Pe străzile Sibiului se aude practic în fiecare zi limba franceză. Una din explicaţii este faptul că multe companii care prezintă spectacole de stradă sunt franceze. Şi nu întîmplător, pentru că Franţa a dat "tonul" în privinţa multor practici teatrale şi culturale, inclusiv în demeniul teatrului de stradă.

Cel mai mare festival de teatru de stradă din Europa are loc de fapt în oraşul Aurillac din Franţa, situat în regiunea Masivului Central, deci în partea de sud. Un oraş nu prea mare, numărînd 27 000 de locuitori, dar cu un patrimoniu arhitectural impresionant şi dispunînd de ceea ce le trebuie artiştilor care se exprimă în aer liber: pieţe vaste şi străzi pietonale. Festivalul de la Aurillac a fost creat în 1986 şi se desfăşoară în ultima săptămînă a lunii august. Peste 500 de companii de teatru de stradă sunt prezente în fiecare an atrăgînd în jur de 130 000 de spectatori. Toate formele de expresie artistică stradală îşi dau întîlnire la Aurillac, de la artişti solitari care improvizează în faţa publicului pînă la trupe care propun spectacole sofisticate necesitînd echipamente hidraulice, video sau acustice speciale. Sibiul, în aceste zile, pare să fi preluat însă ştafeta de la Aurillac…

În Europa, dar şi în întreaga lume, teatrul de stradă a devenit o disciplină aparte. Numeroase companii s-au specializat de fapt pentru a juca în aer liber, pentru a se adapta configuraţiei fiecărui oraş şi mai ales pentru un tip nomad de viaţă. Aceste spectacole sunt gratuite dar de fapt municipalităţile sunt cele care le achiziţionează, pentru că şi artiştii trebuie să trăiască, nu-i aşa? Iar unele dintre aceste spectacole costă chiar destul de mult, mai ales atunci cînd echipamentele trebuie deplasate cu camioane întregi…

Teatrul de stradă este de fapt o infuzie de magie în inima oraşelor, pe un fond de sărbătoare colectivă. Fiind în general spectacole non-verbale, aceste dezlănţuiri de emoţie şi imaginaţie se adresează deci unui public larg, traversează fără probleme frontierele şi recurg de fapt la o limbă comună: aceea a poeziei vizuale.

Una din companiile franceze care se produce pe străzile Sibiului propune un spectacol cu un titlu sugestiv: "Acei oameni minunaţi şi maşinile lor visătoare." Este vorba de compania PIPOTOTAL care combină circul, muzica şi teatrul, dispune de instalaţii impresionante şi recurge şi la efecte pirotehnice.

O altă companie franceză, "Remue Menage", propune un spectacol intitulat "Din abisul oceanelor", de fapt o paradă de lumini impresionante în ritm de tobe şi de personaje care se deplasează pe picioroange. Circul, muzica, arta focului şi a focurilor de artificii, acrobaţiile şi dansul îşi dau mîna în acest spectacol pe cît de abisal pe atît de aerian.

Într-o notă mai comică se produce Grupul "Demoni şi minuni" (Groupe Démons et Merveilles). Spectacolul lor, "Găinile" aduce de fapt în plin spaţiu urban o găină uriaşă manipulată magistral de un actor, iar trei muzicieni povestesc mulţimilor povestea banală dar fascinantă a găinii, care nu este un animal mitic precum calul sau vaca indiană, dar care, pe toate continentele, hrăneşte omul fără să aibă nici o recompensă metafizică şi fără să fi devenit o legendă… Cîtă nedreptate făcută de om găinii, întrucît nu a glorificat-o în nici un fel, s-a hrănit cu ea şi cu produsul ei numărul unu OUL. Ei bine, compania "Demoni şi Minuni" îi face acum dreptate, pe străzile Sibiului, găinii…

Tot din Franţa se mai produce la Sibiu şi "La Fausse Compagnie" cu spectacolul "Cîntecul trubadurilor": este de fapt un trio care recurge la instrumente atipice: vioara cu goarnă, violoncelul cu goarnă şi contrabasul cu goarnă. Vocea umană participă bineînţeles la concert, tulburător prin notele sale originale şi rezonanţele istorice ale repertoriului.

Spectacolele de stradă sunt de fapt, în această perioadă, la Sibiu, o lecţie de frumuseţe şi de diversitate artistică, o modalitate de a educa spiritul şi de a-l face să se deschidă spre lume şi spre reflecţie. Succesul lor este de altfel impresionant, mii de oameni primesc în fiecare zi, la Sibiu, acest cadou cultural şi învaţă să viseze cu ochii deschişi în sensul cel bun: spre iubirea de frumos.