SISÄLTÖ MILJOONALAATIKKO Sekalaista elektroniikkaharrastajan tarvitsemaa tietoa, taulukoita, laskukaavoja, yms. KIRPPIS Elektroniikkaharrastajan kauppapaikka. PIIRROSMERKIT Elektroniikan, sähkötekniikan ja rakenussähköpiirrustusten piirrosmerkkejä. RAKENNUSOHJEET Kytkikset, piirilevykuvat, ja muut rakenteluohjeet pariin elektroniikkaprojektiin. ARTIKKELIT Elektroniikasta ja sähköstä yleensäkin, kirjoittelemiani juttuja, asiasta ja asian vierestä. U.K.K. Usein Kysytyt Kysymykset. KÄRY KÄVI Enemmän tai vähemmän hauskoja tapahtumia elävästä elämästä. SALAISET PAHEET Elektroniikkaharrastajan salaiset paheet... sovellettavissa omalla vastuulla. LINKIT Linkkejä sinne ja tänne. PALAUTE Näihin sivuihin liittyvä palaute, sekä elektroniikkaan liittyvät kysymykset tänne. ETUSIVULLE

Julkaistu: 8.1.2020 Muokattu: KÄRY KÄVI

Tarinoita elävästä elämästä Elektroniikan ja sähkölaitteiden kanssa touhutessa voi tapahtua mitä erilaisimpia, enemmän tai vähemmän hauskoja kommelluksia. Tämä sivu olkoon siis omistettu aktiivisten surffaajien lähettelemille tarinoille ... tarinoille elävästä elämästä. Niin, ja olen sinne sekaan yrittänyt kätkeä joitakin omallekin kohdalle sattuneita tapauksia. Onnistunut uudelleenkäämitys

Kävin 60-luvun alussa 3-vuotisen sähköpuolen amiksen täällä varsinais-suomessa. Sain sähkötyöpajalla viimeisen vuoden syksyllä käämittäväksi suuren tsekkiläisen hitsausgeneraattorin roottoria pyörittävän 3-vaiheisen kenttäkäämityksen, joka oli limittäin käämitty. Eli siis erittäin haastava homma. Työpuolen opettajateknikko tunsi meikän pitkäjänteiseksi tyypiksi, siksi sain tämän työn. Palaneen käämilakan poltin työpajan hitsausmuuntajalla käämi käämiltä. Sitten yhdestä käämistä kierrokset poikki, jolloin sain laskettua kierrosten lukumäärän. Purettua sain myös käämien fyysisen koon mitattua riittävän tarkasti. Sitten vaan säädettävälle kelalle vastaavan kokoisia käämejä kelaamaan saman vahvuisesta käämikuparista. Kuparin määrä oli melkoisen arvokas jo siihen aikaan, että se loi painetta homman onnistumisella. Olin merkannut staattoriin käämien paikat, joten osasin aloittaa limittäin käämityksen oikeasta kohtaa. Tuli ensimmäinen totuuden hetki esille, mahtuuko kierrokset staattori uraan ja puinen uratikku niitten päälle. Hyvin onnistui ja markkinoillekin oli tullut jo nykyinen muuntajakelmu, jota käytin kierrosten eristämiseen. Hyvältä näytti, ja käämitys tuli kuntoon lakkauunia varten. Sitten vaan generaattoriporsaan kasaus, ja kokeilemaan. Mutta mutta, vaikka hyvinkin tarkkaan piirsin paperille käyttökytkimen kytkennät, tuli tenkkapoo eteen. Käynnistettäessä alkuperäisellä tähti-kolmiokytkimellä, paloi 35A pääsulakkeet laakista. Tsekkiläinen kytkin oli sen verran erikoinen insinöörinäyte, ettei siitä suomalainen järki selville päässyt. Siinä todennäköisesti olikin se vika, joka moottorin oli polttanut. No projekti laitettiin sivuun talvella, ja muihin hommiin. Mutta Paimiosta kotoisin oleva opettajateknikko pelasti tilanteen. Keväällä ennen koulun loppua, hän tuli luokseni. Mikset asenna siihen masinaan Strömberin 63 A tähti-kolmiokytkintä, ja kokeile sillä. Sellainen hommattiin, ja onnistuin modaamaan sen alkuperäisen tilalle U V W - Z X Y kytkennällä. Suuri jännityksen hetki, kun väänsin kahvasta. Mikä helpotuksen tunne, kun porsas lähti ujeltaen käyntiin, ja kolmio asentokin ok. Sitten vaan koehitsausta, ja kylläpä oli täydellisellä tasavirralla helppo sillä hitsata. Omistaja sai siitä kuparin hinnalla laadukkaan laitteen loppuiäksi. Suurpainenatrium valaisimen "virittäminen"

Kaveri pyysi kytkemään SpNa-valaisimen. No tottahan toki, 230V piuhat kuristimeen ja siitä lampun kantaan. Töpsli seinään ja asennuskaljan aika. Lamppu ei syttynyt, kuristin vain hurisi. Seuraavana päivänä sitten vikaa etsimään. Kuristimen kotelo auki ja tutkimaan. Tiedossa oli sen verran, että lampun sytyttää luokkaa 4kV pulssi. Mittausvälineitä ko. jännitteelle ei ollut käytössä ja sormin ei viitsinyt kokeilla. Päätin ratkaista asian vaihtamalla sytytinyksikön toisesta valaisimesta. sokeripaloja ruuvatessa ihmettelin 50uF kondensaattorin kytkentää. Kuristimessa josta varaosan otin se oli melko varmasti käämin kanssa rinnan kuten loisteputkissa eikä sarjassa. No eipä siinä, sytytinmoduli kiinni, polttimo kantaan ja töpseli seinään kotelo yhä aukinaisena. Seurauksena työtilan valot vilkkuivat, polttimo välkkyi sekunnin strobona kuin salamavalo ja kipinät löi läpi kaikista sokeripaloista ja johtimista kopan sisällä. Seuraavaksi olisi pitänyt tulla pimeää. Sulake ei lauennut ja lamppu oli syttynyt eikä kipinöintiäkään enää esiintynyt. Korjaus oli periaatteessa onnistunut, mutta arvelin että kaveri ei halunnut ihan näin radikaaleja tuloksia. Tässä vaiheessa piti toistaa koe varmuuden vuoksi (miksi?) Sama lopputulos. Sitten tutkimaan netistä eri kytkennät, joita on muuten kaasunpurkausvaloille ainakin 3kpl erilaisia riippuen sytyttimen toteutustavasta. Konkka sarjassa varaosasytyttimen kanssa nosti sytytyspulssin jännitteen jonnekin yli 10kV lukemiin. Kondensaattori irti ja lamppu syttyi parilla yrityksellä ilman valoshowta. Sama liitinmäärä ja käyttötarkoitus ei tarkoita että komponentit on yhteensopivia. Lampputesti

Koulupoikana 70-luvulla alkoi sähkötekniikka kiinnostaa ja kerran sain käsiini vanhan auton etuvalolampun, sellaisen pyöreän pallon muotoisen hehkulampun. Ajattelin kokeilla miten hyvin se valaisee ja sain taivutettua toista liitintä sivulle siten että pystyin työntämään sen lukulampun kantaan kun olin poistanut siitä sen normaalin hehkulampun. Pidin lamppua toisella kädellä paikoillaan (onneksi lasikuvusta) ja katkaisija päälle toisella kädellä. Puoli sekuntia riitti todistamaan että kyllä 220V AC kirjaimellisesti lyö kirkkaasti laudalta 12V DC -jännitteen ja hehkulanka katosi kaasumuotoon. Oppitunti työturvallisuudesta

Sähkö- tai automaatioasentaja oli menossa tekemään töitä sellutehtaan keittimen, valkaisutornin tai vastaavan korkean paikan yläosaan johon kiipeämismatkaa kertyy muutama kymmentä metriä. Ylös päästyä kiintolenkkiavain lipesi, putosi kiipeämismatkan verran alaspäin ja pamahti metalliselle työtasolle. Viimeiset metrit avain kulki alhaalla työskennelleen hitsarin ohi ja välimatkaa päähän jäi vain jokusen kymmentä senttiä. Hitsari päätti että tuo avain ei enää putoa ja hitsasi sen, kulmia myöden viimeisen päälle huolellisesti, alustaan kiinni. Tämän jälkeen hitsari pakkasi tavaransa, häipyi paikalta ja kun ylhäällä ollut asentaja, kaiken vaivan jälkeen, pääsi alas niin oppitunti työturvallisuudesta oli valmiina. Tiedossa ei ole saiko kyseinen kiintolenkkiavain jäädä niille sijoilleen. "Sissikoje"

Armeijasta jäi mieleen, kun oli koulutus "sissikojeen" käytöstä. Eli kyseessähän on "ladattava", noin 1000v ulos puskeva miinan räjäytys koje. Otin johtimista kiinni ja alikin kanssa vitsailtiin, että painappa nyt siitä laukaisu napista, noh, huono tuuri oli matkassa sillä sattuipa alikin käteen sitten ladattu kampe ja painoikin laukaisu nappulaa.. Vähän tutisutti ja juuri paikalla saapunut luutnantti vain kääntyi ovella ja totesi, että "kyllä se kokelas näköjään tietää mitä tekee". Sähkömiehen hommissa on sitten tullut otettua tärskyjä milloin mistäkin, mutta on sitä nyt tähän mennessä opittu jo varomaankin vähän. Takuun piikkiin

80-luvun alussa ohjelmoin erästä miljoonan markan testeriä. Laite oli toimistopöydän kokoinen. Osa hinnasta johtui lukuisista reedreleitä täynnä olevista isoita piirikorteista. Aina välillä joku rele jäi jumiin. Voittuneet releet haettiin testiohjelmalla joka raksutteli kaikki releet läpi. Viallisesta releestä lähti erilainen ääni. Älykkäänä? ihmisenä ajattelin, että viallisen releen löytää kuuntelemalla. Siis korva lähelle piirilevyä ja kuuntelemaan. Se vain, että käytin metallisankaisia silmälaseja ja kuuntelin vähän liian läheltä... Kuului iso paukku ja näkyi kirkasta valoa kun metallisangat oikosulkivat jotain. (Siihen aikaan elektroniikka ei ollut mitään hituvirtatekniikkaa. Iso laite tarvitsi myös ison virran.) Kun sitten pamauksen jälkeen katsoin ympärilleni muuten nyt pimeää laitetta, näin kuinka viallinen relepiirilevy paloi iloisella liekillä. Yllättävän paljon ihminen jaksaa puhaltaa kun on pakko. Muistan, että jossain vaiheessa tilanne näytti jo toivottamalta, mutta sain liekit sammumaan puhaltamalla. Onneksi oli ilta, joten ei tarvinnut heti selittää mitään kenellekään. Sitten vaan arkana tajoamaan levyä korjaukseen, muistaakseni takuuna. Taisi se takuukorjaus mennä läpikin vaikkei se tainnut ihan takuun piirissä olla. Tee-se-itse tulppasulake?

Tarinani sijoittuu 90-luvun lopulle jolloin olin yläasteella joten jotenkin olin sähköstä perillä. Tieto-taitoa ei voi verrata nykyiseen koska olen sähköasentajana työskennellyt yli 10 vuotta mutta hauska muisto tämäkin: Erään huoneen valaistusryhmä poltti aina sulakkeen kun valot kytki päälle ja tätä varten vuokraisäntä kutsui tutun kylmäkoneasentajan tutkimaan tilannetta. Mitään mittalaitteita ei hänellä ollut vaan hän irroitti valaisimen kerrallaan ja sitten kokeiltiin että palaako nalli. No siinähän ne 10 amppeerin tulppasulakkeet loppui ja vanhempi asentaja neuvoi miten "tulppasulake viritetään uudelleen": puretaan sulake pihdeillä ja asetetaan MKEM-johdosta yksi tai kaksi säiettä tulpan sisälle ja takaisin kasaan... Minä sitten aloin tekemään "uusia" sulakkeita ja yhdellä langalla ne tupsahteli niinkuin oikeat. Muutaman tehtyäni päätin laittaa kolme säiettä, kenellekkään asiasta sanomatta: kestääpähän!!! Tämän jälkeen etsittiinkin varastoista 25 amppeerin sulakkeita koska ko. vaiheen pääsulake paloi ja minun ei enää annettu valmistaa "uusia" sulakkeita . Vika paljastui lopulta yhden valaisimen olevan maissa. Tämä valaisin irroitettiin sähköistä ja sulakkeet kesti ja muut valot syttyi. Tästä kai sain "kipinän" sähköalalle jossa tosiaan olen työskennellyt toistakymmentä vuotta: jokainen päivä opettaa jotain uutta. Resistanssin opiskelua kantapäiden kautta

Jokaiselle maalta kotoisin olevallehan sähköpaimen on varmasti enemmän tai vähemmän miellyttävistä kokemuksista tuttu. Itse tuli mokattua sen kanssa seuraavasti muistaakseni kai ennen kouluikää. Olin havainnut, että hyvin kuivaneella puukepillä oli vaaratonta koskettaa lankaa. Tästä viisaampana (tai ainakin kokemusta rikkaampana) tuli sitten jostain päähänpisto kokeilla samaa saviheinällä. Joten ei kun tämän varreltaan normaalistikin oikein "mehukkaan", ja siis nestepitoisen kasvin oikein rehevä yksilö käteen ja tuumasta toimeen. Kumisaappaina tunnetut alkuperäisen Nokian tuotteethan ovat kyseisessä tilanteessa "out of their league", joten sekunnissa seurannutta "elämystä" voisi kuvailla seuraavasti: Yhdistelmä koko selkärangassa tuntunutta tälliä ja eräänlaisen pienen ilmaan hypähdyksen tunnetta. Lienee tarpeetonta sanoa että oppi meni hyvin perille selkäytimeen, enkä enää koskenut lankaan muulla kuin sillä kuivalla puukepillä. Testaus sormituntumalla

Sähköpaimenet tapasivat olla herkkiä hajoamaan salaman sähköverkkoon aiheuttamien piikkien takia. Käytännössä niissä hajosi lähes aina samat osat, joten tietenkin hajonneita osia alettiin vaihtamaan itsekin, kun paikallisessa sähkölaitekorjaamossa oli näitä laitteita yleensä useampiakin jonossa korjattavana aina ukonilman jälkeen. Näiden testaamiseen oli hankittu myös eräänlainen mittari, jossa oli merkki-LEDit pienessä muovirasiassa, jonka päässä oli lyhyt metalliliuska toisena napana ja toisesta päästä lähti johdin, jonka päässä oli eristetyllä liittimellä vajaa 10 cm metallitikku. Yhden korjauskerran jälkeen alettiin testata toimintaa ja tietenkinhän sitä tuli ensin laitettua tuo johdinpää kiinni sähköpaimenen liitinnapaan. No eihän sitä rasian metalliliuskaa tietenkään kerennyt painaa toiseen napaan kiinni, kun sormissa tuntui pieni tälli kengänpohjien ja liittimen eristeen rajoittaessa iskun tällä kertaa vähemmän epämiellyttävälle tasolle. Sama kävi myös toisenkin kerran kun piti tarkistaa sähköpaimen, jonka merkkivalo oli lakannut toimimasta ukonilman katkaistua sähköt. Mutta nopeamminhan se testaus noin sormituntumalta sujui, kun ei tarvinnut kytätä merkki-LEDin vilahdusta... Sähkömoottorin identiteettikriisi

Erään järjestelmän pienehkö pumppu oli parinkymmenen vuoden jälkeen lakannut toimimasta kunnolla laukaisten myös suojareleen vähän ajan päästä. Resistanssin mittailu ohjausrasian päästä tuotti "hämäriä" lukuja, joten pumpun moottori otettiin irti pumpusta ja sen kytkentärasia avattiin. Mittaustulokset olivat samalla lailla erikoiset yhden vaihekäämin näyttäessä järjellistä lukemaa ja kahden muun vaihdellessa järkevästä järjettömään. Tuossa sitten tuli mieleen katsoa että lähteekö se moottori oikeasti miten liikkeelle. Sulakkeet laitettiin paikalleen ja kontaktori painettiin hetkeksi pohjaan. Samalla hetkellä moottorista alkoi käämien kytkentärasian pohjan raosta näkyä pätkivä liekki ja kuului jatkuva eräänlainen poksahtelulta kuulostava ääni. Eihän tuosta enää sähkömoottoriksi ollut, tiedä sitten olisiko toiminut polttomoottorina. Sytytyskipinähän löytyi ja äänikin oli melkein sopiva. Nollajohto on tärkeä

Korjasin rikkinäistä päätevahvistinta. Sain sen kuntoon ja ruuvasin piirilevyt takaisin paikoilleen. Sen jälkeen kokeilin laitetta uudelleen. Piirilevyä liikutellessa voluumipotikalle menevä nollajohto oli päässyt katkeamaan. Kytkin virrat päälle ja meteliä riitti vaikka voluumipotikka olikin nollassa. Eka päivä ammattikoulussa

Opettajaa ei kuulunut ja luokka istui kiltisti pulpeteissaan. Aika kului eikää opettajaa kuulunut niin meno vähän vapautui. Sähköpuolen luokassa oli kaksi seinän korkuista säätömuuntajaa labroja varten. Muuntajien toisella puolella oli opettajan huone, mistä asiasta meillä ei ollut harmainta aavistustakaan. Asia selvisi myöhemmin. Jo siihen aikaan osasin yhtä ja toista, kuten kytkin ohutta kuparilankaa naparuuvien alle ja sitten lisäsin jännitettä. Muovi langassa suli ja meni mustaksi mössöksi. Ja tämä mössö haisi eikä haju tuntunut lähtevän ollenkaan pois. Opettajan tullessa haju oli tallessa mutta opettaja ei ollut huomaavinaankaan sitä. Varmaan nautti katsellessaan todella syyllisen näköistä oppilasta. Tarinan opetukset: Huolehdi sähkölaitteiden kunnosta ja...

