On Ibizan lämmin yö, hienostohuvila ja pöytä täynnä humalluttavia juomia. Paikalla ovat itävaltalainen oikeistopopulistijohtaja Heinz-Christian Strache ja venäläisen oligarkin varakas sukulaisnainen. Ilma sakeutuu puheesta vallasta, rahasta ja keplottelusta.

Erinomaiset kulissit juonittelulle ja salaliiton rakentelulle. Näyttämö on itse asiassa Strachen kannalta jopa niin erinomainen, että mikään ei ole todellista. Hänelle on viritetty ansa.

Strachen into oli siis niin suuri, että keskustelukumppanin taustoja ei oltu lainkaan tarkistettu.

Salaliittojen maailma on kiehtova osa poliittista peliä.

Etenkin äärioikeiston ja oikeistopopulististen liikkeiden kannattajat näkevät salaliittoja milloin missäkin – muiden poliittisten liikkeiden kesken, puolueiden ja median välillä tai vaikka median ja eliitin kuvitellussa monoliittisessa yhteenkietoutumassa.

Muiden salaliitto meitä vastaan on ollut kautta aikain toimiva strategia lujittaa yhteenkuuluvuutta. Oikeistopopulistit ja äärioikeisto saavat erityistä yhteisyyden voimaa siitä, että he ovat omineet kansan käsitteen käyttöönsä. He edustavat kansaa eliitin salajuonia vastaan.

Joskus unohdetun kansan ääni kumisee onttouttaan.

Kipeästi tämän osoittaa Itävallan vapauspuolueen johtajan Heinz-Christian Strachen halu liittoutua venäläisen rahan kanssa viinanhöyryisessä Ibizan yössä.

Salaa kuvattu video, jossa Strache auliisti ja innolla tarjoutuu venäläisenä sijoittajana esittäytyvän naisen korruptoitavaksi, on etova osoitus poliittisten ihanteiden toissijaisuudesta ja kyltymättömästä vallanhimosta.

Strache on valmis juonimaan venäläisnaisen kanssa salaliiton ja tarjoamaan hänelle valtion urakoita vastineeksi poliittisesta tuesta.

Oikeistopopulistisen ja osin äärioikeistolaisen vapauspuolueen johtaja Strache hullaantuu ibizalaisella huvilalla venäläisnaisen kaavailuista vallata itävaltalainen Kronen Zeitung -lehti. Strachen ajatus on, että hän luo uuden venäläiskumppaninsa kanssa median, joka myötäilee vapauspuoluetta ja nostaa sen maan suurimmaksi puolueeksi.

Strachen suunnitelmassa lehden johto syrjäytetään ja tilalle talutetaan puolueelle myötämieliset kaukokirjoittajat. Strache arvelee operaation menevän toimituksessa läpi suuremmitta vastalauseitta, koska “toimittajat ovat planeettamme suurimpia huoria”.

Strachen taipumus salaliittoon on pelottavaa monella tapaa, mutta edellinen lausahdus paljastaa, että yksi keskeinen syy pelätä oikeistopopulistista vapauspuoluetta liittyy sananvapauteen.

Strachen mielenmaisema sananvapauden suhteen matkii naapurimaan Unkarin johtajaa Viktor Orbánia. Strachen tavoite on Orbánin tavoin saada kansallinen yleisradioyhtiö peukalon alle ja koko mediakenttä myötäilemään ja hymistelemään vapauspuolueen viestejä.

Strachen ja Orbánin ajama yhden totuuden valtamedian esikuva löytyy Venäjältä. Presidentti Vladimir Putinin aikana vapaa tiedonvälitys on ajettu marginaaliin ja sananvapaus ei länsimaisessa merkityksessä toteudu.

Toinen pelonaihe liittyy siihen, että niin Itävallan, Unkarin kuin monien muidenkin eurooppalaisten oikeistopopulististen ja äärioikeistolaisten puolueiden yhteinen sokea piste löytyy laajemminkin suhteesta Venäjään.

Italian La Legan johtaja Matteo Salvini pitää yllä hyvin lämmintä suhdetta presidentti Putiniin, Venäjään ja Yhtenäinen Venäjä -valtapuolueeseen. Salvini on etujoukoissa taipumassa luopumaan EU:n asettamista Venäjän vastaisista talouspakotteista.

Ranskan Kansallisen liittouman johtaja Marine Le Pen ei ole kaihtanut ottaa vastaan rahoitusta venäläispankilta.

Viktor Orbánin Unkari on erittäin hyvää pataa Venäjän kanssa ja Venäjä käyttää sumeilematta Unkaria eräänlaisena sillanpääasemana hajottamassa ja heikentämässä EU:ta poliittisesti.

Itävallan vapauspuolueen johtajan Heinz-Christian Strachen Ibiza-episodi on samassa linjassa useiden muiden oikeistopopulististen ja äärioikeistolaisten puolueiden kanssa. Näiden puolueiden ryhmittymä on vähintäänkin altis ellei peräti halukas olemaan Venäjän poliittisen vaikuttamisen ja painostuksen kohteena.

Europarlamenttivaalien alla on tervettä epäillä EU:hun varauksella suhtautuvan oikeistopopulistisen ja äärioikeistolaisen puolueryhmittymän syvimpiä aikeita.

Kuinka pitkälle puolueet voivat mennä liehitelläkseen Venäjää?

Voiko jatkossa vedota kansaan puhtoisena ja korruption vastaisena, jos omat toimintatavat osoittautuvat juuri päinvastaisiksi?

Ensimmäisiä vastauksia vallankin Itävallan kansalta on saatavissa europarlamenttivaalien äänestyksessä ensi viikolla.