"Kentsu on luvannut lähteä paikan päälle".

"Kentsu pelasti taas <3".

Kun kissa karkaa puuhun, Facebookin kattiryhmissä jaetaan yksityisviestein "Kentsun" numeroa. Hän kuulemma saa kissan kuin kissan puusta luotettavasti ja turvallisesti, kun pelastuslaitokselta ei apua saa.

Mutta kuka on tämä mystinen, kissojen supersankarilta kuulostava Kentsu, joka tunnetaan kissaryhmissä tuttavallisesti etunimeltä?

Hän on Kenneth Wickström Espoosta, ja häntä voidaan hyvällä syyllä sanoa kissakuiskaajaksi. Kun Facebookin kissarakkaiden kesken käy kova huoli, soitetaan Wickström hätiin. Mies ajelee Espoosta jopa Riihimäelle asti, kiipeää puuhun, jutustelee kissan kanssa ja tarjoaa ruokaa.

Lähes joka kerta kissa lähtee Wickströmin repussa alas puusta.

Kiipeilijälle on tarvettakin: pelastustoimen toimenpiderekisterin mukaan kissoja haetaan puista valtakunnallisesti noin kaksisataa kertaa vuodessa. Tilastoissa on vain hätäkeskuksen kautta kirjatut hälytykset, joten luvussa ei ole mukana niitä kertoja, kun kissanomistajat ovat soittaneet pelastuslaitokselle suoraan.

Ja aina pelastuslaitos ei välttämättä ehdi hätiin. Silloin Etelä-Suomen kissarakkaat soittavat Wickströmille.

Kenneth Wickström on pelkäämätön kiipeilijä, ja arvelee kissapelastuksen jatkuvan niin kauan kuin jaksaa nousta korkeuksiin. Sara Wickström

Kenneth Wickström on espoolainen autonkuljettaja, mutta töiden ulkopuolella hänet tunnetaan "kiipeilijänä". Supersankaritrikoiden ja lepakkoauton sijaan Wickström saapuu paikalle asemointiköyden, vyön, tolppakenkien ja kissanruoan kera.

– Tästä on tullut vahingossa harrastus. Vajaa kymmenen vuotta sitten hain ensimmäisen kissan puusta, kun vapaapalokunta ja pelastuslaitos totesivat, etteivät saa haettua sitä. Olin vähän eri mieltä asiasta. Kissa oli ollut siellä viikon, Wickström toteaa.

Siispä Wickström lähti ensimmäiselle kissanpelastusreissulleen. Sen jälkeen vierähti kymmenisen vuotta ilman pelastusoperaatioita, mutta sitten karkasi paitsi Wickströmin oma kissa, myös toinen espoolainen katti.

Jälleen tarvittiin kiipeilijää.

Etenkin huonokuntoiselle tai kroonisesta sairaudesta kärsivälle kissalle pitkä paasto voi olla vaarallista. Yle / Cristopher Marins

Sen jälkeen Facebookin Etelä-Suomen eläintenpelastusringeissä onkin puhuttu Kentsusta aina, kun kissa kaipaa pelastamista. Wickströmille käyntejä on kertynyt jopa Tammisaaren, Riihimäen ja Hyvinkään seuduille. Puolentoista vuoden aikana Wickström on noutanut 20–30 kissaa puista. Viimeisin kissa, puuhun paennut Morris, haettiin korkeuksista eilen maanantaina Lempäälässä.

Wickströmin kissauraan mahtuu vain pari epäonnistumista, jossa eläin ei yksinkertaisesti ole suostunut alas.

– Ensimmäiset viisi kissaa hain lainavälineillä. Mutta sitten totesin, että on parempi olla omat, koska välineitä ei kerkeä aina hakemaan, Wickström kertoo.

Kissaperheestä kiipeilijäksi

Lienee sanomattakin selvää, että Wickström on eläinten ystävä. Hän on ollut eläinten kanssa tekemisissä koko elämänsä ajan, ja tällä hetkellä kissojakin on kolme. Ensimmäistä kertaa Wickström on myös valinnut yhden kissoistaan itse – tähän mennessä hän on lähinnä ottanut piikille meneviä kissoja, jotka pelastettiin perheen hoiviin.

Tapa on Wickströmin äidin peruja. Äiti otti aikoinaan hoteisiinsa lopetettavaksi tarkoitetun kissan ja kun kissa oli puraissut äitiä, oli tämä todennut: "Tämä kissa jää tänne".

