Linda Liukas tunnetaan teknologia-alan Peppi Pitkätossuna, rohkeana sanansaattajana, joka haluaa naiset mukaan miesten valloittamaan tietokonemaailmaan. Pohjimmiltaan hän on konservatiivinen Annika, joka pelkäsi ennen kirjanjulkaisua huijaavansa kaikkia.

Kuka? Linda Liukas Milla Vahtila / Yle Linda Liukas, lastenkirjailija ja kuvittaja, jonka koodaamisesta kertova satukirja Hello Ruby julkaistiin loppukesällä 2015

syntynyt Helsingissä vuonna 1986

ponnahti julkisuuteen perustettuaan tyttöjen ohjelmointityöpajoja järjestävän Rails Girlsin vuonna 2010

kirjoitti Juhani Mykkäsen kanssa peruskoulun opettajille suunnatun koodausoppaan Koodi 2016

opiskellut Turun kauppakorkeakoulussa, Aalto-yliopistossa ja Standfordin yliopistossa

oli mukana legendaarisen Aaltoes-yrityshautomon (Aalto-yliopisto) perustajaporukassa

Värikkääseen mekkoon pukeutunut nainen näyttää Helsingin kirjamessujen vilinässä vähän eksyneeltä. Takana on hektinen kiertue Yhdysvaltoihin ja Ruotsiin esikoiskirja Hello Rubyn kanssa, kymmeniä haastatteluja, jetlag, unettomia öitä. Esiintymisen ja kirjapinon signeerauksen jälkeen, lokakuisen perjantain kääntyessä illaksi, on jäljellä vielä tämä haastattelu. Haluaisin sanoa, että se on peruttu, voit mennä kotiin lepäämään. Mutta kun Linda Liukas istuu eteeni kahvilassa, hän on yhtäkkiä täydellisesti läsnä, puhuu taukoamatta ja hymyilee tuttua hymyä, jossa silmät menevät pieniksi viiruiksi.

Joku jaksamisen raja on silti käynyt lähellä edellisenä päivänä. Liukas on puhjennut itkemään juuri ennen estradille kipuamista Suomalaisessa Kirjakaupassa. Oli torstai, eikä hän ollut nukkunut sunnuntain jälkeen. Hän oli tullut paikalle viime tingassa, koska oli taas kerran kuvitellut ehtivänsä paljon enemmän kun oikeasti on mahdollista. Kunnes Otavan lasten- ja nuortenkirjapäällikkö Emma Alftan halaa ja sanoo: Linda, kaikki on hyvin, sinä riität, ja sitten Liukas romahtaa. Lavalle hän silti nousee, ja on siellä jo koossa. Se täydellinen nuori nainen, jonka maailma jo tuntee.

Ohjelmoinnin lähettiläs, hän joka uskoo, että koodaaminen on tulevaisuudessa ensimmäinen vieras kieli. Yli 200 maassa järjestetyn tyttöjen ohjelmointityöpaja _Rails Girlsin _perustaja. Nyt Liukkaasta on tullut myös lastenkirjailija ja kuvittaja, kaiken muun lisäksi.

Kuluva syksy on ollut kiireinen mutta samalla niin huikea, että Liukas joutunut nipistelemään itseään varmistaakseen, ettei se ole unta. Sveitsi, Yhdysvallat ja Ruotsi, kohta Japani.

Liukas on nipistänyt itseään ainakin kolmessa kohdassa. Yksi: Hello Rubyn kustantaja on yhdysvaltalainen Macmillan. Jättimäinen kustantamo sijaitsee New Yorkissa Union Squarella, Manhattanin ytimessä. Kaksi: kun Linda vieraili Googlella kertomassa kirjastaan, lasten ohjelmointikieltä kehittävät työntekijät kertoivat olevansa kirjan faneja. Ja kolme: Genevessä hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksessa Cernissä hän piti sadoille fyysikoille luennon siitä, miten ohjelmointi ja leikki liittyvät toisiinsa.

Siis siinä samassa paikassa, jossa löydettiin kuuluisa Higgsin hiukkanen. Hello Rubyn oikeudet on myyty tässä vaiheessa ainakin viiteen maahan.

Kirja, jossa ketut ovat sekaisin kuin Mozilla Firefox

Milla Vahtila / Yle

Hello Ruby julkaistiin Suomessa loppukesällä. Se on lastenkirjamarkkinoilla erikoinen tapaus.

