Valrörelsen avslutades officiellt för snart fem veckor sedan. Ändå känns det liksom som om den fortsätter.

Sannolikt är det en effekt av det ovana och osäkra parlamentariska läget i riksdagen. Valrörelsen hålls vid liv fram till den dag då regeringens budgetförslag antas av riksdagen. Först då taggar Alliansen ner. Först då tappar Vänstern sin tumskruv på Löfven. Först då har vi fått de första hintarna om hur Sverigedemokraterna tänker använda sina 49 ledamöter i parlamentet. Först då vet vi lite mer om hur finansminister Magdalena Andersson väljer att uppträda i tuffa, turbulenta och offentliga sammanhang.

Osvuret är naturligtvis bäst. Det kan ju bli så att budgetvoteringen inte är slutet på den gamla valrörelsen utan istället början på nästa valrörelse. Väldigt lite talar för att någon av aktörerna i riksdagen skulle vilja försöka utlösa regeringens avgång redan nu i höst; en avgång som skulle komma som ett brev på posten om S och MP:s budget faller i slutvoteringen.

Enligt två nyliga opinionsundersökningar går Sverigedemokraterna i och för sig fortsatt bra i opinionen även efter valet. Man skulle kunna tänka sig att SD därför gärna skulle gå in i en valrörelse i ett extraval som skulle ge dem ännu fler mandat i den nya riksdagen.

Det är dock ett mycket stort och riskabelt ansvar som den tar på sig som utlöser en nyutsedd regerings avgång och kaos i rikets styre. Skall något sådant genomföras fordras att SD har för sina väljare mycket starka och goda invandringspolitiska skäl att rösta på Alliansens budgetförslag i riksdagens slutliga omröstning. Några sådana skäl finns av allt att döma inte. Att en regering avgår är heller inte liktydigt med att det blir ett extraval. Det skulle i stället och troligtvis kunna skapas en ny och ganska vettig regering med majoritet i kammaren. S, MP, C och FP samlar tillsammans 179 mandat. Att ge en sådan regering chansen att bildas är något av det absolut sista som sverigedemokraternas spinndoktorer önskar sig.

Därför är det allra mest troliga att den hägrande budgetomröstningen verkligen är början på slutet av den gamla valrörelsen. Och att vi därefter kan ha hyfsat rimliga förhoppninar om att parlamentet går in i en mer nyskapande och framåtblickande era efter jul och nyår.

Vilket är ännu ett skäl att se fram mot våren med tillförsikt och förväntningar.

Valrörelser har sin charm och sin betydelse i den parlamentariska demokratin. Men allt har sin tid. Nu är snart tid för parlamentariskt hantverk och fotarbete som kan ta nya grepp när det kommer till arbete, kunskap och energi.