Tutkija Matti Pesu. Kuva: Petteri Paalasmaa / Uusi Suomi

HX-hanke? Suomi on korvaamassa uusilla monitoimihävittäjillä vuosina 1995–2000 käyttöön otetut Hornetit, joiden 30 vuoden elinkaari on täyttymässä vuoteen 2030 mennessä. Hävittäjähanke kulkee nimellä HX, missä ensimmäinen kirjain tulee korvattavasta koneesta (Hornet) ja kirjain X toimii seuraajaehdokkaan tunnuksena. Hävittäjähankinnan kustannusarvio on 7–10 miljardia euroa ja hankintapäätös tehdään 2020-luvun alussa.

Suomen puolustusministeriö valmistautuu lähettämään tarjouspyynnön viidelle eri hävittäjätoimittajalle niin kutsutussa HX-hankkeessa. Suomi ei ole Euroopassa hävittäjähankintojensa kanssa yksin liikkeellä.

Belgia valmistautuu tekemään päätöksen jo tänä vuonna ja Saksa samoihin aikoihin kuin Suomikin, eli viimeistään vuonna 2021. Myös Puola ja Sveitsi ovat käynnistämässä hankintoja.

Britannia, Hollanti, Italia, Norja ja Tanska ovat viime vuosina päätyneet jo amerikkalaiskoneeseen, Lockheed Martinin F-35:een, jota Suomellekin on tarjottu.

–Se että F-35-hankkeeseen on tullut mukaan uusia maita ja myös Pohjoismaita, niin kyllä se varmasti vaikuttaa ajatteluun. Se varmaan painaa koneen hintaakin alaspäin, jos tuotantomäärät kasvavat, arvioi Ulkopoliittisen instituutin vieraileva tutkija Matti Pesu Uuden Suomen haastattelussa.

Eurooppalaisten hävittäjähankintojen yhteydessä on esiintynyt syytöksiä poliittisesta pelistä. Pesu kuitenkin uskoo, että Suomessa ratkaisu tullaan tekemään pääosin suorituskykyä ja hintaa tarkastellen, eikä esimerkiksi poliittisia kumppanuuksia painottaen.

–HX-hanketta voi jonkin verran peilata tähän 1990-luvun Hornet-hankintaan. Siinä mentiin minun mielestäni kuitenkin enemmän tekninen suorituskyky edellä, sanoo Pesu.

Vuonna 1992 tehdyn päätöksen salattua asiakirjamateriaalia on jo julkaistu 25 vuoden salassapitoajan jälkeen. Esko Ahon (kesk.) hallitukselle toimitettiin hankinnoista kooste, mistä ilmenee, että eri vaihtoehtoja pisteytettiin tarkasti eri osa-alueilla. Hornet-hävittäjä oli vertailun selvä voittaja.

Pesu korostaa, että Suomen HX-hankkeen suurin poliittinen ratkaisu on itse asiassa jo tehty. Harkintaan kun ei noussut yksikään venäläiskone toisin kuin vielä 1990-luvun hävittäjäkilpailussa.

Nyt HX-hankkeessa mukana on viisi eri konetyyppiä, joista kaksi – F/A-18 Super Hornet ja F-35 Lightning II – ovat amerikkalaisvalmisteisia. Gripen E taas on Ruotsissa valmistettu kone. Lisäksi tarjolla on ranskalainen Dassault Rafale ja brittivetoisena yhteistyönä syntynyt Eurofighter Typhoon.

–Ja vaikka olisi ollutkin suorituskyvyltään tasaveroinen venäläiskone, ei tässä mukana olisi sittenkään venäläiskonetta. Nyt mukana olevat tahot ovat poliittisesti hyväksyttäviä.

Vaikka hävittäjähankinnassa painotetaan sotilaallista suorituskykyä ja hintaakin, myönnetään puolustusministeriön kokoamalla verkkosivustolla avoimesti, etteivät ne ole ainoita ratkaisevia tekijöitä. Vaakakupissa painavat myös kotimaisen teollisuuden osallistuminen, huoltovarmuus sekä myös turvallisuuspoliittiset vaikutukset.