Tapahtui sähköosastolla ammattikoululla 1986 työsalissa. Latasimme konkkia valovirralla eli 230 v työpöydän stotsin eli johdonsuojan suojaamista pistorasialiittimistä. Konkka napsahti mukavasti kun sen latasi 230v ja pisti vasaran vaihe ja nollanapojen väliin eli purkaus osui vasaran päähän ja pamahti makiasti. Pistin sitten konkkaa taas kerran lataukseen vieraassa työpöydässä ja katsoin "romukasan" yli työpisteessä huonosti että stotsi on nollilla ja liittimet jännitteettömiä. Stotsin kahva olikin poikki ja se näytti että se oli nollilla vaikka 230v odotti pistorasiassa ja johdon pätkä oli mukamas nyt turvallista työntää pistorasiaan vaiheeseen. Kun pistin ml-johdon päätä tuohon konkkaan kiinni, niin varmuudeksi hipaisin vielä pistorasiasta sojottavaa vaihejohtoa sormella, ei tapahtunut mitään. Sitten otin kiinni pöydän metallijalasta toisella kädellä ja toisella kädellä työnsin vaihejohtoa paremmin pistorasian sisälle. Tuli kova sähköisku kädestä käteen. Lensin kuulemma pari metriä taaksepäin kypärähyllyn luo ja taju poies. Muistan valtavan kouristuksen tunteen ja kädet kramppasi täydellä voimalla. Pojat kantoi meikäläisen pukuhuoneeseen äkkiä ettei opettaja näe. Keräilin voimia tunnin verran ja lähdin hiljakseen kotiin. Siihen loppu meidän luokalla "pelkällä 230 vac valovirralla leikkiminen ja tunnistimme sähkön hyväksi rengiksi ja huonoksi isännäksi". Vähän ajan päästä opettajalle kerroimme että stotsin voisi vaihtaa ettei tule vaaratilanteita kun sen kahva on poikki, opettaja ilahtui että ovatpa pojat huolellisia, niinpä niin.... Tarkasta harjottelijoiden kytkennät

Nykyisessä työssäni olen tekemisissä litiumuakkujen kanssa. Akkujen oikosulkuvirta on pienen sisäisen resistanssin takia jopa 4000 A. Meillä oli työssä harjoittelija, joka kytki akut eikä sen ihmeemmin tarkastettu kytkentää. Akkujen lataus hoidettiin tasasuuntaajilla, jotka pystyvät tuottamaan jopa 100 A latausvirtaa. Kun systeemi kytkettiin tulille, kuului mieletön pamahdus ja jostakin laitteen takaa tuli valtava savupöllähdys. Syytä ihmetellessämme huomasimme, että akkujen navat olivat nurinpäin, joten vääräpolariteettinen jännite meni suoraan tasurien konkille, jotka siirtyivät savun muodossa maata kiertävälle radalle. Ihme kyllä muuta ei hajonnut kuin kolme tasasuuntaajaa. Palaneen muovin tuoksua

Tämä tapahtui muutama vuosi sitten työmaaruokalassa. Keittin kahvia ja otin keittimen alla olevasta kaapista kahviannospussin ja suodattimen ja kaapissa hieman tuoksui palanut muovi. Asia jäi vaivaamaan koska tiedän että jos savu haisee pitäisi selvittää että miksi. Pomo tulee paikalle ja mainitsen asiasta. Meinaamme antaa asian olla mutta päätän irrottaa keittimen pistokkeen. Se oli hankalassa paikassa ja sokkona en saa sitä irti. Otan patakintaan ihan vaan varmuudenvuoksi ja ähellän ja puhkun ja saan sen piuhan irti lopulta. Pistoke on osittain sulanut. Ilmeisesti vettä on valunut pöydältä johtoa pitkin pistorasiaan ja sulakkeet taisivat olla aika isoja jotenka eivät palaneet. Keittimessä on metallirunko ja toimiva maadotus. No sähkömies vaihtaa uuden pistorasian ja keittimeen uuden johdon. Pomo ei tajunnut asiaa kovin syvällisesti mutta heti tilasi sähkömiehen paikalle. Jännitteinen hyppynaru

Hei! "kivoja" tarinoita. Opettavaista luettavaa on erityisesti nuo 12V akkujen suurien virtojen tapaukset! Sitä niin kovin helposti tuudittautuu turvallisuudentunteeseen kun jännite ei lyö heti kynsille. Minä olen parivuotiaana kuulemma istunut märällä teräksisellä tiskipöydällä ja työntänyt rautanaulan pistorasiaan. En kuulemma päästänyt äännähdystäkään eli sen verran oli Imatran Voima tehnyt vaikutusta. Todisteeksi oli jäänyt rakkulat peukkuun ja etusormeen. En muista tapausta itse suoranaisesti muuta kuin myöhemmästä lapsuudesta, että meillä oli kotona kaikissa tyhjissä pistorasioissa muoviset peitetulpat. 60-luvulla niissä ei ollut näitä nykyaikaisia haittalevyjä. Sitten tapaus, jossa kukaan ei saanut säkäriä: Olin kaverilla kylässä. Hänen äitinsä sattui olemaan yläasteen fysiikan opettaja ja tietenkin hyvin valveutunut sähköturvallisuusasioissa. Hän kysyi, että haluaakos pojat purkaa tutkimusmielessä vanhan kahvinkeittimen ja tokihan me! Kaverin äiti katkaisi virtajohdon saksilla irti siitä keittimen juuresta, iski meille silmää ja sanoi, että ihan vaan varmuuden vuoksi, ettei ole pienintäkään mahdollisuutta mihinkään onnettomuuteen. Kaverilla on kaksi pienempää pikkusisarusta, jotka ottivat tietenkin sen irtonaisen johdon hyppynarukseen. Naperoilta puuttui kuitenkin yksi henkilö, jotta narujen molemmissa päissä olisi pyörittäjä ja yksi voisi hypätä. Luova ratkaisu oli, että johdon toinen pää laitettiin pistorasiaan ja pikkusisko pyöritti toisesta päästä. Taisivat ehtiä leikkiä aika kauan ennenkuin kukaan huomasi. Johdon eristeet oli kuitenkin venyneet leikissä sen verran, että kuparit ei suoranaisesti törröttäneet johdon päästä, joten mitään järkytystä suurempaa vahinkoa ei päässyt tapahtumaan. Muistiin jäi kuitenkin se hieman hymyilyttänyt "ylivarovaisuus" joka ei ollut siltikään tarpeeksi. Lyyttiä kerrakseen!

Olen ammatiltani peruskoulun teknisen työn opettaja. Luokkatilani käsittää 9 huonetta. -90 luvulla oppilaiden myöhästely alkoi lisääntyä ja samalla myös häiriköiden määrä. Jos käytävän oven lukitsi hieman tunnin alkamisen jälkeen, sai olla jatkuvasti ramppaamassa ovea avaamaan. Jos oven jätti auki, tunki luokaan taas ylimääräisiä oppilaita oppituntia häiritsemään. Keksin asentaa käytävän oveen sähkölukon (24VDC), johon rakensin kaukosäädöllä toimivan ohjausyksikön (12VDC). Koska yksikkö oli suhteellisen yksinkertainen, en vaivautunut tekemään laitteelle piirilevyä, vaan liimasin osat kuumaliimalla kovalevyn palalle ja johdotin sitten viritelmän. Testausvaiheessa kytkin yksikön säädettävään virtalähteeseen. En ollut ymmärtänyt laittaa virtalähdettä näyttämään virtaa. Kun kytkin virran päälle, ei laitteen rele suostunut kytkeytymään päälle. Vähän aikaa pähkäiltyäni huomasin, että virtalähteen volttimittari näytti nollaa. Ehdin ajatella, "että onpa kukka juttu", kun pamahti. Korvat löivät lukkoon ja en pystynyt näkemään mitään. Onneksi havaitsin hetken päästä, että näkemättömyys johtui silmälaseille roiskahtaneesta ELKO:n nesteestä. Olin sijoittanut 10 000µF:n ELKOn vahingossa väärinpäin. Lyytti oli lentänyt n. 15m luokkahuoneen poikki ja vääntänyt seinään kiinnitetyn liikkeenilmaisimen solmuun. Oli melkoinen tuuri, ettei lyytti osunut minua kasvoihin! Siinä tapauksessa olisin tuskin kirjoittamasta tätä muisteloa! Korjasin laitteen ja sain ovenavausjärjestelmän toimimaan. Lasisen oven takaa on helppo tarkistaa onko sisäänpyrkijällä tilaan asiaa. Virran rajoituksen käyttäminen laitteen testauksessa on sittemmin tullut tavaksi. Vaarallinen kännykkä

Elettiin 90-luvun alkuvuosia, matkapuhelin,- siis sellainen vyöllä pidettävä 3kg painava halko oli harvinainen. Sain silloiselta työnantajaltani tällaisen kapineen, puhelin oli käytössäni tasan ensimmäistä päivää kun meinasin päästä hengestäni. Korjasin kolmivaiheliitäntäistä kahvinkeitintä asiakkaan luona. Olin saanut vaihdettua viallisen vesiventtiilin ja testasin keittimen vedenottoa, laitteen kuoret auki ja keitin vettä verkostosta ottaen. No, juuripa sillä hetkellä tämä kännykän esi-isä pärähti soimaan. Pomo soittaa; minä täpinöissäni vastaamaan ja keskittyminen herpaantui totaalisesti. Kädessäni oli kostea wettex-luutu jolla ajatuksissani tuputtelin vesiventtiilin kartioliittimiä samalla kuin puhuin puhelimeen. Mikä lie oikosulku päähäni tuli, hoksasin että laitteen boilerin ( vastukset boilerin alaosassa) vastusten apico-liittimissä oli muutama vesipisara. Luutu sitten vastuksen liitäntöihin, juu lensi kipinää ja kämmen savusi. Puhelu katkesi myös. Sahausasema

Vaikka ei käry käynytkään, on tapaus jäänyt vuosikymmenien jälkeenkiin mieleeni - palautui muuten tuosta koulun kellot -jutusta. Olin tehnyt Helsinkiin telakalle sahausasemaan mittausautomatiikan, jossa sahattiin määrämittoihin terästä. Siinä käytettiin Sonyn magneettiseen menetelmään perustuvaan mittausta, jolla päästiin 0,05 mm tarkkuuteen. Tietysti käyttöönotossa oli omat ongelmansa, mutta lopuksi se saatiin toimimaan luotettavasti ja otettiin käyttöön. Pieni epävarmuuden tunne silti jäi noiden alkuvaikeuksien takia. Eipä sitten kovin suuri yllätys ollutkaan, kun eräänä päivänä soitettiin, että tuo mittauslaite on pimennyt ja hommat seisoo. Asuin Pohjanmaalla, joten siinä meni puoli päivää ajellessa Helsinkiin kuumeisesti miettien, mitähän siellä voisi olla ja saankohan sitä kuntoon. Perillä totesin, että aivan oikein, mykkä oli koko mittari. Avasin ohjauspulpetin oven ja huomasin, että kas, pistotulppa oli irroitettu. Panin tulpan paikoilleen ja kaikki lähti toimimaan. Selvisi, että joku oli tarvinnut porakoneeseen virtaa ja kun ei muualta ollut löytänyt pistorasiaa, oli nypännyt tuosta pistokkeen irti ja unohtanut laittaa sitten takaisin, kun ei enää tarvinnut porata. Ja taas sitä kului rattoisasti toinenkin puoli päivästä kotiin ajellessa. Koko reissu kesti jotain 11 tuntia ja ainut työ oli pistotulpan paikoilleen laitto "Kysyvä ei kaapelia katko" tai "Katkova ei kaapelia kysele"

Olin opiskeluaikana kesätöissä sähköyhtiöllä. Teimme maakaapelitöitä matkahuollon lähellä. Piti katkaista käytöstä poistettu voimakaapeli. Kaivoimme kaapelin näkyviin tai niitä oli parikin näkyvissä. Työnjohtaja jahkaili, että kumpikos niistä nyt sitten onkaan se käyttämätön. Sitten hän päätyi siihen paksumpaan. Otin rautasahan ja olin valmiina. Vielä katsoin työnjohtajaa, joka nyökkäsi ja sanoi: antaa mennä vaan. No, ei siinä mitään kipinöintiä eikä savua toki tullut. Vaan kun sahailin viimeisiä säikeitä, tultiin matkahuollosta sanomaan, että puhelimet äsken vähän kilahteli eikä nyt puhelimet toimi enää ollenkaan..... Myöhemmin puhelinlaitoksen korjausmiehet sitten kovasti kiittelivät meitä. Katkaistuja pareja oli about miljoona ;-( Tehokkaampi lamppu yövaloon

Joo, olisinko ollut 10v vanha kun ulkona rymytessäni löysin kaatuneen lyhtypylvään, josta kupukin oli jo hieman raollaan. Polttimon irti kierrettyäni totesin sen olevan E27-kannalla ja selkeästi tehokaamman näköinen kuin sen aikainen yövaloni. Juoksin lamppu kourassa kotiin kaverini kanssa minkä kerkisin ja ruuvasin sen yölamppuuni. Katselin lamppua suu mesingillä noin 30cm päästä ja kaverini kytki virran päälle jolloin "ZAP". Sulakkeen vaihdollahan tuosta selvittiin mutta loppupäivän molemilla loimotti silmissä hyvin selkeä kuva siitä miltä elohopeapurkauslamppu näyttää ilman virranrajoituspiiriä välähdyshetkellä, ja se jaksoi naurattaa. Siivooja sähkötiloissa

Sähkömies meni tehtaalla sähkötilan ohi jonka ovi oli auki. Ohimentyään hetken päästä sähkäri mietti: "hetkinen, siellä oli ovi auki, siivooja sisällä, hetkonen.." Sähkömies meni ovelle: siivooja oli pyyhkimässä tikkailla pölyjä korkealla olevien eristämättömien, ilmeisesti suurjännite, kiskojen päältä. Siivoojan pelasti se että seisokin takia kiskot olivat kylmänä. Tapauksen jälkeen siivoojilta otettiin sähkötilojen avaimet pois tai sähkötilat sarjoitettiin uudelleen ja avaimet annettiin siivoojista vain niille jotka kävivät asianmukaisen koulutuksen. "mitäs meidän pommimies?"

