Venäjän sotilastiedustelupalvelu GRU operoi nykypäivänä Euroopassa kuin kylmän sodan kuumimpina vuosina.

Vasemmalta oikealle: Kenraali Valeri Gerasimov, Venäjän presidentti Vladimir Putin, puolustusministeri Sergei Šoigu, vara-amiraali Igor Kostyukov katsoivat arkistokansioita 2. marraskuuta 2018. Reuters

Venäjän sotilastiedustelupalvelu GRU on tullut viime vuosina kuuluisaksi erityisesti epäonnistuneista yrityksistään murhata länsimaihin loikanneita upseereitaan. Näistä on vastannut GRU:n alainen yksikkö 29155. Onnistunut murha taas on sellainen, jota ei yhdistetä GRU:hun, vaan luokitellaan onnettomuudeksi tai vahingoksi, kuten kuolemista alkoholimyrkytykseen tai hukkumista omaan kylpyammeeseen.

Presidentti Vladimir Putin nosti maljan edesmenneelle venäläisvakoojalle George Kovalille GRU:n museossa Moskovassa vuonna 2007. AOP

Iskujen kanssa samaa tahtia on kiristynyt uusi kylmä sota – ja myös lännen sanktiot ovat koventuneet. Toisaalta Venäjä on lisännyt operaatioita sitä mukaa, kun sanktiot ovat alkaneet purra. Ilmiön alkuperän veikkaaminen on samantyyppinen ongelma kuin sen arvuuttaminen, kumpi oli ensin; muna vai kana. Venäjä aikoo jatkaa illegaalia toimintaa ja tyypillisesti kiistää kaiken.

Vara-amiraali Igor Olegovitš Kostjukovin, 58, johtama GRU on virittänyt uudestaan ”illegaalien” agenttien verkoston länsimaihin. Kylmää sotaa jatketaan siitä, mihin sen ensimmäinen erä päättyi 1989.

Kostjukov on kritisoinut Yhdysvaltoja ja presidentti Donald Trumpia pyrkimyksistä kansainvälisen hegemonian ylläpitämiseen kaikin keinoin, myös sotilaallisin, ja pyrkimyksistä laajentaa kansainvälisen kaupan kontrolloimista.

Hänen puheissaan on nähty samantyylistä neuvostoaikaista ideologista paatosta kuin muillakin kovan linjan kannattajilla suhteessa länteen. Kostjukov tulkitsee Yhdysvaltain viimeisimpiä ulkopoliittisia dokumentteja, että ne tähtäävät ”rauhaan vahvuuden kautta”, joka johtaa sotilaalliseen konfliktiin.

Kostjukovin mukaan ”tämä on ristiriidassa monien valtioiden näkemyksen kanssa, mukaan lukien Venäjän federaation, joka ei hyväksy sanelua (diktat) ja ovat oikeudenmukaisen maailmanjärjestyksen puolesta, tasaveroisten oikeuksien ja kumppanuuden puolesta valtioiden välillä, kollektiivisten ratkaisujen etsinnän puolesta turvallisuuden varmistamiseksi ja rauhan säilyttämiseksi”.

Presidentti Putin nimitti vara-amiraali Igor Kostjukovin (oik.) virallisesti GRU:n johtoon joulukuussa 2018. AOP

Kostjukov on sanonut, että ”Venäjän federaatio on vakuuttunut, että ainoa tehokas keino alueellisen turvallisuuden varmistamiseksi on poliittinen vuoropuhelu ja toistensa intressien huomioon ottaminen.”

Kostjukovin puhetta on pidetty kyseenalaisena siinä valossa, mitä Venäjän oma toiminta Krimillä, Itä-Ukrainassa ja Syyriassa osoittaa.

Yksikkö 29155

Väärällä henkilöllisyydellä ja ilman diplomaattista statusta länsimaihin solutetut agentit voivat elää hiljaista elämää vuosikausia, ennen kuin heidät aktivoidaan. Heidän toimintansa voi ulottua sosiaalisesta seurustelusta aina informaatiosodankäyntiin, sabotaasiin ja jopa terroritekoihin sekä salamurhiin asti. Vakoilijat voivat myös avustaa varsinaisia iskuryhmiä, jotka tulevat GRU:n erikoisjoukoista (spetznaz). Komennuksille lähetettävät erikoisupseerit on koulutettu puolustusministeriön sotilasakatemiassa.