Politiikan osalta Pesu uskoo, että taka-asemassa ovat ranskalainen Dassault ja englantilaisjohtoinen BAE Systems.

–Kyllä tässä joukossa Ruotsi ja Yhdysvallat nousee eurooppalaisten kilpailijoiden yli. Sekä Ruotsin että Yhdysvaltojen kanssa tehtävällä yhteistyöllä on suurin poliittinen painoarvo. Se painaa jonkin verran. Mutta uskon kyllä, että tässä katsotaan hintaa ja kokonaispakettia.

HÄVITTÄJÄPELIÄ EUROOPASSA

Muissa eurooppalaisissa hävittäjäkisoissa on esiintynyt syytöksiä kovemmasta poliittisesta pelistä. Super Hornetia valmistava Boeing haastoi vuosi sitten Tanskan valtion oikeuteen sen hävittäjäratkaisusta. Yhtiön mielestä eri hävittäjien arviointi ei ollut tasapuolista, eikä Tanska ole avannut päätösasiakirjoja.

Belgiassa kilpailutuksen ehtojen on arvioitu olleen suunniteltu nimenomaisesti F-35:n valintaa varten. Tästä syystä Boeing veti Super Hornetit jo varhain Belgian kilpailusta. Ruotsin hallitus taas päätti vetää Saabin Gripen-hävittäjät pois kilpailusta viime heinäkuussa. Sen mukaan Belgia vaati sellaista ”operatiivista tukea”, jolle ei voitu antaa poliittista mandaattia. Ruotsi ei täsmentänyt, mitä se tarkoitti.

Belgia kuuluu Naton ydinaseiden jakamisen ohjelmaan ja maahan on sijoitettu amerikkalaisia ydinpommeja, vaikka maa ei varsinaisesti ole ydinasemaa. Sen hävittäjillä on valmius kantaa ydinpommeja ja Belgia haluaa säilyttää tämän valmiuden myös tulevaisuudessa. Valmiuden vaikutusta Gripeniin on pohtinut Defense Aerospace -julkaisu.

Belgian hävittäjäpelin pani uusiksi Ranskan viime syyskuussa tekemä ehdotus Suomellekin tarjotusta Rafalesta. Ranska ja Dassault ehdottavat kaupan lisäksi ”kattavaa kumppanuutta” viitaten Dassault’n belgialaisiin alihankkijoihin sekä puolustusyhteistyöhön.

Yhdysvaltalainen F-35-hävittäjä on noussut esiin myös Saksassa. Viime marraskuussa maassa nousi pienimuotoinen kohu, kun ilmavoimien komentaja Karl Müllnerin tulkittiin liputtaneen hävittäjän puolesta. Hänen mukaansa Saksa tarvitsee häiveominaisuuksilla varustetun koneen, joka on valmis ”suoraan hyllystä poimittavaksi” vuonna 2025.

Saksa haluaa uusia 115 Panavia Tornado -hävittäjää, joista ensimmäiset on otettu käyttöön vuonna 1979. Maan ilmavoimilla on käytössä lisäksi Suomellekin tarjottuja Eurofighter Typhooneja. Molemmat koneet ovat syntyneet eurooppalaisena yhteistyönä ja valmistettu Englannissa ja Saksassa. Saksan varapuolustusministeri kiirehtikin toteamaan Müllnerin kommenttien jälkeen, että ensisijainen vaihtoehto Saksalle on yhä Eurofighter-kone.

Saksa ja Ranska ilmoittivat viime kesänä, että maat alkavat suunnitella uutta eurooppalaista hävittäjää.

–Saksan nykyiset Tornado-koneet ovat niin vanhoja ja huonossa kunnossa, että maalla on jo vähän kiire hankinnoissa. Kun F-35:ttä on kehitetty jo pitkään, se näyttää valmiimmalta paketilta kuin Saksan ja Ranskan yhteissuunnittelu, josta ei vielä oikein tiedä mitään, Pesu toteaa.