Sähköyhtiön 20kV kytkinlaitos piti saada jännitteettömäksi huoltoa varten. Kaksi asentajaa oli paikanpäällä tekemässä ohjauksia kun toinen heistä veti vahingossa viereisen kennon erottimen auki. Erottimen takana ollut lähtö oli täysillä kuormilla jolloin tietenkin tuli valokaari. Erottimet eivät olleet mallia joka sietäisi kuormattuna avaamista mutta laitos oli kuitenkin periaatteessa paineen- ja valokaaren kestävästi koteloitu. Mutta valokaari tuli kuitenkin kennon kanteen, hyppäsi seinän läpi käytävän toisella puolella olevan kennon kanteen, meni pari-kolmekymmentä senttiä ja hyppäsi käytävän poikki takaisin kennoon. Koko kytkemö, joka oli tehdasvalmisteinen paketti, meni korjaukseen. Paineenpurkausluukut lensivät ulos ja yleensäkin paikat hajosivat perusteellisesti. Onneksi fyysisiä henkilövahinkoja ei tiettävästi käynyt. Seurasi parin viikon remontti jota tehtiin niin paljon kuin miehistä virtaa lähti. Sähkönsyöttö ei jäänyt pysyvästi pois mutta varasyöttöjen takia sähkön laatu ei ollut paras mahdollinen. Parin viikon päästä kytkemö oli kunnossa ja sähköjä alettiin palauttaa. Sama parivaljakko oli kytkemössä ja sama asentaja erottimen kahvan varressa.

- Onkohan tää nyt oikee kahva?

- On se.

- Onko?

- On se, käännä vaan.

- Onks varmasti?

Dialogia jatkui kunnes toinen kyllästyi ja sanoi että nyt jumalauta väännät sitä kahvaa. Kahva oli kyllä oikea. Mutta korjaustöiden aikana kukaan ei ollut huomannut että kiskojen väliin oli jäänyt L:n-muotoinen kulmapala. Oikosulku, ei henkilövahinkoja mutta taas parin viikon remontti. Tämän jälkeen homma saatiin sitten lopulta kuntoon. Seuraavissa yhtiön pikkujouluissa asentajaa vastapäätä istunut henkilö kysyi melko alussa: "mitäs meidän pommimies?" Neljä-viisi tyyppiä sai pitää täysillä kiinni ettei asentaja hyökännyt pöydän yli toisen kimppuun. Orava

Eräälle entiselle opettajalleni nuoruudessaan tapahtunut vahinko. Tarina alkaa erään metsäteollisuuslaitoksen kytkinlaitokselta: Sähkömiehet olivat havainneet että ritilälattian alla juoksentelee orava suurjännitekiskojen lähellä. Oravahan piti saada sieltä ennen oikosulkua pois. Sähkömiehet päättivät käyttää puista harjanvartta ja sohia sillä oravaa. Samaan aikaan voimalalla:

Opettajani oli höyryturbiinin kyljessä. He olivat työkaverinsa kanssa asentaneet jonkun paine- tai paine-erolähettimen paikalleen. Kaveri oli valvomossa katsomassa mittareita ja opasti silloisen radiokaluston avulla opettajaani kuinka kalibrointiruuveja käännellään. Kytkinlaitoksella:

Sähkömiehet sohivat kunnes orava hyppäsi kahden kiskon väliin ja aiheutti tietenkin oikosulun. Turbiinin kyljessä ja vähän muuallakin: Kaverin neuvo radion kautta: "Käännä vielä vähän." Opettajani käänsi. Kuului helvetinmoinen pamaus, valot menivät ympäriltä, meteli oli tietenkin asiaan kuuluva ja opettajani lähti juoksemaan valtavaa vauhtia pihalle ja kohti laitoksen vierellä olevaa mäkeä. Pamaus aiheutui, paitsi ehkä venttiilien nopeasta toiminnasta ja niistä seuranneista nopeista virtausten ja paineiden vaihteluista, myös siitä että ainakaan osassa höyryn ulospuhalluksista ei tuolloin ollut äänenvaimentimia jolloin voimalan alastulo kuului todella laajalla alueella. Opettajani katsoi mäeltä kuinka koko tehdasalue oli pimeänä, hämärtyvässä illassa höyrysuihkut kertoivat että voimantuotanto oli seis ja kattilat puhaltelivat jälkilämpöjä ulos. Opettajani ajatteli että nyt tuli lopputili. Oli lähtemässä kävelemään kohti kotia kunnes kaveri sai huhuiltua radiolla ja puhuttua järkeä päähän että tulisi valvomoon. Valvomossa sitten suljettujen paineenkestävien ovien takana tuli tieto mitä sähkömiehille oli käynyt ja iso kivi tipahti sydämeltä.. Koulun kellot ... Amitsu, tee se itse, versio

Oltiin amitsussa kolmannella luokalla ja opiskelu oli työpainotteista. Teoriapäivinä ei aina oikein jaksanut ja siksi kuljettiin välitunneille omaan tahtiin. Se ei sopinut koulun rehtorille joka oli ottanut miedät silmätikuiksi. Se kävi huutamassa miedän opettajille että: "Välitunneille mennään silloin kun kellot soi. Ja välitunneilta tullaan kun kellot soi". Opettaja oli reilu meitä kohtaan ja mietittiin että: "Hyvä on, itseppä sanoit". Ei muuta kuin teorialuokan summerista kuoret pois ja muutama mittari siihen kiinni. Kun ensimmäisen kerran summeri soi, päämittaaja huusi: "220v vaihtojänitettä". Opettaja ei ymmärtänyt mistä oli kyse mutta me huokaistiin helpotuksesta. Sitten pätkä MMJ:tä, 7-kytkin ja pistotulppa. Vasara ja naulakiinnikkeitä sekä yhden välitunninuurastus. Ja vóila, rehtorin painajainen oli valmis. Idea kytkännässä oli siinä, että 7-kytkin oikosulki virtapiirin toisessa asennossa, jolloin koulun kellosta lensi sulake. Ja toisessa asennossa saatiin koko koulun summerit soimaan. Niimpä sitten aloitettiin oppituntien pituuksien muutokset. Ja kuinka hienolta tuntuikaan kun koko koulu oli pihalla sekunneissa summerin jälkeen. Rehtori hyppi raivosta ja IBM:n asentajat etsivät elektroniikan oppilaiden kanssa kaksi viikkoa ongelmaa. He ihmettelivät että mistä voi tulla ohjaus summereihin vaikka keskuskellosta on sulake pois. Kun opettaja sitten vihdosta viimein keksi mistä oli kyse niin se otti tukevan otteen MMJ:n päästä ja veti kerran niin että kiinnikkeet lenteli. Mutta ei käryttänyt meitä. Ja rauha palasi rehtorillekkin, kun keskuskello rupesi itsestään toimimaan. Kertakäyttökamera

Joskus 15 vuotiaana päätin purkaa kertakäyttökameran jonka olin turhakkeena voittanut arpajaisista. Pian kädessäni oli enää piirilevy kameran sisuksista jossa oli koko kameran vähäinen elektroniikka. Nappia pohjassa pitämällä kamera latasi salaman ja kaksi metallikosketinta yhteen painamalla saatiin väläys aikaiseksi. Tätä leikkiä kerkesin pelaamaan muutaman salaman verran. Kai se oli neljäs kerta kun laukaisin salaman, sormeni päätyikin koskettimien väliin niitä painaessani. Voin sanoa että kipu oli kova. Kamera oli kouristelevissa käsissä kaiketi pari sekuntia (mikä tuntui huomattavasti pitemmältä ajalta). Saattaa vaan kuvitella omaa ilmettä sillä hetkellä. Lopulta kamera lensi pelkkien sormien voimalla toiselle puolelle huonetta päin seinää. Jälkeeenpäin eräältä sähkömieheltä opin että salamaa varten kamerassa kapasitaattori johon jännitettä voi kerääntyä tuhansia voltteja. Valokaaritapaturma

Elettiin 70-lukua. Olin nuorempana asentajana sähköasennusliikkeessä, Koulutukseni oli instrumenttipuolelta, joten uusia asioita tuli päivittäin, mutta viitisentoista vuotta nissä hommissa vierähti. En muista enää, mitä työtilauksessa luki. Sahalle mentiin, joka oli seisoksissa. Työhön liittyen piti irroittaa ja laittaa takaisin kahvasulakkeet, joiden kautta kulki koko sahan kunnioitettava virtamäärä. Jotain meni vikaan yhtä sulaketta asianmukaisella työkalulla paikalleen laittaessa.Muistelen, että sulakkeet oli asennettu ahtaasti, eikä niissä ollut mitään eristelevyjä estämässä tahatonta oikosulkua. Ronkeloin ajattelemattomana sulaketta ruuvimenssellillä syvemmälle. Yhtäkkiä valtavan kirkas valokaari sokaisi minut ja kuuma aalto pelmahti kasvoille. Tolppamuuntajasta meni sulake, jonka kaveri sai vaihdettua keploteltuaan kotelon oven auki. Eihän tässä mitään, ajattelin, kun ajeltiin kaverin kanssa Volvo PV:llä kaupunkiin päivän päätteeksi. Kulmakarvat ja parta kärähtivät ynnä kasvot ovat palaneet kuin aurinkoa liiaksi ottaessa, totesin auton peruutuspeilistä. Illalla alkoi silmät muurautua umpeen. Valoa ei kärsinyt yhtään. Ensiapuun puolisokeana pari kilometriä. Päivystävä lääkäri tipotteli silmiä ja antoi lopuksi neuvon: Muistakaa tästä lähtien sitten hitsatessa käyttää hitsausmaskia. Aamulla ilmoitin itseni sairaaksi. Seuraavana päivänä sokeus hellitti, mutta kunnioitus sähkön voimavaikutuksia kohtaan lisääntyi. Ei jännite vaarallista,vaan virta

Olin nuorena asentajana laittamassa kuorma-autoon akkuja. Laitoin tietenkin maajohdon ensiksi kiinni sen kummemmin ajattelematta. Akkukotelo oli sen verran hankalassa paikassa ettei virtajohdon ruuvia saanut kunnolla kiristettyä oikealla kädellä. Avain vasempaan käteen ja kiristämään. Seurasi jysähdys ja valoilmiö. Leveä sormus oli samanaikaisesti koskettanut avainta ja auton runkoa. Tuloksena pari korkitonta akkua ja sormuksen jäänteet sitten leikkailtiin irti sormesta ensiavussa. 17000 markan mittalaite

Olin 80 luvun lopussa sähköpuolella amitsussa.Pääsääntöisesti mittarit ym.olivat vanhempia analogisia,tosin laatukamaa.Sitten eräänä päivänä opettaja kantoi valkoisen verkkovirta käyttöisen analysaattorin ,missä oli kiinteät mittapäät ja hieno diginäyttö,labran pöydälle.Laite oli komponentin tunnistava mittari;ts.valitsi itse alueen ja suureen.Hetihän sitä kokeilemaan,ja hämmästelemään miten se tunnisti kelat ja konkat ja vastukset.Opettaja vannotti,että laite maksoi 17000 mk(siihen aikaan aika kasa rahaa)joten laite piti viedä varastoon lainakirjan taakse.Opettajan lähdettyä vielä oppilaat tungeksivat laitteen ympärillä,antaen mitä ihmeellisempiä komponentteja testiin.Yksi kaverini päätti katsoa,kuinka pienen resistanssin laite pystyisi mittaamaan,ja asetti naulan hahloihin.Laite muistutti isoa pöytälaskinta,ja hahlot olivat kuin pyykkipojat pystyssä koneen jähdytys aukkojen yläpuolella.Ette varmaan arvaa mihin naula putosi hahloista,kun kaverini oli ottamassa sitä pois...

Sauhuthan sieltä nousi ja laite pimeni.

Kesti tosi kauan ennenkuin mitään uutta hankittiin labraan. Tarinoita insinööriuran alkuvaiheilta

Insinööriurani alkoi n. nelivuotiaana kun tein veljeni avustuksella näppärän laitteen, jolla oli tarkoitus kääntää sähköntulosuunta pistorasian suuntaan. Tarvikkeina olivat johto-ohjattavan leikkiauton kaukosäädin kahden riittävän pitkän ruuvin kera. Veljeni oli valmiina vaihtamaan ohjaimella sähkön suunnan kun minä toimin suorittavana osapuolena. Ohjaimen johdot ruuveihin, ruuvit molempiin käsiin ja pistorasiaan. Ei toiminut aivan odotetulla tavalla. Vaikka olinkin varsin nuori, muistan sen kuin eilisen päivän vaikka siitä on jo 23 vuotta. Ei kuitenkaan käynyt kuinkaan, eikä ole kerrottu kenelläkään vieläkään. Käytin myös samoihin aikoihin isoja auton akkuja hitsauslaitteistonani, kauhistelen asiaa vieläkin. Amitsuhäröilyä ... taas

Amiksen sähkölinjan 3. luokan harjoituksiin kuului tasavirtageneraattorin mittaamista. Kohtalaisen kokoinen moottori pyörittää generaattoria testipenkissä. Virtoja ja jännitteitä mitataan. Testin siinä vaiheessa kun pyörimisnopeus ja teho on suurimmillaan, joku "vahingossa" irroittaa magnetoinnin johdon. Kuuluu tietysti kamala pamaus ja tulta ja savua. Virtapiirissä olevan yleismittarin taulu on muuttunut mustaksi, koko generaattorin energia on kohdistunut tähän mittariin. Mittarin sisällä olevan sulakkeen virrankatkaisukyky on ylitetty roimasti. Tämä tapahtui (kauan sitten) toissavuoden ja edellisvuoden 3. luokalla, siis kaksi mittarin tuhoa "vahingossa" Kun meidän luokan vuoro tuli opettaja tiesi jo mitä tuleman pitää ja näytti mustuneita mittarin raatoja. Tällejä uran varrelta

Pääasiassa autosta noita tällejä tullut otettua. Joskus penskana tosin kuulemma tunkenu nauloja pistorasioihin. En kyllä muista mitään. Ekan muistamani tällin sain ollessani silloin jotain 8v vanha. puutarhajyrsintä ihmetellessäni. Tai siis sen käynnistymättömyyttä. Olin tekniikkaan perehtynyt jo sen verran että sytytystulpan pitäisi antaa kipinä. Näppäränä poikana tulppa irti ja johto kiinni ja nykäsy narusta. NAPSNAPSNAPS. Ei sitten tullut mieleen että siitä tulpanjohdosta ei kannata pitää kiinni. Toisen kerran säikähdin kunnolla vaikken tälliä saanutkaan niin isä oli laittanut vanhaan patteriratioon johdot ulos muuntajakäyttöä varten. No kattelin että noihan sopeis just partakoneen johtoon sisälle. Ei muuta kun johdot kiinni ja sitten tökkeli seinään -PUM- Ja sitten haisi ohmi kertaa käämi. Onneksi oli pikkusen sentään järkeä päässä että laitoin tökkelin seinään viimeisenä etten saanut tälliä. Sitten menikin vuosia näistä oppineena. Autossa piti sitten säätää sytytystä ja kosketuskulma-anturin johdon päätin laittaa sitten puolaan koneen käydessä. No, semmonen pikkujuttu pääsi unohtumaan että puolassa nousee itseinduktion avulla jo ensiöjännite 200V-300V. Uudet tanssiaskeleet tuli taas opeteltua. Pokkarikameran salaman konkasta tullut muutama isku saatua myös. Potkii aika vihaseen sekin. Ristikytkimen asentelua

