Det er ikke hva man kaller ekteskapet som er det viktige, men om det er frivillig eller ikke

Hadia Tajik

18. mai 2015 18:03 Sist oppdatert 18. mai 2015

Jeg arbeider for at alle mennesker skal kunne ta selvstendige, frie valg. Det er derfor jeg er med i Arbeiderpartiet, skriver Hadia Tajik. Ørn E. Borgen

Hadia Tajik svarer Jeanette om arrangert ekteskap.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Kjære Jeanette,

Takk for ditt åpne brev, som først ble publisert på Human Rights Service sin blogg. Jeg husker deg fra den offentlige debatten i 2002. Da stod du frem med din personlige historie om ekteskapet du ble tvunget inn i, og som du turte å bryte ut av. Det synes jeg var tøft.

Nå skriver du til meg og spør om jeg er en såkalt «vantro» eller muslim.

Du lurer på om «muslimske jenter (kan) ekte ikke-muslimer, eller er det bare et narrespill?».

Samtidig mener du jeg «dolker alle i ryggen ved å late som du (jeg) har rett på privatliv i en handling knyttet til enorme globale holdninger og konflikter, demokrati og frihet».

Du mener svaret mitt er av «største betydning» fordi jeg er en viktig rollemodell.

Ønsker verken å såre deg eller andre

Bakgrunnen for spørsmålene dine er at jeg er gift, men ikke snakker om privatlivet mitt i pressen. Samtidig vil jeg ikke nekte de som selv vil det, å gifte seg arrangert. I dette ligger en antakelse om at jeg ikke sikrer andre jenter retten til å leve frie liv.

Du skriver at det sårer deg dypt at jeg ikke forteller om mine valg. Jeg ønsker verken å såre deg eller andre.

Slik er det: Jeg er muslim. Min mann er ikke muslim.

Det er også alt vi kommer til å si om vår tro og vårt ekteskap. Begge deler er allerede offentlig kjent.

Alle skal kunne ta selvstendige, frie valg

Du spør om det er «sære regler for kun deg som får sin kjærlighet, kjærlighet som er strengt forbudt for alle andre muslimske jenter?». Svaret på det er nei.

Jeg arbeider for at alle mennesker skal kunne ta selvstendige, frie valg. Det er derfor jeg er med i Arbeiderpartiet.

Så tror jeg ikke antakelsen din om at «alle andre muslimske jenter» lever med forbud, er riktig. Noen gjør det. Andre ikke.

Noen blir tvunget inn i ekteskap. Det strider mot alt jeg står for. Andre gifter seg med George Clooney, som Amal Alamuddin. Det er jeg glad for.

Du skriver også at jeg «dytter Koranen på alle muslimer og ikke-muslimer» og lenker i brevet ditt til en debatt om radikalisering fra i fjor høst.

Som en referanse til den kjente, norske humoristen Per-Inge Torkelsen, som en gang sa: «Gi barna brennevin før idretten tar dem», kom jeg med en alternativ spissformulering i debatten: «Gi ungdommene en Koran før ekstremistene tar dem».

Jeg tror ikke han i fullt alvor vil at barna skal drikke masse brennevin. Jeg tror heller ikke at oppskriften på å unngå radikalisering er å sitte med Koranen hele dagen. Poenget mitt var, og er, at unge mennesker som vet mest mulig om sin egen religion er mindre sårbare for andres ekstreme, islamistiske propaganda.

Det er jeg ikke alene om å mene. Fagfolk på feltet er enig.

Jeg er født med et hode, og liker å bruke det

Du spør også «Har du ikke lest Koranen eller bare funnet ut at reglene ikke gjelder deg?».

I dette ligger det at bare en bokstavtro tolkning av Koranen er det rette. Det er jeg ikke enig i.

På samme måte som en bokstavtro tolkning av Bibelen byr på uoverstigelige problemer i vårt moderne samfunn.

Andre kan ikke definere min religion for meg. Jeg er født med et hode, og liker å bruke det. Hvis Gud ikke er enig, blir Hun og jeg nødt til å snakke sammen. Lenge.

Det finnes gråsoner

På samme måte kan ikke jeg definere andres valg eller liv, på deres vegne.

Her ligger kanskje kjernen i vår uenighet: Du skriver at jeg «forsvarer arrangerte ekteskap (som du vet er roten til alt ondt)». Det er ikke riktig. Jeg forsvarer retten til å velge selv.

Noen velger som meg. Andre velger tradisjonelt.

Like lite som jeg vil bli pådyttet andres verdier, vil jeg pådytte dem mine: I et ekte og fritt samfunn er det lov å være konservativ, ta tradisjonelle valg og søke råd og medvirkning fra sine foreldre. Det som ikke er lov er tvang, trusler, press og undertrykking.

Så vil noen si: Hvor går egentlig grensen mellom arrangert og tvang? Grensen går her: Når den eller de som skal gifte seg ikke vil.

Det er de som har definisjonsmakten. Ingen andre.

Kan det være gråsoner her, vil andre spørre. Svaret er ja. Derfor er det ikke hva man kaller ekteskapet som er det viktige, men om det er frivillig eller ikke.

Om gråsonene skriver Anja Bredal, som har forsket på dette: «Ikke undervurder frivilligheten i arrangerte ekteskap, og ikke bagatelliser tvangen». Det er jeg enig i.

Gråsonene er en viktig debatt. Man kan godt være kritisk til arrangerte ekteskap uten å mene at alle slike ekteskap hører hjemme i en rettssal.

Selv har jeg påpekt at noen arrangerte ekteskap kan innebære sosialt press og sementere tradisjonelle kjønnsrollemønstre. Rent politisk handler det om at unge kvinner og menn i Norge i dag skal vokse opp til å være trygge, frie, selvstendige mennesker.

Det handler blant annet om utdanning, egen inntekt og mulighet til å bryte hvis foreldre prøver å pålegge dem et liv de ikke vil ha.

Du eier deg. Du setter dine grenser.

I brevet ditt skriver du at jeg er en viktig rollemodell. Det setter jeg pris på.

Samtidig skriver du at jeg later som jeg har «rett på et privatliv». Jeg later ikke som. Jeg mener det sterkt.

Alle mennesker, politikere, offentlige personer og vanlige mennesker har rett på et privatliv.

Hvis det er noen som ser meg som en rollemodell og et forbilde, vil jeg gjerne si til dem: Du har rett på et privatliv.

Foreldrene dine kan ikke ta det fra deg, ved å fortelle deg hvem du skal gifte deg med. Heller ikke pressen eller debattanter i det offentlige rom, kan ta det fra deg, ved å avkreve detaljerte svar om livet ditt.

Du eier deg. Du setter dine grenser. Og vil du ha min støtte på veien til dine valg, så får du den. Når som helst.

Dette var mitt svar, Jeanette. Du har sikkert flere spørsmål. Kanskje blir vi ikke enige om alt, men jeg håper vi forstår hverandre bedre. Derfor er dette brevet også en stående invitasjon til å møtes, slik at vi kan ta en grundig prat om det du og jeg brenner for.

Alt godt,

Hadia Tajik