Neuvostoliiton virallinen uutistoimisto Tass tiedottaa 26. marraskuuta 1939:

– Leningradin sotilaspiirin esikunta ilmoittaa, että marraskuun 26. päivänä klo 15.45 yht’äkkiä Suomen alueelta avattiin tykkituli Neuvostoliiton joukkoja vastaan, jotka olivat kilometrin päässä Mainilasta luoteeseen. Suomalaiset ampuivat 7 tykinlaukausta. 3 punasotilasta ja yksi aliupseeri saivat surmansa ja 7 punasotilasta, yksi aliupseeri ja yksi aliluutnantti haavoittuivat.

Mainila Karjalan Kannaksella on kylä Suomen ja Neuvostoliiton rajalla Valkeasaaressa. Joukkoja on rajan molemmin puolin. Suomessa on koko 1930-luvun ajan valmistauduttu vastaamaan Neuvostoliiton kasvavaan sotilaalliseen uhkaan.

Neuvostoliiton ulkoasiankomissaari V. Molotov jättää Suomen hallitukselle nootin:

– Suomen alueelta tapahtuneen provosoivan ja neuvostojoukkoihin kohdistuneen tykistöammunnan johdosta neuvostohallitus on pakotettu toteamaan, että suomalaisten joukkojen keskittäminen Leningradin läheisyyteen ei ainoastaan muodosta uhkaa Leningradille, vaan itse asiassa on Neuvostoliittoa vastaan vihamielinen teko, joka jo on johtanut hyökkäykseen neuvostojoukkoja vastaan ja on aiheuttanut uhreja, Molotov kirjoittaa.

Nootissaan Molotov korostaa, että neuvostojoukoille oli annettu ankara käsky olla antautumatta provokaatioon ja että ne myös pidättäytyivät vasta-ammunnasta.

– Neuvostohallituksen tarkoituksena ei ole paisuttaa tätä päällystön mahdollisesti huonosti johtamien Suomen armeijan joukko-osastojen suorittamaa inhottavaa hyökkäystoimenpidettä, mutta se haluaisi, ettei tällaisia inhottavia tekoja vastedes tapahtuisi, Molotov painottaa ja esittää Suomen joukkojen siirtämistä 25 kilometrin päähän rajaviivasta.

Pitkin syksyä Neuvostoliiton kanssa sen aluevaatimuksista tuloksettomasti neuvotellut valtioneuvos ja Suomen pääneuvottelija J.K. Paasikivi ottaa nootin tyynesti. Hän ei näe sen sisältävän minkäänlaista uhkausta.

- Vaatimuksessaan se on jotenkin kohtuullinen, Paasikivi merkitsee päiväkirjaansa 26. marraskuuta 1939.

Ei mene läpi

Suomen viranomaiset tutkivat asiaa. Seuraavana päivänä, 27. marraskuuta 1939, Suomen hallitus lähettää Neuvostoliitolle vastausnootin, jossa toteaa, että Suomen puolella oli kyllä kuultu tykinlaukauksia, mutta niitä ei ollut voitu ampua Suomen puolelta: Suomi ei ollut sijoittanut tykkejä niin lähelle rajaa, että niillä olisi edes voitu ampua Neuvostoliiton puolelle.

Suomen nootin mukaan neuvostojoukkojen omissa harjoituksissa oli mahdollisesti sattunut onnettomuus. Suomi on kuitenkin valmis neuvottelemaan joukkojen siirtämisestä molemmin puolin kauemmas rajasta.

Neuvostoliitto ilmoittaa Suomen nootin kuvastavan Suomen hallituksen syvää vihamielisyyttä Neuvostoliittoa kohtaan.

– Sitä tosiseikkaa, että Suomen hallitus kieltää suomalaisten joukkojen ampuneen neuvostojoukkoja tykistötulella, josta aiheutui uhreja, ei voida selittää muuksi kuin yleisen mielipiteen harhaanjohtamiseksi ja ammunnan uhrien ivaamiseksi, Molotov vastaa.

”Annetaan narrien nähdä”

Neuvostoliiton propagandaviranomaiset käyttävät Mainilan laukauksia viipymättä hyväkseen maansa väestön mielialan muokkaamisessa. Työpaikoilla järjestetään mielenosoituksia, joissa tuetaan sotaa valkoista Suomea vastaan.

– Annetaanpa suomalaisten narrien nähdä, että 180 miljoonaa asukasta kyllä lakaisee maan pinnalta sellaista houkat, jotka eivät anna meidän olla rauhassa, Leningradin radio uhoaa 28. marraskuuta.