Eläinlääkäri Kirsi Hartikaisen mukaan kissa saattaa kiivetä puuhun pelästyessään. Yle / ABC

Wickström kertoo harjaantuneensa tarkkailemaan eläinten käyttäytymistä ja ajatusmaailmaa. Hän seuraa aina, salliiko eläin, että siihen kajotaan, vai pitääkö sen antaa rauhoittua.

Kaksi kissaa hän on saanut alas laittamalla ruokaa oksille, ja ne ovat kömpineet seuraavana aamuna omin nokkinensa puusta. Jos kissa on vähänkään yhteistyöhaluinen, Wickström jää jutustelemaan niin pitkään, että kissan saa napattua kiinni.

– Suurin osa on sellaisia, että kun ne saa niskasta kiinni, ne jähmettyvät eivätkä räpiköi vastaan. Ne huomaavat, että se on niiden omaksi eduksi, Wickström toteaa.

Sitten on sellaisia kissoja, joita Wickström kutsuu "päättäväisiksi henkilöiksi". Ne eivät tahdo tehdä pelastajan kanssa yhteistyötä, joten apuun on tarvittu yksittäisinä kertoina vapaapalokuntaa ja nostokurkea.

Kissan pelastamisessa on riskinsä

Yleisesti ottaen puuhun karanneen kissan pelastajana on paikallinen pelastuslaitoksen jäsen, sillä kissakuiskaajia ei kasva joka oksalla. Keski-Suomen pelastuslaitos on viimeisen seitsemän vuoden ajan pelastanut keskimäärin kissan kuukaudessa.

Päivystävä palomestari Tuomas Juuti kertoo, että kissojen perään ei välittömästi lähdetä, vaikka harkinta tehdäänkin aina tapauskohtaisesti.

– Odotamme ainakin vuorokauden. Emme lähde ensimmäisellä soitolla, kun kissa on tunti sitten kiivennyt puuhun. Näissä tapauksissa on hyvin yleistä, että kissa tulee omin avuin pois.

Keski-Suomen pelastuslaitos saa kissojen pelastamisen lisäksi myös runsaasti muita eläimiin liittyviä tehtäviä. Kissat kiipeävät kuitenkin puuhun tasaiseen tahtiin, joten keikkoja piisaa. Nadja Mikkonen / Yle

Hän toteaa kuitenkin, että parhaiten tilanteen tietää omistaja itse. Jos kissa ei liiku, se on kenties jumissa, ja lähempi tarkastelu voi olla paikallaan. Ikävä kyllä pelastuslaitoksellakaan ei ole kissapsykologia, joka osaisi taikoa kisun alas puusta. Keikalle lähtee se, kuka sattuu vapaana olemaan, joskin kissamaisuuttakin voidaan pelastajien kesken mittailla:

– Yritämme vähän katsoa, kenellä on silmät eniten viirussa. Hän lähtee sitten kissaa pelastamaan, Juuti sanoo.

Suurimmassa osassa tapauksista kissa tulee alas puusta itse. Yle/Arja Lento

Juutia kismittää yleisestikin ihmisten avuttomuus pienissä tilanteissa ja maalaisjärjen puute. Moni soittaa Juutin mukaan pelastuslaitokselle heti, kun kissimirri on kavunnut latvustoon, ja palokunta toivotaan paikalle välittömästi. Silloin ei auta hätäillä, vaan rauhoittua.

– Meilläkään ei valitettavasti ole kikkakolmosta tai Kitekattia parempaa tarjota. Keinomme ovat usein säikäyttäminen ja epätoivoiset kiipeily-yritykset, Juuti kertoo.

Hän kuitenkin muistuttaa, että homma lankeaa pelastuslaitokselle siinä vaiheessa, kun eläimen henki on uhattuna. Siksi pelastuslaitokselle soittaminen tulee kysymykseen, jos tilanne niin vaatii.

Tästä on tullut vahingossa harrastus. Kenneth Wickström

Joskus kissa voi vahingoittua juuri pelastusyrityksien takia. Eläinlääkäri Toni Rohas Jyväskylän Toro-eläinlääkäripalvelusta kertoo, että on nähnyt uransa aikana pahimmat seuraukset pelastetuilla kissoilla, sillä ne voivat saada putoamisvammoja. Silloin katilla voi mennä jalka poikki, tulla palleatyrä tai se voi halkaista alaleukansa.

