Olen pyöräillyt kesän uutta työmatkaani. Jo parissa viikossa matkaan tulee välietappeja, joista tietää, onko ajoissa. Yhteen mutkaan pitää ehtiä puoleksi. Kun puiston päässä on seitsemää vaille, on aikaa vielä kosolti. Huono merkki on, jos työpaikan alakerran apteekin ovella on yli kolmen ihmisen jono. Silloin on mennyt tiukalle.

Lisävihjeitä ajoituksen onnistumisesta antavat vastaan pyöräilevät ja kävelevät ihmiset. Alkumatkalla näen sen ryhdikkäässä asennossa pyöräilevän vanhan herran. Pian sen jälkeen pyörätietä pitkin kulkee punatukkainen turvaliivirouva, muttei ihan joka aamu. Uuden asuinalueen vierustaa kävelee kauniisti pukeutunut hoikka rouva. Ja se sauvakävelevä mies on nyt ilmeisesti lomamatkalla tai mökillä, koska täsmällistä aamureippailijaa ei ole näkynyt viikkoon.

Oikea konkaripyöräilijäkertoo, että samat naamat näkyvät usein vuodesta toiseen. Niille voi keksiä elämäntarinoita ja heidän kululleen kohteita. Joka aamu pellon laitaan tekstiviestejä lähettämään pysähtynyt pyöräilijä herättää heti kiinnostuksen. Kenelle hän viestittää joka aamu?

Jopa porilaiselle tulee pieni pakottava tarve ryhtyä tervehtimään. Soila Ojanen

*Kun jo viikkoja näkee *samat ihmiset, jopa porilaiselle tulee pieni pakottava tarve ryhtyä tervehtimään. Etenkin kun tulee mieleen Helsingin Sanomissa julkaistu mielipidekirjoitus, joka kertoi amerikkalaisperheen muuttaneen pois Suomesta perustellen asiaa osin sillä, etteivät heidän kerrostalossaan kaikki tervehtineet toisiaan. Kanta-asukkaiden tyly käytös työnsi pois maasta.

Pitäisikö minun alkaa tervehtiäuusia aamu- ja iltapäivätuttujani? Olemmehan samassa rytmissä eläviä kevyen liikenteen väylän käyttäjiä, melkein kavereita siis. "Tervehtiminen olisi paha virhe”, neuvoi konkari. Niin villiin vuorovaikutukseen kannattaa kuulemma alkaa vain, jos tällaisen tutun kanssa tulee jokin sattumus, muuten koodiin ei kuulu moikkailu, vaikka joka aamu näkisi saman ihmisen.

"Tervehtiminen olisi paha virhe”, neuvoi konkari. Soila Ojanen

Itsekin epäröin. Ryhtyisinkö tervehtimään kaikkia? Saisinko vastakaikua? Muistaisinko kuka on tervehtimistuttu ja kuka vain satunnainen vastaantulija? Kaikkien tervehtimisestä saisi nopeasti höynähtäneen maineen. Möksötysaamuna jatkuva moikkailu alkaisi takuulla ärsyttää. Monia vaaroja vaanii.

Toissapäivänä ryhdikäs herrasmies pyöräili taas tutusti vastaan. Tervehtimisen anatomiaa mietittyäni tulin vaistomaisesti hymyilleeksi ja nyökäytin vahingossa kypäröityä päätäni vähän. Tiukasti tulkittuna elettäni ei voi luokitella tervehdykseksi, mutta vanha herra innostui hymystäni ja hymyili kauniisti takaisin. Nyt vähän pelottaa, miten seuraava kohtaamisemme sujuu. Ettei vain lipsahtaisi viralliseksi morjenstukseksi.