Klovniksi nimittää Pravda-lehti A.K. Cajanderiakin:

– Koko tämä kurja peli on lavastettu, jotta vältyttäisiin vastaamasta Suomen kansan hallitukselleen vasten karvoja esittämään kysymykseen: minkä vuoksi tekivät Latvia, Viro ja Liettua Neuvostoliiton kanssa sopimuksen, joka takaa näille maille riippumattomuuden, rauhan ja rauhanomaisen työskentelyn?

Neuvostoliitto irtisanoo hyökkäämättömyyssopimuksen 28. marraskuuta 1939 eikä vastaa enää Suomen 29. marraskuuta lähettämään toiseen noottiin.

30. marraskuuta 1939 Neuvostoliiton puna-armeija vyöryy Suomeen ilman sodanjulistusta.

Mainilan seitsemän tykinlaukausta ovat pelkkää Neuvostoliiton lavastamaa teatteria ja tekosyy talvisodan aloittamiseen.

Ulkomaiset lehtimiehet saapuivat raportoimaan Mainilan tapahtumista, kuva on otettu 29. marraskuuta. SA-kuvat

Harjoiteltu lavastus

Talvisotaa Neuvostoliitto perusteli hyökkäämisen sijasta puolustuksellisena toimenpiteenä. Maailmanrauhaa julistava suurvalta tarvitsi taistelujen aloittamiseen voimakkaat perustelut.

Neuvostoliitto oli jo 1930-luvun puolivälistä lähtien hakenut itselleen edullisempia rajoja ja tukikohtia Suomesta. Syksyllä 1939 se oli vaatinut julkisesti luovuttamaan osan Kannaksesta ja vuokraamaan sille Hangosta sotilastukikohdan.

Tietokirjailija-professori Raimo Seppälä haastatteli Mainilan laukaukset -kirjaansa tapahtumien polttopisteessä olleita suomalaisia sotilaita. Lisäksi Seppälä tutustui laajaan lähdeaineistoon niin Suomen kuin Neuvostoliitonkin puolelta.

Suomi oli varautunut Neuvostoliiton järjestämään provokaatioon. Niitä Neuvostoliitto oli järjestänyt vuodesta 1920 lähtien useampiakin. Venäläiset historioitsijat ovat myöhemmin vahvistaneet, että Mainilan lavastusta harjoiteltiin jo heinäkuussa 1939.

Venäläisetkin historioitsijat ovat myöhemmin vahvistaneet, että Mainilan lavastusta harjoiteltiin jo heinäkuussa 1939.

Luutnanttina ja komppanianpäällikkönä palvellut Heikki Mikkola on kertonut 10. marraskuuta 1939 tekemästään havainnosta:

– Venäläiset sotilaat tekivät ehkä noin joukkueen vahvuisena osastona jonkinlaisen valehyökkäyksen aivan rajalinjalle saakka. Tulivat kuin konsanaan hyökkäyksessä. Rajalla pysähtyivät ja lähtivät kävelemään takaisin. Me emme voineet ymmärtää tällaista harjoitusta muuna kuin tietoisena yrityksenä saada Suomen puolella joku hermostuksissaan laukaisemaan aseensa.

Suomen armeijan Somerikon vartio ilmoitti havainneensa 26. marraskuuta Mainilan laukausten väitetyllä ampumishetkellä Mainilan kylässä 5–6 ammusten räjähdystä Venäjän puolelta rajaa. Samoin Somerikon vartio oli ilmoittanut nähneensä ennen ammuntaa muutamien neuvostosotilaiden poistuvan pesäkkeestään Mainilan kylässä.

Suomalaisia joukkoja oli ehdottomasti kielletty järjestämästä provokaatioita.

– Siitä lähtien, kun joukkoja ryhdyttiin lokakuun puolivälissä keskittämään Kannakselle, joka päivä varottiin tekemästä mitään, mitä voitaisiin pitää provokaationa. Rajan läheisyydessä oli oltava ehdottoman hiljaa ja siivosti. Ei laukaustakaan saanut ampua – muuta kuin siinä tapauksessa, että venäläiset tulisivat rajan yli. Vain silloin, vahvisti kenraaliluutnantti K.L. Oesch.

Rajan läheisyydessä oli oltava ehdottoman hiljaa ja siivosti. Ei laukaustakaan saanut ampua.

Venäjä venkoilee edelleen

Neuvostoliitossa virallinen totuus oli läpi kylmän sodan vuosikymmenten, että Mainilan laukaukset tulivat Suomen puolelta. Vasta Neuvostoliiton hajottua 1990-luvun alussa Venäjän johto tunnusti maan provosoineen talvisodan käyntiin Mainilan laukausten lavastamisella.

