Ordformer ( mijnt 1555 — 1599. mijntte 1633. mint(h) 1527 — 1564. mynt ( -nnt , -dt , -tt , -th ) 1521 osv. mynt(h)e 1529 — 1740. mön(n)t(h) 1538 — c. 1750)

Etymologi [ fsv. mynt, n. o. f., motsv. fd. mynt, d. mønt, isl. mynt ; jfr fsax. munita, mnt. munte, fht. muniz(a), t. münze, feng. mynet, n., eng. mint ; ytterst av lat. moneta, mynthus, myntvärk, mynt, eg. namn på en gudinna (i klassisk tid identifierad med Juno) i vars tämpel i Rom mynt präglades; jfr MONETÄR, PORTMONNÄ. — Jfr MYNTA, v. ]

a) (†) i uttr. blint mynt, myntämne som saknar prägling; jfr BLIND 13 c. NoraskogArk. 6: 33 (1768) .

b) (†) i uttr. bedriva falskt mynt, idka falskmyntning. SkrGbgJub. 6: 177 (1590) .

c) (föga br.) i inskränktare anv., om det ss. egentlig värdemätare använda huvudmyntet (i motsats till skiljemynt). Lindeberg MåttVM 15 (1873) .

d) (†) med inbegrepp av minnespänningar, medaljer o. d., som icke äro avsedda att användas ss. betalningsmedel. Mynt af allehanda Metaller äro i gemen af 2:ne slag: Skådepenningar och gångbart Mynt. ( Gjörwell o.) Bergklint Sam. 101 (1775) . ( Rydberg o.) Tegnér Engelhardt 3: 196 (1837) . jfr SKÅDE-MYNT.

f) närmande sig l. övergående i bet.: slag l. sort av mynt, myntslag, myntsort. Drachma war itt mynt när the greker så gott som itt quintin silff. VarRerV 47 (1538) . Rüdling Suppl. 113 (1740) . särsk.

β ) (†) med föregående adj., ss. apposition till ett uttr. betecknande en så l. så stor pänningsumma i visst myntslag. Jtem saa sænder iak med thenne hans pungamakare ij: M (dvs. 2000) gyllen runt mynt. G1R 1: 60 (1523) . KOF II. 2: 482 ( c. 1655) .

g) närmande sig l. övergående i bet.: myntordning, myntväsen. BtSödKultH 12: 45 (1595) . Vid utvecklingen hänemot demokrati spelade tidigt två .. moment av grundläggande betydelse in, dels domsrätten och lagstiftningen, dels myntet. Almquist VärldH II. 1: 55 (1931) .

h) mer l. mindre bildl. (Geijers) historiska epigrammer och infall gå och gälla man emellan såsom klingande mynt. Fryxell Arist. 1: 58 (1845) . Karlgren BolsjevRyssl. 58 (1925) . (†) Här med är korteligen nu förtalt, / Hwad Swenskes mynt på then tijd galt (dvs. vilket anseende svenskarna åtnjöto). Svart Gensw. I 2 a (1558) . särsk.

3) (†) om avbildning l. inskrift på mynt; prägel. Läter mich see myntet på skatpeningen. Mat. 22: 19 ( NT 1526; Bib. 1917: Låten mig se skattepenningen ). Weste (1807) .

Ssgr (i allm. till 1 , i sht i fackspr. Anm. Här nedan anföras äv. ssgr som kunna hänföras till mynta , v.): A: MYNT-ANORDNING. (†) bestämmelse angående tillvärkning av mynt. 2VittAH 23: 359 (1857, 1863) . —

-AUKTION. auktion på äldre mynt o. medaljer (med värde för samlare). NDA 1867, nr 274, s. 4. —

-BANKRUTT. (†) om nedsättning av myntets värde; jfr bankrutt 1 . ( Agardh o.) Ljungberg I. 3: 22 (1853) . —

