Marea butaforie pe care s-a cocoțat Victor Ponta până în vârful statului român începe să se destrame sub el o dată cu surparea eșafodajului de corupție construit de baronii PSD. Cu fiecare președinte de Consiliu Județean arestat de DNA, puterea reală a lui Ponta mai scade puțin și lucrurile sunt abia la început. Menținerea independenței DNA, dar și a SRI ar trebui să fie principala miză națională a acestui an și, deci și a alegerilor prezidențiale. Orice eșec care va duce la prăbușirea instituțiilor anticorupție va da România cu zeci de ani în urmă și va echivala cu trădarea națională.

În comparație cu cuplul Mazăre-Nicușor Constantinescu de la Constanța sau cu clanul Cosma de la Prahova, Duicu de la Mehedinți este un găinar. E un bișnițar la colțul străzii, sau la colțul Clisurii, având în vedere specificul local, în comparație cu marii mafioți care visează să stăpânească Portul Constanța. Afacerile oneroase ale lui Duicu nu sunt deloc mărunte în cifre absolute dar tocmai faptul că într-un județ sărac precum Mehedinți mafia de partid a PSD a jefuit fără măsură sau rușine bugetele locale și de stat, de la lucrări publice la sănătate, scoate mai bine în evidență decât orice alt caz meschinăria, foamea insațiabilă de bani și putere și corupția profundă a regimului patronat de Victor Ponta. Dacă la Prahova, județ bogat în resurse, hoțiile oficialilor mai pot fi trecute cu vederea, la Turnu Severin, oraș mort din punct de vedere economic, cu una din cele mari rate ale șomajului din țară și cu zero perspective de investiții și dezvoltare, o asemenea manifestare de corupție generalizată este obscenă. Ceea ce naște natural, întrebarea: Dacă la Mehedinți fură în halul acesta, atunci cât fură în restul țării?

Răspunsul nu îl poate da decât DNA după ce va fi declanșat anchete în fiecare județ al țării. Deocamdată, cu excepția lui Oprișan și a județului Vrancea, anchetele DNA s-au limitat la regiunile sudice ale țării – Oltenia, Muntenia și Dobrogea. Abia când cercetările vor ajunge în Moldova și Transilvania vom ști că sistemul feudelor de partid care mănâncă România pe dinăuntru ca un cancer va fi distrus și vom putea respira puțin mai liberi. Întrebarea este dacă DNA va mai apuca vreodată să extindă anchetele la nivelul întregii țări, pentru că PSD și clica lui Ponta înțeleg că aceste anchete reprezintă un pericol existențial la adresa sistemului pe care se străduiesc din răsputeri să-l mențină. L-ați auzit pe Nicușor Constantinescu: „Să desființăm DNA! Să desființăm ANI, să oprim prigoana!”. La dracu’ cu Uniunea Europeană și cu mofturile lor privind statul de drept, aici e vorba despre supraviețuirea stâlpilor regimului, nu numai politică dar și fizică. E, carevasăzică, o chestiune de viață și de moarte. Iar adevărul este că instituțiile de luptă împotriva corupției și de consolidare a statului de drept sunt extrem de fragile iar viitorul lor este incert. Pentru a putea declanșa aceste anchete ample, DNA se bazează mult pe informațiile SRI și mai puțin pe anchetele poliției, care cum s-a văzut din nou în cazul Duicu, a fost compromisă de chiar șeful instituției, Ștefan Ponea, care a fost arestat împreună cu președintele Consiliului Județean. Problema este că domnul Ponea are o soție care este procuror și o soră care este președintele secției a doua Contencios Administrativ al Curții de Apel Craiova, astfel încât gruparea Duicu era bine apărată atât în caz de anchetă penală cât și în cazul în care abuzurile administrației ar fi fost atacate în instanță. Pentru a putea rupe această încrengătură locală de corupție, a fost nevoie ca procurorii DNA care au declanșat operațiunea să vină de la București, la fel cum s-a întâmplat și la Constanța. Nu degeaba Nicușor Constantinescu era nemulțumit că au trebuit să vină procurorii DNA de la București să îl aresteze, pentru că aceste relații locale în care sunt amestecați oameni din instituțiile de forță fac imposibile astfel de operațiuni anticorupție ample fără o decizie de la centru. În Justiție, situația este similară, pentru că iată, putem să ne bazăm pe incoruptibilitatea judecătorilor Înaltei Curți, dar de aici în jos, de la Curțile de Apel și până la judecătorii, lucrurile sunt mult mai nesigure și suspiciunile de corupție persistă. Or, baronii știu foarte bine de unde vine pericolul și de aceea fac presiuni asupra lui Ponta să facă ceva acum împotriva acestor instituții la centru înainte de a fi prea târziu. O tentativă din fericire nereușită a fost făcută în Marțea Neagră când s-a încercat scoaterea acestora de sub incidența Legii Penale printr-o lovitură de forță legislativă în Parlament. Marțea neagră a eșuat din două motive: presiunile venite din partea Statelor Unite și Uniunii Europene și Traian Băsescu.

Pentru a ne asigura că procesul de destructurare a sistemului va continua, este crucial ca în toamnă să avem un președinte care să preia de la Băsescu misiunea de a garanta independența și instrumentele legale de acțiune ale instituțiilor anticorupție. Ponta și echipa de spin-doctori care îl înconjoară au avut proasta inspirație să simplifice raporturile când au identificat sistemul anticorupție cu „regimul Băsescu” și au promis ca o dată cu plecarea celui din urmă de la Cotroceni, îl vor destructura și pe primul. În felul acesta liderul socialist s-a așezat singur în ecuația Ponta + PSD = Corupție și, de aceea, este esențial ca acesta sau o marionetă a acestuia să nu ajungă la Cotroceni în această toamnă. Miza nu este căderea guvernului Ponta, pentru că avalanșa de taxe și impozite imorale și politica economică ineptă care favorizează deschis grupurile de interese și pune povara pe cetățean va duce, mai devreme sau mai târziu, la acest deznodământ. Miza este împiedicarea acestei uriașe rețele de corupție să destructureze statul de drept ca în Turcia. Presiunile europene și americane nu sunt suficiente, pentru că după cum se vede, baronilor puțin le pasă că România este izolată de Occident și oricând pot face afaceri cu rușii sau chinezii, fără a ține seama de mofturi geostrategice, de UE sau NATO. De aceea, pentru România este vital ca la Cotroceni să ajungă cineva care să mențină echilibrul de putere și să garanteze funcționarea instituțiilor. Problema este că ceea ce numim „dreapta politică” pare incapabilă să se ridice în acest moment la înălțimea acestei misiuni naționale, risipită în mize mici și războaie personale meschine. În 2004, Băsescu a fost beneficiarul unui curent pornit în primul rând din societatea civilă și mass media neaservite lui Năstase. Acum, este timpul ca un astfel de curent să fie declanșat din nou în cel mai scurt timp din cât mai multe surse pentru ca șuvoiul să devină suficient de puternic până la alegeri astfel încât să măture teribila amenințare pândește România. Și dacă cei care se revendică de la dreapta, cu Traian Băsescu în frunte, vor eșua, atunci vor trebui abandonați la groapa de gunoi a istoriei pentru că nu au răspuns „prezent” atunci când țara avea nevoie de ei. În fond, destinul european al României este mai important decât orice politician.