DEBATT. Politiskt aktiva afrosvenskar förväntas ha vissa typer av åsikter i Sverige. Många räknar med att man röstar rödgrönt, att man sympatiserar med svarta aktiviströrelser som Black Lives Matter och att man allmänt ältar den europeiska slavhandeln och koloniseringen av Afrika. Som konservativ mulatt stöter jag ofta på dem som förargas över att jag inte tycker och tänker det som förväntas av mig. På grund av mina konservativa åsikter har jag blivit anklagad för självhat och även för att jag har övergett ”mitt folk” för att försöka att passa in i vita kretsar. Detta för att jag vägrar anta offerrollen som tillskrivits mig av vänstern.

Många som utmanar åsiktskorridoren möter hård kritik i Sverige. Men vi svarta människor som gör det bemöts med förakt. Detta för att vi som inte gör oss till offer är ett hot mot den av vänstern skapade kulturordningen som tycks vilja se oss fastna i en offerroll. Detta offerperspektiv gynnar förstås vänsterns politiska maktställning då deras plattform bygger på den marxistiska åskådningen som delar in samhället i två klasser: de som förtrycker och de som är förtryckta. Svarta människor förväntas då uppfylla rollen som de förtryckta som bevis på denna förtryckarordning. Vi som sedan utmanar detta genom att förskjuta offerrollen, framkallar en kognitiv dissonans hos människor där en del motiveras att skapa en misstro kring oss.

Kanye West är en afroamerikansk rappare som syntes mycket i media efter att han ‘kommit ut’ som Donald Trump-sympatisör på sociala medier. Detta upplevdes kontroversiellt då det länge har ansetts närmast osedligt i USA att afroamerikaner sympatiserar med konservatism. Dagen efter att han uttryckt sitt stöd för Trump fick mainstreammedierna panik och började måla upp honom som mentalt instabil. En mobbmentalitet uppstod i kändiskretsar där många gick ihop sig emot honom på sociala medier. Hans varumärke attackerades på flera håll. Klädkedjor pressades att bryta sina kontrakt med honom och radiokanaler uppmanades att bojkotta hans musik. Hans vänner och bekanta uttryckte sitt missnöje och hans åsikter ansågs av en del vara ett svek mot alla afroamerikaner.

Detta är ännu ett exempel på hur svarta människor förväntas uppfylla rollen som vänsterkantens ”nyttiga idioter”. Vi förväntas uttrycka samma tråkiga plattityder om kolonisering och slaveri som inte gör ett enda dugg för att förbättra situationen för oss eller någon annan. Och när man istället uttrycker individualism så vill många tvinga tillbaka oss in i den utformade offerrollen där vi anses höra hemma.

Detta görs inte på grund av sympati för svarta människor. Det görs för att eliminera den inre konflikt som uppstår hos dem – inte oss – när en svart, inflytelserik person har en åsikt han, eller hon, inte borde ha. Det har på sätt vis och vis blivit till en kulturell praxis i vårt samhälle att svarta människor bör känna sig som offer. När verkligheten talar emot detta framkallar det en inre panik hos vissa som sedan häver ur sig glåpord och personangrepp. Dessa typer av pajkastningar uppstår när människor inte vill ge utrymme åt åsikter som äventyrar deras dogmer. Och eftersom det är en meningslös manöver att kalla svarta människor för rasister, är karaktärsmord det enda sättet att igen – försöka anpassa verkligheten till de inlärda lärosatserna. Det är långt ifrån sympatiskt att underminera svarta människors möjlighet till individualism i syfte att undvika ens egna invändiga konflikter.

Men det handlar inte bara om andra, utan även om hur vi svarta väljer att se oss själva. Det kan kännas bekvämt för en del av oss att fastna i ett offertänkande då det befriar oss från ansvar i nuet. Men det gör samtidigt oss handlingsförlamade inför våra egna livssituationer, vilket på längre sikt skapar en djup meningslöshet. Självklart stämmer det att det även idag finns människor i Sverige som är rasistiska. Men svaret på rasism är inte att göra sig till offer. Svaret på rasism borde vara hårt arbete och ansvarstagande. Istället för att upprätthålla en kultur som skapar förbittring borde vi själva – i handling – utmana de stereotyper vi anser vara skadliga.

Studera! Bli en forskare, en ingenjör eller bli helt enkelt världens bästa förälder! Att vi själva bryter stereotyper är mer effektivt än att klaga över att alla andra tänker i stereotyper. Oavsett hur man går tillväga så handlar det om att vi själva måste vara den förändringen vi vill se i världen. Ett tidlöst resonemang.

Om offerrollen inte hjälper oss uppnå det vi vill i livet så kanske det är dags att börja tänka i nya banor. Jag vill hellre se en ny kulturordning där svarta människor överger offermentaliteten och istället omfamnar ett ansvarstagande som befriar oss från passivitet. Istället för att vi överlämnar ansvaret till andra för att göra våra liv bättre blir vi handlingskraftiga och tar tag i våra egna liv. Detta för att ingen annan kommer att vara mer motiverad att förbättra våra livssituationer än vi själva.

Emmie Mikaelsson

Medlem i Medborgerlig Samling

MED tycker

Alltmer av det gemensamma genomsyras av identitetspolitik. Människor ses som företrädare för olika grupper, mellan vilka det påstås pågå en maktkamp. Skillnader i utfall mellan olika gruppers prestationer och livsval förutsätts bero på ett strukturellt förtryck. Människor försätts i en offerroll som kräver omhändertagande och ingrepp från det offentliga. Medborgerlig Samling förkastar den destruktiva identitetspolitiken. Vi ser människor som i grunden kapabla individer och står för jämlikhet, lika rättigheter och meritokrati – inte för särrättigheter för grupper. Om diskriminering förekommer ska den bekämpas, inte anammas som metod för korrigering.