Venäjän valtion sota-arkistosta löytyneistä asiakirjoista ei ole löytynyt yhdenkään uhrin nimeä. Puna-armeijan vahvuuteenkaan ei tullut muutoksia päivänä, jolloin Neuvostoliitto väitti Suomen ampuneen Mainilan laukaukset.

Silti vielä tänäkin päivänä Venäjällä riittää paljon niitä, jotka edelleen uskovat Suomen ampuneen Mainilan seitsemän tykinlaukausta.

Vielä tänäkin päivänä Venäjällä riittää paljon niitä, jotka edelleen uskovat Suomen ampuneen Mainilan seitsemän tykinlaukausta.

Venäläisen Zvezda-tv-kanavan vuonna 2017 julkaiseman artikkelin mukaan Suomi provosoi itse talvisodan testatakseen neuvostoarmeijan puolustuskykyä natsi-Saksan puolesta. Zvezda-kanava edustaa Venäjän puolustusministeriön virallista ääntä.

Ensi-iltansa 2013 saanut talvisodasta kertova venäläinen televisiosarjakin jätti auki, kumpi osapuoli ampui Mainilan laukaukset.

Myöskään Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ei halunnut antaa suuressa lehdistötilaisuudessaan Moskovassa tammikuussa 2018 selkeää vastausta suomalaistoimittajan kysymyksen siitä, kuka aloitti talvisodan 1939.

Venäjän vallattua Krimin Ukrainalta vuonna 2014 Mainilan laukaukset nousivat taas kansainväliseen keskusteluun. Ukrainan YK-suurlähettiläs vertasi marraskuussa 2018 Venäjän toimia Mustallamerellä Neuvostoliiton vuonna 1939 lavastamaan tapahtumasarjaan.

Venäläisen nykytulkinnan Mainilan laukauksia ei välttämättä koskaan edes ammuttu. Mahdollisesti pelkkä väite suomalaisten provokaatiosta riitti talvisodan aloittamiseen.

Rajakomppanian vartiomiehet havainnoivat Mainilan aluetta 26. marraskuuta. Nuolet lähtevät suomalaisten havaintopaikoista. Havaintosuuntien perusteella määritettiin, missä räjähti ja mistä kranaatinheitinten laukaukset lähtivät. Matti Halonen

Toisen teorian mukaan Mainilan laukaukset ammuttiin Kirjasalon mutkasta tykeillä 25–30 kilometrin päähän Mainilaan. Näin ne olisivat lentäneet Suomen alueen yli. Matti Halonen

Punaupseerin käskettiin vaieta

Siitä huolimatta, etteivät suomalaiset koskaan ampuneet neuvostojoukkoja Mainilassa marraskuun 26. päivänä vuonna 1939, tapauksesta on kirjattu vereviä kuvauksia vanhoihin neuvostohistoriikkeihin. Boi V Finlandii eli Taistelut Suomessa -kirjassa vuodelta 1941 puna-armeijan sotilaat kertovat hyytäviä tarinoita lumella kuolleena makaavista taistelutovereistaan:

– Heidän kasvoilleen oli jähmettynyt ikuisen hämmästyksen ilme. Haavoittuneita autettiin. He kertoivat, kuinka ammukset olivat räjähtäneet harjoituksissa olleiden sotilaiden keskellä kukkulan huipulla Mainilan luona. Kaikkialla leivisi palava viha... Kaikkialla ilmoittauduttiin valmiiksi tuhoamaan provokaattorit.

Toisen maailmansodan jälkeen valhe suomalaisten ampumista Mainilan laukauksista kelpasi Neuvostoliiton Suuren Isänmaallisen Sodan Historiaankin.

Neuvostoliiton hajottua Venäjän virallisen johdon lisäksi myös Mainilassa itse olleet neuvostosotilaat itse ovat rohjenneet kertoa myös toisenlaisista kokemuksista. Inkeriläinen Mikko Kopra palveli Mainilan tapahtumien aikana lentäjänä Neuvostoliiton ilmavoimissa. Hän julkaisi vuonna 2002 muistelmansa.

– Erään lennon aikana osastosta havaittiin Kirjasalon mutkassa Inkerin alueella neuvostojoukkojen tykkitulta. Putkien suunta oli jokseenkin 240 astetta. Maalit olivat omalla puolella, Mainilassa. Ammukset lensivät Suomesta työntyvän maakaistaleen ylitse. Raja ei ollut maastossa viivasuora. Mainilasta katsottuna laukaukset tulivat kuin Suomen alueelta. Päivä oli 26.11.1939 ja kello oli jokseenkin tarkalleen 15, Kopra kirjoitti illalla päiväkirjaansa.

Kopra kävi ilmoittamassa näkemästään esikunnassa. Häntä kummastutti käsky unohtaa koko asia.