Yksikkö 29155:n päällikkönä on toiminut vuodesta 2011 kenraaliluutnantti Andrei Vladimirovitš Averjanov ja yksikkö toimii Moskovan itäosassa sijaitsevassa 161. erityistehtävien koulutuskeskuksessa. Yksikön henkilöstö on palvellut erikoisjoukoissa Afganistanissa, Tšetšeniassa ja Ukrainassa. Averijanov on valmistunut vuonna 1988 Taškentin sotilasakatemiasta Uzbekistanissa ja palvellut Tšetšeniassa 1990-luvulla ja 2000-luvulla. Averijanov palveli maahanlaskujoukoissa Moskovan ja Kaukoidän sotilaspiireissä, kunnes hänet siirrettiin GRU:n 14. direktoraatin (spetsnaz) päälliköksi. Venäjän federaation sankarin arvonimen hän sai tammikuussa 2015. Hän on myös Yhdysvaltain pakotelistalla. Myös Kostjukovilla on Venäjän federaation sankarin arvonimi.

GRU:n nykyinen tunnus.

Vuonna 1918 perustetun GRU:n tehtävät ovat nykyään laajemmat kuin koskaan ennen. Silti erikoisyksikkö 29155:n budjetti on pienehkö, koska sen tarvitsema aseistus on tavanomaista kevyttä jalkaväen aseistusta, muoviräjähteitä ja joitakin erikoismateriaaleja, kuten novitšok-hermomyrkkyä.

GRU on Venäjän asevoimien yleisesikunnan osasto, päätiedusteluhallinto (Glavnojen Razvedivatelnoje Upravlenie), jonka vahvuudesta ja organisaatiosta ei ole mitään varmistettuja tietoja. Sen tiedetään kuitenkin olevan Venäjän vahvin tiedustelupalvelu. Sillä arvellaan olevan kuusi kertaa enemmän agentteja kuin varsinaisella poliittisella ulkomaantiedustelulle (SVR).

Vladimir Putin harjoittelee GRU:n päämajan ampumaradalla vuonna 2006. EPA/AOP

Kylmän sodan aikana GRU:n vahvuus oli 25 000 sotilasta, jolloin mukaan oli laskettu maahanlaskujoukkojen vahvuus. Kansainvälisen strategiatutkimusinstituutin (IISS) julkaiseman Military Balance -vuosikirjan mukaan GRU:n vahvuus olisi 1 000 sotilasta, mutta se lienee todellisuudessa suurempi. On arvoitus, paljonko maahanlaskujoukkojen 45 000 sotilaan vahvuudesta on korvamerkitty GRU:lle. Sillä on omat yksikkönsä kaikissa aselajeissa – myös avaruusjoukoissa.

GRU:n pitkä käsi

GRU:n ulkoiset operaatiot ovat aina korkealta johdettuja ja valvottuja. Päätöksen niistä tekee Venäjän federaation presidentti Vladimir Putin ilman turvallisuusneuvoston auktorisointia. Putin ei tee päätöksiä omin päin, vaan ne esittelee hänelle GRU:n johtaja Igor Kostjukov ja puolustusministeri Sergei Šoigu.

Kostjukov on ollut GRU:n päällikkönä marraskuusta 2018 lukien, mitä ennen hän oli varapäällikkönä ja edesmenneen kenraalieversti Igor Valentinovitš Korobovin sijaisena. Kostjukov on palvellut myös sotilasasiamiehenä Kreikassa. Hän on samalla puolustusministerin ja asevoimien esikuntapäällikön Valeri Gerasimovin neuvonantaja.

Venäjän sotilastiedustelun GRU:n päämaja sijaitsee Moskovassa. AOP

Organisaatio

GRU:n organisaatio perustuu maanosien mukaisiin toimintasuuntiin. Ensimmäinen päähallinto (direktoraatti) johtaa toimintaa Euroopassa. Toinen päähallinto johtaa toimintaa Pohjois-Amerikassa. Kolmas päähallinto johtaa toimintaa Aasiassa. Neljäs päähallinto johtaa toimintaa Afrikassa ja Lähi-idässä. Viides päähallinto johtaa sotilasoperaatioiden tiedustelua mukaan lukien laivaston tiedustelu. Kuudes päähallinto johtaa signaalitiedustelua, jota varten sillä on satelliittikeskus Andrejevkassa Primorskin piirikunnassa ja eri aikoina yhteensä 130 satelliittia. Erikoisyksikkö 54777 johtaa psykologista sodankäyntiä ja venäläisten pakolaisten seurantaa ulkomailla.

GRU:n erikoisjoukot tunnetaan nimellä ”voisko spetsialnogo naznatshenija” eli ”spetsnaz”. Spetsnaz-joukot voidaan laittaa liikkeelle koska tahansa. Spetsnazien tehtävinä on tiedustelu ja häirintä. Ne pyrkivät kriisin aikana ja konfliktin uhan alla estämään puolustautujan liikekannallepanoa ja eliminoimaan poliittista johtoa ja muita avainhenkilöitä, kuten hävittäjälentäjiä. GRU:n aktiivisuus on kasvanut koko ajan.

