Välj sida:

Det tysta systemskiftet Ett arbetsmarknadspolitiskt instrument Monty Pythons lopp för inkontinenta Yta och image snarare än innehåll

En januari dag 1986 ringer chefen för ett stort konsultföretag upp utbildningsdepartementet. Det är Sverker Gustavssons andra dag på jobbet som statssekreterare och han får veta att han behöver ett program för förnyelse av just "sin" del av den offentliga sektorn. Problemen med universiteten, menar konsulten, är den starka arbetsrätten och det kollegiala beslutsfattandet. "Universiteten kan rentav sägas vara löntagarstyrda" säger konsulten och påtalar att vad som krävs är att en gång för alla "knäcka det akademiska självstyret".

BRA JOURNALISTIK ÄR INTE GRATIS

Gillar du det du läser?

Swisha en peng till: 123 148 087 0

Episoden återberättas av Sverker Gustavsson i en artikel i Statsvetenskaplig tidskrift 2010. Det blev ingen konsultgenomdriven nyliberal omgestaltning av den högre utbildningen den gången, men samtalet förebådade något. Något som steg för steg håller på att bli verklighet. Universiteten är på väg, från att ha styrts med en stor grad av akademikerinflytande, till att bli allt mer vd-styrda, som företag och detta är en del av en marknadifiering av den högre utbildningen.

Sverker Gustavsson är i dag professor i Statsvetenskap på Uppsala universitet.

Han menar att Macchiarini-skandalen är en mycket dramatisk konsekvens av utvecklingen, men att samma sak händer i det tysta, med mindre dramatiska konsekvenser.

Vad är det som händer i det tysta?

– Det som händer i det tysta är att lärare frestas att godkänna studenter som inte håller måtten, på grund av ekonomiska incitament och i forskningsdelen innebär det att man tummar på kvalitetskrav för att skaffa sig anslag. Det är kärnan. Ett alltför långtgående ekonomiskt sätt att resonera som undergräver professionen.

– Och det är också meningen att det ska undergräva professionen. För man tror inte att det går styra ett företag eller myndighet om det inte går att sätta sig över vad de anställda säger.

Sverker Gustavsson menar att akademisk liberalism, snarare än ekonomisk liberalism måste styra verksamheten.

– Den akademiska liberalismen, som jag menar det, är att chefen har inte alltid rätt. Bra och dåligt avgörs i ett ordnat samtal mellan insatt kollegor. Det är inte så att chefen kan komma och säga hur vi ska göra. På universitet har det varit argumentet som räknas. Det är det som menas med kollegialitet, forskarnas och lärarnas inflytande över verksamheten. Och den sitter trångt när man organiserar universiteten som om de vore företag. Det meningsfulla med universiteten är att de är en kritisk instans i samhället, som tar fram vad som är sant oavsett vad som är ekonomiskt eller politiskt riktigt. Organisationen är sanningssökande och då kan den inte organiseras hierarkiskt.

– Universiteten är ju urgamla organisationer, fortsätter han, de har ett drag av socialism över sig. Om man med socialism menar att det är de som är på verkstadsgolvet som bestämmer och det är det som har varit störande.

Det som har hänt nu, menar Sverker Gustavsson, är att det ekonomistiska tänkandet har tagit överhanden, framför det akademiska samtalet.

– I allt för stor utsträckning har det varit mönsterbildande. Det handlar om att bli effektiv i den banala bemärkelsen av att publicera så mycket som möjligt, examinera så många som möjligt och dra in så mycket pengar som möjligt. Det finns en föreställning om att universiteten blir bättre om de jagar pengar.

– Vi har fått en tillväxt av controllers och ekonomiskt utbildade personer som utgår från resultatmått av de enklaste slag. Samma mentalitet som när man inom polisen mäter effektivitet i att räkna pinnar utifrån hur många alkoholblåsningar man lyckas göra. Men en komplex brottsutredning går inte att mäta.

PRENUMERERA PÅ ETC HELG

Den här artikeln kommer från veckans ETC Helg.

Vill du prenumerera för under 16 kronor numret?

Här kan du teckna en prenumeration.

Läs vidare på nästa sida: Ett arbetsmarknadspolitiskt instrument