I offentlighedens øjne er jeg nok mest kendt for at ville føre en stram udlændingekurs. Og det med rette. For der er rigeligt af problemer at tage fat på.

Den massive indvandring fra særligt muslimske lande har utallige skyggesider, men engang imellem er det vigtigt også at fremhæve de mennesker, der nu engang er kommet til Danmark og gør det godt.

Så hold nu fast, når jeg tillader mig at konkludere, at der skam er personer med indvandrebaggrund, som bidrager til samfundet.

De indvandrere, der får en uddannelse, tager arbejde, bidrager til det danske samfund, taler dansk til deres børn, tager den danske kultur til sig og er loyale over for Danmark og danske interesser. De mennesker roser jeg gerne med et par positive bemærkninger.

Her vil jeg så for god ordens skyld understrege, at det naturligvis ikke er nok at tage en uddannelse eller et arbejde for at kunne kalde sig dansker eller for at være velintegrerede. På ingen måde, men det tæller selvsagt med på plussiden.

Det afgørende er, som jeg tidligere har været inde på, at man tager dansk kultur og danske traditioner til sig, og gør dem til sine egne traditioner.





Det er alfa og omega, at man som indvandrer og efterkommer er indstillet på at tilpasse sig danske værdier. At man vil det land, i hvilket man tager ophold, og de mennesker, der bor der.

Det kan ikke nytte noget, at man flytter til Danmark og på stort set alle områder holder fast i sit hjemlands eller sine bedsteforældrenes hjemlands skikke og levemåder, som ikke passer ind i det danske samfund. Det gamle ordsprog 'skik følge eller land fly' siger det egentlig meget godt.

Faktisk siger det gamle ordsprog alt det, der skal siges om den sag. Man må indrette og tilpasse sig, og har man ikke et ønske herom, så er man havnet det forkerte sted. Men der er faktisk mange, som gør netop det. Og det vil jeg gerne fremhæve.

Jeg bliver tit spurgt, hvorfor jeg ikke fremhæver dem, der gør det godt. For de er her naturligvis også. Men når jeg ikke konstant render rundt og bruger min tid på at fremhæve dette, så hænger det først og fremmest sammen med, at dem, der tilpasser sig og tager danskheden til sig, netop ikke udgør et problem. Og vi DFere beskæftiger os primært med at løse problemer. Det er vores opgave som folkevalgte.



Og når nu, vi er ved dem, der gør det godt, så bliver jeg nødt til at fremhæve nogle af de kristne indvandrere og efterkommere, som jeg har haft fornøjelsen af at møde. Jeg har oplevet hvordan flere kristne migrantmenigheder ser på Danmark.

Jeg har - sammen med andre DFere igennem flere år - typisk en eller to gange om året - mødtes med repræsentanter fra migrantmenighederne for at blive klogere på deres rolle i samfundet. Og for at markere overfor dem, at Dansk Folkeparti gerne samarbejder med dem.

En stor del af de kristne, der er drevet på flugt grundet muslimsk forfølgelse i deres respektive hjemlande og derfor har fået ophold i Danmark, kan jo om nogen forstå Dansk Folkepartis modstand mod islam.

Nu er det selvfølgelig ikke alle kristne indvandrere, der er flygtet til Danmark, men da de netop er kristne, kan de nemmere forholde sig til det land, som de er kommet til, al den stund at Danmark hviler på kristne værdier.

Det er ganske enkelt nemmere for en kristen indvandrer at blive til en del af det danske fællesskab end det er for en muslimsk indvandrer. Sådan er det.





Når det er sagt, så kan der naturligvis også være problemer i nogle af de kristne miljøer, men ikke desto mindre har mange været dygtige til at finde fodfæste i det danske samfund. De vil Danmark og er indstillede på at blive en del af samfundet. Det kunne mange andre lære noget af.



Vi oplever i disse år store udfordringer herhjemme og i resten af Europa, fordi en gruppe mennesker har søgt mod vores del af verden, selvom de nærer et indædt had mod alt det, vi står for.

De mennesker bliver aldrig nogensinde en del af vores samfund, og dem har jeg kun foragt tilovers for.

Men de andre. Dem, der bidrager og respekterer det danske samfund og vores værdier, og tager dem til sig, de bør fremhæves.

Det er hermed gjort, og det tilmed i en tid, hvor indvandrerbanderne hærger i gaderne, og militæret gør klar til at hjælpe politiet. Og det er nu engang her, at Dansk Folkeparti først og fremmest lægger sine kræfter.

Men det er sådan set også vigtigt, at de velintegrerede indvandrere og efterkommere viser de andre, at vejen frem er at overholde kongerigets love, at tage dansk kultur og danske traditioner til sig og ikke mindst at udvise loyalitet over for Danmark.

Alt dette ændrer dog ikke på, at der er grænser for hvor mange udefrakommende udlændinge Danmark kan modtage.

Uagtet, at der er herboende indvandrere, som gør det godt, så er grænsen nået. Men derfor skal vi ikke glemme nuancerne.