Foto: Facebook Florin Morariu

„Tu, în locul lui, te-ai fi băgat?” m-a întrebat azi dimineață Cătălin Striblea, la emisiunea lui de la DigiFM. „Comentam” gestul lui Florin Morariu, care a sărit în apărarea oamenilor în timpul atacului terorist de la Londra.

Spusesem că omul acesta este un erou. Într-o astfel de situație limită, instinctul de supraviețuire îți dictează să fereci ușa, să te baricadezi în cameră, să te ascunzi sub masă, să-ți salvezi pielea. Ceea ce-l face pe Florin Morariu un erou este capacitatea de a fi un om extra-ordinar: într-un moment de maximă tensiune, și-a depășit instinctul de supraviețuire și a dat o probă de curaj și generozitate. A deschis ușa adăpostind înăuntru 20 de londonezi înspăimântați, a ieșit în stradă și i-a înfruntat pe cei trei indivizi decerebrați care omorau la întâmplare.

„Am ieșit și noi, le-am lăsat înăuntru și le-am spus să stea acolo. Am luat două navete de astea și-am plecat înspre locul din care veneau oameni în alergare. (...). Văd în stânga, la vreo cinci metri, patru persoane, un cetățean simplu flancat de alți doi, iar din spate vine un al treilea. Apoi îl văd pe cel din dreapta că începe să-l taie cu cuțitul. M-am dus spre ei, am aruncat cu o navetă, aveam două. M-am apropiat, iar cu a doua navetă l-am lovit pe unul dintre ei în cap, în zona feței. Imediat a apărut poliția și mi-au strigat prin portavoce să plec că aruncă grenadă”.

Florin Morariu este un om înfruntând subomul. Asta trebuie să reținem: un om a apărat viața, salvând niște necunoscuți. Florin Morariu n-a sărit în apărarea neamurilor lui, a prietenilor lui, a românilor lui, ci în apărarea unor oameni amenințați cu moartea. Brutarul român spune că a făcut-o din „milă”. Capacitatea de a răspunde cu milă în fața unei agresiuni absurde împotriva vieții este cea mai frumoasă pledoarie pentru umanitate.

Faptul că Florin Morariu e român este un detaliu semnificativ doar pentru presa britanică, degrabă punătoare de etichete. Ca mai toți românii care s-au stabilit printre britanici, Florin Morariu nu s-a dus să le fure job-urile, lirele din buzunare sau ajutoarele sociale. Noi, cei rămași, care avem părinți, copii, frați, veri și prieteni plecați, știam asta.

„Tu, în locul lui, te-ai fi băgat?” revine întrebarea. În viața noastră încărcată de mici lașități cotidiene, apar - rareori, dar apar - momente în care putem să descoperim eroii din noi. Răspunsul la această întrebare poate fi dat, așadar, doar într-o situație excepțională precum cea trăită de Florin Morariu. Eu, personal, îmi doresc să nu o trăiesc.

PS. Se râde pe Facebook de faza cu făcălețul. Asta a avut omul la îndemână, asta i-a fost arma. Dacă lucra într-o fierărie, probabil arunca în teroriști cu potcoave de cai morți. Dacă era cioban la stână... ei, bine, vă las dvs. plăcerea continuării. Asta îmi amintește de propria întâlnire cu „teroriștii”. La Revoluție, vecina de la 7 din blocul de vizavi a ieșit pe fereastră urlând: „E un terorist la ușă! Săriți”. La noi, la etajul 4, s-a organizat un comando: tata a luat făcălețul, vecinul de vizavi ciocanul de șnițele, un alt vecin o cană cu sare „să le dea teroriștilor cu sare în ochi”. Astfel înarmați, au fugit s-o salveze pe vecină și să apere blocul de teroriști. Firește că la ușă nu era niciun terorist, ci vărul de la Ploiești care venise (pe 22 decembrie 1989?!) să-i aducă vecinei porcul. Atunci ei au fost eroii noștri. Sunt momente în care trăim clipe de eroism sublim și comic, ca viața românilor.