Tapahtuipa itselleni viime vuonna joulukuun puolivälissä, kun ammattikoulun elektroniikka-asentajan kurssilla oli sähköasennustöitä. Olin viime yönä nukkunut huonosti ja olin väsynyt. Siinä sitten tappelin kuivan tilan ristikytkimen asennuksen kanssa, joka ei oikein halunnut tehdä yhteistyötä. No, korjasinpa kokeilun jälkeen vielä sitä asennusta ja, *tzat*, pieni näpäytys tuntui. Siinä sitten kirosin ja ihmettelin mitä tapahtui, kun sitten huomasin että olin unohtanut virran päälle. 220V olisi pitänyt mennä läpi, mutta eipä tuntunut sen kummemmalta kuin sähköpaimenesta saatu sähköisku. (Olisikohan nahkani pelastanut se että etusormi osui maadoitukseen? Ei sitä tiedä.) Eräs opettaja sitten juuri sattui tulemaan kopista ulos ja kyseli sitten mitä tapahtui. Kaikki luokkatoverit sitten tulivat ja katsoivat sekä kyselivät mitä tapahtui ja olenko kunnossa. Asennuksen kanssa tappelu jatkui pian ja saipa sen lopulta korjattua oikein toimimaan. Nyt tapahtuneelle vain nauretaan, mutta kyllä silloin luokkatoverit olivat huolissaan. Porakoneen pyörimisnopeuden säätö

Joskus kauan sitten n.10V ikäisenä löysin ikivanhan Black & Decker porakoneen. Ihan toimiva peli, mutta siinä ei ollut minkäänlaista nopeuden säätöä ja siksi kone huuti aina täysillä kun sitä käytti. Jotenkin sitä piti saada hiljennettyä pienemmille kierroksille. Kotelo auki ja tarkempaa tutkimusta. Irrotin johdonpätkien varassa olleen häiriönpoistokondensaattorin ja laitoin tilalle sattumanvaraisesti valitun vastuksen. Mitään mittaria ei ollut, enkä olisi sellaista osannut käyttääkkään, joten valinta tapahtui sen perusteella, missä vastuksessa sattui olemaan kivoimman väriset värirenkaat. Koekäytön perusteella ei ollut tapahtunut mitään havaittavaa muutosta. Homma uusiksi ja tällä kertaa vastuksen tilalle jotain rautalankaa. Sen verran kuitenkin ymmärsin, että liian paksu lanka johtaisi oikosulkuun, joten ohutta sen piti olla. Valitsin mielestäni ohutta n. 0.5-1.0mm lankaa, asennus ja kokeilu. *Kops* kuului sulaketaulusta kun varoke poksahti samalla hetkellä kun painoin käynnistyskytkintä. Vähin äänin kokosin vehkeet ja piilotin poran kaapin perälle. Siellä se sai ollakin pidemmän aikaa ennen seuraavia kokeiluja. Nykyään osaisin jo rakentaa asianmukaisen triacci- tai tyristorisäätimen yleisvirtamoottorille. Tapa tämäkin ... vaalia suhdetta

Opiskeluaikoina joskus 80-luvulla minulla oli analoginen yleismittari. No oltiin sitten kerran meillä tyttöystävän kanssa ja päätin sitten kokeilla tyttöystävän huumorintajua. Pöydällä lojui pieni verkkomuuntaja ja sanoin tarvitsevani apua muuntajan mittaamiseen. Pyysin tyttöystävääni ottamaan molemmin käsin kiinni muuntajan piuhoista eli piuha / käsi. No minä laitoin mittarin ohmi-asentoon ja mittasin muuntajan ohmit varoen koskettamasta paljaita piuhoja. Kun irrotin mittapiuhat niin sehän kehitti pikku tärskyt. Suhde oli koetuksella jonkin aikaa mutta tyttöystävästä tuli sitten ex-tyttöystävä eli ollaan nyt naimisissa. En ole sen tapauksen jälkeen saanut vaimoa mukaan mihinkään mittauksiin. Sattuipa amiksessa 80-luvun lopulla

Aikoinaan oli ammatikoulun sähköpuolen ensimmäisenä vuonna tapana tehdä joku yksinkertainen elektroniikkakytkentä ja sille piirilevy. Piirilevyt tehtiin tuohon aikaan vielä teippaamaalla johdotukset teräsvillalla puhdistetulle piirilevyaihiolle ennen syövytystä. Kun piirilevy oli saatu teipattua ja hukutettua ferrikloridiin, niin sitten olikin parikymmentä minuuttia luppoaikaa kun ylimääräiset kuparit syöpyivät pois. Pari jannua keksikin oivaa ajanvietettä. He ottivat kokonaisesta teräsvillakerästä palasen ja syöttivät työpöydän kiinteästä teholähteestä virtaa teräsvillan läpi. Lopputulos oli iloinen kipinäsade kun teräsvilla lämpeni virran vaikutuksesta ja syttyi tuleen. Muutaman palasen jälkeen pojat saivat kuningasidean. Miksi repiä terväsvillasta palasia kun kerän päästä sitä voi poltella samalla tavalla? Hyvä idea, mutta yksi pikkujuttu unohtui. Kun teräsvilla syttyy, sen palaminen ei lopu itsekseen, vaan reaktio kiihtyy ts. palaminen karkaa käsistä. Tämä tuli todistettua kun mittajohdot koskettivat teräsvillakerän päätä, jolloin kuului räts ja muutaman millisekunnin kuluttua kilon teräsvillakerä leijaili hiljalleen tomuna työsalin katosta alaspäin... Myös opettajien kopissa oli havahduttu yllättävään teräsvillasateeseen. Sähköosaston johtajaopettaja oli huomannut tapahtuman ja tuli kertomaan meille vähemmän hienotunteisesti mitä työsalissa oli tarkoitus tehdä ja mitä ei. Seurauksena oli työsalin siivous ja se, että teräsvillaa sai vain pienen palasen kerrallaan. Metallityön luokassa yläasteella tapahtunutta

Yläasteaikoina käsityöntunneilla sain oikein kunnon tällin smirkelistä. Laite oli sijoitettu käsityönluokassa hämärähköön paikkaan, joten työvalaistus oli huono. Huomasin, että laitteeseen oli kiinnitetty oma työskentelyvalo, jonka päätin laittaa päälle. Valo oli sellainen vanhanaikainen peltivarjostimella varustettu, parin saranoidun neliöputken varassa liikkuva malli ja sen keinumallinen virtakatkaisin oli ylhäällä varjostimen päällä, josta myös johdot menivät katkaisimelle. Joku oli kuitenkin päättänyt ottaa katkaisijan ympärillä olleen suojalevyn pois, jolloin paljaat vaihe ja nolla törröttivät katkaisimen vieressä. Sokkona katkaisijaa päälle kopeloitaessa tietysti sormet osuivat piuhoihin, samalla kun toinen käsi piteli metallista työstettävää kappaletta sitä hyllyä vasten, joka oli hiomalaikan vieressä ;) ZAT!!!! Aika korkealle kuulemma pomppasin ja kovasti kirosin jälkeenpäin, kun tajusin, mitä oli tapahtunut ja ennen kaikkea miksi... pari tuntia kipristeli ja särki käsiä, mutta ainekset olisivat olleet pahempaankin turmaan. Opetus: Myös kalliit laitteet on ihmisten tekemiä!

Firmamme osti uuden erittäin kalliin (500keur)sairaalalaitteen ja laitteen edustaja tuli viikoksi mukaan varmistamaan että kaikki sujuu. muutama päivä meni hyvin mutta sitten yhtenä päivänä koko värkki oli mykkä. Tarkistin vikavirtasuojan, verkkojohdon, verkkosulakkeen ja laitteen virtalähteen sulakkeet. Kaikki ok ja laite mykkänä. Raavimme päitämme, tutkimme ja mittailimme ihmeissämme. Lopulta aloimme tarkistaa emolevyä ja sen liitäntöjä koska se ohjasi myös virtalähdettä. Lopulta se otettiin (yö myöhään) irti ja kappas sen alla suljetussa kotelossa oli irtoruuvi ;-) Pisteet kuitenkin Sveitsiläiselle insinööritaidonnäytteelle että ruuvin poiston jälkeen laite toimi jälleen ok. Legenda Alajärveltä

Legenda kertoo että Alajärven muuntoasemalla oli 1970-luvulla unohdettu laittaa riviliittimeen yksi johto kiinni. Seurauksena oli laukaisutoiminnon toimimattomuus ja 400kV:n muuntajan tuhoutuminen. Vastaavia, suojausvikojen aiheuttamia isoja muuntajapaloja, saattuu maailmalla aina silloin tällöin. Vaikeasti paikannettava vika

Suurjännitegeneraattorin kanssa oli ongelma. Laite sanoi sopimuksensa irti työmaalla. Laite tuotiin pajalle vian tutkimista varten. Mutta kuinka ollakaan, laite alkoi toimia täysin moitteettomasti. No, ei muuta kuin uudestaan työmaalle. Piuhat kiinni puistomuuntamon 20kV:n kennoon ja viallista kaapelia "ampumaan". Mutta juuri kun kaikki oli valmista, niin laite sanoi taas sopimuksen irti. No, laite pajalle. Ja mitään häiriötähän ei tietenkään löytynyt. Kolmannen kerran jälkeen täysin ehjännäköistä vehjettä tutkittiin urakalla ja sieltä löydettiin yksi löysä liitos. Liitos oli kuitenkin iskenyt kipinöitä niin siististi, ettei sitä todellakaan mitenkään erityisen helposti nähnyt. Oikosulku voi aiheuttaa kuulovaurion

Asentajat olivat kaupunkialueella kytkemässä uutta johtoa jakokaappiin kiinni. Eräästä jonovarokekytkimestä oli liitinkotelon kansi pullistunut ulospäin. Asentaja alkoi työntää kantta uudelleen paikalleen, jolloin ykkös- ja kolmosvaiheen piuhat osuivat yhteen. Seurauksena oli jumalaton pamaus ja sähkökatko lähialueella. Vaikka pamaus muistuttikikin lähinnä aseen laukaisua korvanjuuressa, selvittiin siitä pelkällä toisen asentajan kuulotarkastuksessa käynnillä. Kaappia jouduttiin kuitenkin korjailemaan ennen sähkönjakelun normalisoitumista. Viimeinen ja pahin vaihtoehto

Erään verkkoyhtiön asentaja oli tekemässä töitä 20kV:n linjassa. Linja oli erottimella asianmukaisesti erotettu verkosta. Työmaadoitukset oli linjan alkupäässä kiinni. Juuri työkohteen vierestä maadoitus puuttui ja koska linja kulki jonkinmatkaa 110kV:n linjan vieressä, oli tällä suuremmalla linjalla sähköistä vaikutusta tähän pienempään linjaan. Asentajan kaula sattui osumaan maadoitettuun orteen hänen pitäessä kiinni yhdestä vaihejohtimesta. Lopulta hän sai kyllä riuhtaistua itsensä irti, mutta kiinniolemisen ja tärisemisen aikana oli kuulemma kerennyt käymään mielessä jo se viimeinen ja pahin vaihtoehto... Paloilmoitinjärjestelmän testausta

Joissakin työpaikoissa sähköasentaja voi päästä/joutua myös automaattisen paloilmoittimen hoitajaksi. Kyseiset järjestelmäthän tulee määräysten mukaan koesoittaa kerran kuukaudessa. Näistä koesoitoista ei työpaikalla "suosion" saamiseksi / nopeiden potkujen varmistamiseksi kannata missään tapauksessa ilmoittaa etukäteen. Erään kerran harjoittelussa ollessani esimiehenäni ollut sähkömies ei muistanut ilmoittaa tulevasta testistä. Olin kuulemma ollut aika näkemisen arvoinen tapaus juostessani melkein p****t housussa kohti uloskäyntiä. Lopulta rappusia alastullut automaatioasentaja kertoi suorittavansa testiä ja ihmetteli syntynyttä tietokatkoa, vaikka kaikille oli edellisenä päivänä tavanmukaisesti ilmoitettu tulevasta kokeilusta sähköpostitse. Vain yhden liitoksen tähden

Eräällä tehtaalla oli juuri saatu laajennusprojekti valmiiksi. Yhdellä koneella esiintyi kuitenkin käyntihäiriö. Kone teki yllättäviä stoppeja täydestä vauhdista kesken ajon. Vuoden ajan tehtaalla kävi erilaisia asiantuntijoita eri yrityksistä selvittämässä häiriön syytä mutta kukaan ei onnistunut löytämään mitään järjellistä selitystä tälle häiriölle. Kuten varmasti lähes jokainen vähänkään näitä teollisuuden asennuksia tehneistä tietää, ovat tällaiset tulevat ja häviävät viat todella ikäviä selvittää. Erään kerran sitten tehtaan työntekijä oli automaatiopäällikön kanssa kävelemässä automaatiotilassa. Kyseinen päällikkö huitaisi sitten vahingossa erästä riviliitinkiskoa jolloin kyseinen kone taas teki äkkipysäyksen. Selvisi että riviliittimestä oli yksi (1) ruuvi jäänyt kiristämättä, jolloin sen alle tarkoitettu johto teki tietenkin löysää. Liitoksen korjauksen jälkeen ongelma poistui eikä sen jälkeen ole enää takaisin tullut. Historia toistaa itseään

Ammattikoulun kellarista onnistuu löytämään kaikkea mielenkiintoista tavaraa. Näihin museoesineisiin kuului myös ikivanha 12MW:n (mittamuuntajille tietysti tehtynä), todella isokokoinen tehomittari. Wanhasta sähkötekniikasta kiinnostuneena otin tietenkin päivän urakaksi tyhjentää alakerrasta erään viimeisen olemassa olevan vanhan tavaran säilön ja putsata sieltä löytyneet tavarat museointia varten. Tätä tehomittaria putsauksen jälkeen kasatessani tuntia pitänyt opettajani seisoi vieressä ja kertoi uransa alkuaikoina sattuneen tapauksen, jossa eräs automaatioasentaja oli huoltamassa vanhaa putkimanometriä. Juuri kun kyseinen heppu oli todennut että "tämä laite taitaa kaivata uutta lasia", kyseinen manometrin lasi hajosi kappaleiksi. Vakuuttelin että tässä hommassa ei niin käy. Mutta juuri kun kyseinen opettaja hävisi pajasta, sain toisen kannen lasia pitelevän kiinnikkeen löysästi kiinni ja aloin nostaa laitteen kantta pystyyn. Historia alkoi ilmeisesti toistaa itseään ja joku jännitys teki tehtävänsä laittaen pyöreän mittarinlasin keskeltä halki. Oli meinaan hauskaa sen jälkeen. Pojasta polvi parantunut?

