Klíčové jsou rozhodčí doložky, jejichž používání se rozmohlo na začátku 21. století. V úvěrových smlouvách bylo ustanovení, že v případě sporu nebude o smlouvě rozhodovat nezávislý obecný soud, ale že to bude soukromý rozhodčí soud a jeho rozhodci. Zdůvodňováno to bylo tím, že soudy jsou přetížené a jde o jednoduché případy, ve kterých si člověk půjčil, nezaplatil a zaplatit má. Takže to neměl být žádný problém.

Někteří experti říkají, že celkem takových případů mohou být i stovky tisíc.

Než k tomu soudy dospěly, tak problém s doložkami narostl do obrovských rozměrů, protože rozhodčí řízení se stalo populárním mezi velkými věřiteli. My jsme se ze začátku drželi dole a naše odhady byly kolem sto tisíc, judikatura se ale postupně rozvinula a týkalo se to i dalších smluv, takže nyní říkáme 200 tisíc, ale je možné, že to bude ještě více. Dávali jsme si i žádosti podle zákona o svobodném přístupu k informacím na soudy, ty to ale neumí říci. Když však vidíme, kolik desítek tisíc případů rozhodovali někteří soukromí rozhodci, tak se nám to číslo nezdá přehnané.

Kolik z těch lidí může mít šanci vysoudit od exekutorů peníze zpět, podobně jako ti, kteří uspěli před Vánocemi u Krajského soudu v Ostravě a v aktuálním případu proti prezidentovi Exekutorské komory u Obvodního soudu pro Prahu 7?

Otázka je to složitá, protože není jasné, kolik z těch lidí, kteří mají exekuce, je skutečně splácelo. Jen v těch případech je samozřejmě možné chtít peníze zpět. Z našich klientů jsou významnější úhrady zhruba u třetiny. Mnozí ale neplatili proto, že to byla jejich druhá třetí exekuce v řadě, hradili jen tu první a na další jim nezbývalo. U těch skutečně nemravných exekucí bylo ale hrazení častější, takže je vidět, že byly vlastně prvopočátkem problémů těch lidí a jejich pádu do dluhové pasti. Přesná čísla říkat nemůžeme, ale desítek tisíc se to bude týkat určitě. Číslo může být větší i o to, že exekuci lze zastavit i zpětně, tedy poté, co ji člověk už uhradil. Nebavíme se jen o běžících exekucích, ale i o ukončených, které však neměly nikdy být.

Na čem konkrétně stojí vaše právní argumentace v případech, kdy by měli exekutoři vracet peníze ze zastavených exekucí?

Pokud v rámci protiprávní exekuce vymohl exekutor peníze na svoje náklady, musí je po zastavení exekuce dlužníkovi vrátit. Navíc při zastavení exekuce musí samotný exekutor rozhodovat o nákladech exekuce a má tři varianty. Buď řekne, že je platí oprávněný, protože dal do exekuce neplatný rozhodčí nález, nebo to uloží povinnému, případně řekne, že exekutor nemá nárok na uhrazení nákladů exekuce. Tak rozhodl třeba samotný JUDr. Plášil v případě, kde padl ve čtvrtek rozsudek. To, že napsal do odůvodnění, že je to proto, že je už vymohl a že příkazy, které byly vydané, jsou pravomocné, nehraje roli. Zásadní je výrok a v něm bylo, že na náklady nemá nárok. Proto jsme ho vyzvali, ať peníze vrátí, ale on znovu zopakoval svoji argumentaci. Ale my jsme tvrdili, že zastavením exekuce se toto rozhodnutí ruší, což bylo meritem sporu, a jak je vidět, tak jsme s naší argumentací uspěli.

Může mít nynější verdikt dopad i na další případy?

Kromě toho, že zde byl žalován sám prezident Exekutorské komory ČR, má toto soudní jednání samozřejmě i další rozměr. Výhra může ukázat i dalším lidem, že se vyplatí svá práva hájit. Jasně se ukazuje, že zastavením exekuce, která byla v rozporu se zákonem, se dluh klienta snižuje nejen o protiprávní úroky a pokuty, ale i o náklady na rozhodce, advokáty a exekutory. Zároveň to může působit jako varování pro další exekutory, kteří nerespektují zákon a chtějí se bezdůvodně obohatit.

Domníváte se, že prezident Exekutorské komory nyní peníze vrátí, nebo že se odvolá?

Je velmi pravděpodobné, že se odvolá, takže rozsudek nenabude právní moci a on zatím peníze nebude muset vracet.