Ensinnäkin se on suomalaisen kirjoittajan käännöskirja. Hello Rubyn alkuperäiskieli on englanti, ja sen syntytarinan tuntee tässä vaiheessa moni. Kustantamoon marssimisen sijaan Linda Liukas latasi kirjaprojektin joukkorahoitussivusto Kickstarteriin. Lopputulos oli 380 000 dollaria, summa, jonka suuruusluokkaa tavataan verrata suomalaisen kirjaviennin arvoon vuodessa. Se on viidennes siitä.

Toiseksi, Hello Ruby on hypännyt suoraan Mauri Kunnaksen, Tatun ja Patun ja Risto Räppääjän ohi syyskuun myydyimmäksi lastenkirjaksi. Se on huikea suoritus paitsi esikoiskirjalta myös kirjailijalta, jonka tausta on kirjamaailman sijaan ihan jossain muualla.

Sillä kolmanneksi, Hello Ruby on satu tietokoneista ja koodaamisesta. Siinä seikkailee pikkutyttö Ruby, joka tapaa kettuja, lumileopardeja, robotteja ja pingviinejä. Niitä Ruby auttaa antamalla yksinkertaisia ohjeita, aivan kuin koodaaja tietokoneelle. Kaikki kirjan hahmot ovat paitsi satuhahmoja, myös teknologian maailman ilmiöitä. Esimerkiksi suloisen sotkuiset ketut, jotka viittaavat Mozilla Firefoxiin.

Ruby taas on ohjelmointikielen nimi. Yksi niistä, jota Liukas olisi voinut käyttää, kun hän 13-vuotiaana koodasi omin käsin presidenttiehdokas Al Gorelle suomenkieliset nettisivut.

Liukas itse on kuin kirjan Ruby, omalaatuinen sekoitus luovuutta ja mielikuvitusta sekä hullaantumista tietokoneisiin ja teknologiaan. Ihan selvästi hän on myös Peppi Pitkätossu, vahva nainen, epäsovinnaisten ideoiden toteuttaja.

Päätin, etten koskaan tule pyytämään anteeksi sitä, että yritän liikaa.

Nuorena Linda Liukas oli kuitenkin Annika, Peppi Pitkätossun konservatiivinen ystävä. Sellainen, joka jännittää juttuja ja itkee helposti. Suorittaja.

Yhteiskuntaopin tunnilla Liukas viittasi taukoamatta. Hän halusi keskustella maalaisliitosta ja Kennedystä. Kokeesta tulikin yhdeksän puoli, mutta todistukseen opettaja kirjoitti kympin sijaan yhdeksän. Se oli kovan luokan nöyryytys. Äiti soitti kouluun ja vaati opettajalta perusteluja. Niitä Liukas ei unohda koskaan: “Linda yrittää liikaa!”

– Silloin päätin, etten koskaan tule pyytämään anteeksi sitä, että yritän liikaa, hän kertoo oppineensa.

Toisenlaisessa tarinassa 13-vuotias Liukas istuu tietokoneella myöhään yöhön. Hän oli saanut isältään kannettavan tietokoneen, jolla sai tehdä mitä lystää. Lankapuhelin tuuttasi varattua, sillä nettiyhteys tuli taloon modeemia pitkin. Vanhemmat eivät rajoittaneet nettiaikaa, paitsi silloin, kun puhelinlasku kilahti kerran tuhanteen markkaan.

Liukas huomauttaa, ettei aio olla ihan yhtä liberaali omien lapsiensa kanssa. Netti olikin ihan erilainen kuin nyt. Googlen tilalla oli hakukone Altavista. Kaikkialla oli anonyymia. Liukas pelasi Star Wars -roolipelejä jediritari Sabe Sunriderin hahmossa ja keskusteli Hyper-nimimerkin suojissa. Silti netti oli epävarmalle teinille ihan samanlainen paikka kuin nykyäänkin: sieltä löytyi samanmielisiä ihmisiä.

Välitunneilla Liukas leikki oikeiden ystäviensä kanssa leikkejä, jotka saivat eeppisiä mittasuhteita. Kerran rakennettiin niin suuria majoja, että opettajat puuttuivat asiaan, koska rakennelmat perustuksineen alkoivat muistuttaa pysyvää rakentamista.

Yleensä hän oli leikeissä johtaja, ideoija, asioiden alulle laittaja. Mutta Annikasta tuli Peppi silti vasta vuosia myöhemmin. Se tapahtui Piilaksossa Kaliforiassa.

Startup-palosta sinne, missä ei tarvitse olla pätevä

Linda Liukas Milla Vahtila / Yle

Skaalautuva liiketoiminta, non-profit, tuotekehitys. Liukas pudottelee startup-maailman termejä tottuneesti ja huomaamatta. Juuri siitä maailmasta hän löysi omat ihmisensä.