– Antaa kissan tulla itse alas. Jos kovasti huolettaa, kissa ei asu lähistöllä tai on villi, puun juurelle voidaan asettaa riistakamera ja loukutushäkki, jossa on ruokaa. Ja odotetaan, Rohas neuvoo.

Kissan tultua alas se kannattaa viedä näytille klinikalle. Rohas kuitenkin huomauttaa, että puusta alas tullut kissa tuskin tarvitsee erityishoitoa, jos se suostuu syömään normaalisti. Mutta erityisesti pikkuisen pulskemman kisun tilannetta kannattaa tarkkailla.

– Jos kyse on lihavasta kissasta, joka ei syö, tarkastuskäynti lääkärillä on paikallaan aina.

Kissa ei kestä paastoa

Kissoihin erikoistuva eläinlääkäri Kirsi Hartikainen Keski-Suomen eläinklinikalta kertoo, että pitkään ruoatta oleminen voi olla kissalle vaaran paikka. Monelle kissamaakarille voi tulla yllätyksenä, ettei kisua saisi paastottaa ollenkaan (siirryt toiseen palveluun) (MTV), ei edes pyylevää kissaa. Usein todetaan, että kissa pärjää puussa parikin päivää (siirryt toiseen palveluun) (Etelä-Suomen Sanomat), mutta todellisuudessa tilanne on eläimelle hyvin yksilöllinen.

Yhdelle viiksekkäälle ruoatta oleminen voi olla ongelmatonta monen päivän ajan, mutta toisilla maksa-arvot prakaavat jo 6–8 tunnin jälkeen.

– Suurempi riski on kissoilla, joiden elimistö reagoi syömättömyyteen. Niitä ovat joko hyvin vanhat eläimet tai sellaiset, joilla on perussairaus, täsmentää Hartikainen.

Hartikainen käy tutkimassa jyväskyläläistä Pörri-kissaa, joka on ollut hoidossa – ei tosin karkuretkien takia, vaan haimaongelmien vuoksi. Nadja Mikkonen / Yle

Hartikainen ymmärtää hyvin palokunnan lähtökohdan siitä, että joka kattia ei lähdetä puusta naaraamaan. Suurin osa kissoista osaa tulla alas puusta itse. Lisäksi kissa voi pelästyä ihmistä siinä määrin, että se pinkoo korkeammalle virkavallan ilmestyessä paikalle.

Hartikainen neuvoo, että puun ympäristö pitäisi tehdä kissalle turvalliseksi ja ei-pelottavaksi. Kissan nimeä ei kannata toistella tai huudella, varsinkaan uhkaavasti, sillä kissa voi olla kovin šokissa ja yhdistää myöhemmin pahan olon omaan nimeensä. Jos kissa ei suostu tulemaan alas, sitä voidaan ruokkia puussakin esimerkiksi pitkän kepin avulla.

– Kannattaa laittaa puun alle esimerkiksi voimakkaasti tuoksuvaa ruokaa ja yrittää löyhytellä tuoksua ylös. Kun kissa haistaa tuoksun, se voi jo tulla toisiin aatoksiin ja laskeutua. Suurin osa kissoista tulee alas ruoalla jos puun alla ei ole mitään pelottavaa, Hartikainen sanoo.

Vielä parikymmentä vuotta sitten koirille suositeltiin paastottamista oksennus- ja ripulitautien yhteydessä, ja Hartikaisen mukaan kissoille – ikävä kyllä – suositeltiin samaa. Vuosien myötä on onneksi levinnyt myös tietoa siitä, että kissan elimistö ei juuri paastoa kestä, mutta edes kaikki eläinlääkärit eivät välttämättä ole asiasta täysin kartalla.

Hartikaisella on kuitenkin hyviä uutisia puussa nääntyneille kissimirreille: jos syömättömyydestä on tullut maksavaurioita, tehokkaalla hoidolla parantuminen on lähes taattua.

Seuraavaksi hätiin saapuu kissanainen

Sekä palomestari että eläinlääkäri ovat sitä mieltä, että jos henkilö osaa hommansa, kissapelastajan toimi on hyvä asia. Siispä Wickströmin kaltainen ihminen on sangen tervetullut apu, vaikka kiipeileekin toki omalla vastuulla.

Nopein Wickströmille sattunut kissatapaus oli sellainen, jossa pelkkä pelastajan saapuminen antoi kissalle pontta poistua puusta. Siinä kesti neljä minuuttia. Pisimmillään Wickström on viettänyt puussa puolitoista tuntia kissan kanssa keskustellen ja kutsuen sitä rauhallisesti nimeltä.

