Islamiska staten – ondskan på frammarsch. Foto: AP

Det är mer än ett år sedan IS började expandera i Mellanöstern, och hundratals vittnesmål och ett antal ofattbara människorättsrapporter senare. Fortsätter det i den här takten har de snart en helt fungerande byråkrati och tillräckligt stort territorium för att faktiskt ha grundlagt en helt ny stat, där extremt förtryck av kvinnor utgör en av grundbultarna.

Intresset för att göra något åt det i västvärlden är minst sagt ljummet, eftersom det skulle innebära utökat krig för att ta tillbaka och hålla territorium.

Men varför anser inte ens kvinnor, eller åtminstone de som kallar sig feminister, att detta är det mest akuta pågående brottet mot det egna könet? Kvinnorna som är offer för IS har inte ens fått en egen hashtag, än mindre någon handling från politiker.

**I Sverige är det viktigast **att prata om humanism, medan världen utanför får tuffa på. Vad gör exempelvis vår feministiska utrikesminister om dagarna, och varför är inte detta hennes mest akuta fråga? På Moderatkvinnornas hemsida nöjer de sig kort och gott med att önska alla besökare ”skön sommar!” Det går inte ens att räkna med Gudrun Schyman. På Feministiskt Initiativs hemsida handlar det om ”Ja till Fred! Nej till Nato!” och sedan ett invecklat resonemang om feministisk antirasism. Inte ett pip om att en helt ny sekt-utopisk civilisation håller på att byggas, där kvinnor är handelsvaror.

Så vem ska jag ringa och vilken förening ska jag gå med i? Jag tillhör inte dem som tycker att kvinnor bör nöja sig med de senaste hundra årens framsteg och ”lugna ner sig lite”. Men feminister som anser sig tillhöra den rätta läran men ignorerar den nya medeltiden år 2015 – de vet jag inte riktigt vad de är bra för heller.

Fotnot. Rekommenderad vidareläsning är New York Times stora reportage ISIS Enshrines a Theology of Rape.