– Vi ska ha mer poliser och mer trygghet. Men det är en balansgång. Den utveckling vi sett i socialt utsatta områden kan inte lösas med bara batonger, säger Anders Ygeman till SvD i samband med Socialdemokraternas dag i Almedalen.

Han är kritisk till att allianspartierna har försökt trumfa trumfa varandra i löften om antalet poliser.

– Det handlar om att göra saker för att bryta en flerårig negativ utveckling i socialt utsatta områden. Min del i arbetet är att se till att det finns tillräckligt polisiära resurser, men att de andra myndigheterna inte klarar sitt jobb går inte att lösa med bara fler poliser.

Samtidigt försvarar han Rikspolischefen Dan Eliassons ”Tafsa-inte kampanj” med att det är bra att des skapas debatt. Debatt löser dock vare sig den ökande kriminaliteten i utanförskapsområden eller övergreppen på unga kvinnor som vi kunnat ta del av under försommaren. Att prata löser sällan denna form av problematik,

Att inte regeringspartierna agerar mer kraftfullt för att ”frysa läget” i dessa områden för att skapa överblick är dock logiskt. De saknar förmågan och viljan.

De som har erfarenhet från polisiärt eller militärt arbete är väl medvetna om hur angeläget det är i olika situationer att frysa läget. Att den politiska nivån saknar denna erfarenhet blir mer och mer uppenbart samtidigt som rikspolischefsämbetet blivit alltmer politiserat. Inte heller Rikspolischefen har givit uttryck för att vilja frysa läget eller nödvändigheten att skapa kontroll.

Rikspolischef Dan Eliasson är sannolikt den mest politiske rikspolischef Sverige haft i modern tid med en historia från musikbranchen där det stora genomslaget kom med musikstycket ”Knulla i Bankok”. Han har även gjort sig känd när han visat mer omsorg kring mördares psykiska hälsa än mordoffret och dess familj sorgearbete samt när han gallrade ut besvärande mail från sitt eget konto som generaldirektör för Försäkringskassan. Under Eliassons ledarskap på Försäkringskassan, ett uppdrag han fick av Alliansen, riktades 2014 kritik mot Försäkringskassan, exempelvis rörande arbetsformerna och dess inslag av orimlig detaljstyrning och övervakning. Ledningen för Försäkringskassan, främst företrädd av Dan Eliasson, uppgavs dock ha bemött densamma med avsked och förtäckta hot om avsked av kritiska anställda, samtidigt som Eliasson själv ska ha försökt “begrava” vissa kritiska rapporter.

Dan Eliasson är dock en man som går hem i bägge de politiska blocken. Under Fredrik Reinfeldts tid ansvarade han bland annat för underrättelse- och analysverksamheten vid Säkerhetspolisen för att sedan gå vidare till att bli generaldirektör för såväl Migrationsverket som Försäkringskassan.

Situationen inom poliskåren är allvarlig nu. Allvarligare än någonsin tidigare och ett direkt resultat av Dan Eliassons ledarskap. Ledarsidorna har under våren och försommaren varit i kontakt med flertalet yttre befäl och andra inom polisen som alla vittnar om hur kollegor inte kommer komma tillbaka efter sommarsemestern eller som redan lämnat. Inom Insatsgruppen, de som arbetar i yttre tjänst, lämnar nu poliser som tidigare älskat sitt arbete i en allt stridare ström. De som utexamineras är för få för att kompensera tappet samtidigt som de kastas in i roller som kräver flera års erfarenhet på andra positioner. Malmö är särskilt illa drabbat då få eller inga söker de tjänsterna som nu är vakanta. Nyutexaminerade, med familj i Stockholm, nästintill tvingas till Malmö med alla tänkbara medel.

Omorganisationen av polisen ser vi nu sakta facit av. Det är inte utan att det finns skäl att se den som samhällsfarlig. Regeringen reagerar inte med nämnvärt intresse och från Alliansen är tystnaden kompakt.

Eliasson är idag själva sinnebilden av hur politiserad statsförvaltningen blivit. De tidigare generaldirektörerna, departementsråden och tjänstemännen som oförvitligt arbetade i Axel Oxenstiernas anda blir allt mer sällsynta. Huruvida en person som inte delar Eliassons politiska övertygelse kommer kunna känna sig trygg med polisens skydd kan, med visst fog, ifrågasättas då han tydligt åskådliggör vad han anser om vissa politiska åsikter. Vill det sig illa kan Eliasson nu sätta standarden för framtidens syn på våldsmonopolets inriktning. Inrikesminister Ygemans tystnad kan endast tolkas som att Eliasson fått godkänt från absolut högsta nivå för sina markeringar som opolitisk tjänsteman. Att det är regeringen Löfvens, kommunicerad av Anders Ygeman, yttersta vilja att politisera statens våldsmonopol.

Bara den med åsikter som explicit och öppet stödjer den politiska majoritetens åsikter kan i framtiden kunna räkna med våldsmonopolets skydd. Övriga får klara sig bäst själva eller gå ett mystiskt öde till mötes. Det är en form arbetsordning vi kan se i statsbildningar som Ryssland, Kina och Nordkorea.

Under Eliassons ledning ser vi nu en kraftig politisering av polisväsendet samtidigt som han personligen genomfört en omorganisation som ser ut att rycka sönder det lilla som finns kvar av fungerande verksamhet. Trots detta har han regeringens och inrikesminister Anders Ygemans samt Alliansens explicita och oreserverade stöd som den främste och mest kompetente av alla statens tjänstemän. Två generaldirektörsutnämningar under Fredrik Reinfeldts ledning och idag rikspolischef styrker bilden av att Eliasson anses vara den främste av alla tjänstemän i statens tjänst.

Vad är haken?