Uverdig i Oslo bystyre

Arne Jensen

11. mars 2014 10:29 Sist oppdatert 2. september 2015

Oslo kommune har politianmeldt Bjørnar Moxnes (Rødt) fordi han har offentliggjort taushetsbelagte opplysninger ved å legge ut en usladdet versjon av Lindeberg-rapporten på partiets hjemmesider. Stian Lysberg Solum, NTB Scanpix

Oslo bystyre vil straffe Bjørnar Moxnes fra partiet Rødt fordi han har offentliggjort deler av en kommunal revisjonsrapport. Det er en prosess som ikke er bystyret verdig.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

I november 2011 meldte en beboer ved Lindeberg omsorgssenter at hun var blitt voldtatt. En mannlig hjelpepleier ble raskt utpekt (ikke av beboeren), men senere renvasket.

Arne Jensen.

Omsorgssenterets og Oslo kommunes håndtering av saken ble etter hvert gjenstand for en granskning fra kommunerevisjonen, som avla sin rapport i juni 2013. Her blir det reist omfattende kritikk for måten de nevnte sakene ble håndtert på.

På tynn is

Betydelige deler av rapporten ble unntatt offentlighet, med henvisning til at det gjaldt opplysninger underlagt lovbestemt taushetsplikt. Bystyrets medlemmer fikk etter hvert tilgang til en usladdet versjon.

I januar publiserte Bjørnar Moxnes, bystyremedlem og leder av partiet Rødt, den usladdede (med noen få unntak) versjonen på partiets hjemmesider. Det igjen førte til at bystyret, mot stemmene fra Rødt og SV, 5. mars vedtok å politianmelde Bjørnar Moxnes for brudd på straffelovens paragraf 121, om brudd på lovbestemt taushetsplikt.

Når et politisk flertall velger å politianmelde andre politikere i forbindelse med politiske prosesser, bør alle demokratisk innstilte mennesker følge godt med. Det gjelder også denne saken.

To forhold må vurderes: 1) forholdet til taushetsplikten og 2) forholdet til demokratisk forståelse. På det første punktet er bystyrets flertall på syltynn is. På det andre kaver de etter mitt syn i åpen råk.

Forholdet til taushetsplikten

Taushetsplikten i forvaltningsloven skal beskytte opplysninger om «noens personlige forhold». Bystyrets flertall mener at en offentliggjøring av de omstridte delene av rapporten vil kunne medføre identifisering av den beboeren ved Lindeberg som var utgangspunktet for saken.

Det fremstår som søkt. Selv kommuneadvokaten (som er direkte underlagt byrådslederens kontor) innrømmer at man må ha «noe kjennskap til forholdene» ved Lindeberg for å kunne «nøste seg frem til» hvem den aktuelle beboeren er.

Jeg har lest de omstridte avsnittene. Det virker usannsynlig at noen som ikke likevel var informert om saken fra annet hold, skulle kunne klare å identifisere vedkommende. Det vil nødvendiggjøre et detektivarbeid så omfattende at selve rapporten blir helt uinteressant.

Langs samme linje argumenterer Norges kanskje fremste ekspert på området, professor Jan Frithjof Bernt ved Universitetet i Bergen. Til Kommunal Rapport sier Bernt at «det er et nærliggende spørsmål om ikke den som har «noe kjennskap til forholdene» ville kunne nøste seg frem til disse også på andre måter».

Kanskje Bjørnar Moxnes burde vurdere en motanmeldelse?

Bystyreflertallet mener også at taushetsplikten skal benyttes til å beskytte de ansatte som var involvert i prosessen. De er ikke navngitt i rapporten, men kan nok lettere identifiseres, for den som ønsker det.

Forhold knyttet til hvordan offentlig ansatte utfører jobben sin er imidlertid som hovedsak ikke «noens personlige forhold», simpelthen fordi det ikke er personlig, men profesjonelt. I tillegg kommer at dette tilfellet handler om å avdekke forhold som gjelder ansattes og beboeres rettssikkerhet.

De delene av rapporten som ble sladdet av kommunerevisjonen er viktige for å forstå hva som faktisk skjedde, og hvorfor det gikk galt. Det er disse delene det politiske flertallet har kjempet for at Oslos innbyggere ikke skal få kjennskap til.

Unntatt viktig informasjon

I kommunerevisjonens rapport var opprinnelig store deler av faktabeskrivelsene rundt det som skjedde på Lindeberg unntatt offentlighet, med henvisning til taushetsplikt. Altfor store deler har det vist seg, etter nærmere juridiske vurderinger.

Med andre ord: Dersom Rødt, som resten av bystyret, hadde akseptert sladdingen, ville Oslo kommune — ulovlig - unntatt viktig informasjon fra innsyn.

Kanskje Bjørnar Moxnes burde vurdere en motanmeldelse?

Som illustrasjon på Oslo-politikernes underlige vurderinger rundt temaet kan vi sitere ett avsnitt fra kontrollutvalgets brev til forretningsutvalget: «I folkevalgte organer må det være slik at det er organet som tar stilling til om dokumenter og opplysninger er taushetsbelagte eller ikke. Hvert enkelt medlem kan ikke vurdere dette for egen del.»

Et politisk flertall har ikke noe mandat til å pålegge et mindretall taushetsplikt

Det er positivt galt. Det er ikke «organet» som avgjør om noe er taushetsbelagt eller ikke. Det avgjøres av lovverket. Et politisk flertall har ikke noe mandat til å pålegge et mindretall taushetsplikt, selv om det ser ut som om Oslos bystyrepolitikere kan synes å tro det.

At ikke kontrollutvalget i Oslo skjønner dette, gir grunnlag for bekymring.

Manglende demokratiforståelse

Denne manglende demokratiforståelsen er trolig noe av bakgrunnen for at bystyreflertallet nå kaver i åpen råk.

Bjørnar Moxnes har tilgjengeliggjort viktig informasjon i en sak av stor offentlig interesse; en sak som er svært ubehagelig for det sittende politiske regimet, bestående av Høyre, KrF og Venstre. Det som overrasker er at man har fått med både Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og De Grønne på heksejakten.

Kommuneadvokaten har i sin utredning understreket at det ikke er noen plikt for bystyret til å gå til politianmeldelse.

Interessant nok har heller ingen av de som saken gjelder, beboere og ansatte ved Lindeberg omsorgshjem, gått til anmeldelse mot Rødt.

Bystyrets flertall går til anmeldelse på vegne av seg selv. De er politikerne som er «fornærmet» i saken.

Kanskje det er mer reelt og bokstavelig enn flertallet liker å innrømme?

Oslo-politikerne har det med å klage på at politiet ikke prioriterer nok ressurser til å patruljere gatene i hovedstaden.

Det bør de slutte med, så lenge de selv belemrer det samme politiet med etterforskning av politiske motstandere i en sak som har vært politisk ubehagelig. Som sagt: Uverdig.