Lontoon poliisi julkaisi kuvat Salisburyn myrkkyiskusta epäillyistä venäläisistä. Tekijöinä olivat GRU:n upseerit Anatoli Šepiga (vas.) ja Alexander Miškin. AOP

Operaatiot maailmalla

GRU:n operaatioita on nähty Virossa 2007, Georgiassa 2008, Ukrainan Krimillä 2014, Montenegrossa 2016, Moldovassa 2017 ja Sveitsissä maailman antidopingtoimisto Wadaa vastaan 2016–2017. GRU:n kahden erikoismiehen johtama 20 henkilön iskuryhmä yritti vallankaappausta Montenegron vaalipäivänä 16. lokakuuta 2016, millä oli tarkoitus estää maan Nato-jäsenyys, mutta ryhmä epäonnistui ja vangittiin. Myös Katalonian itsenäisyyttä Espanjasta tavoitelleiden kansallismielisten johtajien yhteys GRU:n kenraalimajuri Denis Sergejeviin on tutkinnassa.

Sama Sergejev johti vuonna 2015 tehtyä myrkkyiskua Bulgariassa ja 2018 tehtyä myrkkyiskua Britanniassa. Hänen osuuttaan vuonna 2006 myrkytetyn Venäjän turvallisuuspalvelu FSB:n loikkarin Aleksandr Litvinenkon murhaan ei ole kyetty osoittamaan. Tekijöinä oli kaksi turvallisuuspalvelun upseeria Dmitri Kovtyn ja Andrei Lugovoi. Litvinenko oli väittänyt muun muassa, että Putin on pedofiili. Venäjä ei ole luovuttanut tekijöitä Lontooseen.

Muun muassa kaksi venäläistä tiedustelu-upseeria tuomittiin vallankaappauksen yrityksestä vankeuteen Montenegrossa toukokuussa 2019. Oikeudenkäynnin turvatoimet olivat tiukat, kuten kuvasta näkyy. EPA/AOP

Eri ikäisiä ja eri taustaisia GRU:n vakoilijoita on todettu viime vuosina Britanniassa, Bulgariassa, Espanjassa, Georgiassa, Hollannissa, Itävallassa, Japanissa, Kanadassa, Moldovassa, Montenegrossa, Qatarissa, Ranskassa, Suomessa, Sveitsissä, Turkissa, Ukrainassa, Virossa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa GRU harjoitti laajaa vaalimanipulointia vuoden 2016 presidentinvaaleissa, minkä tutkinta jatkuu yhä. Sen vuoksi GRU:n johtaja Igor Kostjukov on Yhdysvaltain pakotelistalla. Moldovasta karkotettiin kesäkuussa 2017 viisi venäläistä GRU:n upseeria, jotka olivat diplomaattipassilla, mutta värväsivät miehiä taistelemaan Ukrainan separatistien riveihin.

Britannian tunnetuin tapaus on entisen GRU-everstin Sergei Skripalin ja tämän tyttären myrkytysyritys Salisburyssa 2018. Tekijöinä olivat GRU:n upseerit Anatoli Šepiga (”Boširov”) ja Alexander Miškin (”Petrov”). Se oli toisinto vastaavasta myrkytysyrityksestä, jossa kohteena oli bulgarialainen asekauppias Emilie Gebrev.

Suomen tapaus liittyy vuonna 2018 Turun saaristossa paljastuneeseen Airiston Helmen tutkintaan, minkä taustalla pidetään ilmeisenä GRU:n osuutta, vaikka sitä tutkitaan talousrikoksena.

Itävallan liittokansleri Sebastian Kurz julkisti 9. marraskuuta 2018, että Itävallan armeijan 70-vuotias evp-eversti oli vuodesta 1992 toiminut GRU:n värväämänä tiedottajana. Hänet oli värvännyt GRU:n upseeri Igor Jegorovitsh Zaitsev, josta on kansainvälinen pidätysmääräys.

Putin puhuu GRU:n satavuotisjuhlassa vuonna 2018. EPA/AOP

Tappamisen ammattilaisia

Tavallisimmat spetznazien toiminnalliset ryhmät ovat 5–10 hengen suuruisia. Komppanian kokoiset spetsnaz-yksiköt ovat harvinaisia. Pieninä osastoina ne toimivat rauhan aikana siviilivarusteissa tai kohdemaan asepuvuissa ja välttävät kosketusta siviiliväestöön sekä viranomaisiin. Osastot kootaan aina erikseen tiettyä tehtävää varten, mikä määrittää niiden kokoonpanon, varustuksen ja toimintatavan. Ne muodostavat itse omat tukialueensa ja varastoivat omat tarvikkeensa pitkäaikaistakin toimintaa varten.

