Землю – селянам. Чому Україні потрібна земельна реформа 27 липня 2017, 17:26 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Ситуація, коли Україна – традиційна житниця Європи – фактично, позбавила майнових прав власних селян на користь земельних магнатів є ганебною

В Україні з початку 2000-х років діє заборона для громадян продавати та купувати землю сільськогосподарського призначення. Цю заборону запровадили як тимчасовий захід, але до цього часу так і не змогли зняти та перейти до цивілізованого ринку – наразі, його заміняє тіньовий нелегальний обіг. В результаті, Україна – один з найбільших аграрних виробників світу – опинилася в шістці відсталих країн, в яких громадянам заборонено продавати та купувати землю, разом з Таджикистаном, Кубою, Північною Кореєю, Венесуелою та Конго.

Результати заборони вкрай невтішні.

По-перше, орендна плата за землю, яку отримують її власники-громадяни, є однією з найнижчих в Європі: 38 євро/га на рік в Україні проти більш ніж 300 євро/га в середньому по ЄС (в сусідній з Україною Польщі – EUR 200/га, на землях гіршої якості, ніж українські черноземи). На тіньовому ринку українці змушені продавати землю за копійчані ціни – в середньому, близько 800$/га, що в півтора рази нижче грошової оцінки середньої вартості української сільськогосподарської землі та майже в 5 разів дешевше, ніж коштує сільськогосподарська земля в найбідніших країнах ЄС – Румунії та Болгарії.

По-друге, 42 млн українців позбавлені свого конституційного права купити землю, а 7 млн українців взагалі перебувають у ситуації брутального порушення їхніх прав власності і не можуть елементарно продати своє майно, або, наприклад, взяти під нього кредит. 75% з цих 7 млн – особи, старше 50 років, а 2 млн – взагалі старше 70 років. Здебільшого, це бідні сільські пенсіонери – одна з найбільш соціально вразливих верств населення в Україні. В результаті заборони, їхній дохід від оренди штучно занижується, а можливості використати свою землю як форму заощадження вони взагалі позбавлені. Хоча, таким чином ці люди могли б значно покращити, принаймні, матеріальну сторону свого життя на пенсії.

Результати заборони вкрай невтішні

По-третє, через відсутність сталих та довгострокових прав власності на землю, українські сільськогосподарські землі використовуються хижацьким чином та поступово знищуються – з 2000 року середній вміст гумусу в грунті знизився із 3.4% до 3.1% (землі з вмістом гумусу нижче 2.5% не вважаються черноземами). Рівень використання добрив в Україні є в 2-4 рази нижчим, ніж у сусідніх східноєвропейських країнах-членах ЄС, які мають повноцінний ринок землі. Так само, через несталість прав власності та неможливість кредитування під заставу землі, український агросектор має здебільшого сировинний характер і тяжіє до виробництва на експорт однорічних рослинних культур, замість багаторічних культур, тваринництва та поглиблення переробки на території України.

Ринок або статус-кво

Рішення цих проблем добре відоме: зняття заборони для громадян України на купівлю та продаж землі та перехід до повноцінного ринку. Враховуючи викривлення ситуації в агросекторі через занадто довгий період мораторію, для пом’якшення переходу необхідними видаються певні обмеження щодо функціонування ринку, принаймні, на перехідний період. Це обмеження на концентрацію земель в одних руках, для уникнення створення латифундій на старті запровадження ринку коли ціни будуть поступово зростати; обмеження на види юридичних осіб, що можуть купувати землю; обов’язкове використання електронних аукціонів для забезпечення прозорості транзакцій; наявність державної підтримки фермерам на купівлю землі тощо.

Ці рішення матимуть позитивні наслідки, в першу чергу, для громадян-землевласників: поступове зростання ставок оренди в 2-4 рази, можливість в першій же рік продати землю за приблизно 1200-1500$/га (за різними оцінками та в залежності від якості грунту) зі зростанням ціни в п’ятирічній перспективі до 2350-5000$/га, зупинка деградації та перехід до поступового відновлення земельних ресурсів та, нарешті, суттєве пришвидшення економічного зростання за рахунок додаткових інвестицій та більш ефективного використання землі. Причому осередком цього зростання стануть сільські території, які зараз є, навпаки, економічними аутсайдерами.

Наразі, реалізувати ці рішення заважають лише дві проблеми: популізм політиків, яким вигідно лякати громадян «жахливими» наслідками повернення їхнього природнього права на власне майно, та опір аграрного лоббі.

Зокрема, існують пропозиції залишити в силі заборону для громадян купувати та продавати землю, натомість побудувати ринок прав оренди з використанням механізму емфітевзису (коли оренда за весь період сплачується одноразово на його початку). Реалізація цієї ідеї, фактично, зацементувала б існуючу зараз модель – громадяни не отримали б права вільно розпоряджатися земельним майном, ставки оренди через це залишилися б дуже низькими, проте з’явилася б можливість зробити оренду більш сталою, торгувати договорами оренди та використовувати їх в якості застави.

В першу чергу, ця пропозиція діє в інтересах бенефіціарів нинішнього статус кво – здебільшого, великого аграрного бізнесу, який платить низькі ставки оренди максимізує прибуток завдяки низькій орендній платі, тобто – за рахунок власників паїв. Ринок оренди міг би частково полегшити проблему з відсутністю сталих та довгострокових прав власності на сільськогосподарську землю і, таким чином, зробити її використання менш хижацьким та більш ефективним. Проте він не вирішить проблему дуже низьких доходів від оренди землі 7 млн найбільш соціально вразливих громадян, порушує конституційне право громадян України вільно купувати та продавати землю та не дозволить залучити великих інвестицій. Але найгірше, що впровадження ринку прав оренди замість повноцінного земельного ринку зацементує існуючу викривлену ситуацію та майже унеможливить її виправлення.

Час для реформи

Основні засади земельної реформи, які пропонує уряд, враховують та нівелюють всі основні ризики зняття мораторію. Реформа містить обмеження щодо обсягу концентрації землі в одних руках - як для фізичних, так і для юридичних осіб, - а також обмеження щодо видів юридичних осіб, які можуть володіти землею, таким чином, запобігаючи ризику створення латифундій. Уряд готовий надати фінансову підтримку малим фермерам, які забажають купити землю, а також забезпечити максимально прозоре ціноутворення на ринку, зокрема, шляхом продажу земель державної власності через відкриті електронні аукціони. Це відразу дозволить громадянам отримати чіткі орієнтири щодо ринкової вартості їхньої власної землі.

Ситуація, коли Україна – традиційна житниця Європи – фактично, позбавила майнових прав власних селян на користь земельних магнатів, є ганебною і нагадує кріпацтво двохсотлітньої давнини. Нехай 2017 рік стане роком, коли українські селяни стануть справжніми господарями української землі.