Sitä ennen oli kuitenkin kauppakorkeakoulu, jonne kunnollinen kympin tyttö pyrki kauppatieteilijävanhempiensa jalanjäljissä. Kauppis jätti kylmäksi.

– Luin markkinointia ja siellä sanottiin, että värit ovat tärkeitä, mutta ei sanottu, että millä tavalla ne on tärkeitä. Tai mitkä värit.

Matka jatkui taideteolliseen korkeakouluun visuaalisen journalismin linjalle. Kolme suurta korkeakoulua oli juuri yhdistymässä poikkitieteelliseksi Aalto-yliopistoksi, joka tarvitsi kipeästi menestystarinoita.

Syntyi Aaltoes, Aalto Entrepreneurship Society, yrityshautomo jonka käänteentekevää merkitystä jaksetaan korostaa yhä uudelleen. Linda Liukas oli yksi niistä, jotka kerääntyivät kylmän tehdashallin nurkkaan luomaan uudenlaista startup-Suomea.

Aluksi glamour oli kaukana. Rokkitähteyttä ei tarjoiltu eikä jokavuotinen kasvuyritystapahtuma Slush vielä ollut sellainen ilmiö kuin nykyään.

– Me ei todellakaan oltu niitä cooleja lapsia, vaan niitä vähemmän siistejä tyyppejä.

Siihen aikaan monet pitivät Mårten Mickostakin vain sarjana epäonnistumisia. Mickosin mutkikas tie kansainväliseen maineeseen tietokantayritys MySQL:n kautta iski Liukkaaseen kuin tuhat volttia.

Niin ja se kuuluisa startup-henki. Se on yksinkertaisesti sitä, että innostuu niin paljon, että pystyy innostamaan muutkin. Ja että ryhtyy toimeen.

– Se muutti sitä, miten näen maailman.

Aaltoesin mukana Liukas päätyi suoraan Piilaaksoon, Standfordin yliopiston tuotekehityskurssille. Siellä “Hollywood-barbien näköiset” koneinsinöörit, sähköinsinöörit ja tuotesuunnittelijat tekivät töitä samoissa tiimeissä. Liukas ja muut aaltolaiset oppivat tärkeän läksyn: ne siellä eivät ole älykkäämpiä kuin me täällä, vaan ajattelevat isommin.

– Ne tulevat aamulla kouluun ja joku kysyy, että perustatko Facebookin vai Googlen. Ambitiotaso ja minäpystyvyys on niin erilainen Kaliforniassa ja Suomessa.

Liukkaalle vielä tärkeämpi oivallus oli se, että elämässä on lupa tehdä monenlaisia juttuja. Kun Suomessa halutaan lokeroida ihminen yhteen ammattiin, Kaliforniassa ei tarvitse olla pätevä siinä, mihin ryhtyy.

Se saattaa olla syy, miksi Liukkaasta ei tullut teknologia-alan startup-yrittäjää. Siihen hän olisi nimittäin ollut täysin pätevä.

– Kun lähdin tekemään Rails Girlsiä tai lastenkirjaa, en ajatellut, että olisin ollut pätevin. Olisin ollut helpottunut, jos joku muu olisi tehnyt ne. Mutta on ollut aika kova vimma nähdä sellainen maailma, jonka itse haluaisi olevan olemassa.

Toinen syy on se, että Piilaakso alkoi tuntua Liukkaasta tyhjältä. Se oli täynnä deittisovelluksia koodaavia parikymppisiä miehiä. Heidän käsissään on syntynyt myös leijonanosa internetin suosituimmista palveluista: Facebook, Spotify, YouTube, Amazon – listaa voisi jatkaa pitkälle.

Pojat siis tekevät koko maailmaa koskevia päätöksiä vain siksi, että he osaavat koodata.

Se kismitti Liukasta, joka oli palannut Standfordin kurssin myötä nuoruuden harrastuksensa pariin. Hän koodasi Ruby on Railsilla, helposti omaksuttavalla ohjelmistokehyksellä. Nyt sitä käytetään myös Rails Girls -työpajoissa ympäri maailman.

Liukas perusti Rails Girls-järjestön ystävänsä Karri Saarisen kanssa heti palattuaan Piilaaksosta Suomeen.

– Olen yrittänyt miettiä, että mä olisin ohjelmoinnin Björk, joka tekee erilaisia siistejä juttuja, mutta se tarina olisi sama. Eli miten tehdään teknologiasta kiinnostavampaa ja helpommin lähestyttävää, vähemmän tunkkaista ja tylsää.