-BERÄKNING. antaget värde på mynt; jfr beräkning 1 . PH 13: 353 (1786) . 30 dal. S:mt, som efter nu gängse myntberäkning .. betalas med 10 R:d. Porthan 5: 416 (1799) . Norrl. 1: 21 (1906) . —

-BOK; pl. -böcker . (mynt- 1641 — 1804. mynte- 1641 — 1693)

2) (†) till 4 (jfr äv. anm. sp. 1718): räkenskapsbok förd vid myntvärk. 2VittAH 23: 42 ( cit. fr. 1665) . —

(jfr anm. sp. 1718) -BREV. (mynt- 1857. mynte- 1524) (†) skriftlig fullmakt att vara myntmästare. G1R 1: 206 (1524) . Herman Fossert fick myntbref 1527. 2VittAH 23: 35 (1857, 1863) . —

( 1 , 2 ) -BRIST. Möller (1807) . —

-BRONS. använd till mynt. 2NF 19: 935 (1913) . —

-CIRKULATION. jfr cirkulation 4 b α . ( Agardh o.) Ljungberg I. 3: 50 (1853) . —

-DEPUTATION. hist. under frihetstiden: utskott tillsatt av sekreta utskottet för frågor rörande myntväsendet; jfr deputation 2 b. 2VittAH 23: 378 (1857, 1863; om förh. 1738) . SvRiksd. I. 5: 50 (1934) . —

( 4 ) -DRÄNG. (mynt- 1804 — 1828. mynte- 1672 — 1743) (†) jfr -arbetare . BoupptSthm 16/12 1672. Heinrich (1828) . —

-ENHET ~02 l. ~20 . räkneenhet inom ett myntsystem. Liljecrona RiksdKul. 539 (1841) . —

-EVALVERING. (i fackspr.) fastställande av värde på mynt. Hernberg Rättsh. 210 (1922) . —

-FJÄRDING. (förr) fjärding (se d. o. 4 ) använd för förvaring av mynt. 2VittAH 23: 430 (1857, 1863) . —

-FOT. (mynt- 1747 osv. mynte- 1723 — 1744) om den gm lag bestämda myntningsgrunden för huvudmyntet i ett lands myntväsen. Enkel myntfot, då huvudmyntet präglas i endast en metall (vanl. guld l. silver), dubbel myntfot, då huvudmyntet präglas i två metaller. CivInstr. 98 (1723) . Staten har .. att .. fastställa myntfoten, d. v. s. bestämmelserna rörande vikten och finheten af de mynt, som skola präglas. EkonS 1: 254 (1893) . Cassel TeorSocEkon. 460 (1934) . (†) Ofria kopparen (har) stigit öfver myntefoten, samt (kan) således med avance .. utrikes afsättas. Bergv. 2: 302 (1744) . jfr guld- , pappers- , silver-myntfot . —

(jfr anm. sp. 1718) -FRIHET ~02 l. ~20 . (i fråga om ä. förh.) rätt att slå mynt. Dalin Hist. III. 1: 97 (1761) . —

-FÖRBÄTTRING. (mynt- 1922. mynts- 1592) förbättring av myntets halt o. d. 3SthmTb. 1: 50 (1592) . —

-FÖRENING. konkret.

2) = -union . SvH 10: 209 (1909) . —

-FÖRFALSKNING. förändring i bedräglig avsikt av ett mynts beskaffenhet; äv.: falskmyntning. Lind 1: 1010 (1749) . Cassel TeorSocEkon. 363 (1934) . —

-FÖRFATTNING. författning (se d. o. 6 ) rörande myntväsendet. Zettersten AnmMynt 63 (1771) . —

-GULD. använt till mynt. Myntguld, som är en legering af Niohundra vigtdelar fint guld och Etthundra vigtdelar koppar. SFS 1873, nr 31, s. 2. —

-HAMMARE. (mynt- 1785 osv. mynte- 1710) (förr) hammare (se hammare , sbst. 2 1 , 2 ) använd vid prägling av mynt. Stiernman Com. 6: 10 (1710) . Dalin (1853) . —

-HANDEL.

