23.2.2016 Suomalainen demokratia on vakaalla pohjalla

Valta huumaa, tietää pitkän linjan politiikan tutkija Heikki Paloheimo.

Paloheimon johdolla tehty laaja selvitys Suomen poliittisten valtarakenteiden muutoksesta 1980-luvulta 2010-luvulle ilmestyy englanninkielisenä julkaisuna ensi kesänä.

"Ihmiset lähtevät politiikkaan yleensä joko ajamaan jonkin ryhmän etuja tai edistämään itselleen tärkeitä arvoja", toteaa Heikki Paloheimo.

"Nämä kaksi tavoitetta löytyvät myös puolueohjelmista. Niistä näkee, että Suomessa on tapahtunut selkeä muutos. Vielä 1960-70 -luvuilla sitouduttiin enemmän tiettyjen yhteiskuntaluokkien tai väestöryhmien etujen ajamiseen, kun nykyään liputetaan arvojen puolesta. Porvarillisissa puolueissa tärkein arvo on perinteisesti ollut vapaus ja vasemmistopuolueissa tasa-arvo, ja näin on yhä."

Vallankäyttäjiä syytetään helposti oman edun tavoittelusta, sitäkin toki on.

"Omat ja ryhmän edut voivat olla samoja, joten rajanveto on vaikeaa. Kunnallispolitiikassa omien etujen ajaminen on tavanomaisempaa. Valtuustossa voi estää jäteaseman tulon omaan naapuriin. Valtakunnan politiikassakin arvot konkretisoituvat arjen päätöksissä eri ryhmien eduiksi. Edut ovat siis arvoissakin mukana, mutta hieman kätkettyinä."

Poliittinen valta kiinnostaa vakaina aikoina kuitenkin vain harvoja.

"On paljon muutakin valtaa kuin poliittista valtaa. Historia on näyttänyt, että politiikkaan ruvetaan laajasti osallistumaan ja poliittisesta vallasta taistelemaan vasta kun yhteiskunta on kaoottisessa tilassa tai muuttumassa sellaiseksi. Muulloin ihmiset luottavat, että hoituvat ne asiat ilman minuakin, käytänpä aikani hyödyllisemmin tai mukavammin."

"Suomessa tämä näkyy selvästi. Puolueisiin kuuluminen on 30 vuodessa puolittunut. Enää 300 000 suomalaisella on jonkin puolueen jäsenkirja."

Poliittinen valta on puolueilla

Ne, jotka päätyvät puolueissa valta-asemiin, ovat yleensä vallanhaluisia.

"Poliitikon ura vaatii määrätyn persoonallisuuden. Politiikassa on jotakin, joka on vallankäytöstä kiinnostuneelle lähes huumetta. Vallasta tulee monille elämäntapa ja siihen syntyy riippuvuus. Tällaista ihmistä palkitsee ja motivoi työssään valta itsessään. Vallasta luopuminen voi olla vaikeaa."

Suomessa ei silti tarvitse pelätä vallan keskittymistä yksittäisille vallanpitäjille.

"Itä-Euroopassa on kehitystä, jossa valtaapitävät ovat alkaneet rajoittaa poliittista kilpailua päästyään valtaan. Suomessa vaara on pienempi kuin koskaan, koska Suomen poliittinen järjestelmä on muuttunut olennaisesti viimeisten 40 vuoden aikana. Olemme siirtyneet normaaliin parlamentarismiin. Voidaan sanoa, että suomalainen demokratia on vahvistunut ja on erittäin vakaalla pohjalla", Paloheimo sanoo.

Tärkein muutos oli presidentin valtaoikeuksien kaventaminen, joka sinetöitiin vuoden 2012 perustuslain uudistuksessa.

"Presidentit eivät voi enää olla Kekkosia ja hyvä niin, vaikka kansa soisikin presidentille isommat valtaoikeudet. Vielä 1980-luvulla presidentillä oli oikeus muodostaa ja hajottaa hallitus ja vaikuttaa jopa siihen, ketkä kelpaavat ministereiksi. Nyt suurin valta on pääministerillä, joka myös edustaa Suomea EU:ssa ja muualla."

