Viisi vuotta rintamalla ollut sotaveteraani ei pystynyt nukkumaan nuorten häiriköinnin vuoksi.

Porvoon Kevätkummussa asuva 95-vuotias Armas Maasto joutui viikon verran kärsimään pelottelusta ja kiusanteosta.

Kotioloissaan pysyttelevä Maasto asuu talon ensimmäisessä kerroksessa. Häiriköinti alkoi aina iltahämärissä. Asiasta kertoi ensin sanomalehti Uusimaa.

Iltaisin ja öisin Maasto kuunteli peloissaan, miten ikkunoista kurkistellaan, ikkunan lautoja rynkytetään, seiniin koputellaan.

– Oli aivan sietämätöntä, en pystynyt nukkumaan, viisi vuotta rintamalla taistellut Maasto huokailee Ilta-Sanomille.

Maasto epäili, että tekijät ovat nuorisoa. Viikko sitten hänen asuntonsa ovikelloa soitettiin. Ovella oli nuoria, jotka pyysivät rahaa.

Maasto ei antanut rahaa. Kiusanteko alkoi sen jälkeen.

– Olen asunut täällä seitsemän vuotta ja tämä on ollut niin rauhallista aluetta. En ole tehnyt kenellekään mitään pahaa.

Yhtenä yönä Maasto päätti soittaa poliisille. Hän sammutti asunnosta valot, oli sängyssä peiton alla ja kuunteli ääniä. Kun pihalta kuului liikehdintää, Maasto sytytti peiton alla taskulampun niin, että näki soittaa puhelimella hätäkeskukseen.

Kiusantekijät ehtivät kuitenkin aina livahtaa.

” Ketään ei saa kiusata, mutta ei varsinkaan rollaattorin varassa olevaa sotaveteraania.

Porvoon sotaveteraanien puheenjohtaja Tuomo Kankkunen saapui avuksi.

– Ketään ei saa kiusata, mutta ei varsinkaan rollaattorin varassa olevaa sotaveteraania. Menin Armas Maaston luo valvomaan, jotta hän saisi viettää edes yhden yön kunnolla nukkua.

Sotaveteraani Armas Maasto kulkee rollaattorilla.­

Kankkunen tuli päivystämään Maaston asuntoon torstai-iltana.

Hän asettui kengät jalassa istumaan olohuoneen keinutuoliin. Pihaovi oli juuri sopivasti vieressä. Verhojen raosta Kankkunen alkoi seurata, liikkuuko pihalla ulkopuolisia.

Jonkin ajan kuluttua tärppäsi. Pihalle ilmestyi kolme nuorta tyttöä. Kankkunen ampaisi keinutuolista ja juoksi ulos. Hän ei ehtinyt ottaa edes takkia eikä hattua mukaansa, kun lähti kiusaajien perään.

Kankkunen kiitteli, että luonnon voimat tulivat avuksi.

– Onneksi oli satanut lunta niin paljon, etteivät tytöt luikkineet metsään turvaan. He lähtivät karkuun läheiseen kauppakeskukseen. Tytöt menivät pizzeriaan ja siellä vessaan, Kankkunen kertaa illan tapahtumia.

Kankkunen jäi odottelemaan, että tytöt tulivat vessasta. Hän otti tytöt kiinni ja kirjasi heidän henkilötietonsa. Tytöt olivat 13-vuotiaita.

Tytöt pyysivät anteeksi, poikien anteeksipyyntöä odotetaan

Kankkunen määräsi tytöt Armas Maaston luo pyytämään sotaveteraanilta henkilökohtaisesti anteeksi kiusantekoa.

– Tytöt olivat nolon näköisiä, eivät he onneksi ole vielä niin kovettuneita. Anteeksipyyntö on paras opetus näille lapsille.

Tytöt kertoivat, että pari poikaa oli kaiken takana. Pojilla oli muitakin kiusanteon kohteita kuin Armas Maasto.

Kankkusella on poikien yhteystiedot. Hän odottaa poikien yhteydenottoa ja aikoo viedä pojat Maaston luo anteeksipyyntöreissulle.

” Viime yö oli ensimmäinen, kun sain nukkua kaikessa rauhassa.

Armas Maasto on kiitollinen Kankkuselle.

– Hän sai ne lurjukset kiinni. Viime yö oli ensimmäinen, kun sain nukkua kaikessa rauhassa.

Tuomo Kankkunen suunnittelee Armas Maaston asuntoon lisävarustusta.

Hän aikoo vävynsä kanssa asentaa Maaston asunnon pihalle liiketunnistinvalot ja riistakameran.