1) om in- o. utväxling av olika, i sht främmande myntslag. Modéer SvarVetA 42 (1774) .

2) handel med äldre mynt o. medaljer (av värde för samlare). Hildebrand Medelt. 1: 836 (1894) . —

-HANDLARE.

1) jfr -handel 1 . Rosenberg Bankv. 3 (1878) .

(jfr anm. sp. 1718) -HERRE. (i sht i fråga om ä. förh.) person (vanl. regent) l. samhälle l. korporation som har rätt att prägla mynt. Pregel på (myntets) bägge sidor .. består i bilder, vapen eller bokstäfver, hvarutaf Mynt-Herrn och värdet kan kännas. Zettersten AnmMynt 39 (1771) . Cassel TeorSocEkon. 363 (1934) . —

-HISTORIA. framställning av ett l. flera länders l. ett visst tidsskedes myntväsen; äv.: utveckling(en) av ett lands osv. myntväsen. Zettersten AnmMynt 14 (1771) . Fornv. 1935, s. 287. —

(jfr 4 o. anm. sp. 1718) -HOV, n. (mynt- 1669. mynte- 1669) (†) = -hus . Barckhusen Cotossichin 102 (1669) . —

(jfr anm. sp. 1718) -HÖGHET ~20 l. ~02 . om uteslutande rätt för staten (l. härskaren) att bestämma om myntets beskaffenhet o. att prägla mynt. EkonS 1: 254 (1893) . Minnesskr1734Lag 2: 705 (1934) . —

(jfr anm. sp. 1718) -INRÄTTNING ~020 .

1) (†) till 1 , om bruket att prägla o. använda mynt; jfr inrättning , sbst. 2 1 b. Lyceum 2: 97 (1811) .

-KABINETT. (mynt- 1740 osv. mynte- 1716 — 1735)

1) systematiskt ordnad samling av äldre o. nyare mynt o. medaljer; äv. i uttr. mynt- och medaljkabinett. LinkStiftsbibl. Brev 16/5 1716. Mynt- och medaljkabinettet vid universitetet i Lund. SFS 1920, s. 229. särsk. (skämts., †) bildl.: förråd av pänningar, kassa; jfr mynt 2 . Porthan BrCalonius 461 (1798) .

-KLIPPARE, i bet. 1 m.||(ig.), i bet. 2 r. l. m.

1) (numera knappast br.) person som i bedrägligt syfte bortklipper l. bortfilar metall från guld- l. silvermynt. Lind 1: 1010 (1749) . Björkman (1889) .

2) apparat för tillklippning av metallstycken som skola präglas till mynt. Östergren (1932) . —

-KLIPPNING.

1) (numera knappast br.) jfr -klippare 1 . Lind (1749; under kipperey ) . Dalin (1853) .

2) jfr -klippare 2 . Östergren (1932) .

Ssg (till -klippning 2 ): myntklippnings-maskin . —

( 4 ) -KNEKT. (mynt- 1745 — 1853. mynte- 1637) (†) viss arbetare vid myntvärk. Rudbeckius MemPubl. 125 b (1637) . Dalin (1853) . —

-KONFERENS. sammanträde mellan ombud för flera stater för rådplägning angående staternas myntväsen. NDA 1867, nr 151, s. 2. —

-KONVENTION. fördrag l. överenskommelse mellan två l. flera stater om helt l. delvis gemensamt myntväsen. Underhandlingar .. (ha) ledt till afslutande af en myntkonvention (mellan Sverge, Norge o. Danmark). SFS 1873, nr 3, s. 47. —

-LAG, r. l. f. l. m. lag rörande myntväsendet; jfr lag , sbst. 1 1 , samt -författning . Dalin (1853) . Cassel TeorSocEkon. 367 (1934) . —

