Viitisen tuhatta lääkäriä jakaa keskenään neuvoja suljetussa Facebook-ryhmässä. Potilaista ei puhuta nimillä, mutta neuvoa pyytävät lääkärit kuvailevat potilaiden oireita ja antavat taustatietoja.

Monet aloittelevat lääkärit pitävät palstaa hyödyllisenä ja näppäränä apuvälineenä. Palstassa on kuitenkin myös riskinsä, ja suurimmillaan riski on kuvissa.

Luottamuksellinen hoitosuhde lääkärin ja potilaan välillä turvataan lääkärin vaitiolovelvollisuudella. Potilaan täytyy voida puhua ongelmistaan lääkärille ilman pelkoa siitä, että ne joutuvat ulkopuolisten tietoon.

Potilas ei saa tunnistaa itseään

Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin HUS:n hallintoylilääkäri Lasse Lehtonen antaa peukalosäännön: konsultaatio sosiaalisessa mediassa on sopivaa, jos potilas ei tunnista kuvauksesta itseään. Lehtonen on kirjoittanut aiheesta Lääkärilehdessä. (siirryt toiseen palveluun)

Lääkäriliiton puheenjohtaja Marjo Parkkila-Harju sanoo, että internetissä keskustelemiseen täytyy suhtautua kuin täysin avoimeen keskusteluun vaikkapa kahvihuoneessa. Tiedot eivät saa olla niin yksilöityjä, että ne voidaan yhdistää potilaaseen.

"Hyödyllinen kanava"

Parkkila-Harjun mielestä sosiaalinen media on ajasta ja paikasta riippumaton konsultaatiokanava, joka hyödyttää useampia osapuolia.

– Ei tarvitse yrittää tavoitella puhelimeen tiettyä kollegaa, vaan saa useamman mielipiteen ja vieläpä eri näkökulmista. Kaikkea tietoa ei saa kirjoista, vaan suuri osa tiedosta pohjautuu kokemukseen ja käytäntöihin. Vaihtoehdoista keskusteleminen edistää lääketiedettäkin.

"Taitolaji!"

Terveydenhuoltoa valvova virkamies pitää neuvojen pyytämistä sosiaalisessa mediassa taitolajina. Hallintoylilääkäri Mikko Floreen Etelä-Suomen aluehallintovirastosta sanoo, että potilaan henkilöllisyys voi käydä ilmi tavoilla, joita ei tule ajatelleeksi. Esimerkiksi valokuvasta potilaan saattaa tunnistaa tatuoinnista tai erikoisesta vaatekappaleesta.

Myös digitaalisen materiaalin metatiedot ovat riski. Metatietoja ovat esimerkiksi valokuvan tai tekstidokumentin tunnistetiedot: kuka dokumentin omistaa, milloin se on tallennettu ja minne, yms. Tietoja ei näe suoraan dokumentista, vaan ne ovat ikäänkuin taustalla ja usein vaikeasti poistettavissa.

– Jos julkaistaan kuvia suoraan tutkimusvälineistä, niihin liittyy metatietoja, joiden avulla henkilö voi tulla tunnistetuksi. Jos taas jakaa netissä kuvan sydänfilmistä ja potilas on sattunut itsekin jakamaan oman sydänfilminsä, yhteys löytyy netin kuvahaulla helposti, Floreen kuvailee.

"Kuvia ei saa lähettää someen"

Lasse Lehtosen mukaan HUS on kuvien kanssa tarkka ja jyrkkä. Lehtosen mukaan potilasasiakirja on salassapidettävä dokumentti ja valokuvat ovat potilasasiakirjoja.

– Jos joku henkilökunnastamme lähettäisi valokuvan esimerkiksi Facebookiin, hän saisi heti varoituksen tai muun seuraamuksen. Sairaalan kuvia ei saa lähettää sosiaaliseen mediaan edes potilaan luvalla, Lehtonen kirjoittaa. (siirryt toiseen palveluun)

Lääkäriliiton puheenjohtaja Marjo Parkkila-Harju sanoo, ettei ole Facebookin Lääkärit-ryhmän konsultaatiopalstaa selatessaan törmännyt vaitiolovelvollisuutta vaarantaviin tietoihin. Hänen kokemuksensa perusteella keskustelua käydään yleisellä tasolla.

Valokuvia ja sydänfilmejä

Toimituksemme saamissa kuvakaappauksissa kyseisillä sivuilla näkyy kuitenkin muun muassa valokuvia ja sydänfilmejä.

Mikko Floreenin tiedossa ei ole, että aluehallintovirastoon olisi tullut valituksia vaitiolovelvollisuuden rikkomisesta sosiaalisessa mediassa. Floreen ounastelee kuitenkin, että ensimmäiset valitukset ovat vain ajan kysymys.

Valvovan virkamiehen neuvo lääkärille?

– Kannattaa kiinnittää erityistä huomiota siihen, mistä kaikesta potilas on mahdollista tunnistaa. Lisäksi kannattaa miettiä, kuinka laajalla foorumilla konsultoi. Potilaan asioista pitäisi keskustella vain niiden henkilöiden kanssa, jotka osallistuvat hänen hoitoonsa.

5 000 lääkäriä on "iso yleisö"

Facebookin Lääkärit-ryhmässä on noin 9 000 jäsentä, mikä on lähes puolet Suomen 20 000 lääkäristä. Ryhmän konsultaatiopalstan käyttäjiä kerrotaan olevan noin 5 000. Palstan keskusteluilla on siis suhteellisen laaja yleisö.

– Jos sosiaalisen median alustalle olisi valikoitunut esimerkiksi vain pieni joukko sydänlääkäreitä eikä muuta yleisöä, niin keskustelu siellä olisi lain mukaista; jos siis potilaan henkilöllisyys ei paljastu, Floreen pohtii.

Floreenin mielestä laajan konsultaatioryhmän hyviä puolia on, että sieltä saattaa löytyä helposti joku, jolla on kokemusta pohdittavan kaltaisesta tapauksesta. Hän toivoisi, että olisi olemassa turvallinen, vahvan tunnistautumisen takana oleva kanava lääkäreiden konsultaatiolle.

Keltanokkien vertaistukea?

Lääkäriliitolla on jäsenille oma konsultaatiopalstansa, mutta se ei ole yhtä helppo ja kätevä käyttää kuin kaupallinen sosiaalinen media. Myös HUS:n piirissä on ollut puhetta omasta sisäisestä neuvontapalstasta. Hallintoylilääkäri Lasse Lehtosen mukaan isollakaan yksiköllä ei kuitenkaan ole ollut rahaa ja resursseja sellaisen rakentamiseen.

– Konsultaatiopalstojen haaste on, että sinne pitäisi saada oikeasti päteviä ihmisiä neuvomaan. Mutta pätevillä ihmisillä on paljon muutakin kysyntää, joten somepalstat tuppaavat jäämään opiskelijoiden vertaistueksi, missä kokematon neuvoo toista kokematonta.

Lue lisää: Lääkäriliiton someohjeet (siirryt toiseen palveluun)