Nykyään joka ilta kun avaamme YLE: n A-stodion ohjelmat vain yhtä asiaa eli pakolaistilannetta käsitellään ja pohditaan, vaikka eri vieraiden kanssa ja eri juontajalla. Ilmeisesti homma on niin pahasti karannut käsistä, että on vain pakko jaaritella niin kauan, että siitä syntyy pyhä tabu, jota ei voi enää lähestyä helposti.

Ikään kuin demokraattinen valtio diktatuurien tavalla yrittää valmistaa ja pehmentää yhteiskunnan mielipidettä, vaikkei todellisuudessa olekaan mahdollista ratkaista ongelmaa perinpohjaisesti. Tuntuu siltä, että valtio yrittää tyrkyttää mielipidettään ja samalla anoo apua kansalta epätoivoisesti.

Olen kyllä ymmälläni ja kyllästynyt tähän toimintaan, koska alusta lähtien jo oli päivän selvä, ettei tällä maalla ole enää resurssia hoitaa niin paljon pakolaisia, mutta kun antelias ja urhea pääministerimme avasi talonsa oven heille, niin kynnyskin tumpattiin kokonaan pois.

Nyt raukka valtiomme on jäänyt puun ja kuoren väliin, eikä juuri keksi mitään taikatemppua ongelman ratkaisemiseksi. Joka ilta tuodaan maahanmuuttajia ja meitä parempia ja viisaampia kansanedustajia ja asiantuntijoita A-stodioon ja samalla annetaan vasta maahan tulleille sellainen kuva, että kyllä tässä maassa heitä osataan hemmotella ja ylistää kunnolla.

En oikein ymmärrä, mitä YLE yrittää todistaa ja, mistä/keneltä saa käskyn toimia niin, mutta yksi asia ainakin minulle selvisi katsottuani A-stodion keskusteluja, ja se, että jokin pahasti mättää valtiolla. Tulee mieleeni sellainen sanonta, jota synnyinmaassani käytetään ja se, että; "puhuit ja minä uskoin, intit ja minä rupesin epäilemään ja kun vannoit, niin varmistuin, että valehtelet!"

Eli, mitä enemmän näitä keskusteluohjelmia tulee ja, mitä enemmän siitä jankutetaan, sitä enemmän asia haisee ja häikäisee. Sipilän valtio on laittanut Suomen demokratian ikonin diktatuurikehykseen ja näin antaa hienon ja siistin kuvan maasta ja kansasta ulkomaille ja samalla sisällä yrittää kertoa kansalleen, että kyllä jotain ratkaisu pulmalle keksitään, mutta omalla tavallamme!

Varmaan moni hyväsydäminen ja ihmisoikeuden kannattaja kavahtaa, miten minä maahanmuuttajana voin olla niin sydämetön ja kylmä kun itsekin olen ollut samanlaisessa tilanteessa. Ongelman solmu on juuri tässä, ettei moiset ihmiset edes tajua, mitä on pakolaisuus ja, millaista on jättää kotimaansa, perheensä, sukunsa ja jopa omaisuudet ja tulla ventovierasmaahan ja vielä koulutettuna ja sivistyneenä.

Eiväthän kaikki pakolaiset olekaan raiskaajia ja varkaita, mutta kun puhutaan pakolaisesta, niin ei heitä soluteta, vaan ns. poltetaan märät ja kuivat klapit yhdessä, koska kaikki ovat vain pakolaisia.

Naseva ja tosi tärkeä kysymys on se, että miksi kukaan edes kutsuisi vieraita kotiinsa syömään, vaikkei hänellä olekaan ylimääräistä ruokaa? Tulee sitten sellainen tilanne, mitä taas on kuvailtu yhden vanhan sanonnan muodossa, eli hienosti pöytä on katettu ja kalliit aterimet ja lautaset rivissä, mutta ruoka? Ei mitään…!

Farzad Moghaddam pour.