Neljapäevasel valitsuse pressikonverentsil osales üllatuskülaline – ühena viimasest ajakirjanikest sisenes Stenbocki māja pressiruumi kultuurilehe Sirp peatoimetaja Kaarel Tarand. Ruumisviibinute vahel toimus kiire lõõpimine: kas Erakondade rahastamise järelvalve komisjoni aseesimees täidab selle ameti rolli? „Kui tahate, siis võin erakondade rahastamise kohta midagi küsida küll,“ kõlas kultuurimehe lahke vastus.

„Kindlasti mina vastan igale pöördumisele,“ kõlas Jüri Ratase lühike vastus.

„Ma tahaks lisada,“ palus seepeale sõna ka Martin Helme. „Minu üleskutse inimestel on alati teha vahet keskkonnakaitsel ja kliima teemadel. Need ei ole üks ja sama asi. Et me ei viska maha või uputa ookeani plastmassi, et meil on mulla erosioon või puhta vee vähenemine, see on seotud inimtegevustega ja inimeste poolt on seda olukorda võimalik ka parandada. Et meil käivad vaheldumisi jääajad ja soojemad ajad – inimtegevuse seotus sellega pole leidnud tõestust vaatamata suurtele pingutustele. Siin tuleb vahet teha.“

Helme sõnumi lõpp tuli loos tsiteerimiseks üle kuulata pressikonverentsi ametlikust salvestisest, sest siinkirjutaja diktofonis varjutas selle kõrvaltoolil istunud Tarandi sügav ohe.

Õhtulehe palvel täpsustas Helme pärast pressikonverentsi ametliku osa lõppu oma seisukohta kliimakriisi kohta. „See, et kliima muutub, peaks olema selge juba esimeses või teises klassis. Meil oli jääaeg ja alles pärast seda tekkis Eestisse asustus – tollal väga ei olnud plastmassi ja süsihappegaasi tootjaid, põlevkivi meil ei kaevandatud. Enne seda oli 70-90 miljonit aastat tagasi perioode, kui mõlemad poolused olid täiesti soojad – ka siis ei olnud inimkond veel ühtegi pahandust maakeral tekitanud. Et kliima muutub, on täiesti selge. Kas ta muutub päikese tõttu, maakoore sees toimuvate protsesside tõttu, mingite muude protsesside, vulkaanilise tegevuse mõjul – selle üle vaidlevad teadlased juba 100 aastat ja jäävad ilmselt edasi vaidlema.“