Forsvar. Flyvevåbnets værnepligt aftjenes på Flyvestation Karup. Her skal de værnepligtige som et led i uddannelsen på tre øvelser. Folkebladet har fået lov til at komme med på efterårsholdets anden øvelse. I dag og i morgen kan du læse, hvordan det gik.

Annonce

»BANG!« siger det, og jeg kan mærke stødet i brystkassen. Endnu et højt brag lyder, og flere store kanonslag bliver kastet ind på pladsen foran bygningen, hvor de værnepligtige ligger trygt og sover - i hvert fald indtil nu.

Hvide strimler danner et spor rundt i BSO Freja. De er gode at have om natten, når soldaterne skal bevæge sig rundt i BSO'et uden at falde ned i hullerne eller snuble over bivuakkerne.

Klokken er 05.30, og kanonslagene simulerer et angreb på flyvestationen. Øvelsen er i gang.

Da Freja er færdigoprettet, kan de regnvåde værnepligtige nyde en velfortjent omgang aftensmad ved kogerenden. Tusmørket presser sig på, og snart er det ikke længere tilladt for de værnepligtige at tænde ild, da det bliver for let for eventuelle fjender at opdage.

»Flyvestationen er blevet angrebet af NAR,« informerer delingsfører oversergent Kasper Buch Henriksen, da de værnepligtige er kommet ud af sengene og har gjort sig klar.

Personligt var jeg meget positivt overrasket over de nye feltrationer, som i mine øjne er langt bedre end dem, jeg husker. Denne feltration indeholder blandt andet: Kødgryde, havregrød, rugbrød, nødder, energibarer, kiks og tyggegummi.

NAR står for Nordjysk Anarkistisk Revolution og er den opfundne fjende, som de værnepligtige og deres førere skal forholde sig til i løbet af øvelsen, som skal vare cirka to og et halvt døgn.

Vagtposten Bravo er konstant bemandet af to værnepligtige, der er i radiokontakt med den vagthavende befalingsmand, som sidder i midten af BSO?et (beredskabs-området). Hullet er så dybt, at de værnepligtige kan stå oprejst og skyde ud i landskabet, mens de udgør så lille et mål som muligt. Foto: Simon Thinggaard Hjortkjær

I dette halvår har Flyvevåbnet kun en enkelt deling med værnepligtige. Til gengæld er de der stort set allesammen frivilligt og har et ønske om at fortsætte i forsvaret.

Efter at være blevet angrebet kort før solopgang må delingen forlade BSO Freja med hastigt pakkede rygsække og vanddunke og ammunition på slæb.

For at forsvare flyvestationen mod NAR marcherer første deling ud i skoven og opretter et såkaldt BSO (beredskabsområde). Et BSO er en slags vagtpost, hvor soldaterne bogstaveligt talt graver sig ned for at kunne forsvare sig, hvis fjenden kommer forbi. Dette BSO bliver kaldt Freja og har form som en cirkel, hvor de værnepligtige sover i midten omringet af huller, som de kan hoppe ud i, hvis Freja bliver angrebet af NAR.

Men først skal BSO'et oprettes, og de værnepligtige må i gang med skovlene. Foruden sikringshullerne skal der også bygges bivuakker, laves felt-latrin og graves kogerender, så der kan laves aftensmad. Det er en lang proces, og de to gruppeførere lader ikke de værnepligtige slappe af, før det hele er i orden.

Der graves to særligt dybe huller i periferien af Freja. Disse er vagtposter, som konstant skal være bemandet med to værnepligtige i hver. Den ene er Adgangskontrolposten (AKP), hvor al trafik ind og ud af Freja skal foregå. Den anden kaldes Bravo-posten.

Hvis en fjende alligevel skulle snige sig ind i lejren, råber man »Alarm kup!« og smider sig ned på maven. Alle, der ikke ligger ned efter fire sekunder, betragtes som fjender og må beskydes.

Annonce

Hyggelige Freja

Da alle huller endelig er gravet, og de værnepligtige har bygget deres bivuakker, er det blevet aften og tid til noget at spise.

Til aftensmad er der frysetørret kødgryde, som blot skal tilsættes lidt kogende vand for at blive spiseligt. Det er selvfølgelig ikke gourmetmad, men alligevel mange gange bedre end feltrationerne, da jeg selv aftjente værnepligt i 2010.

Det har dryppet hele dagen, men hen på aftenen begynder det for alvor at regne, og de fleste søger ly i deres bivuakker. Men de to vagtposter er altid bemandet.

22-årige Josefine Bruun kommer fra en forsvarsfamilie og kunne også godt selv tænke sig en karriere i Forsvaret. Derfor har hun meldt sig frivilligt til værnepligten.

»Det bliver fedt at tænke tilbage på øvelsen bagefter, men det er virkelig hårdt i øjeblikket. Rygsækkene vejer jo næsten lige så meget som nogle af os piger. Men vagterne i hullerne er hyggelige, og vi er gode til at tage os af hinanden,« siger Josefine Bruun og fortsætter:

»Det er fedt at være et sted, hvor der er så mange drenge. Det giver en god atmosfære, som er anderledes i forhold til mange andre steder. Og jeg er sikker på, at nogle af os vil blive ved med at se hinanden, når vi er færdige med værnepligten.«

Annonce

Alarm opbrud

Jeg får ikke meget søvn i løbet af natten. Regnen tæsker ned mod min bivuak, men det er ikke vandet oppefra, der er problemet. Min sovepose bliver drivvåd af kontakten med jorden, og det er svært at holde varmen i den fugtige sovepose. Det er derfor næsten befriende, da jeg kort før solopgang hører smældene af løst krudt. Freja er under angreb!

»Ud i hullerne!« brøler nogen gennem mørket, og omkring mig bliver skovbunden levende af værnepligtige, der fatter deres geværer og møver sig ud i hullerne mere eller mindre påklædt.

Det er stadig mørkt, og det eneste, jeg kan se, er mundingsilden fra angribernes geværer. De bevæger sig rundt om Freja, indtil de igen forsvinder ind i skoven.

»Alarm opbrud!« beordrer delingsfører Kasper Buch Henriksen, og de værnepligtige springer ud af deres huller og begynder at pakke deres ting ned i rygsækkene.

Freja er blevet opdaget af NAR og skal forlades.

Det er udfordrende både for mig og de værnepligtige at finde alle vores ting, som ligger på jorden i mørket og i øvrigt er farvelagt i grønne, sorte og brune nuancer. Men alt og alle skal med, inden vi, drivvåde og med regntunge rygsække, efterlader Freja i ly af det sidste nattemørke.

Foran mig går 19-årige Mikkel Petersen, som har søgt om at blive F-16 våbenassistent, og han nyder øvelsen i fulde drag.

»Værnepligten er sgu meget fed. Især når vi er ude i felten. Det sjoveste på øvelsen er at oprette BSO og være på vagt, men jeg synes, jeg var lidt for langsomt ude i hullet, da vi blev angrebet,« siger Mikkel Petersen.

Efter at have marcheret i et godt stykke tid, ankommer delingen til en lastbil, som skal fragte de værnepligtige tilbage til flyvestationen, hvor øvelsens anden og hårdeste fase begynder.