Tympääntyminen iskee heti kun herätyskello soi. Kun yhdeksäsluokkalaisen Henkan pitäisi mennä kouluun, vanhemmat ovat usein jo töissä. On helppo jäädä nukkumaan tai nousta katsomaan Netflixiä tai pelaamaan.

Näin on käynyt turhan monta kertaa. Joskus luokkakaverit repivät huumoria siitä, että Henkka ylipäänsä tulee kouluun.

– En muista, milloin koulussa olisi viimeksi ollut kivaa, hän sanoo.

Yhtenä päivänä opettaja kertoi pojan äidille, montako tuntia poissaoloja saa vielä tulla, ennen kuin koulun pitää tehdä lastensuojeluilmoitus.

Henkka laski läpällä vanhemmilleen, miten hyvät viikkorahat sijoituskodissa saisi. Mutta oikeasti asia ahdisti häntä hieman. Ei hän ole sijoituskotiin joutumassa, mutta ei hän tunnu saavan itseään kouluunkaan.

Kiinnostus koulunkäyntiin oli alkanut hiipua yläkoulun alkaessa. Kahdeksannella luokalla poissaoloista oli tullut ongelma ja yhdeksännellä luokalla se "levisi käsiin", kertoo Henkan äiti, Suvi.

– Sitten kun poissaolot jatkui ja jatkui, jossain vaiheessa piti vain nostaa kädet ylös, että en voi tehdä tämän enempää. En voi jäädä pois töistä sen takia, että veisin pojan itse kouluun.

Koulupinnarit ovat arka aihe, eivätkä esimerkiksi opettajat puhu siitä mielellään. Sen vuoksi myös Henkka ja hänen äitinsä eivät ole tässä jutussa omilla nimillään.

Kun kaikki näyttää olevan kunnossa

Lähes jokaisesta yläkoulusta löytyy oppilaita, joiden poissaolot ovat ongelma.

Kun Yle kysyi 180 rehtorilta asiasta, selvällä enemmistöllä vastaajista oli ollut edellisen lukuvuoden aikana oppilas, joka oli ollut vähintään sata tuntia luvatta poissa. Sitä pidetään monessa kunnassa rajana, jonka jälkeen koulun tulisi tehdä lastensuojeluilmoitus.

Äärimmäisissä tapauksissa rehtorit voivat tehdä jopa koululaisen huoltajasta rikosilmoituksen. Oppivelvollisen valvonnan laiminlyönnistä annetaan Suomessa muutamia sakkoja joka vuosi.

Isompi osa huoltajista on kykenemättömiä huolehtimaan siitä, että lapsi lähtee aamulla kouluun. Rehtori, 58

Useimpien rehtoreiden mielestä lintsareita on saman verran kuin ennenkin, mutta osan mielestä ongelma on kasvanut. Hyvin harvoin poissaolo-ongelman voi selittää jollakin yksittäisellä syyllä.

– Rajattomuutta, vanhemmuuden puutetta, päihteiden väärinkäyttöä, mielenterveysongelmia, peliriippuvuutta, sosiaalisten taitojen heikkoutta, luettelee Ylen kyselyyn vastannut uusimaalainen rehtori.

Omaehtoisuus on lisääntynyt. Ei haluta tulla, ei kiinnosta, ottaa päähän. Rehtori, 48

Mutta sitten on myös lintsareita, joiden asiat näyttävät ulkopuolisen näkökulmasta olevan kunnossa. Perhe on ehjä, päihteet eivät ole ongelma ja lähimmät koulukaverit ovat hyviä oppilaita.

Näin on myös Henkan tapauksessa. Hän on urheilullinen, sanavalmis ja fiksun oloinen poika. Ulospäin kaikki näyttää olevan kunnossa. Jokin ei ole.

"Oppilaita jotka pärjäisivät, jos heidät saisi innostumaan"

Englannissa ja liikunnassa Henkka on hyvä. Joskus hän onnistuu vaikeassa englannin tehtävässä ja saa siitä hyvän fiiliksen koko loppupäiväksi.

