I ove nedelje, kao i prošle, razgledamo foto album za sada nepoznatog hroničara subotičkog šetališta. Možda se i on nalazi na nekoj od fotografija na kojima je ovekovečio lica stotinak svojih sugrađana, većinom devojaka ali i po kojeg muškarca. Teško je danas reći šta je bio motiv autora da, za razliku od drugih koji fotografišu sebe i sebi bliske, aparatom zabeleži prolaznike koji su promicali ulicom.

Ako je namera bila da za sobom ostavi dokument o svom vremenu i ljudima koji su tada živeli i hodali ovim istim ulicama kao mi danas, onda mu je to pošlo za rukom. Treba mu odati priznanje za urađen posao kojeg se retko ko prihvata – voditi hroniku svog vremena za nekoga ko će doći kada njega više ne bude bilo.

Šta nam govore slike na kojima su ljudi od kojih smo nasledili ovaj grad? Na prvi pogled, to je jedno ozbiljnije vreme nego ovo naše. Odmah pada u oči komunalni red koji vlada.

Muška moda tog vremena je uglavnom jednoobrazna i ne ostavlja puno prostora za iskazivanje individualnosti, kao što je to kod ženske garderobe. Kad su ženski šeširi u pitanju, neke od njih bi danas nazvali ekstravagancijom. Muška garderoba se između sebe razlikuje uglavnom po kvalitetu štofa, po cenama odela, kravata i košulja. To je za muškarce bilo neponovljivo doba elegancije, naravno, za one koji su to sebi mogli da priušte. Ali i oni siromašniji nisu dozvoljavali sebi da se u gradu pojave bilo kako.

Hotel Zlatno jagnje, kojega kasnije znamo kao Dom JNA, imao je u ono vreme vitraže prema ulici. Nakon bombardovanja septembra 1944. verovatno ništa od stakla nije ostalo. Posle su bili suviše buržoaski da bi ih obnovili.

Terasa kafane Beograd imala je širinu trotoara a od kolovoza je delila fina kovana ograda.

Lisičje krzno oko vrata bilo je veoma moderno u međuratno vreme. Ovaj modni detalj je doživeo svoj preporod sedamdesetih godina, kada i druge stvari od krzna. Danas je teško da bi neka dama oko vrata stavila liju koja grize svoj rep.

Na slici gore je po svemu sudeći trgovac. Nosi radnu bluzu, u jedan džep je zadenuo penkalo a u drugi džep ručni sat. Stoji na ćošku koji danas zauzima RK Beograd (tada kafana) dok je iza njega nekadašnja knjižara Napredak, podno Prokeš palate. Te 1931. godine je, izgleda, na tom mestu isto bila knjižara.’

Ispred gradilišta Nićin palate

Korzo ispred pasaža kojeg danas znamo kao „Kafe priča“ (iznad ulaza je reklama MEKKA – subotička fabrika ćilima)

Treba se još jednom podsetiti da na slikama nije Pariz, niti Čikago, već Subotica tridesetih godina. U prvom planu su neki moderno i dobro obučeni ljudi. Da to nisu izuzeci, pažljivom posmatraču svedoče i prolaznici koji su u drugom planu. U albumu je ostalo još slika koje ćemo videti neke od narednih nedelja. Ali pre toga jedna druga tema…

Sledeće nedelje: Subotička knjiga umrlih

Lansky

--- reklama ---

--- reklama ---