Kokoomusedustajat ovat periaatteessa valmiita yhteistyöhön, mutta sille tuntuu löytyvän kovin vähän pohjaa.

Yhteistyö perussuomalaisten kanssa aiheuttaa kipuilua kokoomuksen eduskuntaryhmässä.

Jotkut kokoomusedustajista ovat lähestyneet perussuomalaisia etenkin turvapaikkapolitiikkaa ja esimerkiksi al-Holia koskevilla kannoillaan. Se arveluttaa osaa eduskuntaryhmästä ja on herättänyt myös kokoomuksen kannattajissa kysymyksen, onko puolueen linja muuttumassa.

Kukaan ei tunnu lähtökohtaisesti kieltäytyvän tiiviimmästäkään yhteistyöstä perussuomalaisten kanssa, mutta kovin vaikeana useimmat sitä pitävät.

Pöydälle tulee keväällä työllisyyden, ilmaston ja soten kaltaisia isoja paketteja, mutta oppositiopuolueiden kannat ovat kaukana toisistaan. Osaa hiertävät myös arvokysymykset.

Eteen saattaa kuitenkin tulla myös mahdollinen hallitusyhteistyö, jos nykyinen hallitus kaatuu keskustan kipuiluun sekä työllisyys- ja ilmastotoimiin.

IS haastatteli reilua kolmannesta kokoomuksen eduskuntaryhmästä. Osa kommentoi asiaa nimellään, osa nimettömänä.

Pääoppositiopuolueiden välit eivät ole näyttäneet harmonisilta ainakaan ulospäin. Piikit lentävät kokoomuksesta paitsi hallituksen, myös perussuomalaisten suuntaan.

– Ei ole mitään yhtenäistä oppositiota. Vaikka jotkut yrittävät väittää, että meillä olisi joku yhtenäinen oikeisto-oppositio, sellaista ei ole, yhteistyöhön varauksellisesti suhtautuva edustaja sanoo.

Puolueiden on vaikea löytää yhteistä linjaa jo oppositiossa.

Kokoomuslaisten mielestä selvyyttä ei ole tullut esimerkiksi siihen, millaiset työllisyys- ja ilmastotoimet perussuomalaiset hyväksyisivät. Kuinka puolue suhtautuu esimerkiksi ansiosidonnaisen työttömyysturvan leikkauksiin tai eläkeputken poistamiseen? Etenkin työperäiseen maahanmuuttoon liittyvät kannat ovat kaukana toisistaan, ja kokoomukselle kyse on isosta asiasta.

Jos uuden hallituksen muodostaminen tulisi pian eteen, hallitusvaihtoehtoja rajaisi keskustan ahdinko.

Kun keskustan kannatus lähestyy kymmentä prosenttia, yksin sen kanssa hallitusta ei voi rakentaa. Sanna Marinkaan ei ole juuri kokoomuksen päätä silitellyt, eräs kokoomusedustaja toteaa.

– Lopulta vaihtoehtoja on aika vähän, ja uskon että kenttäkin sen ymmärtää.

Edustajat toistavat ajatusta, että demokratiassa on kunnioitettava vaalien tulosta mutta viime kädessä ratkaisee se, pystytäänkö sopimaan keskeisistä ja vähemmänkin keskeisistä poliittisista asioista.

Useimmat puhuvat siitä, kuinka kaukana toisistaan puolueiden näkemykset työllisyydestä, ilmastosta ja maahanmuuttopolitiikasta ovat. Osa nostaa esiin myös arvot.

– Minulle on tärkeää, että mahdolliset päätökset aikanaan esimerkiksi hallitukseen lähdöstä tehdään paitsi poliittisten tavoitteiden edistämisen, myös vahvasti arvojen pohjalta. Yhteistyö on tietenkin aina mahdollista yksittäisissä asioissa, Saara-Sofia Siren sanoo.

