Mens Pluto nyter utsikten over Oslofjorden, og innimellom småknurrer mot forbipasserende hunder på Karljohansvern-tur, sitter Sissel Grana bøyd over notatbøkene. Ifølge Grana forteller Pluto henne ingenting som gir grunn til bekymring for TB-journalist og hundeeier Anne Tørressen. Tvert om.

SE VIDEO:Bli med når Sissel «snakker» med Pluto. (Saken fortsetter under).

God butikk

Sissel Grana har ingen grunn til å henge med hodet når hun bøyer seg over regnskapsbøkene. Bare i fjor hadde selskapet hennes, Sigra AS, en omsetning på 3,2 millioner kroner og et årsresultat på 200.000 kroner. I lokalene på Karljohansvern sysselsetter den universitetsutdannede læreren én sekretær og en annen dyrekommunikator i halv stilling. Selv tok hun ut en knapp halv million kroner i lønn.



– Vi tilbyr også mange andre tilbud enn dyrekommunikasjon, og vi har årlig vært cirka tolv personer som har stått for inntjeningen. Vi har også nettbutikk, konsultasjoner innen dyrekommunikasjon, livsveiledning og healing for mennesker, regresjonsterapi, hypnoterapi, behandling av mennesker og dyr, butikk/nettbutikk, kurs og utdannelser innen dyrekommunikasjon, selvutvikling, healing, behandling av dyr, hundekurs, hundetrenerutdannelse med mer, sier Grana.

Flytter

Snart flytter hun hele virksomheten til Eik i Tønsberg.



– Jeg bor på Skallevold, så det er litt mer praktisk.



For seks år siden innså den 43 år gamle småbarnsmoren at det ikke lenger nyttet å kombinere jobben som skoleinspektør i Horten og innsatsen som dyretolker. Etter at mammapermisjonen var over, satset hun for fullt. Siden har ikke Sissel Grana sett seg tilbake. Omsetningen går én vei, fra 2,8 millioner i 2010 til 2,9 millioner året etter – og altså 3,2 i fjor. Kundene er spredt over hele Norge, og Sissel Grana forteller at hun i prinsippet kan kommunisere med et hvilket som helst dyr på hele jordkloden.



– Som da vi var på cruise, og jeg hadde så lyst til å se kjempeskilpaddene på Galápagosøyene. Men jeg ble skuffet da mannskapet fortalte at det var utenfor sesong. Derfor tok jeg kontakt med skilpaddene på øya, og da vi kom i land lå det skilpadder overalt.



– Du skjønner at folk er skeptiske til dette?



– Ja, og det var jeg jo selv, inntil jeg oppdaget evnene mine. Jeg synes det er greit at folk er skeptiske, så lenge de ikke er avvisende. Men jeg tror at alle kan kommunisere med dyr. De må bare la være å tenke ordet «ikke», som er umulig å formidle telepatisk. For eksempel kan allergikere tenke «ikke kom bort til meg». Dyret hører bare «kom bort til meg». Tenk heller «gå bort», sier Sissel Grana, som selv har bedt en buorm flytte seg bort fra eiendommen.

Falt for rotte

– Jeg har også bedt maur om å flytte ut fra hus, og da trenger jeg ikke engang å være i huset. Det kan jeg ta på avstand. Dette handler om å ha respekt for dyrene, og ikke bruke gift, for eksempel. Men akkurat eksemplene med maur eller ormen kan ha vært tilfeldigheter.



– Spiser du kjøtt?



– Ja visst, men bare økologisk. Og vilt. Aldri industrielt oppdrettet kylling.



– Er det noe dyr du synes det er ubehagelig å kommunisere med?



– Nei. Kommunikasjonen går på et sjeleplan. En gang kom det en mann med en rotte, og det er jo lett å synes at det er ekle dyr. Men vi fant tonen og ble dypt rørt, både rotta og jeg. Andre ganger har jeg sett at dyr er mentalt tilbakestående. Den store, røde tråden i alt jeg gjør, er å forstå individet, enten det handler om mennesker eller dyr.



