Foto: Guliver Getty Images

Organizaţia Naţiunilor Unite (ONU) arăta în 2017 că peste 3,4 milioane de români sunt plecați la muncă în străinătate sau stabiliți definitiv acolo cu familia, cifre ce plasează România pe poziţia a doua într-un top mondial al migrației. ONU susţine că țara noastră este depășită în acest top doar de Siria, stat lovit de un război civil, România înregistrând o creştere a migrației de 7,3% pe an, față de Siria în 13,1%. Mai mult, datele ONU arată că diaspora reprezintă 17% din populația totală a României.

În ultimii ani, unul din cele mai dezbătute subiecte în societatea românească a fost și rămâne repatrierea românilor din diaspora. Se vorbește despre impactul pe care l-ar avea românii activi pe piața europeana a muncii dacă s-ar întoarce în România, despre inovațiile, know-how-ul pe care l-ar putea aduce în țară și despre mentalitatea orientată spre muncă și meritocrație pe care ar aduce-o acasă.

Mai mult, repatrierea românilor plecați este văzută ca o soluție pentru problemele stringente ale României, ca raportul în creștere dintre pensionari și angajați sau scăderea natalității. Ca o comparație, numărul copiilor născuți în România a scăzut cu 15% din 2009 până în 2015, în timp ce numărul copiilor români născuți în străinătate a crescut cu 63% în aceeași perioadă. Singurul lucru care lipsește din calcul este părerea românilor din diaspora despre posibilitatea întoarcerii în România.

În acest sens, între 4 și 10 iulie am chestionat 116 români din diaspora, încercând să aflu dacă s-ar întoarce acasă, ce îi face să se gândească la întoarcere, ce-i împiedică să facă asta, despre problemele pe care, din punctul lor de vedere, le are România și despre ce schimbări produse în România i-ar putea determina să se întoarcă. Cei 116 respondenți au între 19 și 63 de ani și locuiesc, în medie, de 8 ani și jumătate în străinătate, în Marea Britanie, Germania, Spania, Italia, Belgia, Franța, SUA, Olanda, Elveția, Cehia, Suedia, Polonia, Finlanda, Danemarca și Canada. Cei mai mulți provin din Germania (30%), Spania (20%), Italia (16%) și Marea Britanie (11%). 65% au studii superioare (37% studii universitare de licență, 20% studii universitare de master și 8% studii universitare de doctorat).





Din cei 116 respondenți, 63,8% au declarat că nu intenționează să se întoarcă în România, în timp ce 17,3% au răspuns „Nu știu” și doar 18,9% au răspuns că intenționează să se întoarcă în țară în următorii 5 ani. Din cei 35% de respondenți fără studii superioare, 24,4% au declarat că intenționează să se întoarcă în România, în timp ce 51,2% au răspuns cu „Nu”. Pe de altă parte, din cei 65% de respondenți cu studii superioare, doar 16% au declarat ca intenționează să se întoarcă în România în următorii 5 ani, iar 70,6% au răspuns cu „Nu”.

Întrebați care ar fi motivele pentru care s-ar întoarce în România, 39,65% din respondenți au declarat că nu există motive de repatriere, în timp ce 45,7% au răspuns că s-ar întoarce pentru familie. Alte răspunsuri cu mai fost patriotismul (4,3%), pentru schimbarea clasei politice (3,44%), pentru creșterea copilului, în vacanță, la pensie, pentru climă sau pentru prețurile mai mici decât în occident, toate cu o frecvență de sub 1%.





La întrebarea privind motivele pentru care nu iau în calcul întoarcerea în România, cele mai frecvente răspunsuri au fost: corupția (47,41%), situația economică a țării (23,27%), situația-politico-economică (20,86%), nivelul scăzut de trai (16,37%), problemele din sistemul de sănătate (7,75%) și lipsa oportunităților (5,17%). Alte răspunsuri, dar cu o frecvență de sub 5% au fost: birocrația, problemele din sistemul de învățământ, mentalitatea, lipsa infrastructurii și incompetența statului.

La întrebarea privind cele mai mari trei probleme ale României, cele mai frecvente răspunsuri au fost: corupția (61,2%), clasa politică (37%), sistemul de învățământ, (25,9%), sistemul de sănătate (24,1%), infrastructura (11,2%), nivelul scăzut de trai (9,5%), lipsa oportunităților (7,75%), mentalitatea (7,75%) și situația economică (5,17%). Alte răspunsuri, dar cu o frecvență de sub 5%, au mai fost: birocrația, lenea, depopularea și lipsa respectului reciproc.



Nu în ultimul rând, la întrebarea privind schimbările produse în România care i-ar putea determina să se întoarcă, 26,7% au răspuns că nu există, acesta fiind cel mai frecvent răspuns, urmat de îmbunătățirea nivelului de trai (24,1%), o noua clasa politica (22,4%), eradicarea corupției (15,5%), îmbunătățirea sistemului de sănătate (11,2%), îmbunătățirea sistemului de învățământ (9,5%), schimbarea mentalității (7,75%), dezvoltarea infrastructurii (6%) și reducerea birocrației (5%). Alte răspunsuri, dar cu o frecvență de sub 1% au fost: instaurarea monarhiei, crearea de oportunități pentru mediul de afaceri și adoptarea punctului 8 din Proclamația de la Timișoara.

Sintetizând, aflăm că mai puțin de doi români ce locuiesc în diaspora din 10 vor să se întoarcă în România, aproape 4 din 10 nu văd nici un motiv să se întoarcă și aproape 5 din 10 consideră corupția ca fiind principalul motiv pentru care nu s-ar întoarce. Peste 6 români din 10 văd corupția ca fiind una din cele mai mari probleme ale României, iar aproape 4 din 10 consideră că una din cele mai mari probleme este clasa politică.

Motivul pentru care clasa politică nu are o strategie de repatriere a românilor din diaspora este acela că în acest moment o asemenea strategie nu poate exista. O asemenea strategie nu poate implica decât înlocuirea actualei clase politice cu una competentă ce poate să ofere încredere, ce poate dezvolta soluții pentru problemele sistemului de învățământ, de sănătate sau pentru problemele mediului de afaceri. Acțiunile de atragere a românilor prin antreprenoriat, cum am văzut recent, sunt binevenite, însă se adresează unui număr mic de persoane și nu rezolvă problemele de fond ale României, probleme ce îi țin departe pe românii plecați și îi îndepărtează, într-un ritm alarmant, pe cei ce au mai rămas.

Singura soluție rămasă este schimbarea din temelii a statului român prin implicarea fiecăruia dintre noi, prin susținerea luptei anticorupție și prin susținerea unei reforme electorale cu scopul liberalizării vieții politice, pentru a permite dezvoltarea unei noi generații de politicieni.