Viimeisten muutaman päivän aikana on paljastunut, kuinka kovasydämisiä meistä suomalaisista on tullut. Nyt loppui kärsivällisyys.

Ensin Aalto-yliopiston ”käytäntöön suuntautunut professori” ja Aalto Executive Education -yrityksen toimitusjohtaja Pekka Mattila neuvoi Facebook-päivityksessään kahden vammaisen lapsen perhettä, että nämä selviytyisivät ”varmasti paremmin antamalla vähemmän haastatteluita ja keskittymällä ottamaan edes hieman vastuuta itsestään.” Neuvoja annettiin Ilta-Sanomien artikkeliin pohjautuen.

Mattilan Facebook-yleisöön päivitys toimi. Koko ketju oli vastenmielistä ja surullista luettavaa. Perhettä muun muassa neuvottiin, ettei ehkä olisi kannattanut hankkia lapsia jos niihin ei ole varaa. Tosin kukaan ei kertonut, mitä niille vammaisiksi syntyneille raharei’ille pitäisi tehdä. Koirakin olisi kai ollut viisasta lopettaa.

Tänään Helsingin Sanomat kertoi lukijoidensa suulla, millaista on köyhän elämä. Artikkelissa kerrottiin karun suorasanaisesti ”koteloelämästä”, jossa tulevaisuus näyttää lohduttomalta, eikä normaaliin elämään ole varaa.

Yritin lukea Hesarin artikkelin kommenttiketjua, mutta jouduin lopettamaan kesken. Tässä muutamia alkupään viisauksia:

”Kannattaisiko kokeilla mennä töihin. Helsingissä on mahdoton määrä avoimia työpaikkoja.”

”No voi kyynel sentään. Voin ihan omakohtaisesti todistaa että toimeentulotuella ei joudu kokemaan puutetta.”

”Suurin ongelma noissa nykyajan köyhissä on ”osarilla onneen” ja elintason tilapäinen kohottaminen pikavipeillä.”

”Kas, sosiaalipornoa heti aamutuimaan. Mieluummin lukisin asiauutisia.”

Mitä helvettiä meille on tapahtunut? Missä vaiheessa kadotimme kyvyn empatiaan, toisen ihmisen asemaan asettumiseen? Missä vaiheessa köyhät saatiin hyökkäämään toistensa kurkkuihin kiinni, työttömät sairaiden, työkyvyttömät maahanmuuttajien ja alkoholiongelmaiset vammaisten kimppuun?

Molemmissa artikkeleissa erittäin vaikeissa elämäntilanteissa oleville ihmisille annetaan ääni. Päivittäin selviytymisensä rajoilla kamppailevat rohkenevat kertoa todellisuudestaan. Ja mikä on lopputulos? Toisten huono-osaisten hyökkäys ääntään kohottaneita alistettuja kohtaan. Rikkaiden taustatuella.

Kohta kukaan ei enää uskalla kertoa olevansa köyhä tai heikko. Vaan kaikkien tulee kertoa pärjäävänsä. Muuten muut häviäjät ryntäävät laumana päälle räkimään. Ja me, joilla rahaa on, joko olemme hiljaa tai neuvomme puolihuolimattomasti luusereita ottamaan itseään niskasta kiinni. Syljeskelemme läpällä.

En kestä kohta enää. Toivon todellakin, että jokainen eliitin edustaja, joka uhkaa muuttaa Suomesta pois, koska hyvinvointivaltio vie varakkaiden rahat, toteuttaa uhkauksensa. Ne pennoset menettää mielellään, kunhan saadaan kusipäät täältä pois myrkyttämästä ilmaa.