Grana forteller at hun tidlig ble knyttet til dyr.



– Men jeg er også vokst opp i en norsk kultur, der det naturlige er å være skeptisk til at et menneske kan kommunisere særlig dypt med dyr.



Så møtte hun en kvinnelig dyretolker i Moss. Hun snakket med Grana-familiens labrador, som fortalte henne at Sissel var gravid. Det var det bare Sissel selv og mannen som visste.

På alvor

Da begynte Sissel Grana å ta på alvor det hun egentlig hadde kjent på lenge: Hun forstår dyr på et dypere plan.



Derfor sitter vi på Granas kontor med kollega Anne Tørressens dachs i vinduet, mens dyretolkeren selv innimellom reiser seg for å motta svarene hun hevder Pluto gir når hun spør hvordan det står til med helsa. Innimellom snur hun seg skrått mot Pluto.

Maskot

Etterpå forteller Sissel Grana oss hva Pluto telepatisk har fortalt henne:



– Han sier at han har litt vondt i venstre bakfot, men ellers er stolt over at han er slank og ganske kjekk, og at han er takknemlig for å være hos matmor Anne.



– Han fortalte meg også at han liker godt å snuse rundt, bruke nesa. Og at han liker kjøtt og bein, og at han opplever seg som en maskot.



– Telepati er ikke å lese kroppsspråk eller å lytte til lyder fra dyret, men jeg mottar opplysninger via min egen kropp, sanser, tanker og intuisjon, sier Sissel Grana.

Ikke velegnet

Men hun sier også at Pluto heller ikke er en velegnet hund å bruke som eksempel på hva et dyr kan fortelle. Dachsen er nylig omplassert, og Sissel Grana sier at hun av etiske grunner, med en avis til stede, ikke kan gå inn i hundens forhistorie.



– Hva slags språk bruker du i kommunikasjonen?



– Tanker. Det jeg mottar kan være i form av bilder jeg får i hodet, eller lyder. Får jeg vondt i nakken mens jeg snakker med dyret, indikerer det at dyret har vondt i nakken. En gang fikk jeg veldig vondt i en tann, og ba hundeeierne sjekke. Ganske riktig, hunden hadde knekt en tann. En annen gang fortalte hunden meg at barnet i familien ble mobbet. Foreldrene sa derimot at ungene hadde det helt fint. Men så spurte de barnet sitt, og da kom det fram. Barn betror seg til dyr.

En fornærmet katt

– En katt fortalte meg at han var skikkelig fornærmet på menneskepappaen sin, som kalte ham tjukken. En annen katt sa det samme, men med en viss stolthet. Det kommer an på hvilken energi menneskene legger i ordene de sier til dyrene sine.



– Hvilke dyr får du mest av inn til Sigrasenteret?



– Hunder og katter, men også mange marsvin og hamstere, kaniner, hester og fugler.

– Spådomskunst

– Klassisk cold reading. Det er biolog, høyskolelektor og selverklært skeptiker Erik Tunstads karakteristikk av Sissel Granas «samtaler» med dyr.

– Cold reading?



– Ja, og dette er det samme som Lisa Williamson driver med. Altså klassisk spådomskunst.



Ifølge Tunstad kan en spådomskunstner ved enkle spørsmål til et menneske og noen blikk på objektet langt på vei danne seg et godt grunnlag for å mene noe kvalifisert. Og ikke minst, få en god peiling på hva eksempelvis en hundeeier ønsker å høre.

– Altså, jeg snakker stadig med katta mi, jeg, og blir fornærmet når den tar fugler. Skilpadde har jeg hatt hele livet, men jeg tror ikke den tenker så mye, humrer Tunstad.



– Sissel Grana sier at dyr forteller henne om uoppdagede sykdommer. Hva skal folk gjøre da, hvis de ikke skal lytte til henne?



– Ta dyret med til en veterinær. Og alle dyr trenger godt stell.