-LEGEND. (i fackspr.) jfr legend 4 a. 2NF (1913) . —

-LYSING. (knappast br.) bot. växten Lysimachia nummularia Lin., pänningört; jfr lysing , sbst. 1 2 . Nyman VäxtNatH 1: 196 (1867) . —

-MARK. (förr)

2) räknemynt, urspr. lika med en mark silver (jfr 1 ), senare med lägre värde; jfr mark , sbst. 3 2 a. Botin PVetA 1771, s. 10. Heckscher SvEkonH 1: 206 (1935) . —

-METALL. använd till mynt. Stiernhielm Arch. H 3 b (1644) . —

(jfr anm. sp. 1718) -MONOPOL. ensamrätt att tillvärka mynt. EkonS 1: 63 (1891) . —

( 1 , 4 ) -MÄRKE.

1) på mynt: märke (bild l. bokstav) angivande präglingsorten. NF (1887) . Östergren (1932) .

-märke . detalj i präglingen (bild l. bokstäver) som myntmästaren påsatte av honom tillvärkat mynt o. som angav att myntet var tillvärkat enl. föreskriven myntfot. 2VittAH 23: 15 (1857, 1863) .

-sven . (†) biträde åt myntmästare. OPetri Tb. 245 (1528; uppl. 1929 ) .

-syssla , r. l. f.

-tjänst . —

(jfr anm. sp. 1718) -OMKOSTNAD ~020 . (mynt- 1857 osv. mynte- 1669 — 1721) = -kostnad . Risingh KiöpH 46 (1669) . —

-PARITET. (i fackspr.) likvärdighet mellan innehållet av ädel metall i tvenne länders huvudmynt i förhållande till myntens guld- l. silvervärde. NordT 1892, s. 437. —

-PLÅT. (mynt- 1627 osv. mynte- 1644 — 1800) (förr)

-POLLETT. (förr) pollett gällande ss. mynt inom ett visst område o. d. 2VittAH 23: 64 (1857, 1863) . —

-POST. särsk. (i fackspr.) om viss mängd mynt som på en gång gjorts färdig vid myntvärket. Rinman 1: 298 (1788) . SFS 1918, s. 2434. —

-PÄNNING. (mynt- 1687 — 1821. mynte- 1538) (†) mynt, pänning. VgFmT I. 8—9: 79 (1538) . Diverse g (amla) Myntp (ännin) g (a) r i en trädlåda. BoupptVäxjö 1821. —

-RAND. utsirad rand i kanten på mynt. Nordforss (1805) . —

-REALISATION. statlig åtgärd varigm ett oinlösligt o. deprecierat kreditmynt göres inlösligt i reellt mynt (enl. viss kurs), myntreglering. SPF 1842, s. 166. Heckscher EoH 302 (1922) . —

(jfr anm. sp. 1718) -REGALE, n., förr äv. -REGAL, n. om uteslutande rätt för staten att bestämma om myntets beskaffenhet o. att prägla mynt. SvMerc. 2: 480 (1757) . SvRiksd. I. 5: 33 (1934) . —

-REPRESENTANT, r. l. m.

2) om myntstycke ss. representant för viss myntsort. 2VittAH 21: 73 (1843, 1857) . —

(jfr anm. sp. 1718) -RÄKENSKAP ~002 l. ~200 . (mynt- 1857 osv. mynte- 1544 — 1589) om räkenskaper rörande myntvärket o. utmyntningen där; numera bl. i pl. G1R 16: 654 (1544) . Heckscher SvEkonH 1: 67 (1935) . —

-RÄKNING. (mynt- 1644 osv. mynte- 1686 — 1727)

1) till 1: räkning av myntstycken.