Entisessä työpaikassa kuulin tarinan erään pomon entisestä työtehtävästä:

Pomo oli 80-luvulla erästä voimalaa käynnistämässä. Brown Boverin (silloin vielä Asea oli oma firmansa eikä ABB:sta tietoakaan) automaatioasiantuntija yritti viikon saada kaasupoltinta toimimaan tuloksetta. Lopulta työmaan johtajan hermo paloi ja hän meni huutamaan saksalaiselle asentajaparalle päin näköä, naama punaisena ja tulitikuaski kädessä "Saatanan tunari. Sun ukkos onnistu polttamaan vuonna -45 näillä koko Lapin mut sä et saa yhtä kaasuliekkiä syttymään." Sakemanni oli hädissään kyselly "what he said, what he said..." Kaverit yritti, pomo mukaanluettuna, vakuutella et punaisesta naamasta ja kovasta huudosta huolimatta kyseessä ei ollu mitään tärkeää... Ensimmäinen aiheuttamani sähköisku

Isäni on radioamatööri. Oli myös silloin kun itse vielä kuljin normaalistikin konttaamalla. Isä oli sitten kerran korjailemassa erästä radiotaan ja sähköt oli kaiken taiteen sääntöjen mukaan kytketty irti sekä laitteen omasta virtakytkimestä että vetämällä töpseli seinästä. Kaikki meni hyvin niin kauan kuin konttaava vahinko sattui siirtymään samaan huoneeseen ja alkoi mielenkiinnolla tutkiskella pistorasiasta irtiolevaa virtajohtoa. Pistotulpan lähestyessä rasiaa isä huomasi mitä oli tapahtumassa, mutta katsottuaan virtakytkimien asennot totesi että antaa työntää, sähköt on pois. Kyseisessä vehkeessä vain radioputkien hehkujännite on ainakin tietyissä osissa päällä aina kun pistotulppa on seinässä. 825VDC ei kuulemma tuntunut näpeissä kovinkaan mukavalta... Onneksi tapauksesta ei aiheutunut mitään säikähdystä ja kipua vakavampaa. Puhelinjäynä

Paras puhelinjäynä tehtiin työkaverille 1980-luvun alkupuolella seuraavasti: Avattiin alumiininen kaapelikouru ja kytkettiin puhelinparin toisen piuhan kanssa sarjaan 22000 uF:n lyytti ja sen yli 10 kohmin vastus.

Kun kaveri palasi lounaalta ja vastasi puhelimeensa, kaikki toimi normaalisti. Kunnes parin kymmenen sekunnin kuluttua sitten puhelu selittämättömästi katkesi. Kohta kun puhelin pärähti uudelleen ja kaveri nosti luurin, kuului sieltä vain soittojännitteen 25-hertsinen pärinä. Myöskään ulos soittaminen ei onnistunut. Kaveri meni kahville ja palattuaan totesi puhelimen toimivan taas ihan normaalisti. Ei muuta kun soittamaan asiakkaalle takaisin ja kohta sama homma toistui. Konkan purkautumiseen kului pari minuuttia ja sitten puhelin taas toimi. Kaveri soitti puhelinyhtiöön, josta tuli asentaja vikaa ihmettelemään. Kun asentaja oli aikeissa alkaa purkaa firman puhelinvaihdetta, meidän oli pakko paljastaa jekkumme. Asentaja alkoi nauraa röhöttää, kehui hyvää jekkuamme ja ilmoitti tekevänsä tämän keikan ilman laskutusta. Työkaveri sen sijaan murjotti pari viikkoa.... Lisää amislaisia moottorikäyttöjä

Kävitpä tässä taannoin amiska aikoina pikku moka kun piti tehdä suunnanvaihtokytkentä aikareleen ohjastamana. Noh siinä kun työtä testailin niin kohta tulee aikareleen sisältä savua äänen ja valoefektin säestämänä. Kun aisiaa ruettiin tutkimaan niin johan vika löytyi nopeasti kun ymmärsi vain katsoa releen jännitettä joka oli sen 12v. Tämän jälkeen olen muistanut tarkastaa että komponentit ovat oikeita jännitteen kestoltaan. Eipä ollut Ohmin laki oikeustieteen ylioppilailla hallussa

Tapahtui opiskeluaikana hauskalla 80-luvulla: innokas tekniikasta kiinnostunut kaverini opiskeli oikiksessa. Hän kertoi kerran innoissaan, että olivat kavereiden kanssa huomanneet, että "ei se jännite ihmisiä sähkötuolissa tapa vaan virran voimakkuus". Olivat kuulema suunnitelleet 12 voltin mestauslaitetta USAn markkinoille, jossa potikasta kääntämällä säädetään tapettavan ihmisen läpi menevää virran määrää... Konsti tuokin...

Yhden muuton jälkeen mittailin kirjahyllyn takana kulkevaksi tarkoitetun valaisimen johtoa. Tässä vaiheessa urakkaa toisessa päässä johtoa oli pistoke ja toisessa johtimet paljaana. Johto oli kuitenkin sen verran sykkyrällä, että mittaaminen oli hankalaa ja sitten se varsinainen neronleimaus iski. Johtohan pysyy näppärästi paikallaan, kun pistokepään tyrkkää pistorasiaan. Seurauksena oli eteisen suunnasta kuuluva pamaus, kun sulake lensi seinästä. Myöhemmin kiittelin sitä, että oikosulku oli johdossa jo valmiina eikä odottanut puuhakasta mittamiestä nappaamaan piuhojen päistä kiinni... Sormenjäljet uusiksi

Tämä tapaus ajoittuu aikaan jolloin olin oppinut kävelemään ja olin ilmeisesti kiinnostunut sähkölaitteista. Vanhempien sängynpäädyssä oli tuplavalot eli vaakaan asennetut lukuvalot. Jostain syystä lamput oli irroitettu ja kannat oli jätetty suojaamatta. Kannat ovat muuten samankokoiset kuin pikkuvesselin etusormet. Nykäys narusta jolla valoihin tulee virta ja sen jälkeen sormet kantoihin...olin kuulemma huutanut kuin oikohöylä. Vielä tänäpäivänäkin kannan pientä muistoa tapahtumasta, sillä etusormista saa melko mielenkiintoiset sormenjäljet. Kitaravahvistimen korjaus

Kaverillani oli käytetty kitaravahvistin, josta oli konkat pimenneet muuntajan yhteydestä. Koska minä olin mukamas niitten kanssa touhunnut, juotin kaverin ostamat konkat vanhojen tilalle. Reippaan kokoisissa konkissa luki 50V, ja siitä kysellessäni kuulemma myyjä oli vakuuttanut että ne sopii. Mikäs siinä, töpskeli seinään. Virtakytkimestä naps, volumet kaakkoon ja JY-TYM! Autotallissa oli hetken aikaa melkotavalla savua. Sen jälkeen kaveri ei ole pyydellyt vahvistimia korjailemaan. Saksalaiset sähköttäjän kuulokkeet

Joskus -56 vuonna löydettiin Saksalaiten romuista sähköttäjän kuulokkeet.Sellaiset jossa on rautasanka ja pakeliitti kuulokket,ja niissä kierretty kaksi johtoa. Ja johtojen päissä oli uros puoliset pistoke tapit, siis kaksi kappaletta. No poikasia kun oltiin niin pitihän sitä kokeilla mitä niillä kuuluu. Saka merkkinen radio lähetti ohjelmaa pitkillä aalloilla, takana oli pistoke paikat ja sinne kiinni, kuului hyvin Lahden lähetys. Ja sitteen mietittiin mitä muuta voi kuunnella? No sitten edesmennyt veljeni laittoi kuulukkeet korville, ja pistokkeet 220v pistokkeeseen. Mitä tapahtui? Tukka paloi rautasankojen kohdalta,sangat hehkuivat punaista. Mitä kuului? Veljeni sanoi että kuuluu hurinaa ja puhetta, puhe oli kyllä jotain muuta. Sitten oli otettava pistokkeet irti kun johdot alkoi savuamaan. Pakeliitti kuulokkeet ilmeisesti esti sen että ei päähän tullut sähköiskua. Kuulokkeet olivat vielä pitkään meillä mukana ja kumma kyllä kun kaiken jälkeen vielä radio kuului kuulokkeilla.

Torniossa jäi Saksalaisilla paljon tavaraa Pikku-Berliiniin kun jouitivat sieltä lähtemään pakoon. Sormi sulakkeena

Kerran muuttoa tehdessä sattui että eteisessä olevasta sulaketaulusta paloi sulake. Luonnollisesti eteiseen ei vielä ollut ehditty asentaa valoja, mutta tulitikun loisteessa sain selville että mikä sulake oli palanut. Lähikaupasta löytyi sulake ja eikun vaihtamaan! No palava tikku kädessä on hankala veivata entistä sulaketta irti ja pitää uutta kädessä jne. Sen verran koordinaatteja viallisesta sulakkeesta oli muistissa että osasin sen irroittaa mutta uuden paikalleen laittaminen oli jostain syystä hankalaa. No pitihän se sormi sinne sulakkeen paikalle sitten työntää...

Vähän näytti tähtiä! Joutui sitten jo nöyrtymään ja kutsuin vaimon pitämään tulitikkua että näki asennuksen suorittaa.

Ei pitis väsyneenä näitä hommia, eikä pimeässä. Eikä monia muitakaan hommia :) Sarjassamme, amishäröilyä

Ammattikoulussa kaveri korjasi vieressä kolvia. Malli oli vanha ja siinä oli vastuslangan ympärillä eristeholkkeja. Juuri kun kaveri piteli vastuslankaa kädessä ajattelin testata miten nopeasti vastuslanka lämpiää. Piti vaan kokeilla nopeasti pistotulppa seinään ja samantien irti. No -en ajatellut sitä että seuraa sähköisku.Tämän jälkeen määräsin suunnan ja kaveri vauhdin. Selityksen paikka

Olin jotain 6 vuotias kun meidän uudehkot stereot hajosivat.

Isäni ammatiltaan radio- ja televisioasentaja, vei stereot keittiön pöydälle ja avasi laitteen kuoren ja alkoi etsimään vikaa. Minä ja 3-vuotias pikkuveljeni seisoimme 2 metrin päässä katselemassa. Jonkin ajan kuluttua hän löysikin vian ja selitti meille miten se korjattaisiin. Sitten isäni nousi keittämään kahvia ja me lapset menimme vähän lähemmäksi että näkisimme paremmin tuon kummallisen laitteen, tietenkin johto oli seinässä. samassa pikkuveljeni koski joihinkin stereoiden sisällä oleviin komponentteihin... Näin kun veljeni hypähti noin 2 metriä taakseppäin ja pyllähti lattialle istumaan. Isäni syöksyi kokeilemaan että vieläkö veljeni eli mutta siitä ei ollut huoltakoska pikkuveljeni huusi kuin syötävä.

Juuri silloin äitini tuli keittiöön...

Oli siinä Isällä selittämistä. Akkulaturin korjausta

Korjasin tuossa autolaturiani. Takana on 3 vuotta sähköpuolta ja parin vuoden työkokemus. Laturista oli palanut muuntaja ja puolet tasasuuntaajan diodeista. No, onneksi varastosta löytyi melkein vastaava autolaturi, josta vuosia sitten paloi kaikki muu paitsi muuntaja. Ei kun vaihtamaan. Kolvasin muuntajan paikoilleen, hieman piti leikata muovia ja passuuttaa koska muuntaja oli erimallisesta laturista. Valmista tuli. Töpseli seinään ja vääntelin yleismittaria 20V asentoon. Paksu, valkoinen savu täytti huoneen ja keuhkot, etsin käsikopelolla töpselin ja otin mööpelin pois seinästä. Kun olin saanut huoneen tuuletettua ja näkö alkoi palautua, aukaisin laturin uusiksi. Ja juuri kuten epäilinkin, olin kätevänä laittanut muuntajan väärin päin. Onneksi en pidellyt latausjohtoja kädessä kun laitoin töpseliä seinään... Ehkä etuvastuksen puute...

Eräänä kauniina aamuna virittelin LED:ejä 9v:n patteriin. Sitten kytkin virran ja LED:it kärähtivät ja huoneeseen levisi kaamea lannan haju. En tiedä mikä meni vikaan. Pro-sähkökärpäslätkä, ja vähän muutakin

Rakentelin eräänä syysiltana omaan käyttööni hieman enemmän "pro"-tason sähkökärpäslätkää. Tähän kytkentään iskin biltemasta löydetyn sytytyspuolan ja sitä ajamaan rompelaatikosta koottu 50-100hz haakkuri. Väliin Tesla- merkkinen transistori. Lätkä otti ihan kivasti, 84wattia, tehoa ja tätähän piti alkaa tietenkin hieman parantelemaan. Tästä seuraava laite olikin jo sitten eräänlainen "ötökäntappaja", eli sellainen häkki jossa on uv-valot ym. houkuttelemassa ötököitä ja sähkö vaanimassa valoja ympäröivässä verkossa. Pakkohan tähän oli tietenkin tunkea myös lcd- näyttö ja atmelin 8515 prossu ajamaan näyttöä, näppistä ja pwm:ää ja tarkoituksena oli tehdä myös ötökkälaskuri, joka olisi laskenut verkkoon osuneiden ötököiden lukumäärän :) Hommahan meni niin kauan hyvin, kun maajohdot verkossa pysyivät kiinni. Maajohtojen irrottua verkosta korkeajännitehän ottaa maapisteekseen minkä tahansa pisteen, kunhan hyppäämiseen vaadittava jännite-ero täyttyy. Hommaa täydensi laitteen "kuorman tunteva" ohjaus. Maajohdon (testauksessa halpa hauenleuka) irrottua, tuo kuormituksen tuntevan sydeemin ohjauskoodista löytyi bugi, joka aiheutti täyden ajotehon verkon korkeajännitepuolelle. Jännite hyppäsi verkosta ohjainkorttiin, polttaen atmeliin nätit rei'jät ja tuhoten lähestulkoon kaiken piirikortilta (myös 2*16 lcd- näytön) kertapamauksella. Edellämainittu olkoon esimerkkinä softankehittäjille, että jos teillä on käytössä osciloskooppi, tarkistakaa sillä testipenkissä kytkennän käyttäytyminen ennen suurempia kytkentöjä. Jos olisin ollut räpeltämässä piirilevyn potikoita (normi metalliset..) lethermanilla, olisi kytkentä voinut koitua viimeiseksi.

----

Toinen kämmi sattui taannoin huollossa olleen telkkarin kanssa. Katselin piirilevyllä olevia merkintöjä ja mittailin testpointteja oscarilla. Totesin erään chipin olevan jokseenkin epäilyttävä ja päätin vaihtaa sen + pari komponenttia varmuuden vuoksi. Jostakin syystä (joka-aamuinen kofeiininpuute?) sujautin piirin väärinpäin telkkarin lankulle ja testikäynnistyksen yhteydessä kuuluikin lasinen helähdys ja tv:n laudalta nousi harmaa, kitkerä, käry.. Piirihän se sieltä haihtui ja sinkosi palasen jonnekkin huoneen toiseen nurkkaan.. Omaksi onnekseni mikään muu tuolta koneistosta ei vaurioitunut, mutta opinpahan tarkistamaan eri valmistajien piirien kohdistusmerkinnät kahteen kertaan.. Osassa kun on se lovi, osassa piste.. Jälkimmäistä en hoksannut..

----

Latasin myös eräänä iltana intistäkin tuttuja procell- paristoja. Paristot olivat automaattilaturissa ohjeiden mukaan, maksimi lataus n. 12h. Noin 6h kohdalla, itse pelailin doom3:sta 2m päässä laturista, kuului pirunmoinen jysähdys. Lienee turha sanoa, että säikähdin sanoinkuvaamattomasti pelin tiimellyksessä! Paristohan se päätti haleta ja paineaalto sinkosi laturin kannen, pienen kappaleen runkoa + unohtumattomat aromit & käryt pitkin huonetta. Laturista tuli entinen ja huoneen maalaus tuli uudelleen ajankohtaiseksi ruskokivipariston sisällön takia.. Ammispaukku 60-luvulta

Oppilas oli hiukka sekaisin (imppailua harrastettiin siihen aikaan). Opettaja antoi hänelle tehtäväksi kytkeä 3-vaihelieden. Testipöydät oli kaikki käytössä, niinpä kaveri katsoi parhaaksi ottaa käyttöönsä ammattikoulun pääkeskuksen vieressä olevan isojen moottorien testauspaikan (500 A:n sulakkeet). Poika avasi vanhan lieden takalevyn, siinä oli sopivasti 4 reikää vierivieressä. 3-vaihetta! ja nolla! päätteli poika, eipä pojan järki sanonut, että samassa CU-kiskossa kaikki. Johdot n. 10-16 neliöiset vaan kiinni ja sitten eikun kokeileen...

Koko rakennus tärähti kun paukut lensi ilmaan..missä lie kaveri töissä nykyään, nimi on unohtunut.

nim. " pelästynyt nahka"

.....