– Kehun kissaa, pyydän sitä tulemaan luokse ja kerron sille, että jos se tulisi vastaan, kummatkin pääsisimme nopeammin alas, Wickström kuvailee.

Kenneth kävi hakemassa Morris-nimisen kissan puusta Lempäälässä maanantaina Sara-tyttären avustamana. Sara Wickström

Wickström kiinnittää paljon huomiota eläimen elekieleen ja siihen, ettei itse kiipeä liian innokkaasti kissan perään tai näytä pelottavalta varusteiden kanssa. Se on helppo uskoa: Wickströmin puheääni myös ihmisten kanssa on niin rauhallinen, että siinä lienee otollinen taajuus myös pelästyneelle kissalle.

Jos kissa pinkoo ylemmäs, Wickström jarruttelee kiipeilemisessä eikä lähde jahtaamaan sitä. Silloin hän jättää ruokaa oksille ja odottelee, sillä pelastamisessa ei kerta kaikkiaan parane olla hätäinen.

Kun kissan kanssa tarpeeksi jutustelee puussa ja tarjoilee murkinaa, alkaa se pikkuhiljaa tutustumaan pelastajaansa.

– Arkuutta niillä on, mutta uteliaisuus on useimmiten vahvempi.

Suurin osa on sellaisia, että kun ne saa niskasta kiinni, ne jähmettyvät eivätkä räpiköi vastaan. Kenneth Wickström

Kun kissa lopulta päättää lähteä Wickströmin mukaan, se laitetaan reppuun ja lasketaan alas. Toiset kuolaavat ja kehräävät päästyään puusta, toisien ilmeestä näkee, että ne jo suunnittelevat seuraava siirtoa. Kissapelastajan jännitys laukeaa, kun kisu saadaan lopulta turvallisesti kiinni.

– Monesti kissa näyttää isolta, mutta sillä on vain pitkät karvat, ja sisällä on pieni ruipelo. Pitää katsoa, että saa varmasti pysyvän otteen, ettei se vain lipsahda, Wickström sanoo.

Usein kiipeilijän istuessa kahveilla pelastettu kissa puskeekin jo syliin. Palkkaa Wickström ei pyydä. Kuten kissa, myös niiden pelastaja elää kiitoksella.

– Olen nähnyt lapsillakin hymyn korvissa, kun saa kissan takaisin kotiin, Wickström toteaa.

Joskus kissa voi jäädä puussa oleillessaan kiinni esimerkiksi kynnestä tai pannastaan. Alda Aflatuni

Wickströmin pelastuspartiolla on tiedossa jatkaja jo nyt. Tytär, 17-vuotias Sara Wickström, on kiinnostunut kiipeilyn opettelemisesta ja kissojen pelastamisesta isänsä lailla.

– Valjaat pitäisi ensin hankkia, ja sitten pääsisi harjoittelemaan kiipeämistä, Sara Wickström kertoo.

Korkeat paikat eivät tulevalle kissanaiselle ole ongelma, ja Sara lähtee isän matkaan nytkin, kun kissa on hädässä. Sillä aikaa kun Kenneth Wickström noutaa kisua puusta, tytär neuvoo omistajia eläimen ruokinnassa puussa nääntymisen jälkeen.

Wickström on kuullut kahdesta muustakin kiipeilijästä Suomessa, jotka ovat tarpeen vaatiessa käyneet noutamassa eksyneitä kissoja puiden latvoista. Hän ei siis ole välttämättä ainoa kissojen ja niiden omistajien sankari, mutta todennäköisesti tunnetuin tekijä Facebook-ryhmissä.

Tulevaisuus näyttää eksyneiden kissojen kannalta valoisalta: Wickström itse aikoo jatkaa hommaa niin kauan kuin pystyy kiipeilemään, ja tytär on jo hyvässä vauhdissa harrastuksessa. Alun perin yhden kissan pelastamisesta syntyi kymmenien puussa istuvien kattien jono, joka ei näytä loppuvan.

Ja jos Wickströmit aikanaan päättävät pelastamisharrastuksen, Kenneth arvelee, että jatkaja löytyy. Kissakuiskaajan mantteli luovutetaan sitten seuraavalle.

Kenties kissojen ja niiden omistajien arjen supersankari on syntynyt.