– Jeg vet ikke helt hvordan jeg skal si det. Skjønner du?

Hibba sitter sammenkrøpet i hjørnet av en romslig sofa, hjemme i familiens leilighet på Lambertseter.

Hun famler med ordene.

– Jeg ønsker ikke tråkke noen på tærne. Eller være en som definerer den pakistanske kulturen, som består av så mye. Det er sårt for mange.

23-åringen er nervøs for hva det hun skal si vil føre til. For hun kjenner på et ansvar.

Et ansvar for å nyansere bildet av minoritetsmiljøer i Norge, men likevel tørre å rette søkelyset mot det som er tabubelagt.

– Det er utrolig vanskelig å snakke om kultur, tradisjoner, etnisitet og religion uten å bli misforstått. Spesielt når det er snakk om utfordringer.

Hun har selv opplevd å leve både fritt og begrenset. Derfor vil hun vil dele sin erfaring.

Om hvordan det er å navigere i farvannet mellom to forventninger. To ulike kulturer.

– Jeg kan ikke snakke på andres vegne. Dette er min historie, og mitt perspektiv.