Vad gäller ditt önskemål om att Expressen inte ska anmäla din senaste roman, kan jag tyvärr inte tillmötesgå dig. Men jag lovar att recensionen här intill, i likhet med vår recensionsverksamhet i övrigt, behandlar den ifrågavarande boken med öppet sinnelag.

Jag har också all respekt för ditt antirasistiska ställningstagande i DN i helgen, och gläds åt att höra att det har fått gensvar.

Jag tycker, som jag också har skrivit (Expressen 13/11 2009), att du är unik i din förmåga att nonchalera bokmarknadens ofta snäva avgränsningar. Du är både smal och bred, hög och låg, offentlig och privat. Du har finlitterära ambitioner utan att för den skull tacka nej till tv-underhållning eller reklamfilmer.

Bäste Jens,

Matematik och etik måste visas, ty de kan inte sägas. Estetiken segrar även inom abstraktionen. Den vackraste formeln inom algebra, geometri och trigonometri väljs alltid framför den omständliga och fula.

När jag undervisade i filosofi i tolv år talade jag ofta om etik, estetik och matematik under lektioner i kunskapsteori och logik. Dessa sfärer kan på ett ytligt plan tyckas vara väsensskilda från litteraturen och ordet, men bortom den enfaldiga och okunniga betraktelsen är släktskapen mellan de nämnda ämnena uppenbara. Ett år undervisade jag i matematik och då förvandlade jag abstraktionen till konkretion.

I dagens svenska litteraturkritik och belysning av böcker och ordkonst råder nästan en matematisk förutsägbarhet. Formler av olika slag härskar bland skribenter och kultursidor. Även etiken får ett passarben i sfären och den måste precis som matematiken visas och inte endast sägas och skrivas.

Den 13 september 2014 publicerade Sveriges största dagstidning, Dagens Nyheter, två hela sidor med ett öppet brev från Björn Ranelid till Jimmie Åkesson och Sverigedemokraterna. Tillika filmades jag i bostaden och läste hela brevet. Delar av detsamma visades den 13 september 2014 på Dagens Nyheters webbsida. Ett dygn senare hade detta brev i skriftlig och muntlig form blivit det mest lästa och spridda offentliga brevet i den svenska tidnings- och litteraturhistorien.

Den 12 september 2014, således dagen innan det att Dagens Nyheter publicerade brevet, recenserades min roman ”Kärleken och de sista människorna på jorden” i nämnda tidning. Maria Schottenius skrev vackert om romanen.

Inte en enda så kallad kulturskribent har nämnt min unika och fullkomligt hyllade artikel. När Jonas Hassen Khemiri skrev ett öppet brev till justitieministern Beatrice Ask så slog det självutnämnda kultursverige på trummor och tog till cymbaler och bastubor. Tänk att mitt öppna brev är långt mer läst än vad hans öppna brev var och är. Ni försöker fuska bort ett empiriskt faktum. Ni kan inte radera flera hundra mejl och sms som jag fått de senaste dagarna. Ni kan inte ta bort alla människor som stannar mig på gatorna och hyllar min text.

Så här är det. Om Per Olov Enquist eller Lars Gustafsson skrivit detta brev, så hade deras dubbade apostlar ryckt ut och lovordat och kommenterat verket, men nu var och är det jag som begick mästerverket. Det stör konsensus, men folket och de ärliga och sanna människorna låter sig inte bedragas av fuskare, förfalskare och hycklare.

I går ringde Göteborgs-Posten och Aftonbladet till min fru och berättade att ett inslag i TV4:s Nyheter hade fällts i Granskningsnämnden för radio och television i Sverige. Inslaget byggde på en lögn om mig och det var ett oslagbart exempel på förtal. Sanning och anständighet segrade över lögn och ondska.

Du har i en recension som inte gällde mig eller en av mina böcker hånat mig och det lär du ha bett om ursäkt för. Du tillstod att du vid den tidpunkten inte läst en enda av mina böcker. Nu har jag skrivit 33 böcker och cirka 800 essäer, krönikor och artiklar. Därtill har jag gjort cirka 3 500 framträdanden och medverkat i alla de största programmen i Sveriges Television och TV4.

Jag har talat inför fler människor i levande möten än någon annan svensk författare genom tiderna. Detta är inte skryt, utan ett faktum. Jag talar på stora företag, universitet, i San Francisco, Amsterdam, Paris, högskolor och i banker, kyrkor, bibliotek, idrottshallar med mera. Läs min hemsida under ikonen ”Agenda” för de senaste nio åren, så får du svart på vitt: www.bjornranelid.se.