2) till 1 , om det nominella förhållandet mellan myntenheterna, gm vilket myntets värde beräknas. (Dalerräkningen) är een gammal Swänsk myntte räckningh. Dijkman Obs. H 5 b (1686) . Botin Utk. 622 (1764) . särsk.

a) övergående i bet.: myntsystem (i bet. 1 ). Mynt-räkningen hos oss i de äldre Tidhvarfven. Botin PVetA 1771, s. 3. Östergren (1932) .

b) (†) övergående i bet.: mynt(värde). (Man hoppades att) Mynt-räkningen skulle .. kunna återbringas til sit förra och rätta värde. PH 10: 744 (1776) .

Ssg (till -räkning 1 ): mynträknings-maskin . 2NF (1913) . —

(jfr anm. sp. 1718) -RÄTT, r. l. m. (i fackspr.)

1) rätt att prägla mynt, myntningsrätt. RP 11: 517 (1646) .

2) om rättsregler rörande myntning. Mynträttens historia i alla Germaniska stater. 2VittAH 19: 236 (1850) . Därs. 23: 32 (1857, 1863) . —

-SAMLARE. person som samlar på (äldre) mynt o. medaljer. Dalin Arg. 1: 299 (1733, 1754) . —

-SAMLING. särsk. konkret: samling av (äldre) mynt o. medaljer. Lagerbring 1Hist. 3: 587 (1776) . —

-SAX. (mynt- 1749 — 1885. mynte- 1663) använd vid tillvärkning av mynt. Stiernman Com. 3: 171 (1663) . —

-SEDEL. (mynt- 1718 osv. mynte- 1717 — 1769)

2) (i fackspr.) myntattest; jfr anm. sp. 1718. BonnierKL (1926) . —

-SKATT.

( 4 ) -SKRIVARE. (mynt- 1578 osv. mynte- 1544 — 1638) (förr) viss tjänsteman vid myntvärket. SkeppsgR 1544. Henel 1735 119 (1736) . —

-SKROT. (mynt- 1738, 1749. mynte- 1632) (†)

1) avfall från mynttillvärkning. 2VittAH 23: 109 (1632) .

2) bruttovikten hos mynt. (T.) Schrot und Korn in der Müntze, (sv.) mynt-skrot och korn. Lind (1738, 1749; under schrot ) . —

-SKÅP. för förvaring av mynt(samling). Porthan BrSamt. 1: 289 (1803) . —

-SLAG. (mynt- 1644 osv. mynte- 1669 — 1748) myntsort. Stiernhielm Arch. D 1 a (1644) . —

-SNÄCKA. (†) den till porslinssnäckorna hörande arten Cypræa moneta Lin., vars skal brukas ss. mynt i vissa delar av Afrika o. södra Asien, kaurisnäcka. Wikström ÅrsbVetA 1837, s. 237. Rebau NatH 1: 707 (1879) . —

a) (†) övergående i bet.: mynt, myntstycke. (Han) lät der (på ön) lemna .. några små Myntsorter (åt infödingarna). Fréville Söderh. 1: 49 (1776) .

b) (†) övergående i bet.: angivet värde på mynt. Wi .. (ha) resolveradt, at låta förhöja Mynte-sorten på Plåtarne, til en god del öfwer deras rätta wärde uti Kopparen. Stiernman Com. 6: 190 (1715) . —

-SORTERARE, r. l. m. apparat för sortering av mynt efter deras olika valör. Östergren (1932) . —

-STADGA, r. l. f. jfr -författning . Myntstadgan af 1489 har .. (biskop Olofs i Västerås) namn. Reuterdahl SKH III. 2: 145 (1863) . —

(jfr anm. sp. 1718) -STAMP, r. l. m. för prägling av mynt. Serenius Mm 2 a (1734) . —

-STANDARD. (i fackspr.) jfr -fot . NF 11: 590 (1887) . Med myntfot eller myntstandard förstås egentligen den i ett land antagna myntenhetens halt af ädelmetall. Fliesberg HbKöpm. 2: 236 (1899) . —

-STOCK.

1) (†) stock tjänande ss. underlag för mynt som skola präglas. Möller 1: 188 (1745) .