– Muissa aineissa ei oikein onnistu mikään. Silloin katson kavereita vähän ylöspäin, että heitä pitäisi ottaa kiinni. Mutta en tee asialle mitään, hän soimaa itseään.

Tietämättään hän on paljastanut seikan, joka yhdistää asiantuntijoiden mukaan monia koululintsareita. Motivaatiotutkijat ovat huomanneet, että koulunkäyntiä vältteleville on kertynyt paljon huonoja kokemuksia koulusta.

Tämä on koululle todellinen haaste. Lastensuojelu on tehoton ja voimaton sekä haluton puuttumaan asiaan. Rehtori, 51

Vaikka vanhempana yleensä herää koululaisen motivaation katoamiseen kahdeksannella tai yhdeksännellä luokalla, ongelmien perusta voi olla valettu jo alaluokilla. Välttämishakuisille kasautuu usein monenlaisia haasteita, kuten kyynisyyttä, kiinnostuksen puutetta ja kielteisiä tunteita. Motivaatio voi kuitenkin olla hukassa myös ilman muita henkisen hyvinvoinnin ongelmia.

– Välttämishakuisten ryhmässä voi olla fiksuja, mutta tylsistyneitä oppilaita, jotka pärjäisivät, jos heidät saisi innostumaan jostakin, kuvaa kasvatustieteen tohtori Heta Tuominen Helsingin yliopistosta.

"Todellisesta tilanteesta ei tiedä muu kuin nuori itse"

Toni Pitkänen / Yle

Ei kannata tehdä oletuksia koululintsarin motiiveista pelkästään sen perusteella, miltä tilanne näyttää ulospäin. Ei ole normaalia, jos hyvän perheen lapsi on sata tuntia koulusta pois vain sen takia, että "ei nappaa".

– Ulkopuolelta täydelliseltä vaikuttavan perheen todellisesta tilanteesta ei tiedä muu kuin nuori itse, kertoo auttavien puhelinten päällikkö Tatjana Pajamäki Mannerheimin lastensuojeluliitosta.

Ehkä tästä kertoo myös ristiriita eräässä aiheessa rehtorien vastausten ja Pajamäen kokemusten välillä. Kun auttavaan puhelimeen soittaa koulunkäyntihaluttomia lapsia ja nuoria, he kertovat hyvin usein kiusaamisesta. Rehtoreiden vastauksissa Ylen kyselyyn tämä puoli ei tullut esille.

– Kiusaaminen on joskus niin taidokasta, että se tapahtuu aikuiselle näkymättömissä, Pajamäki sanoo.

– Toisaalta nuorilla on valitettavan vähän luottamusta siihen, että aikuiset pystyisivät auttamaan.

Yhtä yksittäistä syytä ei juuri koskaan voida osoittaa. Jos voitaisiin, olisi asiaa huomattavan helppoa hoitaa. Rehtori, 56

Myös oppimisvaikeudet voivat jäädä piiloon ulkopuolisilta. Henkalla esimerkiksi ei ole diagnosoitu mitään tarkkaavaisuushäiriötä, mutta psykologin kuvauksen mukaan nuorukaisella on "helposti tylsistyvät aivot", Suvi-äiti kertoo. Sellaiselle oppilaalle isot luokkakoot eivät ole äidin mielestä hyväksi.

– Henkka on päässyt välillä ryhmiin, joissa on vain muutama oppilas. Muuten hän on ollut isossa luokassa. Se on ihan vitsi. Minusta ihmisten erilaisuus on rikkaus, mutta se ei ole rikkaus luokassa, jossa on 32 oppilasta.

Rehtori: Jälki-istunto ja luokalle jättäminen eivät auta

Kun Henkan poissaoloista tuli ongelma, se harmitti ja kiukutti hänen äitiään. Kun ongelma on jatkunut, se on herättänyt äidissä myös turhautumisen ja voimattomuuden tunteita.