Jag har gjort reklam för Ikea, Posten, Arla, Clas Ohlson, Carlshamns Mejerier (i television), Coop (i televisionen), MQ, Blossa och Nordea. Jag får ständigt inbjudningar att tala på bröllop och inför gäster, vilka jag aldrig träffat dessförinnan. Jag har publikrekordet på Liseberg med 55 000 människor den 17 maj 1995, när jag talade från den stora scenen där. Tre gånger har jag framträtt på Sollidens stora scen på Skansen i Stockholm. Detta är inte skryt, utan en motvikt till era försök att ignorera en fullkomligt unik insats i tal och skrift av en svensk författare.

För några år sedan påstod den ständige sekreteraren i Svenska Akademien Peter Englund ”att allting som håller Björn Ranelid borta från skrivandet är bra.” I en brevväxling med mig erkände han att han inte läst en enda av mina böcker. Det betyder att hans påstående är imbecillt och borde ha lett till hans avgång, eftersom han skrev det på Akademiens officiella blogg. Jag hade skojat lite och uppmanat ledamöterna att dansa och ha roligt emellanåt. Jag träffade min första och andra hustru på dans. Det var ett härligt sätt att träffa kvinnor.

Peter Englund betedde sig såsom du gjorde. Ni väljer den matematiska formeln som råder på din tidning och bland annat Aftonbladet. Ni fäller omdömen utan att kunna belägga och utan att veta vad ni åsyftar.

Enboksförfattarinnan Åsa Linderborg skröt för några år sedan i Svensk Bokhandel att Aftonbladet inte tänkte recensera mina böcker. Jag har aldrig sagt eller skrivit ett enda elakt ord om henne. Jag har däremot fått Aftonbladets kulturpris. Hon imiterar en manlig härskarteknik och stöter bort mitt arbete och mina böcker som om de vore maligna svulster inom onkologin.

Expressen och Aftonbladet har inte recenserat min senaste roman ”Kärleken och de sista människorna på jorden”. Däremot har dessa tidningar recenserat de hallstämplade namnen. Aftonbladet har inte recenserat mina tre senaste romaner som hyllats i många tidningar. Senast fick jag ett stort pris från Samfundet De Nio. Lärarnas Riksförbund har instiftat Björn Ranelid Priset. Snart får en kommunal grundskola bära mitt namn. En sådan ära är jag ensam om i Sverige, eftersom jag fortfarande är i livet.

Åsa Linderborg följer sitt dekret och mantra exemplariskt. Aftonbladet och Expressen har däremot publicerat sammanlagt åtminstone 90 artiklar om en bilolycka som jag var inblandad i. Löpsedlar i mängd har följt på dessa.

I tal och skrift har jag ensam gjort långt mer för Sveriges litteratur än vad de två nämnda personerna har gjort. Jag är i dessa dagar Sveriges mest lästa och omtalade författare, ty Stieg Larsson är tyvärr död och Läckberg säljer inte en miljon böcker på ett dygn i Sverige. Jag skiljer nämligen inte mitt brev från litteratur. Omfånget är ointressant. En enda dikt av Tomas Tranströmer kan väga tyngre än 50 tjocka romaner.

Nils-Erik Schwarz påstod i en krönika att han varit totalt likgiltig för Björn Ranelids böcker de senaste 25 åren. Under en jubileumsfest på Albert Bonniers Förlag frågade jag honom när han senast läste en av mina böcker. Då blev han ställd och blåste osynlig cigarettrök på mig av ren rädsla, ty han var avslöjad. Han sade: Jag läste din roman ”Mitt namn skall vara Stig Dagerman”. Den släpptes 1993. Hans avslöjande inföll 2011. Således klarar han inte elementär subtraktion för årskurs tre i grundskolan. 2011 minus 1993 är lika med 18.

Ni fuskar och följer förutsägbarheten på de nämnda kultursidorna. Ni smilar, höjer, smickrar och lovordar de namn som är menlösa och totalt ointressanta för det svenska folket, medan ni skymfar, beljuger och ignorerar mig som lever och verkar runtom i Sverige i skrift, i radio, television och i levande möten år efter år.

Jag vill inte att Expressen recenserar min senaste roman. Jag vet redan nu att den är viktigare än alla andra böcker som ges ut i Sverige i år. Det är en apokalyps i ordets grekiska betydelse, det vill säga en uppenbarelse. Ett av mina barnbarn, Ryder Jackson, är huvudperson. Jag och min dotter skall lära honom att leva i praktisk etik, den som visas och inte blott säges. Han och mina barn skall få min kärlek som en motvikt i förhållande till ondska, lögner och enfald. Det vill säga de aspekter av verkligheten som många av dagens svenska kulturskribenter hänger sig åt.

Just i dag godtar jag en inbjudan från Sveriges Television att tala om Sverigedemokraterna i programmet ”Debatt” på torsdag kväll. Det är inte Per Olov Enquist och inte Lars Gustafsson som bjuds in, utan jag. Det beror på att jag skrivit ett öppet brev som är stor och omistlig litteratur. Hur än ni tiger och ignorerar så segrar jag i sanning. Det är underbart.

Vänligen,

Björn Ranelid

kulturen@expressen.se

