Hon har varit i Sverige i två månader. Enligt polisanmälningar misshandlades hon och barnen av mannen i åratal. Enlligt henne var det när hennes man försökte mörda henne, som hon flydde till Sverige, från det EU-land i Östeuropa som familjen kommer ifrån. Samtidigt har pappan efterlyst barnen via interpol.

– Jag bad polisen i mitt land om hjälp men under åtta månader så utredde de inte ens fallet. När han försökte mörda mig var jag tvungen att fly för mitt liv, och mina barns liv, säger hon till ABC.

Hänvisar till ambassaden

Socialtjänsten i Spånga-Tensta där hon först hamnade, placerade henne till att börja med i ett skyddat boende för kvinnor, eftersom polisen bedömt att hon befann sig i konkret fara.

Men efter några veckor har man nu tagit beslutet att inte längre hjälpa.

– Vi bedömmer att vi har givit stöd på akut basis och att det inte längre finns något behov, säger Toni Mellblom, avdelningschef på familjeomsorgen i Spånga-Tensta.

ABC: Hur kan det inte vara akut med en mamma och tre barn som riskerar att hamna på gatan?

– Det vill vi naturligtvis inte att hon ska göra, men då tycker vi att hon får vända sig till sin ambassad, säger han.

I beslutet om att avsluta Simonas ärende hänvisar man till att hon är EU-medborgare. Men när ABC tar reda på vad socialtjänstlagen säger, visar det sig att EU-medborgare under sina tre första månader här har samma rätt att söka hjälp från socialen som vem som helst. Skaffar man därefter att arbete och får uppehållsrätt av den anledningen, gäller samma sak.

Enligt Socialstyrelsen kan kommuner alltså inte göra så här:

– Man måste hjälpa personer så att de får hjälp. Man kan inte bara skicka dem till ambassaden. Då måste man se till att de får hjälp och säga att om de inte kan hjälpa, får du komma tillbaka till oss, det kan vara en lösning. Att hänvisa till ambassaden och hoppas på det bästa det är inte en bra lösning, säger Bitte Fritsson jurist och avdelningschef på Socialstyrelsen.

ABC: Socialstyrelsens jurister menar att ni inte kan bara hänvisa till ambassaden?

– Vi tycker vi tagit vårt yttersta ansvar, säger Toni Mellblom.

Men att Simona nu kastas ut från det skyddade boendet, innebär för henne lika med döden, säger hon själv till ABC.

– Om jag hade stannat i mitt hemland hade jag blivit dödad.Hamnar jag med mina barn på gatan här så kommer jag också att bli mördad, eftersom det blir lättare för honom att hitta mig då.

Hur ser du på ditt eget ansvar att hitta en lägenhet?

– Jag försöker väldigt mycket, när jag fick veta det så skickade jag nästan 50 e-mail. Men det är svårt, inga barn eller bara ett rum i lägenheterna. Det tar tid, jag behöver bara lite tid, säger Simona.