– Lahjonta on ainoa, mikä siihen poikaan toimii, Suvi naurahtaa.

Tietenkin hän ymmärtää, että lahjominen ei pidemmän päälle toimi. Se ei ole reilua perheen muita lapsia kohtaan ja koululaisen itsensä vuoksi motivaatio pitäisi löytää sisältäpäin. Ei helppoa, tietävät myös rehtorit.

– Mikäli oppilas ei tule kouluun ja kieltäytyy ottamasta vastaan apua, on oppilasta vaikea auttaa, luonnehtii Ylen kyselyyn vastannut satakuntalainen rehtori.

Koulukieltäytyminen on lisääntynyt. Oppilaiden poissaolojen taustalla on entistä monimutkaisempia mielenterveyden haasteita ja elämäntilanteita. Rehtori, 45

Kun edellinen sukupolvi oli koulussa, lintsareita komennettiin jälki-istuntoon tai ääritapauksessa jätettiin luokalle. Luokalle jättäminen on nykyään erittäin harvinaista, eikä Suomen rehtorien joensuulainen puheenjohtaja Antti Ikonen usko jälki-istuntoihinkaan.

– Näen sen heikkona konstina. Näiden klassisten kurinpitokeinojen käyttö ei välttämättä vie tilannetta eteenpäin monenkaan kohdalla. Ja jos poissaolojen taustalla on psyykkiseen terveyteen tai kiusaamiseen liittyviä juttuja, paraneeko tilanne merkittävästi sillä, että jää luokalle? Se on kuitenkin aina kolaus nuoren itsetunnolle.

"En usko, että kukaan muu pystyy auttamaan"

Sivuraiteelle joutunut nuori tarvitsee apua mahdollisimman varhain. Kouluilla on kuraattoreita ja psykologeja, joskin osalla kouluista palvelut ovat hyvin ruuhkautuneet. Usein moniammatillisesta yhteistyöstä on hyötyä.

Kerran Henkka oli palaverissa, jossa oli hänen äitinsä lisäksi kuusi aikuista keskustelemassa tilanteesta. Ne olivat luokanohjaaja, terveydenhoitaja, kuraattori, psykologi, erityisopettaja ja paikalla käynyt liikunnanopettaja.

Äidin mielestä palaverista saatiin hyviäkin neuvoja siihen, miten opiskella, jos lukeminen ei huvita. Pojan oli kuitenkin vaikea hahmottaa, mitä apua siitä oli.

– En usko, että kukaan muu pystyy auttamaan. Minun pitäisi vain itse saada koulunkäynti kuntoon, hän miettii.

Ennen joulua Henkka sai varoituksen, että kahdesta aineesta olisi tulossa hylätty arvosana. Tilanne selvisi, kun hän kertomansa mukaan "jaksoi tehdä parit läksyt ja oli mukana tunneilla".

Hän tietää itsekin olevansa matkalla kohti sen verran kehnoa keskiarvoa, että kaikki ovet eivät ole auki jatko-opintojen kannalta. Juuri nyt hyvältä vaihtoehdolta tuntuu kymppiluokka, josta Henkan äiti ja kaveri vinkkasivat. Siellä numeroita voisi nostaa.

Mitä sen jälkeen? Mitä viiden vuoden jälkeen? Nuorukainen miettii pitkään.

– Jossain töissä. Ei siinä oikein muuta. Jossain töissä, mistä saisin rahaa ja pystyisin elättämään itseni.

Yle Uutiset toteutti kyselyn opettajille ja rehtoreille marras–joulukuussa 2018 yhteistyössä Suomen Rehtorit ry:n ja OAJ:n kanssa. Kyselyyn vastasi 427 opettajaa ja 180 rehtoria.

Lue myös:

Pysähdy, selvitä syyt, hae apua – toimi näin, kun olet huolissasi lapsen poissaoloista koulussa