Det cirkulerar en farlig myt i Sverige just nu. Enligt den myten kommer de syriska flyktingarna direkt från kriget i Syrien och alla Afghaner kommer från kriget i Afghanistan och Eritreaner från kriget i Eritrea. Men flykten är mer komplicerad än så.

Många antirasister har gått på denna myt. Därför säger de att ”om det krävs att vi sänker levnadsstandarden för att kunna ta emot fler och rädda liv så bör vi göra det.

Anton Nordenfur skriver i Frihetssmedjan om flyktingpolitiken och kritiserar regeringen för att de inte kan tänka sig sänka standarden på flyktingmottagningen. För att ta emot folk och rädda liv.

”Den rödgröna regeringen tar hellre emot ett halvdussin flyktingar och serverar dem champagne och kaviar, än de tar emot flera tusen och låter dem sova i en gymnasiehall. Att sova i en gymnasiehall är nämligen, till skillnad från att försöka somna till ljudet av al-Assads bomber och Daesh-krigares vrål i ett brinnande Syrien, inhumant.”

Sverigedemokrater gör en stor sak av denna myt. Flyktingarna är bortskämda lyxflyktingar som bara gnäller och vill ha och ha, påstår de.

En variant på denna myt är när flyktingar protesterar mot missförhållanden på sina flyktingförläggningar. Då är de otacksamma, heter det. ”De kommer från krig och svält och lite äcklig mat, rosa kycklingkött, trångboddhet och brutal behandling får man väl stå ut med”, säger ganska många. ”Det är bättre än att dö av Assads bomber i Syrien eller taibanerna i Afghanistan.”

Syrier i Turkiet

Problemet med denna myt är att de flesta flyktingar INTE kommer direkt från misär och krig. De kommer inte direkt från livsfara. De har oftast VARIT i det, men VAR oftast inte det.

De flesta som kommer från Syrien kommer INTE direkt från Syrien. De flesta kommer från Turkiet. Där har de levt några år eller månader och arbetat.

Men livet i Turkiet är vidrigt och hårt för de kanske 2,5 miljoner syrier som är i landet. Man kan ofta få jobb men det är till slavlöner. Man jobbar 14 timmar om dagen, 7 dagar i veckan för några hundra dollar, om man har tur. Skola finns inte för barnen. rasism möter dem i vardagen. Barn tvingas jobba och tigga.

De som kommer direkt från kriget eller de som är fattiga bor i flyktingläger i Syrien och Libanon och Jordanien. Där hittar man de som direkt flytt från livsfaror. Men de reser mer sällan över till Europa. De kommer inte direkt från krigszonen eller är fattiga, för då tänker man inte på att fly till Sverige, utan på att överleva för dagen. Det är de som försökt leva i Turkiet något år som söker efter något bättre som söker sig hit.

Afghaner i Iran

Många afghaner kommer från Afghanistan, men inte från kriget de heller. De, eller byn och släktingar sparar ihop pengar och personen kan fly. Men väldigt många flyktingar har bott i Iran länge.

Jag pratade med en kvinna igår som berättade att livet i Iran är tufft. Hårdast är det för de som bor i lägren. Men hon hade jobb. Och ett jobb med slavlöner och slavförhållande. Och barnen fick nästan aldrig skola. Hon föddes som afghan i exil för 30 år sen och har aldrig varit i Afghanistan.

Hon flydde inte från en livsfara. Hon hade ett liv och jobb som gjorde att hon överlevde. Men inte mer. Hon och hennes make ville ha nåt mer ut av livet än att bara överleva. Och de ville att barnen skulle få skola.

Eritreaner i Sudan

Inte heller eritreaner kommer direkt från Eritrea. Ofta har de tillbringat en tid utanför Eritrea. Det är samma där. De lever i läger. Om de har pengar eller kontakter skaffar de jobb. Till slavlöner i slavliknande förhållanden.

Samma historia där. De som blir fast i flyktinglägren flyr inte vidare. Det är mer ofta de som tagit sig ur lägren och kanske jobbat en tid som tar steget vidare. De vill mer än bara att överleva.

Vilka flyr

Att fly kostar pengar. Om de har något som de sparat ihop från livet i sina gamla länder kan de kanske betala 1500-2500 dollar och hyra plats på en gummibåt till Grekland. Sen krävs pengar för resan vidare upp mot det kalla Norden. Det kostar pengar. De fattiga kommer inte hit. Inte heller de som förlorat allt. De som kommer hit är de som har kvar pengar, och hade pengar i sina hemländer.

Resan tar tre veckor eller en månad. Men resan började oftast åratals innan. En vän jag delade en chai-latte med på ett fik i Borgholm idag berättade att han flydde från flyktinglägren i Syrien till Turkiet och jobbade där ett och ett halvt år. Men han hade pengar på banken och kunde köpa en plats på en gummibåt för 1500 dollar. Sen kunde han köpa bilresa till Österrike via Serbien.

Kvinnan jag pratade med började sin resa hit innan hon föddes. Då föräldrarna flydde från Afghanistan. Hon tog sig hit via gummibåt och via en plats i en trång lastbil.

Strävan efter något bättre

Liksom med de europeiska emigranterna på 1800-talet är det inte de fattigaste som flyr. Det rä de som har pengar som flyr. De fattigaste och de som drabbats direkt av krig var fast i Europa.

I flyktvågen idag är det många ensamma män som flyr. De tar risken att ta sig över havet till Grekland för att nå Sverige och få hit sin familj.

De är inget fel med det. Viljan att fly och skaffa utbildning till sina barn och att skaffa bra levnadsförhållanden är en stark drivkraft.

Det vidriga är att EU inte kan samla sig och öppna sina gränser för de som flyr. Så att det tillslut lir för mycket för de få länder som försöker, som Sverige.

Klagomål

Hur som helst gör detta att det INTE går att tvinga flyktingar att bo i tältläger i Sverige. Att inrätta föräggningar i gymnastikhallar funkar inte heller. Och att tränga ihop folk i trånga lägenheter, ge dem usel mat och inte ha uppehållsrum till dem så de tvingas stå ute och frysa funkar inte heller.

Varför?

Jo, för att det är förhållanden som är VÄRRE än det de lämnade i Turkiet, Iran eller Sudan.

De kommer inte från kriget eller misären direkt. De hade ofta jobb och en liten lägenhet eller ett rum eller liknande att bo i. Eller iallafall ett tält. Att ge dem tält här eller usel mat är att ge dem samma eller värre förhållanden än de flydde från.

Vi måste kunna behandla flyktingarna på ett människovärdigt sätt. Kan vi inte det stannar de i misären i tex Turkiet och tar usla jobb

De flesta lider av nån form av trauma från krig och misär. Det liv de hade i länderna de flydde till först hjälpte inte för att de skulle komma ur det. De flyr hit för att komma ur trauma och kaos. Om vi inte behandlar dem därefter och ger dem en chans, kommer de att slå bakut. är det så konstigt?