– Perussuomalaisten ihmiskuva, rasismille flirttailu ja nationalistisuus on vierasta. Kokoomus on avoin, kansainvälinen sivistyspuolue, jolle on tärkeää myös heikommista huolehtiminen, oikeusvaltio ja ihmisoikeudet, sanoo toinen.

Puheenjohtaja Petteri Orpo ja keskustan Juha Sipilä linjasivat kesällä 2017 juuri ”erilaisen arvopohjan” syyksi hallitusyhteistyön kariutumiseen perussuomalaisten kanssa.

Monelle kokoomuslaiselle oli liikaa, kun perussuomalaisten koko puoluejohto meni uusiksi. Puheenjohtajaksi nousi tuolloin Halla-aho ja varapuheenjohtajiksi Laura Huhtasaari, Teuvo Hakkarainen ja Juho Eerola. Tuolloin ei osattu myöskään ennakoida, kuinka vähäiseksi sinisten kannatus jäisi.

Wille Rydmanin mielestä linjaus erilaisesta arvopohjasta oli ”suorastaan historiallinen virhearvio”, jonka synnyttämien jännitteiden purkamiseen puolueiden välillä pitäisi käyttää aikaa.

– Eduskunnasta löytyy useampiakin puolueita, jotka ohjelmallisesti ja yhteiskunnallisilta tavoitteiltaan ovat paljon kauempana kokoomuksen linjauksista kuin perussuomalaiset, Rydman sanoo.

Hän ei löydä esteitä myöskään hallitusyhteistyölle – päin vastoin. Rydmanin mukaan on ilmeistä, ettei eduskuntaan ole kovin pian ole tiedossa porvarillista enemmistöä ilman perussuomalaisia.

– Kysymys onkin siitä, kumpi on luontevampi hallitusyhteistyön muoto: perussuomalaisilla ryyditetty porvarillinen hallituspohja vai kokoomuksella ryyditetty punavihreä hallituspohja.

Populistipuolueen kannatus tapaa rapautua viimeistään hallitusvastuussa, ainakin kypsässä demokratiassa. Mutta miksi populistien kesyttäminen olisi vain kokoomuksen tehtävä? toinen edustaja kysyy.

– Antti Rinne teki ison virheen, kun päästi perussuomalaiset niin helpolla, antoi heille marttyyrinviitan ja sitä kautta mahdollisuuden kasvattaa gallup-suosiota, kun perussuomalaisia ei kunnolla edes otettu hallitusneuvotteluihin. Hallituspuolueet saavat syyttää vain itseään siitä, että perussuomalaisten kannatus nousee ja heidän laskee.

Omien tavoitteiden edistämisen rinnalla yhtenä motiivina yhteistyölle onkin juuri pyrkimys taittaa perussuomalaisten kannatus.

– Populistipuolueiden kannatus ei vähene siitä, että ne saavat yksin toimia kaikkia muita vastaan. Se on yksi syy siihen, miksi heidän kanssaan kannattaa pyrkiä tekemään yhteistyötä niissä asiakysymyksissä missä pystyy. Ja toisaalta niissä missä ei olla, osoittamaan millaiselle hötölle heidän ajamansa politiikka perustuu, eräs kokoomuskansanedustaja sanoo.

Hallitusyhteistyötä pohdittaessa painavat myös asiat, jotka eivät varsinaisesti edes kuulu hallitukselle.

Hallituksessa kantaa joudutaan ottamaan asioihin, jotka nyt sattuvat nousemaan keskusteluun. Jos kannat eroavat voimakkaasti toisistaan, se ei anna uskottava kuvaa hallituksesta, Arto Satonen toteaa.

Satonen löytää esimerkin nykyhallituksesta.

– Jos nykyisessä hallituksessa on ministereitä jotka ovat sitä mieltä, että kannabis pitää vapauttaa, ymmärrän hyvin että sitä on vaikea keskustan tupailloissa puolustaa.