Puolueiden valta on samalla kasvanut.

"Puolueiden sisällä vaaleilla valituista kansanedustajista muodostuvat eduskuntaryhmät ovat puolestaan kasvattaneet valtaansa suhteessa puolueorganisaatioon. Puoluesihteerit, Kalevi Sorsa nousi aikoinaan puoluesihteeristä pääministeriksi, ovat jääneet niin taka-alalle, eikä kansa välttämättä edes tunne heitä."

Muuttaako some politiikan valtarakenteita?

Maaliskuussa 70 vuotta täyttävä Heikki Paloheimo on tutkinut suomalaista poliittista vallankäyttöä 40 vuotta. Suomessa on ollut helppoa olla politiikan tutkija, Tampereen yliopiston valtio-opin emeritusprofessori summaa.

"Tutkimusaineistot ovat helposti saatavissa ja tutkija pystyy itse vaikuttamaan siihen, mitä tutkitaan. Vuorovaikutus poliitikkojen kanssa on toimivaa. Olen tullut kutsutuksi lukuisiin seminaareihin alustajaksi ja puhujaksi sekä Eduskunnan valiokuntien kuultavaksi. Taloudellisen vallan tutkiminen olisikin sitten ollut vaikeampaa. Siellä toimitaan mieluiten piilossa julkisuudelta", Paloheimo vertaa.

Tutkijoiden politisoiminen ei ole uusi asia, sitä oli ennen some-aikaakin.

"Puolueista, joiden omat uskomukset eroavat tutkimustuloksista, helposti vähintään vähätellään, että on toisenlaistakin tutkimustietoa. Täysin empiiristä tutkimusta tekevien tutkijoiden poliittinen leimaaminen on kuitenkin selvästi lisääntymään päin", Paloheimo viittaa myös kaiken maailman dosentit - keskusteluun.

Paloheimon johtama, Suomen Akatemian rahoittama tutkimus Suomen poliittisen järjestelmän valtarakenteiden muutoksesta vuosina 1980-2010 julkaistaan ensi kesänä nimellä The Changing Balance of Political Power in Finland. Kustantaja on ruotsalainen Santèrus.

"Mielenkiintoisin jatkokysymys on, miten kansalaisten uudet toiminta- ja vaikuttamiskeinot sosiaalisessa mediassa tulevat vaikuttamaan päätöksentekoon ja nykyisiin valtarakenteisiin."

Esimerkiksi päättäjien lobbaamisesta ovat perinteisesti huolehtineet etujärjestöt.

"Suomalaisethan ovat olleet aktiivisia omien etujensa ajajia nimenomaan etujärjestöjen kautta. Palkansaajien ammattijärjestöissä on jäseniä toista miljoonaa."

"Etujärjestöjen merkitys ja valta kuitenkin vähentyivät oleellisesti EU-jäsenyyden myötä, koska suurin osa taloudellisesta normistosta tulee Euroopan Unionilta. Muutos oli rajuin maataloustuottajien osalta. Lisäksi vapaasti liikkuvat pääomat ovat muuttaneet vallan painopistettä palkansaajajärjestöjen tappioksi ja työnantajien eduksi."

Saako koko Euroopassa yleistyvä ääripuolueiden kasvava kannatus ja puolueiden sitä mukaa jyrkkenevät vastakohtaisuudet ihmiset taas liittymään puolueisiin Suomessa jää myös nähtäväksi.

"Konsensuspolitiikan aikakausi näyttää päättyvän. Voi olla, että kiinnostus ainakin jonkun verran sen vuoksi lisääntyy."

Teksti:Ulla Willberg

Kuvat: Anne Paloheimo ja Hanne Salonen / Eduskunta

Viimeksi muokattu 23.2.2016