2) om beloppet av i ett land befintliga l. cirkulerande mynt. Zettersten AnmMynt 101 (1771) . SvFolkH I. 1: 340 (1914) . —

-STYCKE.

(jfr anm. sp. 1718) -STÅL. för förfärdigande av stämplar till prägling av mynt. VetAH 1820, s. 208. —

-SYSTEM.

2) om sammanfattningen av de lagbud som reglera myntsystemet (i bet. 1 ). NF (1887) . 3NF (1931) . —

-TECKEN. (mynt- 1719 osv. mynte- 1715 — 1810)

1) mynt vars nominella värde är högre än metallvärdet, skiljemynt; ofta om sådant mynt vars nominella värde avsevärt överstiger metallvärdet (o. icke inlöses av staten efter sitt nominella värde); stundom om sedlar av låg valör o. d.; nödmynt. Lagerbring 1Hist. 3: 586 (1776) . Almquist VärldH 5: 56 (1933) . särsk.

a) (förr) om i Sv. under åren 1715 — 1719 utgivna mynt av koppar med angivet värde av en daler silvermynt, nödmynt. Carl XII Bref 140 (1715) . Myntetecknen stiga öfver 40 millioner, som inalles slagne äro. 2RARP I. 1: 68 (1718) . jfr krono-mynttecken .

3) (i fackspr.) beteckning för myntslag. Öfverskriften (på en växel) innehåller .. till höger växelbeloppet, utfördt med siffror och mynttecken. Fliesberg Handel. 17 (1891) .

Ssgr (till -tecken 1 a, förr): myntteckens-belopp . 2VittAH 23: 318 (1857, 1863) .

-sedel . = mynt-sedel 1 ? Officerarens begiäran .. att få deras 14 öre sillfvermynts mynteteckens zedlar betalte. 2RA 1: 54 (1719) . ( Agardh o.) Ljungberg I. 3: 13 (1853) . —

-TEN. gm gjutning framställd ten av guld, silver l. koppar, avsedd att användas för tillvärkning av mynt. 2VittAH 23: 38 (1857, 1863) . Mynttenarnas utvalsning till plåtar. 2UB 6: 620 (1904) . —

-UNION. sammanslutning av flera stater med helt l. delvis gemensamt myntsystem; jfr -konvention . Latinska myntunionens länder. EkonS 1: 256 (1893) . Den s. k. skandinaviska myntunionen. Cassel TeorSocEkon. 369 (1934) . —

-VALUTA. (mynt- 1852. mynte- 1678)

1) (†) fastställt värde på mynt. (Ständerna önska) at mynte valuten icke så stegras ock ändras måtte, som hit in til .. skedt är. HC11H 8: 55 (1678) .

2) valuta i form av metalliskt mynt. SvT 1852, nr 18, s. 4. —

-VALÖR, förr äv. -VALOR. ( mynt- 1850 osv. mynte- 1644 — 1687. -valor 1676. -valör (-eur) 1644 osv. )

2) på mynt: stämpel angivande myntets värde. Myntmästaren .. skall på mynteplåtarne slå .. myntevalören .. midt i plåten. 2VittAH 23: 122 ( cit. fr. 1644) .

-VIKT. (mynt- 1634 osv. mynte- 1661 — 1744)

2) ett mynts vikt; äv.: vikten av en viss mängd mynt(metall). NF 20: 1663 (1898) .

Ssgr (till -vikt 1 a ): myntvikt(s)-mark . (förr) jfr mark , sbst. 3 1 . Hildebrand Medelt. 1: 759 (1894) .

