Nu har det gått två och ett halvt år sedan EU-valet 2009, då jag tillträdde som EU-parlamentariker för Piratpartiet. När parlamentet öppnar imorgon efter juluppehållet är det andra halvlek på mandatperioden som börjar.

Så vad har Piratpartiet lyckats med hittills, under den första halvan? Jag vill lyfta fram tre framgångar där det är tydligt att vi har gjort skillnad.

1. Telekompaketet var den allra första stora piratfrågan direkt efter att jag hade tillträtt som ledamot. Nästan hela telekompaketet hade förhandlats färdigt under den förra mandatperioden. Det som återstod var en enda punkt, som gick under namnet ”ändringsförslag 138” i debatten. Den handlade om huruvida man skulle kunna bli avstängd från nätet (till exempel för att man fildelat illegalt), och vilka rättsliga garantier den enskilde i så fall skulle ha.

När jag tillträdde som ledamot låg Telekompaketet i ett stadium i proceduren som kallas ”tredjebehandling”. Det innebär att en 27-mannadelegation från parlamentet förhandlar med tjänstemännen från ministerrådet och EU-kommissionen om hur lagen ska bli. (Ja, det är konstigt att de folkvalda lagstiftarna måste förhandla med icke-valda tjänstemän för att få lagstifta, men så fungerar det i EU.)

Jag ingick i parlamentets 27-mannadelegation, och drev linjen att egentligen borde ingen bli avstängd från internet alls, men om så skulle ske, så skulle det åtminstone vara en opartisk rättslig prövning inklusive rätten för den anklagade att bli hörd innan någon avstängning kunde ske.

I slutändan vann vi den här striden, och fick så starka rättsliga garantier inskrivna som det var lagtekniskt möjligt att göra. Att vi lyckades vinna berodde på att det var många aktivister på internet som drev debatten och satte press på EU-parlamentarikerna genom att mejla dem och kontakta dem på andra sätt. Det gjorde att de andra parlamentarikerna blev intresserade av att lyssna på mig, eftersom de visste att jag representerade Piratpartiet och kunde förklara vad det var som internetaktivisterna ville. Kombinationen av yttre opinionstryck och någon på insidan fungerade mycket bra den här gången.

2. Böcker för synskadade är nästa fråga där vi fick en stor seger, i och med att EU-parlamentet uttalade sitt formella stöd för ett bindande internationellt avtal som garanterar synskadade tillgång till böcker på tillgängliga format över landsgränserna. Det här är något som de synskadades organisationer har krävt under flera decennier, men där bokförläggarna och copyrightlobbyn kämpar emot på alla sätt de kan.

Det här formella uttalandet tillkom på mitt initiativ, efter att jag hade lagt ett tilläggsförslag till en rapport som handlade om den kulturella sektorn i framtiden. (Det är så man får göra: Varken EU-parlamentet som helhet eller de enskilda ledamöterna har formell initiativrätt i den meningen att vi kan skriva motioner om helt nya ämnen, men vi har rätt att lägga tilläggs- och ändringsförslag på de rapporter som EU-kommissionen har tagit initiativ till.)

Tillägget som jag skrev blev antaget först i den rättsliga utskottet JURI (där jag sitter), sedan i det kulturella utskottet CULT, och till sist av hela parlamentet. Det formella uttalandet från EU-parlamentet är inte i sig juridiskt bindande, men de representanter för de synskadades organisationer som jag samarbetade med sa att de ser den här segern som ett mycket värdefullt steg på vägen, som om inte annat har betytt mycket för moralen i deras egna aktivistkretsar.

3. Den Gröna gruppen antog Piratpartiets program om upphovsrätt och fildelning nu i höstas i oktober 2011. Programmets huvudpunkter är legalisering av fildelning och annan icke-kommersiell spridning, kortad kommersiell skyddstid till 20 år efter publiceringen, registrering för att behålla den kommersiella ensamrätten mer än 5 år, fri sampling, och förbud mot DRM.

Det här är den seger som jag är allra mest stolt över och som jag ser som viktigast, trots att den (ännu) inte har lett till någon lagstiftning eller några formella uttalanden från hela EU-parlamentet.

Skälet till att jag ser det här som viktigast är rent matematiskt. Hittills har jag varit ensam ledamot för Piratpartiet bland 736 EU-parlamentariker totalt. Det motsvarar 1.4 promille av rösterna i parlamentet. Under resten av mandatperioden, nu när Amelia Andersdotter äntligen har fått tillträda som andra Piratpartist, kommer vi att ha två röster av 754. Det är nästan en fördubbling, men vi har fortfarande bara 2.7 promille tillsammans.

Ska vi få majoritet för Piratpartiets politik, då måste vi få med oss ett stort antal ledamöter från flera olika politiska grupper i parlamentet. Ibland kan det vara möjligt att skapa majoritet för vissa förslag genom taktiskt fotarbete (som de två exemplen ovan), men för att få igenom huvuddelen av Piratpartiets politik krävs det en attitydförändring i grunden hos en majoritet av kollegorna.

Därför ser jag det som huvuduppgiften för Piratpartiet i EU-parlamentet att på alla sätt fortsätta vara droppen som urholkar stenen, som så fort tillfälle bjuds påpekar att den nuvarande informationspolitiken har hamnat i en återvändsgränd men att det finns ett bättre sätt, och som med tiden får tillräckligt många kollegor från andra partier att lyssna på våra argument och ansluta sig till vår uppfattning.

Det är ett stort jobb som kommer ta tid, men det visste vi förstås redan från början. Men med erfarenheterna från den första halvan av mandatperioden i ryggen känner jag mig övertygad om att vi är på rätt väg och kommer vinna i slutändan, även om det fortfarande är långt dit.

…………

This article has been translated into English

Andra om PP i EU-parlamentet: Hax

Picture by Christian Engström, free for publication CC0