43-vuotias suomalainen perheenäiti taisteli hengestään kaksi viikkoa rajun taudin kourissa.

Kaksi viikkoa sitten Leila (nimi muutettu) oli matkalla Espanjassa, kun hänestä alkoi tuntua, ettei ole aivan terve.

Hänellä oli päänsärkyä ja pahoinvointia, ja ensin hän ajatteli syöneensä jotain sopimatonta.

Hän alkoi epäillä, että kyseessä on koronaviruksen aiheuttama covid-19:ää, kun joka paikkaa alkoi kolottaa yhä enemmän. Lopulta hän houraili ja oksensi.

Hän halusi päästä Suomeen, joten hän varustautui lentomatkaan suusuojalla, hanskoilla sekä laseilla, että ei tartuttaisi muita.

– Koko koneessa oli lisäkseni ainoastaan yksi henkilö, joka oli itsensä suojannut. En käyttänyt julkisia, vaan matkustin henkilöautolla suoraan karanteeniin saavuttuani Suomeen.

Hän noudatti viranomaisten ohjeita ihmisille, jotka epäilevät saaneensa tartunnan. Testeihin hän ei kuitenkaan päässyt ennen kuin joutui ambulanssilla sairaalaan Suomessa.

Turkulainen Leila on sairastanut eristyksissä Uudessa­kaupungissa entisen appensa asunnossa.

Tauti on ollut rajumpi kuin mikään, mitä hän on aiemmin sairastanut.

– Ensimmäiset oireet tulivat 11.3., ja 13.3. olin jo aivan nujerrettu. Sitten kuume laski pariksi päiväksi, minkä jälkeen tuntui kuin tauti olisi aloittanut ”round 2”:n [toisen kierroksen], Leila kuvailee.

Oireita oli paljon ja ne olivat hyvin voimakkaita. Kuumeen lisäksi Leila kertoo kärsineensä kovasta kivusta luissa, lihaksissa, nivelissä ja ihossa, rajusta oksentelusta ja pahoinvoinnin tunteesta, makuaistin muuttumisesta, vihlovasta päänsärystä, hengitysvaikeuksista, jalkojen ja käsien puutumisesta, silmänpohjien kipeytymisestä sekä tunteesta, että ei uskalla hengittää syvään.

Hän kertoo saaneensa sairaalassa lisähappea, kun jalat menivät alta.

– Pahinta oli kuitenkin se, ettei tiennyt, meneekö olo pahemmaksi ja mitä tapahtuu. Tuntui ja pelotti, että keho ei enää jaksa taistella.

Rajut oireet saivat Leilan myös pelkäämään, että hän ei enää näe lapsiaan. Etenkin sydämen muljahtelut ovat olleet pelottavia tuntemuksia perusterveelle ja urheilulliselle 43-vuotiaalle.

Yhteyttä 8-vuotiaiden kaksosten ja 13-vuotiaan esikoisen kanssa on pidetty päivittäisillä videopuheluilla.

– Kun olin oikein huonossa kunnossa ja koetin tsempata, etten näyttäisi niin pahalta, kerran huomasin, kuinka tyttäreni järkyttyi. Lapset varmasti esittävät rohkeita. He kyselivät ja toistelivat paljon, että ”onko sulla äiti se korona? Ei äiti sulla ole sitä tautia! Eihän?” Mutta kun kerroin, niin kai se oli hyvä että sairastamiseni sai oikean nimen.

Lapset ovat olleet nyt kaksi viikkoa isänsä kanssa. Siitä Leila kiittelee ex-miestään, joka on hoitanut hommat hyvin. Myös ystävien ja muiden läheisten tuki on ollut tärkeää.

Leila on kirjoittanut taudistaan Facebookissa. Hän kertoo miettineensä postauksen tekemistä pitkään, koska oli saanut syyllistäviä viestejä ajattelemattomilta ihmisiltä.

– He kertoivat, kuinka olen sairastuttanut ja tartuttanut nyt tautia, koska pyrin Espanjasta kotiin. Sinnekö olisi pitänyt jäädä?

Nyt hän on kuitenkin tyytyväinen, että jakoi kokemuksensa.

– Ajattelin myös poistaa sairauden stigmaa ja sitä, että ihmiset eivät ajattelisi tätä pelkkänä flunssana. Minullakin oli monta kertaa tunne, että voin kuolla.

Kahden viikon jälkeen korona moukaroi Leilaa yhä. Hänellä on edelleen kouristavaa tunnetta sydämessä sekä jalkojen, käsien ja välillä kasvojen puutumista. Hän myös kertoo hengästyvänsä pelkästään kävellessään keittiöön.

Myös toimeentulo on nyt uhattuna. Pienyrittäjän kalenteri tyhjeni kokonaan.

– Mutta en ole ainut, ja kyllä tässä keinot keksitään. Arvostus Suomessa tavallisiin asioihin on kasvanut valtavasti. Iso kiitos hoitohenkilökunnalle, jolla on aivan liian pienet resurssit tilanteeseen nähden.