Toinen "nahkajuttu": Ostin mökille aurinpaneelin taakse pienen saksalaisen venepumpun, kalvo kesti 2 kesää. Tein uuden isoisänvainaan nahkasaappaan varresta + polkupyörän sisäkumista (yhdistelmä). Kestänyt jo 7 kesää... Paneelin takana ovat muuten sosiaali- ja terveysministeriön vanhat puhelinakut 2v 600 amph. Ei ole säätimiä, eikä mitään muuta huoltoa, kuin vettä lisätty. 15 vuotta ovat toimineet. Nollauksia vanhoissa rakennuksissa

Vanhoissa ulkorakennuksissa on sähköt ketjutettu yhden sulakkeen taakse usean eri tilan läpi. Tehtiin tuttavan luona remonttia ja jouduttiin katkaisemaan tuollainen ketjutus ihan alkupäästä. Näppäränä ihmisenä kytkin normaalin shuko -pistokkeen tuon loppuketjun syöttöön, joka kytkettiin sitten normaaliin jatkojohtoon. Kaikki toimi hienosti, kunnes talon isäntä meni hakemaan ketjun hännillä lämmityksessä ollutta traktoria, mitä tarvittiin remontissa. Onneksi isäntä tuli takaisin ja vielä kävellen, vaikkakin äärimmäisen pelästyneen näköisenä. No hommassahan kävi sillä lailla, että maadoitettu pistorasia, missä traktori oli ollut lämmityksessä oli "nollattu" vanhan (hyvän?) tavan mukaisesti. Noh, olihan tuon jatkojohto maadoitettu ja niin oli asentamastani pistotulpasta lähtevä johtokin. Jossain vaiheessa ketjua ei ollutkaan käytetty, kuin 2 johtimista MMJ:tä. Maadoitus oli siis katkennut ja tuon nollauksen seurauksena traktorin rungossa oli täysi jännite, koska jatkoroikka oli kytketty juurikin väärinpäin tuon nollauksen kannalta. Tähti/kolmion kontaktori

Olin vaihtamassa kiinnipalanutta suurempaa, 225A:n kontaktoria. Kytkentä oli perinteinen tähtikolmio kytkentä, ja kyseinen kontaktori toimi kytkennän tähtikontaktorina. Vaihto onnistui hyvin, mutta parin päivän kuluttua tuli soitto, että samainen kontaktori on jälleen jumissa. Minut lähetettiin jälleen vaihtamaan kontaktoria, mutta nyt myös tutkimaan tarkemmin syytä miksi kontaktorit paloivat. Paljastuikin että muutamaa kuukautta aiemmin paikalla käynyt sähköasentaja oli korvannut vanhan kolmiokontaktorin vaurioituneet apukoskettimet pienemmällä apukontaktorilla, jonka kela oli kytketty suuremman kontaktorin kelan rinnalle. Tähtikolmiokytkennässä käytetty aikarele oli tavallinen, jolloin tähti- ja kolmiokytkennän välissä ei ollut lähes lainkaan viivettä. Nyt kun aikarele vaihtoi kytkennän tähdestä kolmioon, kytkentä oli hetken (luultavasti muutamia millisekunteja) oikosulussa, koska suuri kolmiokontaktori ja sen pieni apukontaktori eivät toimineet tismalleen samassa tahdissa. Tämä siis aiheutti kontaktorin palamisen, tietenkin oli hieman ahdistavaa selitellä asiakkaalle, että taas tarvittaisiin uusi tuhat euroa maksava kontaktori. Pojat puhuvat enimmäkseen +220V laitteista

Pojat puhuvat enimmäkseen +220V laitteista.

Muitakin on. Ja tarkoitan tässä "+220" voltilla kaikkea yli 220-240 voltin.

Ei tarvita kuin 12 volttia, akku ja kokeilija. Esimerkki 1:

Olin ladannut vanhan 12V/64ah akun mielestäni täyteen. Epäilin akkua vanhaksi, siis piti kokeilla sen antovirran suuruutta. Rautasahan terä oli just sopivan pituinen, eikun oikosulkemaan ja katsomaan, menekö punaiseksi (hanskat kädessä). Menihän se...200+ A (siis yli) virtaa läpi, terä punaiseksi, akku pamahti, (ilmeisesti vetykaasu räjähdys). Kova ääni, korvat tillikkaa soimaan, seinät roiskeissa...

Näkö tallella, kuulokin vähitellen.

Hyvä tuuri varjeleee meitä hölmöjä joskus... Esimerkki 2:

Zetor Crystal 12xxx (joku Turbo malli) ei kovalla pakkasella suostunut käynnistymään. No me urheat, tietävät pojat jakoavaimella suoraan virtaa syöttämään starttiin (bendix ei "lyönyt päälle"). Starttasi, ei käynnistynyt, ei suostunut starttia sammuttamaan. Rele juuttui kiinni. Paksu virransyöttökaapeli ja starttimoottori syttyivät tuleen ennenkuin akusta virta saatiin poikki. onneksi oli paikalla kolme miestä ja paljon lunta....muuten olisi koko "Crystal" palanut siihen paikkaan. 12V on paljon, jos virtaa riittää... Mottikokeilu

Sain käsiini isän vanhan meccano-moottorin joka toimi 12 v tasavirralla. Minulla ei ollut sopivaa virtalähdettä, joten ajattelin että mahtaako tuosta saada virtaa tuosta radion piuhasta joka oli kytketty pistorasiaan. Ja sattuipa sitten niin, että moottorin liittimet olivat tismalleen sopivat radion piuhaan. Ja ei muutakuin työntämään piuhat radion johtoon, joo. Ensimmäinen moottorin piuha meni ongelmitta sisään radiojohtoon, mutta kun työnsin toisen piuhan johtoon... Seurasi kamala tärskähdys käteen. Ihme kyllä, moottori ei kärsinyt pahempia vaurioita kun kokeilin sitä 12v porakoneen akulla. Tarinan opetus: Yleisimmät vanhojen piuhojen liittimet sopivat radion tai muiden laitteiden, joista voi irrottaa verkkojohdon verkkojohtoon ja maksimi volttimäärätiedoilla ja pistorasian jännitetiedoilla on katsomisen arvoa... :-D Hissitehtaan ammattikoulussa

Hissitehtaan ammattikoulussa ollessa tuli vastaan kaikenlaista vanhempien asentajien tekemää jäynää. Ehkäpä uhkarohkeimpia käytännön källejä oli kojetaulutehtaan poikien tekemä elektrolyyttikälli: tulppasulakkeen tilalle ruokatunnin aikana suunnilleen sulakkeen mitat täyttävä 2000 mikron lyytti. Kun amiksen poika tuli ruokatunnilta ja jatkoi kojetaulun koeajoa, laittaen ensimmäisenä pääkytkimestä virrat tauluun, lähti konkka ja sulakepesä komean paukauksen saattelemana pojan pään yli kohti avaruutta. Onneksi sulakepesät olivat sen verran korkealla, ettei kansi osunut otsaan. Toinen hieman harmittomampi naurun aihe oli laittaa paineilmaletkun pää amiksen pojan koeajokohteeseen. Kun poika laittoi virrat kojetauluun, puhallettiin tupakansavua letkua pitkin hiljaa tauluun, ja avot, poika etsi vikaa pitkään, kunnes huomasi ettei savu haisekaan sähkölle. Tarina putkiradiosta

Pikkunöösinä löysin vanhan putkiradion kerrostalon piharoskiksesta. Älyttömän hienon näköinen radio joten ei muuta kuin putsaamaan pölyt pois sekä päältä että sisältä. Sisältä systeemi oli senverran erikoisemman näköinen verrattuna transistoriradion sisältöön, että orastava mielenkiinto sähköä ja elektoriikkaan sai aimo potkaisun. Kirjastosta sitten tuollaisen 11-vuotiaan innolla kaikki alan kirjat ja selvisihän se että yksi niistä putkista oli rikki. Rahaa ei liielmälti ollut saati tietoa että mistä moisia putkia saisi hankittua. Ratio oli sitten vain koristuksena tilaa viemässä varmaan toista vuotta kun onni polkaisi toisen roskalavalöydön kanssa. Tästä toisesta otinkin sitten vain ne putket ja juuri oikeen merkkinenkin löytyi. Putki paikoilleen ja virrat päälle. Aluksi ei mitään ja kerkesin jo aatella koko kasan roskikseen roudaamista mutta ration "lämmettyä" tovin alkoi kuuluakin rasahtelua ja kohinaa joka sitten selkeytyi ihan kuunneltavaksi ohjelmaksi. Olin todella polleata poikaa kun olin osannut korjata jo poisheitetyn "romun". Radio oli kuukausitolkulla huoneeni pöydällä "koppa" pois päältä koska aina silloin tällöin tutkistelin tuota systeemiä ja mielestäni sen antama hämyvalaistus iltaisin oli aikas kiehtovan oloista. Tuli sitten joku juhlahetki kotosalla jolloin tarjolla oli oikein miestä väkevämpää booliakin. Nuorisolta kiellettyä mutta vanhempien valvonta heikkeni sitä mukaan kun ilta ehti ja kyllähän sieltä sitten "muutama" lasillinen saatiin salaa maistettua. Juhlat ohi ja omaan huoneeseen nukkumaan. Pöydän luona horjahdin ja otin vahinkossa tukea siitä avonaisesta radiosta. Käsi osu muuntajaan ja töpseli tietty seinässä. Kiinni oltiin ja tärinää kesti omasta mielestäni turhankin kauan. Taju meni sillai hetkeksi että kaaduin lattialle...ja irti radiosta. Sitten kun taju palasi ..kömmin sänkyyni kuulostelemaan sydämentykytyksiä ja kun pikkuveli tuli huoneeseen niin sain sanottua että älä koske mihinkään vaan vedä se p..leen töpseli irti seinästä. Tilanteen jälkeen radio sai kopan päällensä ja siirron hyllylle. Tapahtumasta on jo yli kolmekymmentä vuotta, eikä minusta sitten tullut sähköpuolen taitajaa. Insinööri toteaa jännitteettömyyden

Insinööri alkaa tutkimaan 20 kV muuntajaa ja sähköturvallisuussääntöjen mukaisesti aikoo tarkistaa heti ensimmäiseksi että muuntaja varmasti on jännitteetön. Ottaa jännitteenkoettimen rintataskusta ja alkaa tökkimään kiskostoa. Sanoo vieressä seisovalle asentajalle että kyllä se on "kylmänä". Asentaja toteaa siihen: hyvä niin sillä tökit sitä juuri tussilla! Ja vielä metallikuorisella! Akkukytkentöjä viestiajoneuvossa

Olin varusmiesaikanani viestiauton ryhmänjohtajana. Erään maastoharjoituksen aikana huomasin, että radiot eivät toimineet ja virtamittaritkin näyttivät tyhjää. Eli ei muuta kuin lataamaan lipeäakkuja. Tämähän tapahtui siten, että akut (joita muistaakseni on 48 kpl) piti muuttaa rinnakkaiskytkennältä sarjaan. Oli tietenkin pimeää ja talvinen pakkasyö. Meikäläinen ropeloi sormet umpijäässä pimeässä akkuja reilun tunnin ja toteaa sitten että kytkentä on valmis - joten ollaanpas fiksuja ja testataanpas kytkentää laittamalla pieni ruuvimeisseli kytkennän ensimmäiseen ja viimeiseen napaan. Jok'ikinen sähkön kanssa toilaillut tietenkin arvaa mitä sitten tapahtui. Valokaari, joka hitsasi sen meisselin akkujen napoihin ja meikäläinen lentää radioauton toista seinää vasten. Potkimalla sain meisselin irti, ennenkuin onnistuin räjäyttämään auton (tyypilliseen armeijan "hällä väliä"-tapaan, vieressä oli muuten kaksi 20 l:n naftagallonaa). Tapauksia vuosien varrelta

Aikanaan sain toimeksiannon uudesta pulverimaalauslinjan magneettiventtiilien ohjauselektroniikasta, jossa vanha kortti oli palanut. Innokkaana nuorena suunnittelijapoikana sitten tein näppärän laskurikytkennän transistoreineen, mikropiireineen ja teholähteineen. Onnesta soikeana asentelin uuden kortin paikoilleen, kytkin virtajohtimet kiinni ja sanoin, että vehje on valmis testaukseen. Virrat kytkettiin, kului hetki, jonka jälkeen helvetillinen pamahdus. Paperisilpun laskeuduttua huomasin, että teholähteen iso elko oli lähtenyt taivaalle. Onneksi olin varautunut hyvin ja vaihdoin sitten uuden konkan. Testi tehtiin uusiksi, jolloin sama kumahdus toistui, mutta tällä kertaa hajosi myös muuntaja. Asiaa aikani ihmeteltyäni päätin mitata verkkojännitteen. Yksivaihesyötön jännite näytti 400 V. Asiaa selviteltyämme huomasimme, että sähkäri oli kytkenyt nollan toiseen vaiheeseen. Tein asiasta lausunnon ja sain korvaukseksi vanhan kortin, jonka korjasin omaan käyttöön. Toinen tapaus (näitä riittää 30 V:n kokemuksella) sattui nuorena poikana, kun kaverin kanssa rakennettiin virtalähdettä. Sattui vähän alamittaiset suotokonkat. Yritin yleismittarilla testata, miksei jännitettä tule. Juuri, kun mittapää oli koskettamassa kytkentää, lähti toinen suotokonkka helvetillisen pamahduksen saattelemana taivaalle. Juuri, kun paperisilppu ja savu olivat makeimmillaan, tuli lähes kuuro mummoni viereisestä huoneesta kysymään -mikä räjähti?-. Muutama vuosi sitten oltiin kaverin kanssa vastaanottamssa erästä näyttöä. Vastaanoton yhteydessä huoltoteknikko teki parasta aikaa mittausta oskilloskoopilla jostakin suurjännitepiiristä. Hetken mittausta seurattuamme kuului terävä napsahdus. Mittaajan kädet nousivat välittömästi ilmaan pidellen skoopin mittapäätä. Hetken kuluttua hän alkoi varovasti pyöritellä päätään, katsoi taakseen ja näki, kuinka nauroimme. Sanoi -very funny- (oltiin ulkomailla). Kaverini oli nojannut pöytään, jossa oli pehmusteena kuplamuovia. Pistotulppa ja 4-vuotias serkku

Vaihdoin pistotulpan serkkujeni perheen imuriin, kun vanhassa valetussa pistokkeessa oli kosketushäiriö. *Naps* sivuleikkureilla vanha pistoke johdon päästä irti ja jätin sen sitten johonkin pöydänkulmalle ja asensin uuden tilalle. Iltaa kului hetki jos toinenkin ja jossainvaiheessa sitten ihmettelin, kun silloin 4-vuotias serkkuni värkkää nurkassa jotain. Meni pari sekuntia ja sitten posahti. Valon väläys, serkun hiukset kävivät pystyssä ja käsi oli ihan noessa. Hän oli tunkenut töpseliin sen irrallisen pistokkeen ja kivan pikku opetuksen siitä sai. Siitälähtien tullut itselläkin katsottua, etten mihin sattuu irrallisia pistokkeita jättele. Moottorin pyörimissuunnat

Työskennellessäni 70-luvulla sähköasentajana oli vielä joitain vanhan ajan puimakoneita tyypillisellä 11 kW moottorilla käytössä. Yksi isäntä jolle kone ei mitä ilmeisimmin ollut oikein tuttu pyysi minua kytkemään moottorin. Kokeilun jälkeen hän ilmoitti, ettei pyörimissuunta ole oikea. Vaidoin sitten kaksi vaihepiuhaa keskenään. No, moottorin pyörimissuunta muuttui, mutta isäntä väitti, että se pyörii nytkin väärinpäin. Minä sitten tuohon tokaisin, etten pirulauta saa moottoria sähkön avulla poikittainkaan pyörimään jos nämä kaksi suuntaa eivät riitä. Lopputuloksena isäntä totesi, että taidat olla oikeassa ja voihanhan hän laittaa vetohihnan ristiin kunhan suunta itselle selviää. Kutiava niskatukka

