SDP:n entisen puoluesihteerin mukaan politiikka painii itse luomiensa mörköjen kanssa, eikä kykene uudistumaan.

Nykyisin viestintätoimisto Kreabin toimitusjohtajana työskentelevällä Mikael Jungnerilla on synkkä kuva suomalaisesta politiikasta, mutta valoisa kuva suomalaisen yhteiskunnan tulevaisuudesta.

– Työssäni havaitsen kaksi eri todellisuutta. Puolueissa nähdään paljon toivottomuutta, mutta yksityisellä puolella suhtautuminen tulevaisuuteen on enemmän toivorikasta ja innokasta. Uusia projekteja käynnistyy koko ajan, Jungner sanoo Verkkouutisten haastattelussa.

Hän näkee valtiovallan pikemminkin jarruna kaikelle sille hyvälle, uutta luovalle toiminnalle, mitä erityisesti kaupunkiseuduilla tapahtuu. Jokaisella poliittisella puolueella on omat mustat pisteensä, alat ja rakenteet, joita halutaan suojella.

Pahin jarru on kuitenkin syvään juurtunut virkamieskulttuuri.

– Suomalainen päätöksentekojärjestelmä rakentui historiallisesti sille, että pelättiin kommunistista vallankumousta. Syntyi voimakas virkamiesjärjestelmä ja monenlaisia jarruja yhteiskunnan nopealle muuttamiselle. Nämä jarrut ovat edelleen olemassa, Jungner huomauttaa.

Valopilkkuja löytyy politiikastakin

Mikael Jungnerin mielestä virkamiesjohtoisesta toimintatavasta on hyvinvointivaltiossa tullut itsessään päämäärä.

Esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira perustettiin huolehtimaan terveydenhuollon toimivuudesta. Nyt viranomaisen toiminta Jungnerin mielestä pikemmin estää ja hidastaa terveydenhuollon sujuvaa toimintaa.

Iltalehti kertoi vastikään, että Valvira ei laillista lääkäreitä ajoissa, mikä on johtanut potilasjonojen pitenemiseen. Sääntö-Suomen kukkasia tulee esiin lähes päivittäin. Virkamiehet suojelevat omia tehtäviään tekemällä prosesseista niin monimutkaisia, että ne estävät ja hidastavat ihmisten mahdollisuuksia elää ja yrittää.

Jungnerin mielestä hyvinvointivaltion päämäärät ilmaisesta koulutuksesta, lähes ilmaisesta terveydenhuollosta ja hyvästä sosiaaliturvaverkosta ovat edelleen hyvät ja pätevät. Hänen mielestään hyvinvointivaltiota voi vahvistaa, mutta se edellyttäisi uutta tapaa toimia julkisella sektorilla.

Digitalisaation ja robotisaation myötä toiminnoista olisi mahdollista saada sujuvia ja aiempaa edullisempia. Rakenteiden uudistaminen kuitenkin törmää loputtomiin virkamiesprosesseihin ja poliittiseen vastustukseen.

Politiikka vaikuttaa kykenemättömältä uudistamaan rakenteita.

– Läpi suomalaisen puoluekentän ollaan suossa, Jungner tuskailee.

Hän toteaa, että ironisesti ajateltuna voi olla hyväkin asia, että valtio on osin halvaantunut, ”koska silloin se ei pääse puuttumaan niin paljon ihmisten elämään”.

Valopilkkujakin on. Hän mainitsee esimerkkinä liikenne- ja viestintäministeriön. Ministeri Anne Berner esitteli vastikään luonnoksen uudeksi liikennekaareksi ja suunnitelmat liikenneverkoston yhtiöittämiseksi.

Myös yksittäisistä kansanedustajista löytyy rohkeita uudistajia, jotka elävät ajassa ja puhuvat tulevaisuuden mahdollisuuksista, ja siitä miten julkinen valta voi antaa tilaa uudelle toiminnalle ja luovuudelle.

Jungner kuitenkin pelkää, että lopulta vastustus suuria hankkeita kuten Bernerin liikenneuudistusta kohtaan on niin suuri, että niitä on vaikea viedä eteenpäin.

– Valtakunnan tason poliittiset uudistukset eivät kuitenkaan hevillä onnistu. Sen sijaan kaupunkitasolla onnistumisia voi tapahtua.

Hän sanoo pitävänsä maakuntahallinnon vahvistamista hyvänä ja modernina ideana.

– Minusta Suomesta pitäisi tehdä liittovaltio, Jungner sanoo.

Jungner näkee, että jos päätöksentekoa siirrettäisiin enemmän maakuntiin, kilpailu käytäisiin siitä, mistä maakunnista ja mistä kasvukeskuksista löytyisi parhaat edellytykset uuden luomiselle.

Hänen mielestään kuvitelma, että koko maata koskevilla keskitetyillä päätöksillä voitaisiin saada mitään toimivaa aikaiseksi, on vanhanaikainen.

– Ideana pitäisi olla, että valtio ja instituutiot väistyvät ja antavat tilaa luovuudelle ja tekemiselle, Jungner sanoo.

Puheenjohtajavaali on mahdollisuus

Matti Apunen totesi Helsingin Sanomien kolumnissaan tiistaina, että ”kokoomus etsii pelastajaa, kun se tarvitsisi päämäärää”.

Jungner on asiassa hieman toisilla linjoilla. Hän muistuttaa, että Isossa-Britanniassa työväenpuolue taivalsi 16 vuotta vailla suuntaa ja menestystä, kunnes puolueen puheenjohtajaksi nousi rohkea uudistaja Tony Blair, joka loi vanhoista rakenteista irrotetun vision Ison-Britannian rakentamiseksi, joka tuli tunnetuksi ”New Labourina”.

– Oikea ihminen, oikeaan aikaan, oikeassa paikassa voi kääntää suunnan, Jungner sanoo.

Hän uskoo, että kokoomuksen puheenjohtajavaali voi olla mahdollisuus puolueelle, jos valitaan henkilö, joka tuo puolueeseen uutta ajattelua.

Toinen vaihtoehto on, että puolue aloittaa uudistumisen tien, joka on Jungnerin mielestä vaikeampi tie kuljettavaksi.

Jungner ennustaa, että puolueet, jotka eivät kykene uudistumaan, hiipuvat. Tilalle nousee sellaisia puolueita, jotka kykenevät hyppäämään mukaan kehitykseen, joka kulkee eteenpäin puolueista huolimatta.

– Olen siinä mielessä pessimisti, että en usko, että puolueet kykenevät uudistumaan ilman pakkoa, Jungner toteaa.

Jungner muistuttaa vanhasta vitsistä, jossa pariskunnalla ei ole pitkään aikaan ollut fyysistä kanssakäymistä. Sitten vaimo sanoo miehelle: ”Ensi perjantaina meillä harrastetaan seksiä. Saat itse päättää, oletko silloin paikalla.”

Tästä on Jungnerin mukaan kyse myös yhteiskunnan uudistumisessa.

– Suomi uudistuu. Puolueet saavat itse päättää, ovatko uudistamisessa mukana vai eivät.

Kirjoitus on osa artikkelisarjaa, jossa Verkkouutiset haastattelee päivänpolitiikan ulkopuolella olevia yhteiskunnallisia vaikuttajia politiikan tulevaisuuden päämääristä, hyvinvointivaltion tulevaisuudesta ja puoluekokouksensa pitävän kokoomuksen tulevaisuudesta.