Naisia, homosuhteita, viinaa ja uhkapelejä. Muun muassa näillä keinoin Neuvostoliitto yritti saada Yhdysvaltain agentteja omiin riveihinsä, paljastaa dosentti Arto Luukkanen uusimmassa kirjassaan Suomi hajoavan imperiumin sylissä (Otava).

KGB piti rautaisessa otteessaan myös Ukrainaa. Kuva maan pääkaupungista Kiovasta. Emil Bobyrev

Dosentti Arto Luukkanen on ensimmäisten joukossa päässyt tutkimaan Ukrainassa toimineen KGB:n arkistoja Kiovassa. Suomi hajoavan imperiumin sylissä - kirja perustuu pääosin KGB:n arkistosta löytyneisiin muistiinpanoihin, selvityksiin ja tietoihin.

Arkisto sisältää Ukrainan KGB:n tiedot aina vuoteen 1991 asti ja se koostuu kymmenistä tuhansista sivuista dokumentteja.

Syvällisesti Neuvostoliiton toimintaa perehtynyt Luukkanen oli vielä nytkin hämmästynyt KGB:n tiedustelun kokonaisvaltaisuudesta ja massiivisuudesta.

Vakoili ja urkki

KGB vakoili ja urkki ulkomaita ja näiden edustajia yhtä hyvin kuin omaa armeijaansa, tehtaitaan ja tuotantolaitoksiaan. Sen tiedonhankintakoneisto kattoi koko Neuvostoliiton ja siinä toimi lukematon määrä tiedottajia, agentteja ja ilmiantajia.

Suurin vastustaja koko KGB:lle, myös Ukrainassa, oli Yhdysvallat.

KGB:n mukaan ”jokaisella amerikkalaisella tiedustelijalla oli heikko kohtansa; heidät on kasvatettu porvarillisessa yhteiskunnassa ja tämä on heidän suurin heikkoutensa.”

”Jokaisella on joku mielenkiinnon kohde, ja siihen on iskettävä.”

Vakoiluverkosto kattoi käytännössä koko yhteiskunnan. Yhdellä tiedustelu- upseerilla oli 10- 25 tiedottajaa.

Naiset ja homot

KGB pyrki kaikin keinoin USA:n agenttien kanssa yhteyteen. Sitä varten saatettiin tehdä jopa vuosia työtä.

Tässä pelissä kaikki keinot olivat sallittuja. KGP selvitti hiljalleen tulevan mahdollisen uhrinsa heikkoa kohtaa. Oliko hän kiinnostunut naisista, oliko hän ehkä homoseksuaali, maistuiko hänelle alkoholi ”normaalia” enemmän, tunsiko hän vetoa pelaamiseen, ehkä uhkapeleihin?

Sitä varten salaisella poliisilla oli agentteja joka lähtöön. Löytyi niin kauniita nuoria naisia tai miehiä, jotka olivat valmiita intiimiin suhteisiin.

Kaikki mahdollinen kuvattiin salaa. Näiden avulla KGB yritti luoda todisteita, joilla olisi mahdollista kiristää kohteena olevaa amerikkalaista.

Jos kohteen kanssa onnistuttiin, ensin haluttiin saada amerikkalainen kirjoittamaan sopimuspaperi. Sitten hän sai muutamia helppoja ”koetehtäviä”.

Jos värväyksen kohde osoittautui yhteistyökykyiseksi, tehtävät alkoivat hiljalleen vaikeutua. Amerikkalaisen saamista kiikkiin pidettiin koko KGB:n piirissä ehkä arvokkaimpana ”saaliina”.

Lähde: Arto Luukkanen: Suomi hajoavan Imperiumin sylissä, Otava 2019.