Olin tutkailemassa ison rouhintasorvin sähkökaapissa kontaktorivikaa. Tuohon aikaan ei vielä oltu laitettu vanhempaa tuotantoa oleviin systeemeihin kosketussuojia jännitteellisten osien eteen. Tämän sorvin sähkökaapin ovessa oli virtamittari, jonka kautta meni sähkönsyötön yksi vaihe ja etusulake oli luokkaa 100A. Taakseni oli ilmestynyt hiljaa yksi laitosmies joka alkoi raapimaan kädessään olevalla ruuvimeisselillä kutiavaa niskatukkaansa. Ensimmäinen havaintoni oli siinä kyykkysilläni ollessani, että alkaako joku hitsaamaan takanani. Laitosmies pelästyi perinpohjin kun oli osunut isolla ruuvimeisselillä takanaan olevan kaapinoven virtamittarin napaan ja oven runkoon. Meisseliin paloi melkoinen kolo. Onneksi kaveri oli pitänyt kiinni meisselin muovikahvasta. Hän sanoi ettei enää tule lähellekään kun meikäläinen tekee töitä. Ja kosketussuojiakin alettiin asentamaan tapauksen jälkeen vähän ripeämmin. Tässäpä parikin tarinaa amisajoilta

Sähköalan ammattilaiseksi opiskellessa ei vielä välttämättä kykyne ammattimaiseen kunnioitukseen sähkölaitteita kohtaan kuten itse opin nojaillessani ammattikoulun sähköosaston testipöytään ja läppää samalla heitellessä. Kiertelin samalla ajatuksissani käteen sattunutta kuparilankaa pöydän posliinisten sulakkeiden ympärille.. No se posliinahan päättyy aika tasan siihen kohtaan jossa sulakkeen metallinen kuori jatkuu pöydän sisälle. Elikkä lanka kuoresta 230V ja suoraan kopan runkoon jumalainen välähdys ja lankaa oli turha enää etsiä käsistä. Maikka paikalle kysymään että mitäs sattu, ilmeellä että hittoako hänkin täällä kunnei nää idiootit opi kuitenkaan. Visuaalisesti näyttävämpi oli kuitenkin samaisen opettajan itse asiakkaalle tunneilla korjaama sirkkeli. Oli siitä sorvissa roottorin liuskoja silitellyt kun oli kuoppia väleissä. Taisimme olla kaikki paikalla kun herra luokanopettaja laittaa testimielessä töpselin seinään ja roiskii niitä 2-3 metrisiä kipinäsuihkuja siitä sirkkelistä pitkin seiniä.. siinä taisi esiintyä muutamakin huvittunut ilme. Koetinkynä

Amatöörejä opetetaan aina pitämään toinen käsi taskussa, kun menee sörkkimään sähkökytkentöjä. Muutama vuosi sitten tarkistin koetuskynällä tuleeko jakorasiaan sähköjä. Jakorasia oli katon rajassa ja toisella kädellä pidin kiinni vieressä kulkeneesta vesijohdosta. Räpsähdyksen jälkeen huomasin pudonneeni lattialle, ja hetken kylmähikoilun ja pulssintunnustelujen jälkeen katsoin koetuskynää tarkemmin: 12-24V. Kaikkea ne kiinalaiset keksivät. Kannattaako tunkea johtoja pistorasiaan

Tässä kerran kun olin vasta n. 10-11, minä ja samanikäinen kaveri tutkimme isän Kanadasta tuomaa sähkösarjaa. Kytkentäkokeilujen lomassa kaverini oli kiinnostunut johtojen johtavuudesta. Väsäillessäni mielenkiinnolla kytkentöjä, kaveri otti kaksi johtoa käteensä ja tunki pstorasiaan!!!

PAM!

Ja välähdys! Kaveri lennähti parisenmetriä taaksepäin! Hengissä ja terveenä säilyi, mutta sormenpäät, joilla piti johtoja, muuttuivat metallinvärisiksi. Tulipahan jälkeenpäin elämän naurut :D. Triaccien eristelevyt

Olen käynyt -70 luvulla ammattikoulun elektroniikka-asentajalinjan ja silloisista poppikoneista olin jotain tietävinänikin. Niihin aikoihin olin niitä vekottimia korjailevinani ja kuntoonkin saavinani.Jälkeen sitten muutamien opinahjojen kautta päädyin vahvavirtapuolelle, tehoelektroniikkaa ja muuta huoltotoimintaa, yms. Saimme tässä hiljattain tehtäväksi vaihtaa muuan koulusta 20 uudehkoa sähkölämmitintä uusiin, koska kaikista oli elektroninen termostaatti rikki. No rahanalaista tavaraa ja kysyttiin toimittajalta mihin vanhat. Korjatkaa ja laittakaa kiertoon, oli vastaus. Osa korjattiin vain juottamalla irronneet osat takaisin, mutta muutama ei suostunut toimimaan, joten uusia triaceja ja merkkivaloledejä ostettiin. Eikä muuta, kuin reeraamaan. "Korjasin" niitä 5 kpl. ja lämmittimet toimivat hyvin pöydällä, kun termostaatti jäähdytyslevyineen oli irti lämmittimen kuoresta. Kokosin patterit ja asensin yhden sitten tuttavavan varastoon ja poks sulake laukesi....mitä hittoa kotona toimi ihan hyvin. Totesin, että triacin kautta tulee vaihe kuoreen, käänsin vaiheen ja nollan ja avot nyt toimii.... merkkivalo näyttää, että lämmittää sammuukin kun lämpöä pinentää. Ihmeteltiin siinä sitten hetki, kun merkkivalo sammui, mutta patteri ei, kun hohkaa täyttä. Alkuperäisessä triacissa ei ollut mitään merkintöjä, joten arvattiin "sopiva" komponentti. Toimi muuten hyvin, mutta näissä uusissa yksi koipi oli maadoitettu jäähdytyslaippaan. Toisinpäin vaihe tuli suoraan kuoreeen ja poltti sulakkeen ja toisinpäin nolla ja suojamaa meni yhteen, josta se meni suoraan vastuksen päähän ohittaen termostaatin. Eristelevy Triacin ja jäähdytyslevyn väliin ja toimii.... Brasilialainen suihku

Suihku yllätti minut tänään sillä, että veden lisäksi ylhäältä satoi niskaan kipinöitä. Minua on jo ennenkin huolestuttanut täkäläisten suihkujen sähköturvallisuus. Vesi lämmitetään suihkun nokassa niinsanotusti lennosta tehokkaalla vastuksella, joka on yleensä kytketty verkkovirtaan kiertämällä avonaiset johdon päät yhteen. Meillä suihkusta törröttää vielä maadoitusjohtokin, jota ei tietenkään ole kytketty mihinkään, mihinkäs sitä nyt maadoitusta märkätiloissa tarvitsisi. Lämpötilasäätimen asentoja on kolme: "ei lämmitystä, kesä ja talvi" ja radiosta kuulin kerran varoituksen, ettei säätimen asentoa tulisi vaihtaa suihkun ollessa päällä, koska se saattaa aiheuttaa sähköiskun vaaran. Nyt sitten tämä johdinten kierretty yhtymäkohta hehkui tulipunaisena ja kipinöi. Ei kun kylmällä vedellä shamppoot pois päästä. Rakennellessa sattuu

Joskus aikaa sitten olin saanut lahjaksi vanhan mikromikko-merkkisen tietokoneen ja koetin keksiä sille hyötytarkoitusta. Itse prosessori oli kuitenkin vähän liian hidas. No, mikro purettiin osiin ja mietittiin että mitä sillä voisi tehdä. Hyvä idea iski ja päätin, että laitan kätevän pöytämallin koteloon sisään vähän uudemman emolevyn, jossa oli pentium-prosessori ja käytin mikromikon omaa virtalähdettä, joka oli sopivasti saman AT standardin mukainen. Tyyppikilvestä sitten katselin, että hieman pienehkö on tämä virtalähde ja mietin, että se varmaan käy aika lämpöisenä. Koneen muuntaja oli päältä päin hyvin suojattu muovilla, joten päätin kokeilla sormenpäällä muovin päältä, onko se kuuma. Samalla sattui peukalo osumaan vieressä oleviin kuparisiin jäähdytysripoihin ja kuten tiedämme, FET:ien jäähdytysirvat saattavat olla usein jännitteisiä. Lämpöiseltähän se tuntui, kun verkkovirta kulki hetken ajan peukalon pään lävitse. Toinen moka sattui joskus, kun rakentelimme siskon kanssa pleksistä valaistua infotaulua - samanlaista kuin joskus näkee talojen hätäuloskäyntien yhteydessä: pleksiin on kaiverrettu kuvio ja sivulta tuleva valo hohtaa kuviosta ulos. Teimme nauhakuparoidulle levylle yksinkertaisia ledi-etuvastus kytkentöjä ja liimasimme ledit kiinni pleksin reunaan. Kun tuli aika koestaa kytkentä, kaikki ledit yllättäen paukahtivat tuhannen murusiksi. Syy oli siinä, että joku oli unohtanut katkaista piirilevyn nauhakuparin vastuksen alta ja näin ollen ledit olivat suoraan oikosulussa virtalähteen kanssa. Askelmoottorikytkentöjä

Olin ensimmäistä kertaa suunnittelemassa askelmoottoriohjainta teollisuuskäyttöön. Valitsin ohjaimiksi H-siltapiirit, jotka kestävät 3A 48V. Koska moottorit olivat bipolaarisia, molemmille vaiheille tuli oma ohjainpiiri, eli yhteensä max. 6A/moottori. Minulle väitettiin, että askelmoottori ottaa vain sen virran mitä datakirjoissa lukee maksimivirran kohdalla. Moottoreiden kyljessä luki 1A/80V/Ph. Päättelin siis, että moottori ottaa 300mA 24V:n jännitteellä per vaihe. Moottori kiinni ja testaamaan. Ihmettelin pitkään, mikä on vikana, kun moottorinohjaimet sulivat irti piirilevystä aina kun kytkin jännitteet. Lisäksi ainakin yksi moottori kärähti. Tulin lopulta ajatelleeksi, että olen tullut johdetuksi harhaan. Mittasin vaiheen vastuksen, tulos oli 5.6ohm. Ts. 24V:n jännitteellä moottori haukkasi ohjaimesta 4.28A/vaihe. No, projektilla oli kiire, joten virranrajoitustahan nyt piti sitten alkaa toteuttamaan... vastuskytkennällä! Mittasin tarvittavan vastusarvon, heitin pari jättimäistä keraamista vastusta rinnakkain per vaihe, suunnittelin levyn ja kasasin. Kytkentä testiin ja hyvin toimi. Kestotesti päälle 10 minuutiksi (laitteen tarkoitus toimia teollisuudessa 24h/vrk): palasin työhuoneeseen ja haistoin kitkerän katkun. Melamiinipintainen pöytä oli saanut kauniin ruskeanmustan pinnan piirilevyn alta. Samoin piirilevy oli muuttunut vihreästä mustaksi vastusten kohdalta. Sammutin virrat ja kokeilin tinalangalla vastusta: tina suli välittömästi ja jäi kuplimaan vastusten päälle... No, kiireestä huolimatta ei auttanut kuin suunnitella koko moottorinohjainkortti uudelleen siten, että virtaa rajoitetaan PWM:llä... oppia ikä kaikki. Väärä hälytys

Rakensin edellisessä työpaikassani pientä säädettävää hakkurivirtalähdettä. Oli hieman kiire ja olin syysiltana myöhään yksin sellaisessa isossa maisemakonttorissa testaamassa prototyyppiä. Sain laitteen kasaan ja kytkin sen mittareihin ja laboratoriovirtalähteeseen. Kun käänsin virran päälle kuului kova kolahdus ja koko sali pimeni. Säikähdin, kytkin äkkiä virran pois ja aloin ihmetellä mitä tapahtui. Selvisihän se hetken päästä. En muistanut että konttorissa oli samaan aikaan siivooja. Ja siivooja ei muistanut minua, eikä ovelta näkynyt työpisteeseeni. Hän sitten lähtiessään sammutti valot aivan samalla hetkellä kuin minä painoin virtakytkintä. Ja sähkökaappi jossa oli valojen isot kontaktorit oli aivan työpöytäni vieressä. Grillin modifiointia

Isäni oli muuttanut uuden hiiligrillin sähkötoimiseksi ja minä tarjouduin tekemään siihen tehonsäädön. Rakentelin grillin runkoon pienen peltikuorisen kotelon ja asensin triac-säätimen sisään. Kaikki oli valmista ja laitoin pistokkeen seinään. Vastus alkoi lämmetä ja nostin grillin kantta nähdäkseni vastuksen paremmin. Hirmuinen ravistus kulki käsivarttani pitkin muuhun vartaloon asti ja hädin tuskin sain käteni irti kuoresta. Olin jostain syystä unohtanut triacin eristystarvikkeet pöydän kulmalle ja vaihe oli suoraan oikosulussa kuoreen. Hienoa, että henkikulta säilyi nuorella pojalla. Grilli jäi ilman säädintä. Talokin oli vanha ja maadoitettu pistorasia pelkkä unelma. Tietokoneiden myynnissä on vuosien varrella tapahtunut monenlaista

Kun koneissa oli vielä lerppuasemia, jouduin kerran huoltokeikalle erään tunnetun professorin kotiin. Olin juuri myynyt heille upouuden koneen, mutta nyt diskettiasema eli lerppu ei toimi. Avattuani kannen näinkin jo vian, kiitos lerppuasemien avonaisen mekaniikan. Akselin ympärille oli kiertynyt mustaa rullalankaa tiiviiksi paakuksi ehkä 10 millin paksuudelta. Puhdistusurakka vei liki puoli tuntia pinsettien ja saksien kanssa. Isäntä kertoi kuusivuotiaan tyttärensä olleen koneen lähellä ja niinpä ongelma vieritettiin lapsen viaksi. Nolo isäntä ei kyllä muistanut edes kysyä paljonko hän oli huollosta velkaa. Eräs opiskelijapoika yliopistolta osti 8088 koneen aikoinaan. Muutaman päivän kuluttua poika kantoi kaikki tavarat takaisin ja halusi perua kaupan. Kysyttyäni syytä, hän sanoi: "Pelkään, että se menee rikki." Syy oli niin hyvä, että palautin pojalle rahat ja myin koneen seuraavalle asiakkaalle, joka käytti sitä lähes kymmenen vuotta. Huoltomiehemme oli tietokonemyymälämme takaosassa vain särmin takana ja ääniyhteys tiskille oli vaivaton. Seisoskelin tiskin takana, kun eräs asiakas astui myymälään. Samassa särmin takaa kuului erääseen sekavaan huoltohommaan suivaantuneen huoltomiehen ääni: " Koska tämä idiootti haluaa koneensa?" Tunnistin saapuneen asiakkaani kyseisen koneen omistajaksi ja käännyin puhumaan taakseni:"Ai se kone, ei sillä ole kiirettä, nyt sitä toista konetta tultiin noutamaan." Rahakkaita vikakeikkoja

Joskus aikanaan kun vielä tein TV-kotikorjaajakeikkoja oli kesälomien jälkeen useinkin rahakkaita keikkoja: "Meidän telkkari on loman aikana menny rikki". Tarvittavat tiedot ylös ja keikalle sovittuna aikana. Siinähän kassia avaamatta niitä pistettiin töpseleitä seinään ja elektroniikka laulamaan. Lauloi väki iloisena kunnes vihdoin avasin kassini ja keikasta minimilaskun sain tungettua asiakkaan kouraan. Siinä on kieltämättä ollu muutamanlaisia ilmeitä. Muistaakseni samaan osoitteeseen ei ole ollut tarvinnut mennä samasta syystä. Nykyelektroniikaa on niin paljon monenlaista, että ihmiset osaa jo sen katsoa onko tökkelit seinässä. Vasta sitten soitetaan ja kysellään. :) Vuonna -82 yritin tappaa itseni tulevaisuudessa. :-)

