I våras visade sig Miljöpartiet bland annat ha politiker som vägrade ta kvinnor i hand. Hur går det ihop med partiets feministiska profil, var en fråga som med rätta ställdes.

Här hade något hänt; för åtta år sedan kämpade unga miljöpartistiska feminister för rätten att bada barbröstat på simhallarna, nu driver miljöpartistiska lokalpolitiker i stället på för könsseparata badtider.

Inte helt utan framgång, får sägas.





I Botkyrka söder om Stockholm argumenterade en lokal miljöpartist för könsseparation med argumentet att flickor från nio års ålder skulle behöva det.

Nyligen fick en femårig pojke inte följa med mamma in på en simhall i min gamla förort Gottsunda i Uppsala. Simhallen har tydligen så strikt könsseparation att till och med småpojkar ses som oönskade medbadare.

I Trollhättan ska könsseparata tider för skolflickor införas, för att de inte deltar i skolans ordinarie simundervisning då den anses krocka med ”flickornas religionstillhörighet”.

Problemet med ökad könsseparation är att förlegade värderingar cementeras.

I stället för att jobba för mångkultur och tolerans, och stå fast vid att barnen måste delta i skolans simundervisning, går beslutsfattare de mest konservativa till mötes när ”kvinnotider” sprids.

I SVT:s Opinion live sa Vänsterpartiets ledare Jonas Sjöstedt, under Almedalsveckan tidigare i sommar, att han inte tycker det är något problem med könsseparata badtider av religiösa och kulturella skäl. Om det ökar simkunnigheten är det väl bra, sa Sjöstedt med gott humör.

Feministiskt initiativs Gudrun Schyman är inne på samma linje och menade i en debatt att könsseparata badtider kan vara en ”investering”, ett sätt för flickor att lära sig simma.

Just när det kommer till flickor från andra kulturer eller religioner presenteras alltså könsseparation som den rätta vägen. Skolplikten är plötsligt som bortblåst. Politiker och partier, som ska vara feministiska och progressiva, hjälper härmed djupt konservativa grupper att flytta fram positionerna.

Feminister från länder som Iran, där man väl vet vad könsseparation ställer till med, protesterar för döva öron.

Vart ska socialistiska feminister som kämpar mot hedersförtryck och religiösa dogmer vända sig i svensk politik?

Visserligen har Socialdemokraterna tidigare också avslöjats med fingrarna i den identitetspolitiska syltburken, men partiet har alla möjligheter att träda fram som det stabila vänsteralternativet i dessa frågor.

Exempelvis har Aida Hadzialic - gymnasieminister tillika regeringens lysande stjärna - tidigare markerat mot hudfärgsprat och identitetspolitik inom vänstern.

Partiet är starkt i miljonprogramsområden och skulle kunna påverka utvecklingen i rätt riktning.

En desperat anpassning till dem som kräver könsseparation må ge partier några röster vid ett val.

Kulturrelativismen må fungera i diskussioner på ”homepartyn” med Gudrun Schyman och rosa ballonger.

Men seriösa partier behöver tänka ett steg längre om de ska behålla och få förtroende. I längden respekterar ingen kappvändare och deltidsfeminister.

Läs också: Fritidsgårdar för tjejer cementerar förtryck

Följ Expressen Ledare på Facebook för fler ledare och krönikor.