal rette sig efter Venstre.«

Rasmus Brygger fortæller, at hans drøm er at »blive erhvervsmand og beskæftige sig med ledelse. Jeg kunne godt tænke mig at arbejde i Hongkong, og jeg er startet med at læse mandarin på aftenskole. Det er ikke så svært, som man tror.«

Den farlige tangent

– OK, hør nu her. Du tager til USA for at lære om kampagnemetoder som ungkommunisterne tog til Moskva i gamle dage. Men det går ikke fantastisk i USA – eller for republikanerne, vel? Miljøbelastningerne vokser, økonomien halter og især de fattige æder sig ihjel. Det er der ikke meget frihed over?

»Vi går ikke ind for, at man skal have friheden til at ødelægge andres muligheder. Der er de negative frihedsrettigheder. Hvis du forurener og ødelæger miljøet, begrænser du andre individers frihed. Men vi vil hellere bruge markedsmekanismerne f.eks. ved at internalisere forureningsomkostninger gennem grønne incitamenter, så det kan betale sig ikke at svine. Vi går ikke ind for statslig detailstyring.«

– Men tag nu f.eks. fødevarer. Al forskning viser, at de fattigste bogstaveligt talt spiser sig ihjel. Det er friheden til at gå i hundene. Har de stærkeste ikke en forpligtelse over for de svageste?

»Jeg har en forpligtelse over for min næste. Hvis jeg ser, at min familie f.eks. har et problem, så vil jeg da prøve at hjælpe. Men jeg mener ikke, jeg har ret til at lægge kriterier ned over alle. Der er mange ting, som er farlige. Hvad med alkohol? Eller skiture til Norge. Det der med ’samfundets bedste’, det er en farlig tangent at gå ud ad. Men det er forkert at fremstille os som ekstreme. Vi går ind for en skat på 40 pct. Vi dækker faktisk ret bredt – fra en slags socialdemokrater til anarkosyndikalister.«