Työeläkeindeksin palauttaminen palkkatasoindeksiksi -kansalaisaloite on kerännyt yli 70 000 kannattajaa. Aiheesta käytiin viime viikolla vilkas keskustelu eduskunnan Kansalaisinfossa.

Taitettu indeksi tarkoittaa sitä, että 80 prosenttia työeläkeindeksistä on sidottu kuluttajahintojen muutokseen, 20 prosenttia palkkojen muutokseen. Taitettu se on siis siksi, ettei koko indeksi seuraa palkkakehitystä.

Ymmärrän eläkeläisten toiveen eläkkeiden linkittämisestä palkkakehitykseen, sillä maksettavat eläkkeet olisivat silloin korkeammalla tasolla kuin nyt. Ansiotasoindeksi on noussut vuodesta 2000 vuosittain keskimäärin 3,3 %, kun kuluttajahintaindeksi on noussut 1,7 %.

Nykyiset ja tulevat eläkeläiset voisivat kuitenkin vaatia myös millä tahansa muulla perusteella korotusta eläkkeisiinsä, sillä eläkeläisten tulojen ei mitenkään loogisesti pidä seurata nykyisten työllisten palkkatasoa.

Eläke on ansiosidonnainen etuus. Ansiosidonnaisuus tarkoittaa sitä, että etuuden taso on sidonnainen henkilön työurallaan saavuttamaan ansiotasoon – ei sen jälkeiseen kehitykseen.

Palkat seuraavat pitkällä aikavälillä työn tuottavuutta. Jos eläkkeet nousisivat nykyisten työllisten tuottavuuden mukaan, viime vuonna 59-vuotiaana eläkkeelle jäänyt henkilö saisi vielä 89-vuotiaana saman “palkankorotuksen” kuin hänen lapsenlapsensa.

Kansalaisaloitteen puuhamiehenä esiintyvä Kimmo Kiljunen (sd.) sanoi perjantaina Suomen Kuvalehden haastattelussa, ettei “tässä nuoremmilta sukupolvilta olla anastamassa, vaan eläkeläisten omista eläkesäästöistä on kyse”.

Tämä ei valitettavasti pidä paikkaansa.

Työeläkejärjestelmä on vain osittain rahastoiva. Se tarkoittaa sitä, että maksettavat eläkkeet rahoitetaan pääsääntöisesti nykyisiltä työssäkäyviltä perittävillä työeläkemaksuilla. Järjestelmä on etuusperusteinen, mikä tarkoittaa sitä, että henkilön eläke määräytyy erikseen sovitulla kaavalla, sen sijaan, että etuus olisi tuleville elinvuosille jyvitetty summa henkilön työuran aikana suorittamista työeläkemaksuista sijoitustuottoineen.

Vaikka nykyisten eläkeläisten maksamat työeläkemaksut olisi aikanaan täysimääräisesti rahastoitu, ei niiden arvo olisi seurannut suomalaisten palkkoja, vaan niiden sijoituskohteiden tuottoja, joihin varat olisi sijoitettu. Tuo tuotto on toki keskimäärin ollut palkkakehitystä parempi. Oleellisempi kysymys olisikin, tulisiko tulevien eläkeläisen kantaa tuo sijoitusriski ja siitä saatavat hedelmät?

Esimerkiksi Kiljunen olisi jo akiitivivuosinaan voinut edistää työeläkemaksujen laajempaa rahastointia ja korvamerkintää sekä siirtymistä kohti maksuperusteisuutta. Täydellistä rahastointia hänen aikanaan silti tuskin olisi saavutettu, koska eläkelupaus oli tehty jo aikaisemmille sukupolville.

Nykyjärjestelmässä etuuksien korotukset olisi maksettava eläkemaksuja nostamalla ja sijoituksia purkamalla. Eläketurvakeskuksen (ETK) mukaan Kiljusen esitys nostaisi eläkekustannusta 30 vuodessa kuudella prosentilla. Työeläkemaksujen korotukset kasvattaisivat verokiilaa ja heikentäisivät työllisyyttä. Eläkkeiden rahoitus jäisi nykyistäkin harvempien harteille ja kestävyysvaje kasvaisi.

Siispä miksi – ja miksi nyt? Kiljusen ikäluokka pärjää nykyisellään varsin hyvin eläkejärjestelmän panos-hyöty-suhteen osalta. ETK:n mukaan vuonna 1940 syntyneillä henkilöillä elinkaaren aikaisten eläke-etuuksien yhteenlaskettu reaalinen määrä on yli viisinkertainen elinkaaren eläkemaksuihin verrattuna. Vuonna 1970 ja myöhemmin syntyneillä määrä on enää kaksinkertainen.

Nykyjärjestelmässä on tärkeää, että eläkkeiden ostovoimasta pidetään kiinni. Se tarkoittaa eläke-etuuksien nostamista kuluttajahintojen tahtiin. Lakisääteisen etuusperusteisen järjestelmän uskottavuus säilyy vain, jos se takaa ansaitulle eläkkeelle ostovoiman eli inflaatiosuojan.

Järjestelmän tulee olla ennakoitava, koska eläkkeelle jäätyään ihminen ei enää pysty vaikuttamaan omaan tulotasoonsa. Ostovoiman turvaaminen edellyttää myös sitä, ettei eläkkeensaajille aseteta muista tulonsaajaryhmistä poikkeavia lisäveroja. Hallituksen on ulotettava kaavaillut veronalennukset myös eläkeläisiin ja eläkeläisten raippavero tulee poistaa.

Samalla olen sitä mieltä, että meidän tulisi pitkällä aikavälillä uudistaa koko työeläkejärjestelmä suuntaan, jossa eläkemaksuista suurempi osa rahastoitaisiin ja päätösvaltaa maksujen ajoittamisesta elinkaaren aikana, sijoitusten riskiprofiilista ja etuuden suuruudesta olisi tietyn perustason jälkeen annettu ihmisille itselleen.

Silloin maksujen ja etuuksien suhde ei hämärtyisi nykyisen kaltaisesti, eikä tarvittaisi myöskään raskasta kolmikantaista koneistoa tekemään päätöksiä puolestamme.