„Îmi aduc aminte și acum cu plăcere de jocurile copilăriei, de bătăliile cu zăpadă, de mersul la colindat sau de diminețile de primăvară în care mă trezeam cu ciripitul păsărilor în ureche.” Alexandru Oprița s-a născut în Rîmnicu Vîlcea. Un oraș de provincie în care își cunoștea vecinii, se chemau la geamuri ca să se strîngă în fața blocului, iar natura îi înconjura.

Cînd a ajuns prima dată în București, la facultate, s-a rătăcit la metrou: „Am coborît la Industriilor (azi Preciziei), în loc să o fac la Păcii, și am fost fugărit de o haită de cîini pînă la autogară. Nu mi-a fost greu să mă adaptez în oraș, mi-a plăcut pulsul lui accelerat, amalgamul de oameni și faptul că aproape mereu ai ceva de făcut.”

Venind dintr-un oraș mic de provincie, prima lui impresie despre București a fost aceea de furnicar, unde în permanență se petrece ceva. E unul dintre lucrurile care îi plac în continuare la oraș, însă acum a învățat să se bucure în egală măsură de liniștea nopții de după ninsoare sau de diminețile de duminică din luna august, în care pe stradă are senzația că e din nou copil, în Vîlcea, și că se îndreaptă spre orele de meditație de la matematică.

Gustul pentru frumusețea boemă a Bucureștiului l-a prins în cartierul Tei, acolo a cunoscut atmosfera de mahala, mirosul de cartier semi-sărac. I se părea fascinant să vadă case vechi care stau să cadă, clădiri de sticlă, gunoaie, magazine de lux, toate laolaltă. Chiar și acum acest contrast de imagini îi transmite o atmosferă de bîlci nehotărît, euro-balcanic, un oraș al nimănui și al tuturor.

În Cișmigiu s-a mutat după finalizarea studiilor. Atunci și-a dat seama că îi lipsea acel sens pozitiv pe care vrei să-l dai muncii tale pentru a simți că faci o diferență, dincolo de plata facturilor, planificatul vacanțelor sau alte achiziții materiale. Nu știa atunci ce înseamnă un grup de inițiativă sau organizare comunitară.

Alex Oprița a început să facă voluntariat la facultate, în asociația studenților la construcții, apoi a continuat cu un grup de spaniolă de la Language Exchange Bucharest. A simțit constant nevoia să se manifeste și în alt plan, iar voluntariatul l-a ajutat să se dezvolte personal, să intre în contact cu oameni de la care a avut lucruri de învățat.

Despre Fundația Comunitară București și despre grupurile de inițiativă civică a aflat prima oară de la Matei David, care colaborase cu băieții de la Studio Basar într-un proiect al Grupului Lacul Tei. S-a hotărît să participe la un Incubator în care învăța cum se construiește un proiect pentru a obține un grant. Era primăvara anului 2016. Tot atunci se forma și Grupul de Iniţiativă Civică Cişmigiu pentru a îmbunătăți calitatea locuirii în zona adiacentă parcului.

Crede că prezența lui la Incubator a fost un moment bun pentru el deoarece activitatea grupului tocmai se forma, iar informațile primite i-au ajutat să își planifice ce vor să facă mai departe. După ce au cîștigat finanțări pentru cîteva proiecte, Alexandru Oprița crede că echipa Fundației Comunitare București i-a susținut cu sfaturi, mai ales cînd au avut dificultăți tehnice în implementarea unui proiect.

„Noi am crescut de la zero sub aripa Fundației Comunitare București, prin proiectele pe care am avut ocazia să le facem împreună. Tocmai de aceea cred că este de subliniat cît de important este să ai alături un partener, care prezintă credibilitate în fața unor posibile surse de finanțare și care este capabil să mobilizeze resurse materiale pe care le pot accesa și grupurile nonformale, încurajînd astfel spiritul de inițiativă civică.”

Spune că ar minți dacă ar zice că a eliminat toate frustrările legate de contextul social și economic în care trăim, dar cel puțin știe că face ceva pozitiv pentru a schimba situația. Tot ce se întîmplă în Grupul de Inițiativă Civică Cișmigiu îi dă energie să continue.

În 2017, au primit o finanțare de la Fondul IKEA pentru Mediul Urban pentru proiectul Grădina cu Oameni. Deși au concurat cu fundații și asociații cu experiență mai mare ca ei, mai ales în obținerea granturilor, s-au numărat printre cele șase proiecte care au primit finanțare pe o perioadă de trei ani.

Grădina cu Oameni este pentru Grupul de Inițiativă Civică Cișmigiu un proiect de educație aplicată în ecologie urbană. Sînt bucuroși mai ales că a fost scris și gîndit de membrii grupului. Alex Opriţa crede că este o oportunitate enormă pentru ei ca grup, iar finanțarea pe trei ani îi ajută să devină o echipă stabilă, să coopteze membri noi, să gîndească activități pe termen lung, nefiind presați să alerge constant după finanțări.

„Simțim că însuși modul în care sîntem percepuți de comunitate s-a schimbat, căci acum sîntem o prezență constantă în cartier – doar în 2017 am desfășurat peste 25 de ateliere publice gratuite.”

Își aduce aminte cît de fericit era cînd a găsit pe preșul de la ușa apartamentului plante lăsate de o vecină pe care nu le mai putea îngriji. A realizat atunci, că în ciuda aparențelor și a dificultăților, orice gest este vizibil, că schimbarea se produce în timp și că răsplata vine în cele mai neașteptate moduri.

Dincolo de responsabilitate socială și de spiritul cetățenesc, Grădina cu Oameni este pentru Alex Opriţa un mod de a-și lăsa amprenta asupra locului în care trăiește, o reflexie a lumii din care i-ar plăcea să facă parte. Și cînd spune lume se referă la ceva ce trece de latura ecologică și ține mai mult de societate în sine, de modalitățile de manifestare a pasiunilor într-un mod constructiv. Așa cum spune și numele proiectului lor, oamenii sînt elementele centrale din grădină, dinspre ei trebuie să pornească schimbarea, iar colegii lui Alex Opriţa i-au dat încredere că viziunea lui este împărtășită de mult mai multe persoane decît își imagina.

Alex Opriţa spune că deși grupurile de inițiativă sînt în continuă creștere, ele ar trebui să fie alimentate mai mult cu resurse, constant, ca în timp să crească și să devină grupuri capabile să gestioneze problemele comunităților pe care le reprezintă.

„Cred că varianta granturilor oferite pentru proiecte cu obiective clare este o opțiune serioasă pentru viitor și sper ca persoanele care se ocupă de implementarea acestor proiecte, astăzi voluntari, vor putea să facă din această activitate o profesie, cît mai curînd.”

Cu toate provocările pe care le aduce Bucureștiul, Alex simte că face bine. Are o viziune clară despre lumea în care ar vrea să trăiască și e dispus să lucreze pentru asta în timpul liber. Spune că a început cu zona Cișmigiu pentru că acolo locuiește și îi este la îndemînă. Îi place Cișmigiul, trăiește și se schimbă alături de el. În același timp, crede că acțiunile pe care le are în zonă sînt valabile în orice alt context, atîta timp cît există oameni și convingere pentru munca depusă. Iar cît timp munca lui face o diferență, nu are de gînd să renunțe.