-VÅG, sbst. 2 ; pl. -or . (tillf.) bildl.: stark tillförsel av mynt. 3NF 8: 872 (1928) . —

-VÄRDERING, förr äv. -VÄRDERNING. (mynt- 1790 — 1828. mynte- 1630. -ing 1790. -ning 1630) uppskattning av mynts värde. Gödel SvMedeltLitt. 280 ( i handl. fr. 1630) . Heinrich (1828) . —

-VÄRK, n. (mynt- 1644 osv. mynte- 1635 — 1723)

2) (†) myntväsen. Schrot och Korn. I Thesze tu ord eller ting består förnämbligast Myntwercket. Stiernhielm Arch. D 1 a (1644) . PH 9: 158 (1770) . —

(jfr anm. sp. 1718) -VÄRKTYG ~20 l. ~02 . jfr -redskap . Hallenberg Mynt 80 (1798) . —

-VÄSEN. (mynt- 1627 osv. mynte- 1636 — 1731. mynts- 1634) om allt som rör ett lands mynt, dess prägling o. omlopp ss. betalningsmedel m. m. OxBr. 10: 292 (1627) . Guld skall ensamt vara värdemätare i Riket och således utgöra grunden för dess myntväsen. SFS 1873, nr 31, s. 1. Den fordom ofta rådande oredan i myntväsendet. EkonS 1: 308 (1893) . —

B (†): MYNTA-MÄSTARE, se A.

C (†): (jfr anm. sp. 1718) MYNTE-ACKORD. överenskommelse mellan staten o. privatföretagare som arrenderade mynttillvärkningen. RP 12: 121 (1647) . —

-ATTEST, -BETJÄNT, -BOK, -BREV, se A. —

-DRÄNG, -FOLK, -FOT, -FÖRORDNING, -FÖRPAKTARE, se A. —

-FÖRSTÅNDIG. som förstår sig på myntväsendet. AOxenstierna 1: 487 (1633) . —

-HAMMARE, -HOV, -HUS, -INSPEKTOR, -KABINETT, -KAMMARE, -KNEKT, -KOPPAR, -KÄNNARE, se A. —

-MÄSTARE, -OMKOSTNAD, -ORDNING, -ORT, se A. —

-PATENT. kunglig förordning rörande myntväsendet. RP 8: 571 (1641) . —

( 4 ) -PERSON. tillhörande personalen vid myntvärket. 3SthmTb. 1: 40 (1592) . —

-PLAKAT, se A. —

-PLÅT, se A. —

(jfr anm. sp. 1718) -PRIVILEGIUM. privilegium att slå mynt. Stiernman Com. 2: 465 (1646) . —

-PROBERARE, -PROV, -PÄNNING, -REDSKAP, se A. —

-REMEDIUM. lagligt medgiven avvikelse från myntets rätta vikt o. halt; särsk. om medgiven undervikt o. d. 3SAH 43: 184 (1674) . Schück VittA 2: 98 ( i handl. fr. 1680) . —

-RÄKENSKAP, -RÄKNING, -SAX, -SEDEL, se A. —

-SKEPPARE. skeppare som brukade transportera mynt. SkeppsgR 1544, s. 15 b. —

-SKRIVARE, -SKROT, -SLAG, -SLAGARE, -SMED, se A. —

( 4 ) -SNICKARE. anställd vid myntvärket. BoupptSthm 28/7 1687. —

-SORT, -STAD, -STYVER, -STÄLLE, -SVEN, se A. —

-TAL. = mynt-räkning 2 . Thet andra Mandat om Myntet, at ingen skall kiöpslage opå Ricksdaler, vtan alt opå Swänst myntetaall marck och öre. ÖstkindDomb. 17/11 1602. Dijkman Obs. B 7 a (1686) . —

-TECKEN, -VALUTA, -VALVATION, -VALÖR, -VIKT, se A. —

-VÄLVNING. förändring i myntets värde. Schönberg Bref 3: 277 (1778) . —

-VÄRDERING, -VÄRDIE, -VÄRK, -VÄSEN, se A. —

D (†): MYNTES-SVEN, se A.

E (†): MYNTO-MÄSTARE, se A.

F (†): MYNTS-AVLYSNING. indragning av ett mynt. RP 2: 135 (1632) . —

-FÖRBÄTTRING, -FÖRÄNDRING, se A. —