GRU:n strateginen tiedustelu kohdistuu kohdemaan sotilaspolitiikan, asevoimien ja sotilastalouden arvioimiseen ja selvittämiseen niin tarkasti, että tiedot voivat toimia uhka-analyysien teon pohjana. Sitä suorittavat vaikuttaja-agentit monenlaisten peitehenkilöllisyyksien suojassa. Strategisella tiedustelulla pyritään saamaan tiedot kohdevaltion sopimusjärjestelyistä, poliittisista päätöksistä, asevoimien kokoonpanosta, varusteista, tehtävistä ja sijoituksista.

Venäläinen spetsnaz-sotilas Tšetšeniassa vuonna 2002. AOP

GRU:n operatiivinen tiedustelu keskittyy tiettyä toiminta-aluetta koskevaan tietojenhankintaan. Tällöin selvitetään alueelle sijoitettujen ja siellä perustettavien joukkojen määrä, aseistus ja tehtävät. Tietoja tarvitaan sen arvioimiseksi, millaista vastarintaa olisi odotettavissa, jos alueelle suoritettaisiin strateginen isku. Operatiivista tiedustelua voidaan nykyisellään harjoittaa satelliiteilla ja esimerkiksi Open Skies -sopimuksen mukaisilla valvontalennoilla.

GRU:n taktinen tiedustelu puolestaan liittyy välittömästi tietyn kohteen ja rajatun toiminta-alueen sotilaallisen puolustusvalmiuden selvittämiseen. Sellaista tietoa tarvitsevat välitöntä toimintaa varten niin maa-, meri- kuin ilmavoimat. Taktinen tiedustelu selvittää kohteessa olevat asejärjestelmät ja joukot.

Historia Suomessa

Suomessa vuosina 1954–1984 vaikuttanut Viktor Vladimirov (1922–1995) ei ollut GRU:n upseeri, vaan KGB:n upseeri, mutta hänen diplomaattiuransa oli vain peitetarina hänen oikealle tehtävälleen KGB:n 13. päähallinnon päällikkönä, minkä tehtävänä olivat ulkomailla suoritettavat salamurhat ja sabotaasi. Vladimirov oli siitä taitava. Hän tuli Suomeen everstiluutnanttina ja poistui täältä kenraaliluutnanttina. Hän nousi vuosina 1954–1984 koko tasavallan korkeimman johdon ”kotiryssäksi”, vaikka oli kahdella jalalla kävelevä riskitekijä. Vladimirov epäonnistui ainakin yhden murhan organisoinnissa; Suomesta 1961 Yhdysvaltoihin CIA:n riveihin loikanneen KGB-majurin Anatoli Golitsynin (1926–2008) murhauttamisessa Kanadassa 1967. Golitsyn paljasti useita länsimaissa toimineita KGB:n vaikuttaja-agentteja. Golitsyn väitti myös, että Urho Kekkonen olisi sopinut itse etukäteen noottikriisistä varmistaakseen uudelleenvalintansa. Golitsyn väitti, että Kekkonen olisi värvätty 1947 ja että hän olisi toiminut KGB:n vaikuttaja-agenttina nimeltä ”Timo”.

KGB-upseeri Viktor Vladimirov vaimoineen Helsingissä joulukuussa 1984. IL-arkisto

Saman palvelun klassinen esimerkki hyvin suoritetusta eliminoinnista oli Neuvostoliitosta paennen Lev Trotskin murha Mexico Cityssä 1940. Suomen sotahistorian tunnetuin GRU:n värväämä vakoilija oli yleisesikunnan luutnantti Vilho Armas Pentikäinen, joka karkasi pidättäjiltään ja loikkasi Neuvostoliittoon 1933.

Vasta uusin tutkimus on paljastanut, miten Neuvostoliitto yritti käynnistää Itä-Euroopan kansandemokratioiden vallankaappausten kaltaista ”vallankumousta” kylmän sodan aikana myös Suomessa. Kommunistien asema ja kannatus ei kuitenkaan ollut koskaan niin suuri, että se olisi voinut onnistua, koska puolustusvoimiin silloinen KGB tai GRU ei kyennyt soluttautumaan, vaikka KGB:llä oli suora yhteys Suomen valtiojohtoon ja suojelupoliisin johtoon. GRU ei koskaan saanut otetta Suomen kenraalikunnasta, mutta alempia upseereita jäi kiinni.

GRU ei anna koskaan anteeksi loikkareilleen ja pettureilleen. Heille on vain yksi tuomio; kuolema.

Kirjoittaja on Euroopan sotahistorian dosentti.