Kun naiskoodaajat katosivat kokonaan

Ada Lovelace. Nimen tuntee harva, mutta Liukas tuntee sen erityisen hyvin. Hän sanoo painokkaasti: tietokoneiden historia ei ole kylmien insinöörien historiaa. Siihen kuuluu paljon poikkitieteellisiä lahjakkuuksia. Ja naisia.

Lovelace oli kuuluisan brittirunoilija lordi Byronin tytär, matemaatikko ja maailman ensimmäinen ohjelmoija. Hän kehitti koneelle tarkoitetun algoritmin, jota pidetään niin edistyneenä, että sitä kutsutaan ensimmäiseksi tietokoneohjelmaksi. Toisin sanoen: Ada Lovelace ymmärsi, että tietokoneen ei tarvitse olla pelkkä laskin, vaan numerot voivat edustaa jotain muuta, logiikkaa.

Naiset loistivat ohjelmoijina Lovelacen jälkeenkin. Yhtä maailman ensimmäisistä tietokoneista, ENIACia, koodasi joukko naisia. Vasta 1970–80-luvulla tapahtui se, mikä näkyy edelleen. Naiset katosivat kokonaan. Isot teknologiayritykset tekivät alan kasvojenkohotuksen palkkaamalla huippuyliopistoista matemaattisesti lahjakkaita miehiä.

Facebook näyttäisi varmasti erilaiselta, jos se olisi naisten luoma.

Teini-ikäiselle Lindalle ei ollut esikuvaa tietokonemaailmassa. Silti hän hiljenee ensimmäistä kertaa koko haastattelun aikana pohtiakseen, miten puhua sukupuolesta. Lasikattoa hän ei ole kohdannut, vaan naiseus on miesvaltaisella alalla ollut toistaiseksi etu.

Oikeastaan hän ei halua puhua koko ongelmasta vaan sen ratkaisusta.

– Facebook näyttäisi varmasti erilaiselta, jos se olisi naisten luoma. Se olisi moniulotteisempi.

Naisten käsissä voisi syntyä myös ihan erilaisia, esimerkiksi terveyteen ja vanhuksiin liittyviä nettisovelluksia. Tähän ollaankin jo heräämässä Piilaaksossa, Liukas sanoo.

“Mitä menin sanomaan, että olen lastenkirjailija”

Milla Vahtila / Yle

Palataan vielä Rubyyn. Kirjan taakse kätkeytyy nimittäin menestystarinan lisäksi tarina häpeästä.

Linda Liukas on kipeän tietoinen siitä, mitä hänestä ajatellaan. Että hän on menestyjä, jonkinlainen pirteä yli-ihminen, joka ei pelkää mitään.

Hello Rubyn julkaisu myöhästyi vuodella, koska Liukas ei saanut kirjaa valmiiksi ajoissa. Kirjaa avokätisesti tukeneet joukkorahoittajat alkoivat käydä kuumina. Jotkut heistä eivät peitelleet ärtymystään netissä. Samaan aikaan Liukas komeili Imagen kannessa ja pokkasi lastenkulttuurin valtionpalkinnon. Siis ennen kuin ainuttakaan kirjaa oli julkaistu.

– Mulla oli kauhea imposter-syndrooma, että huijasin kaikkia. Mitä menin sanomaan, että olen lastenkirjailija, vaikka en ole tehnyt ainuttakaan kirjaa.

Tuleva kirjailija päätyi pohjamutiin. Niihin, joita Piilaaksossa opeteltiin välttämään. Miksi juuri hän olisi pystynyt tekemään lastenkirjan koodaamisesta, ilman tietojärjestelmien asiantuntemusta tai varhaiskasvatuksen koulutusta.

Väsymystä suurempi tunne onkin juuri nyt helpotus. Liukas lähtee kotiin kirjamessuilta repussaan Jari Sarasvuon uusi kirja Välähdyksiä pimeästä ja pimeitä välähdyksiä. Sarasvuon tarinasta hän aikoo imeä niksejä tunteiden hallintaan ja epäonnistumisen sietoon.

Rubyn tarina nimittäin jatkuu, ensin mobiilisovelluksena ja sitten uutena lastenkirjana, jonka Liukas on luvannut kirjoittaa jo ensi syksyksi. Siinä Ruby syö pillerin ja tipahtaa tietokoneen sisään tutkimaan, mitä ne ykköset ja nollat oikeasti ovat.

Se ei ole sitä “skaalaavaa liiketoimintaa”, jota startup-piireissä opetettiin tavoittelemaan. Termillä tarkoitetaan sitä, että pienillä resursseilla saadaan aikaan suuri muutos. Vai onko sittenkin?

– Kyllä skaalaavin muutos on se, miten lapset näkevät maailman, Linda Liukas sanoo.