Julkisuuteen tuli alkuviikosta oheinen punainen käyrä. Se kertoo, millä todennäköisyydellä työttömyys loppuu viikon sisällä, kun työttömyys on jatkunut ansiosidonnaista on jäljellä 50 – 1 viikkoa. Kuvasta näkee, että todennäköisyys nousee selvästi, kun 50 viikkoa on tulossa täyteen. Tätä käytettiin perusteluna sille, että Suomen poikkeuksellisen pitkää työttömyyspäivärahan maksamista pitäisi lyhentää tai ainakin porrastaa.

Jos työttömyys lipsahtaa yli 50 viikon työllistymisen todennäköisyys näyttää romahtavan olemattomaksi. On päädytty työttömyyden kovaan ytimeen. Kyse näyttää olevan niistä, joille on todella vaikea löytää työpaikkaa. He ainakaan eivät lusmuile.

Punainen viiva kuvaa sitä, kuinka monella niistä, joiden työttömyys oli kestänyt tähän asti, työttömyys päättyi viikon aikana.

Tulkitsen kuvaa niin, että niiden kohdalla, jotka ovat nostaneet työttömyyskorvausta 46 viikon ajan, noin kuudenneksella työttömyys päättyy loppukirin aikana, mutta en ole varma, tulkitsenko kuvaa oikein. Niistä, jotka nostavat työttömyyskorvausta 40 viikkoa näyttää noin 28% työllistyvän viimeisen kymmenen viikon aikana.

(Olen tulkinnut kuvaa silmämääräisesti. Olisin kiitollinen, jos joku kertoisi, mistä tuon kuvan saa taulukkona)

Sininen viiva on Tuomo Oikaraisen piirtämä, tai ainakin hän julkaisi sen twitter-tilillään. Siinä lasketaan, kuinka suuri osuus alkavista työttömyysjaksoista päättyy milläkin viikolla. Tässä päättyvien työttömyysjaksojen määrät ovat samat, mutta Oikaraiselle on jakajana kaikki alkaneet työttömyysjaksot ja punaisessa viivassa viikon alussa jäljellä olevat työttömät. Sininen viiva on olennaisesti vähemmän dramaattinen kuin punainen.

Kumpikaan viiva ei valehtele, mutta kumpi johtaa enemmän harhaan?

Sininen viiva kertoo sen lohdullisen asian, että suurin osa työttömyysjaksoista on lyhyitä. Niinpä alkavista työttömyysjaksoista loppukiristä huolimatta vain alle puoli prosenttia päättyy viimeisellä mahdollisella viikolla, koska noin 93 % on päättynyt sitä ennen. On kymmenen kertaa todennäkisempää, että alkanut työttömyys päättyy neljännellä viikolla kuin 50. viikolla. Tämän voi joko tulkita niin, että vaikka nuo loppukirin ottaneet olisivatkin lusmuja, jotka olisivat halutessaan työllistyä aikaisemminkin, ongelma ei ole kovin mittava.

Voi sen tietysti tulkita niinkin, että ansiosidonnaisen keston lyhentäminen kymmenellä viikolla ei kovin suurta työttömien joukkoa koskisi.

Jos punainen viiva on harhaanjohtava, on sitä sininenkin. Siinä kohteena ovat alkaneet työttömyysjaksot eikä työttömyys. Koska alkavista työttömyysjaksoista pääosa loppuu nopeasti, näiden osuus työttömyydestä on pieni, paljon pienempi kuin työttömyysjaksoista. Koska 50 viikkoa työttömänä olevat ovat kymmenen kertaa pidempään kuin viisi viikkoa työttömänä olevat, heidän osuutensa työttömyydestä on kymmenkertainen heidään osuuteensa työttömyysjaksoista. Tämän lisäksi sama henkilö voi kahden vuoden aikana esiintyä tilastossa jopa kolmeen kertaan alkavana ja nopeasti päättyvänä työttömyysjaksona.

Jotta tilastoa osaisi tulkita oikein, pitäisi tietää, miksi nuo työttömyysjaksot päättyvät. Työttömyys voi nimittäin päättyä myös työvoimapoliittiseen toimenpiteeseen tai eläkkeelle siirtymiseen.

Jos työvoimaviranomaiset tarjoavat toimenpiteitä vasta, kun ansiosidonnaisen loppu lähestyy, ovat he toimivat aivan väärin. Työttömän työmarkkinakelpoisuus laskee voimakkaasti työttömyyden pitkittyessä. Paljon aiemmin pitäisi puuttua.

On aivan selvää, että työttömyysjaksot lyhenisivät, jos työttömyysturvan kestoa lyhennettäisiin tai korvausta porrastettaisiin. Tämä olisi myös niiden työttömien etu, joiden työllistyminen aikaistuisi, koska pitkittyvät työttömyys muodostaa ansan.

Yhtä selvää on, että tämän reformin maksajiksi joutuisivat ne, jotka eivät kertakaikkisesti työtä löydä – siis joukon huono-osaisimmat. Epäsolidaarinen temppu siis.

Mutta entä ne, jotka nytkin tipahtavat työmarkkinatuelle ja joiden edessä on syvä köyhyys? Eikö kukaan piittaa heistä?

Eikö solidaarisuuden taso pysyisi samana, jos ansiosidonnaista lyhennettäisiin ja säästyneet rahat ohjattaisiin työmarkkinatuen nostamiseen? Tai loogisesti ottaen se ei pysyisi samana vaan vähän nousisi, koska siirtyisihän siinä rahaa kaikista huonoimmin tienaaville niiltä, jotka nyt tienaavat sentään vähän paremmin.