Aitoa uusiutumisen tahtoa vai kuolinkouristuksia? Öljy-yhtiöiden into osallistua ilmastonmuutoksen torjuntaan voi heijastaa näistä kumpaa tahansa.

Jo aiemmin tänä vuonna BG, Eni, BP, Shell, Statoil ja Total kirjoittivat ennenkuulumattoman kirjeen YK:n ilmastosihteeristölle. (siirryt toiseen palveluun)Siinä ne peräänkuuluttivat maailmanlaajuista järjestelmää hiilipäästöjen hinnoittelemiseksi. Tämä voisi merkitä maailmanlaajuista päästökauppaa tai hiiliveroa.

Samassa kirjeessä yhtiöt tunnustivat ilmastonmuutoksen ongelmat ja toivoivat selkeitä poliittisia askelmerkkejä Pariisin ilmastokokoukselta joulukuussa.

Tuo kirje saa perjantaina jatkoa, kun kahdeksan suurinta öljy-yhtiötä kokoontuvat Pariisiin pohtimaan, millä tavoin ne voisivat osallistua ilmastotalkoisiin.

– Yhtiöt itse tietävät, että pitkällä aikavälilla öljyteollisuus on auringonlaskun teollisuutta. Tulevaisuuden on oltava hiiletön, sanoo energia-alan tutkija Michael Mehling.

Suomessa vieraileva Mehling on arvostetun yhdysvaltalaisen Massachusetts Institute of Technologyn energia- ja ympäristöpolitiikan tutkimuskeskuksen johtaja.

– Tällaiset yhtiöiden ulostulot osoittavat, että ne oivaltavat aikojen muuttuvan. Näin suuren laivan kurssi muuttuu kuitenkin hitaasti.

Hiilen hinnoittelu kovassa kurssissa

Monesta suunnasta on kuultu, että hintalapun pistäminen hiilen päälle on hyvä tapa vähentää päästöjä ja siten taistella ilmastonmuutosta vastaan. Monet maat ovatkin lähteneet tälle tielle kansallisilla päätöksillä.

Maailmanpankin mukaan (siirryt toiseen palveluun) nyt jo noin 40 valtiota ja parikymmentä osavaltiota tai kaupunkia eri puolilla maailmaa on ottanut käyttöön tai aikoo aloittaa päästökaupan tai hiiliveron kantamisen.

Tuorein uutinen tuli Kiinasta hiljattain, kun se ilmoitti ottavansa käyttöön koko maata käsittävän päästökaupan vuonna 2017.

Päästökauppa on monista ongelmistaan huolimatta selvästi suositumpi kuin hiilivero. Maailman suurin päästökauppajärjestelmä toimii EU:ssa. Päästökauppa sopiikin hyvin vallalla olevaan talousjärjestelmään, joka vannoo markkinoiden nimeen.

Jotkut kuitenkin uskovat hiiliveroon. Esimerkiksi kansainvälinen valuuttarahasto IMF kallistuu hiiliveron puolelle.

– Minä pidän hiiliveroa hyvänä ohjauskeinona, mutta en usko sen tulevan poliittisesti hyväksytyksi, Michael Mehling arvioi.

Hän arvelee, että yhä useampi maa tai maaryhmä aloittaa oman päästökauppansa. Näitä alueellisia järjestelmiä sovitellaan yhteen niin, että lopputuloksena on paremmin tai huonommin toimiva globaali päästökauppa.