DEBATT. Enligt de senaste mätningarna så hade SD varit det största partiet om det vore val i dag och Socialdemokraterna hade ännu en gång hamnat på historiska bottensiffror, farligt nära 20-procentsgränsen. 2022 kommer krönikor av Leif GW Persson, om hur han kommer vara socialdemokrat tills han dör, inte att rädda socialdemokratin från nederlag. Inte heller taktiken om att angripa Sverigedemokraternas syn på den fria aborten kommer hålla näsan ovan för vattenytan. Som det ser ut nu så kommer vi ha ett konservativt block som styr Sverige efter riksdagsvalet den 11 september 2022.

Sämre än Juholt – var är krismötena?

När Håkan Juholt låg på sina bottensiffror så samlades partiledningen till krismöte och svensk massmedia belägrade Sveavägen 68. Det slutade med att han fick avgå. Och då hade han inte ens suttit som partiordförande i ett år och var inte ens regeringschef. I dag ligger partiet på än sämre nivåer, och vi har en partiordförande som suttit på posten i snart åtta år och varit regeringschef i över fem. Här hålls inga krismöten inom partiledningen, inga medier belägrar partihögkvarter. Krismedvetandet är noll och katastrofsiffrorna i opinionen förklaras med att ”det kostar att ta ansvar”. Men hur mycket ska det kosta egentligen?

Den ingrodda S-tanken om att regeringsmakten är oerhört viktig har sin styrka, men enbart om maktinnehavet också kan fyllas med eget innehåll

Det så kallade Januariavtalet som ingicks av S och MP med C och L var något jag själv försvarade inledningsvis. Sverigedemokraterna måste hållas borta från makten då de är ett hot mot den liberala demokratin. Och att det är viktigt att vi skiljer på regeringspolitik och partiets ideologiska linje när det kommer till sakfrågor. Nu känner jag dock att detta förhållningssätt är omöjligt. Det är en omöjlighet att i valrörelsen 2022 förklara för väljare varför de ska rösta på Socialdemokraterna, när partiet under en hel mandatperiod i stor utsträckning abdikerat från att driva sin egen politik.

Kommunikatörer utan koll

På Sveavägen 68 existerar föreställningen om att problemet ligger i otydlighet i kommunikationen. Att det måste göras mer telefonsamtal, knackas fler dörrar, kokas fler korvar och därtill dela någon ytterligare snitsig bild eller video på partiets Facebook-sida. Det är kommunikationsbyråernas verklighetsuppfattning. Produkten är det inget fel på, utan det handlar bara om att få människor att få upp ögonen för den. Och så länge som den socialdemokratiska organisationen präglas av kommunikatörer som i bästa fall kommer från något jobb som pressekreterare på ett departement, och i sämsta fall från någon reklambyrå i Stockholms innerstad, så kommer högkvarteret alltid att präglas av total brist på ideologiskt stoff.

Högersosse ska fixa migrationen

Som pricken över i:et har arbetarrörelsens egen tankesmedja Tiden lanserat en omfattande utredning om partiets framtida asyl- och migrationspolitik. Att utredningen skall ledas och ansvaras av en av partiets största högersossar, kommunalrådet Lars Stjernkvist, får en att inte direkt förvänta sig en djupare socialistisk analys på det sakpolitiska området. Mer radikalt och betydligt mer givande för den idépolitiska utvecklingen hade kanske varit att sätta in Carl Tham, en av partiets sista ledande veteraner bland vänstersossar.

Fyll makthungern med ett innehåll

Frågan är hur länge partiet skall ha kvar en ledning som inte alls verkar vara i kontakt med verkligheten eller sitt partis ideologiska rötter. Den ingrodda socialdemokratiska tanken om att regeringsmakten är oerhört viktig har sin styrka, men enbart om maktinnehavet också kan fyllas med eget innehåll – inte att makten skall nås enbart för maktens skull. I Tyskland ligger världens äldsta socialdemokratiska parti, SPD, på knappt 15 procent i opinionen.

Men som sagt, det kostar ju att ta ansvar. Och kostnaden är döden.

Av Mike Enocksson

Statsvetare och socialdemokrat

LÄS MER: Stefan Löfven har tappat kontrollen över Sverige

Patrik Kronqvist om Löfvens intervju: ”Gör sig ovän med båda lägren”