Lapsuudenkodissani 80-luvun alussa asuimme maalaistalossa, jossa asui kolmen sukupolven edustajia saman katon alla, mutta kahden perättäisen kuolemantapauksen johdosta ei ollut enää miehiä talossa. Niinpä avuliaana tekniikasta kiinnostuneena 8-vuotiaana olin vaihtanut keittiön siirrettävään öljytäytteiseen patteriin pistotulpan hajonneen tilalle, niinkuin olin isän joskus nähnyt tekevän. Patteria käytettiinkin sen lopun aikaa, mitä talossa asuttiin, mutta talo oli parille naiselle ja muksulle liian kova ylläpidettävä, joten pian talo jäi asumattomaan tilaan. Myöhemmin vähän 90-luvun puolen välin jälkeen pidimme bändiharjoituksia kyseisessä talossa. Oli joko kevät tai syksy, ja kylmillään olevassa talossa oli vielä/jo melko vilpoista soitella. Lähdinpä sitten hakemaan keittiöstä lämpöpatteria. Olimme joskus aikaisemminkin kyseistä patteria käyttäneet, ja oli tiedossa, että joko siinä tai talon sähköissä on jotakin häikkää, koska se yleensä (muttei aina) lämpeni maadoitetussa pistorasiassa, mutta saman huoneen toisessa, maadoittamassa pistorasiassa ei. Kitaravahvistin sekä lämpöpatteri olivat kytkettynä maadoitusliuskoilla varustettuun jatkojohtoon, ja tämä jatkojohto puolestaan oli siinä maadoittamattomassa seinäpistorasiassa. Pidin vasemmalla kädellä kitaran kielet vaimennettuna, ja ajattelin kokeilla oikealla kädellä, joko patteri on alkanut lämmitä. Koskiessani tärähti oikein kunnolla, keuhkoista pakeni ilma valtavan karjahduksen saattelemana ja hyppäsin tärskyn voimasta ilmaan (onneksi hyppäsin). Piti laskea kitara maahan, ja istuutua hetkeksi kokeilemaan, että menikö pulssi sekaisin. Sitten irroitin patterin johdon, ja avasin pistokkeen. Tosiaankin, kevi oli kytketty toiseen nastaan ja nollajohdin maadoitusliuskaan! Sattuman kautta tietenkin pistoke oli ollut siten päin, että vaihe tuli tosiaankin runkoon, ja maadoitusliuskojen kautta nolla tuli kitaran kieliin, tosin lämpöpatterin lämmitysvastuksen kautta, koska laitteiden maaliuskat olivat yhdessä, mutta kumpikaan ei ollut varsinaisesti maadoitettu. Samalla selvisi muutakin, eli maadoitetussa pistorasiassa siis patteri toimi, jos pistotulpan laittoi niinpäin, että vaihejohdin osui vaiheeseen, koska se sai nollan maajohtimesta. Siitä taas puolestaan johtui varmaan se, miksi joskus aikaisemmin joku patterissa jalkojaan lämmitellyt kaveri ihmetteli, että varpaissa nipistelee merkillisesti... :-) Tee se itse - autoäänentoisto

Minulla on tapana kerätä roskiksista kaikenlaista romua (joskus jopa toimivaa) 80-90 luvun vaihteessa oli inspiraation maksimi, jolloin rakentelin romuista jotain uutta. Tein silloin autoon stereo systeemin. Materiaalit oli: palanut pioneerin vahvistin, Asa studiotrio koti stereo, alpine tappi radio, beltek boosteri ja kajarit oli samat kuin bbx 485 B seas K philips kalotti D audax Näistä sai aika hyvän paketin. Rakennus eteni näin. Asa päreiksi ja siinä on kummallekkin kanavalle oma mono vahvistin (talteen) mittailin Asan syöttö sähköt ja ne oli noin 30 v sitten otin pioneerista hakkurin käyttöön (jolla sain sähköt Asan jäänteille) Tässä vaiheessa huomasin että konkkien paikka onkin hakkurin jälkeen.(((miksi laittaa akku ja konkka rinnakkain kun parempaan tulokseen pääsee halvemmalla kun purkaa ja kasaa ja sovittaa))). Ja siitä tappiradiosta otin ulos ääni signaalin ennen pääte kiviä. Tähän väliin istutin beltekistä taajuuskorjain kortin (ei pääte kiviä) (kolmisen kymmentä radiosuojattua piuhaa väliin) Tein sitten koemittauksia selvittääkseni minkä tehoinen sotku on syntynyt. vaikutti pelaavan hyvin (50 Hz taajuudella pukkas seassin bassoon 20 V jänitteellä 2A/ 8 ohmia) mittaus fluke mittarilla. Noin vuoden verran homma pelasi kunnes joku muukin "harrastaja" halusi tutkia tekelettä. Alfred von nussendorf vei sen mikä näytti myytävälle. RADIO: Kytkennät muutettu toimimaan vain samassa paketissa.

PIONEER: Vahvistin joka oli vaan pelkkä poveri jossa isot sähköt tulee kaiutin liitännällä merkityistä pisteistä. Harmittava tapaus minulle ja sille rutaleelle joka niitä yritti myydä (savu nousee ja bandakarhulta kauppias näyttää) luulen että niin on käynyt. Moottorikytkentä

Joskus 11-13 vuotiaana löysin elektroniikka rojujen seasta 6V sähkömoottorin, jonka seurauksesta innostuin kokeilemaan kuinka tehokas se olisi. No, koska itselläni ei ollut sillä hetkellä käytössä mitään täysi tehoisia 1.5V pattereita, niin en saanut moottorista tarpeeksi tehoa irti. Joten päätin kokeilla vähän tehokkaampaa virransyöttöä... Moottorissa oli sopivasti miinus- ja pluspäiset sähköjohdot auki, jotka oli helppo tunkea 230V radion johdon päähän. Tiesin, että voltit ei täsmää ja myös sen, että moottori saattaa hajota. No, eihän siitä moottorista oikein hyötyä ollut, joten päätin kokeilla. Survoin moottorin johdot kiinni radion johtoon ja silloin välähti ja taisi kuulua poksahduskin, taisin jopa vähän säikähtää ja moottori tipahti kädestäni pöydälle. Siinä sitten katselin moottoria ja sitä pöytää... Pöytään oli tullut tummia palojälkiä ja moottorin johdot sekä osikseen moottori ori kärähtänyt mustaksi. Opetus: Älä pidä irrallisia johtoja käsissä

Rakentelin jokin vuosi sitten hakkuria ja muuntajan hyötysuhde ei ollut sopiva joten käämin sitä uudelleen ja otin ulostuloja 20 kierroksen välein testatakseni mikä olisi paras. Parasta asiassa oli se että pidin oikeaoppisesti johtoja sormieni väleissä ja säädin hakkurin trimmeriä ja perhanan johdot sattuivat sitten ottamaan kiinni sormiin. Mittari kerkesi näyttämään 780v ac:ta. Tuli vähän kiire irroittamaan muuntaja(12v) seinästä. Tulihan tuosta opetus. Älä pidä irrallisia johtoja käsissä vaan kytke ne vaikka sokeripalaan. Hakkuri toimi testin jälkeen kyllä hyvin. 230v 100w lamppu paloi iloisesti. Autosähkötöitä

Haluan ilmaista itseäni toisinaan autojen parissa. Tuli asennettua lisävalot, eikä siinä mitään. Asennusta viimeistellessä vaan unohtu tuo titaani-runkoinen kello käteen... Suosittelen kaikkia auton konepellin alla ja muuallakin sähkön kanssa tekemisissä olevia poistamaan kaikki mahdolliset johteet, kuten sormukset ja kellot ym. Titaanikelloni on edelleen käyttökuntoinen, mutta sen rannekkeessa on pari syvää kraateria. Kello osui napaan ja johonkin muuhun sekä lämpeni kohtalaisesti (titaani johtaa huonosti lämpöä, onneksi). Olin ulkona talvisäässä, joten käsi lumihankeen. Olin kyllä irrottanut maa-kaapelin akusta, tietenkin! Virtaa taisi olla, akusta lähtenee hetkellistä 500 A +/- 200 A. Mikro lämmittää epätasaisesti

Opiskelijakaveri kertoi tarinan kun hänen veljeltään oli mennyt mikroaaltouuni rikki. En muista oliko se juuri tämä veli joku fyysikko, vaiko joku toinen hänen kaverinsa, niin päättivät he joka tapauksessa sen korjauksen olevan helppo homma itsekkin tehtynä. Kansi aukeni, vikakin löytyi ja korjattua laitetta kokeiltiin mitä pikimmin: jäinen ruislimppu uuniin ja sitä sulattamaan. Mikro hurisi hienosti säädetyn ajan, jotain siis tapahtui. Tarkemmassa tutkimuksessa kuitenkin huomattiin leivän olevan edelleen jäässä, paitsi että keskelle leipää oli palanut muutaman millin levyinen savuava musta juova. Ei ollut mikroaallot osanneet poukkoilla uunissa, vaan olivat tulittaneet sitä yhtä ja samaa kohtaa. Seuraavana päivänä vaimo oli käynyt ostamassa uuden mikron... Räjähys

No kerran olin rakentamassa ledivilkkua 230v jännitteelle. Sitten kaikki muu oli kunnossa ja testasin; hyvinhän se toimi. Seuraavaksi laite piti sijoittaa koteloon. Ajattelin että laitan piirilevyn siihen viereen joten taivutin lediä. No sitten laite oli kotelossa ja kaikki kunnossa. Tetauksen aika taas. SITTEN SE TAPAHTUI!!! Kuului pamau ja trankku räjähti naamalleni. Huomasin jälkeenpäin että kun olin taivuttanut lediä, olin vahingossa oikosulkenut sen!!! =) Finlandiapullovalaisin

Tulipa tuossa vuoden 2003 alkupuolella tehtyä itsekin finlandiapullovalaisin, tosin itselläni oli 1.75L pullo ja vain kaksi ultrakirkasta sinistä lediä ihan vaan johtojen varassa pullon sisällä. No, kaikki toimi aluksi ihan hyvin 9V paristokäyttöisenä, mutta tuossa hieman ennen joulua ajattelin kuitenkin vaihtaa tilalle 12V tasajännitelähteen kun hyllyn päälle tuli laitettua 12V ledijoulukuusikin. Ja miten kävikään... No, tulihan ledien etuvastukset tietenkin vaihdettua, mutta pienen laskuvirheen takia vastukset olivat yhtä kokoa liian pienet. Pullon ledit kyllä syttyivät ihan hienosti, mutta kun lähdin keittiön puolelle ruokaa laittamaan, rupesin katselemaan kun yhtäkkiä olohuoneen puolella näkyi outoa välkyntää... Ledit vilkkuivat ja valaisivat kirkasta keltaista valoa ja pullo täyttyi vähitellen savulla. No, eikun ledit vaihtoon ja tällä kertaa oikean kokoiset etuvastukset ledeille... Että sattuu sitä vahinkoja pitkään elektroniikkaa harrastaneellekin... Näin testaamme starttimoottorin toivuuden

Autoni startin hiilet piti uusia. Startti irti ja akku lataukseen sillä aikaa kun remonttia tehtiin. Startin kasauksen jälkeen sain hyvän idean testata sen toimivuutta akun napojen välissä. Kytkin moottorin navat akun napoihin käyttäen apuna ruuvimeisseliä. Samalla kun meisselin pää kosketti napaa, syntyi iso kipinä ja jysähti. Oli kuin joku olisi ampunut haulikolla korvan juuressa. Startti ja meisseli putosivat konetilan pohjalle, akun päällä irrallan oleet kennojen korkit rapisivat tallin seinissä. Akun latauksessa syntynyt vety räjähti akun päällä ja kennojen avoimissa yläosissa. Tapauksesta selvittiin henkisillä kolhuilla, onneksi. Tee se itse - virtalähde autoradalle

Siinä 12-13vuotiaana sain joululahjaksi autoradan joka käytti paristoja teholäheenä. Muuten hyvä mutta autojen vauhti hiipui paristojen kapasiteetin loppuessa. Olin nähnyt kyläpaikoissa vastaavia ratoja varustettuna verkosta syötetyllä virtalähteellä. Niistä ei puhti loppunut. Sen verran kuitenkin ymmärsin että suoraan pistorasiasta tuleva verkkojännite oli liian suuri paristojen jännitteeseen verrattuna, mikä neuvoksi ? Jostain "Nuorien keksijöiden ja kokeilijoiden" kirjasta luettiin kaverin kanssa että kuinka voi tehdä jännitteen alennusvastuksen. Ohjeessa esitettiin että vastusta voi käyttää verkkojännitteen alenamiseen esim. sähkömootoreille sopivaksi. Ohjeen mukaan vastus saatiin aikaan grafiittitangoista jotka oli valettu kipsimassan sisään. Grafiittitangot saatiin lyjykynistä, kipsiä apteekista, verkkojohdin vanhasta kahvipannusta. Vastus rakennettiin, johdotettiin ja kytkettiin autoradan paristoteholähteen tilalle. Töpseli pistorasiaan ja kokeilemaan. Mitä ihmettä, autot ei liikkuneet mihinkään, korkeintaan hieman värisivät edestakaisin paikallaan. Emme ymmärtäneet että missä vika oli, kirjan ohjeiden mukaanhan tämän piti toimia vallan mainiosti. Jossain vaiheessa laitoin peukalon vahingossa radan virtakiskojen väliin, tuntui kun sormen päätä olisi puristetu pihdeillä !! Vastus hylättiin vähin äänin. Useita vuosia myöhemmin selvisi että vastusohje olikin tarkoitettu tasavirtaverkkoon paljon alhaisemmille jännitteille. Vähällä oli että "nuorten keksijöiden" kokeilut eivät loppuneet lyhyeen. Tutustumista säätömuuntajan ominaisuuksiin

Ammattikoulussa elektroniikka puolella oli sellainen hyvänkokoinen säädettävä vaihtojännitelähde joka pöydässä ja jossain välissä päätin hiukan testailla mitä siitä irtoaa. ensin virrat päälle ja nappi kaakoon. 280V hmm. pitäneekö paikkansa. ei muuta un fluke kiinni banaani pistokkeilla varustetulla johdolla ja perhana. 280v sieltä tulee. ihme vekotin vaikka pöytään tulee vaan 230V no mikäs siinä eikun johdot irti, mutta eiiih mittarin päästä ensin.. auts. johtimet tipahti kämmenelle ja inhottavalta tuntui. Onneksi tuosta selvisi vammoitta. Nooh. parin päivän päästä innostuin taas leikkimään samaisella muuntajalla ja mietin että hmm.. lyijy on metallia ja näin ollen luultavasti johtaa sähköä. Penaalista 0,5mm lyijy. Banaaniliittimet auki, lyijy väliin ja varovasti kiristetään. nyt on koe valmiina testiä varten. Jänniteet minimiin ja kytkimestä virrat pääle. ei mitään. no varovasti lisää jännitettä silmä kovana mittaria katsoen. 25V kohdalla rupesi outoa surinaa kuulumaan laiteen sisältä.. no ei nyt viitsi hajoitaa vehjettä, voi olla kalliskin. Väännämpä nopeasti paljon sinne ihan hetkeksi vaan. PAM. hitto kun säikähdin. lyijy pamahti poikki ja auheutti mahtavan valokaaren, onneksi ei tullut sormille. Luokassa kaikkien muiden päät nousi ylös ja kysymys kuului "mikä se oli?" mun ilme oli varmasti mahtava.. Juovamuuntaja

Ammattikoulussa tuli pistettyä joskus kakkosluokalla television juovamuuntaja sopivan transistorin ja takaisinkytkennän välitykse