Naisvarusmiehille yleisimpiä vastoinkäymisiä asepalveluksessa ovat rasitusvammat ja heidän kokemansa kiusaaminen. Niiden kitkemiseksi vaaditaan toimenpiteitä.

Arkistokuva. Nina Leinonen

Torstaina julkaistu kirja Häiriö! Nainen intissä (Docendo) piirtää karun kuvan naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta. Ensimmäisessä kattavassa tietokirjassa aiheesta kerrotaan 52 haastatellun naisen kokemuksia armeijasta.

Kirjan on kirjoittanut kasvatustieteen tohtori Kaisa-Maria Tölli, joka on itsekin reservin luutnantti ja entinen rauhanturvaaja.

– Armeija on miesten maailma, jossa ei naiseudelle, saati muulle erilaisuudelle ole tilaa, Tölli tiivistää teoksensa sanomaa.

Hänen uusi kirjansa julkaistiin tänään Katajanokan Kasinolla Helsingissä. Paikka on osuva, sillä juuri siellä naisten maanpuolustusjärjestö Lotta Svärdin varsinainen toiminta alkoi maaliskuussa 1923 piiriedustajien kokoontumisella.

Koko kansan osallistumisella maanpuolustukseen onkin Suomessa pitkät perinteet. Tölli haluaa korostaa, että hänen uusi kirjansakin tähtää Suomen puolustuksen kehittämiseen - eikä erityisen sukupuolikysymyksen tekemiseen.

– Tämä on kaikkien suomalaisten asia.

Syrjintää ja kiusaamista

Vapaaehtoisesti armeijaan tulevien naisten motivaatio on usein palveluksen aluksi hyvä, toisin kuin monien miesvarusmiesten.

Valitettavan moni naisista menettää kuitenkin jo pian palveluksen alettua motivaationsa ja jopa koko maanpuolustustahtonsa, koska todellisuus osoittautuu raskaaksi.

Konkreettisesti raskain yllätys on asepalveluksen fyysinen kuormitus, jonka kestävyyttä pidetään intissä usein naisten hyväksynnän mittarina. Naisilta vaaditaan armeijassa selvitäkseen Töllin haastatteluiden mukaan huippu-urheilijan kuntoa - toisin kuin miehiltä - eikä heikompia katsella joukon mukana kauaa.

Koska monet naiset vain jatkavat sinnittelyään rankan kuormituksen alla, Töllin tekemän selvityksen mukaan jopa 70 prosenttia varusmiesnaisista kärsii rasitusvammoista.

Silti inttiajan henkinen taakka kasvaa usein jopa fyysistä raskaammaksi.

– Yleisin rasitusvamma naisilla on itseluottamuksen menetys, Tölli toteaa.

Hänen kirjaansa varten tehdyn selvityksen mukaan yli puolet naisista kokee varusmiespalveluksessa kiusaamista. Jopa lähes 40 prosenttia heistä on häiritty armeijassa seksuaalisesti. Luvut ovat linjassa puolustusvoimien omien tasa-arvoselvitysten kanssa.

Naisia syrjitään, ja heidän kustannuksellaan vitsaillaan sekä tehdään pilaa. Väkivallalla ja jopa raiskaamisella uhkailua esiintyy. Naisia koskeva arvostelu on lisäksi miesvarusmiehiä tiukempaa. Kiusaajia ja häiritsijöitä löytyy sekä vertaisten, eli toisten varusmiesten, että henkilökuntaan kuuluvien kouluttajien joukosta.

Kaiken lisäksi naisten kohteluun armeijassa ei puututa läheskään vaaditulla tavalla. Naiset eivät valita kokemastaan myöskään itse, koska kokevat leimaantuvansa helposti valittajiksi.

– Kaveria ei jätetä -henki ei ulotu naisiin, Tölli tiivistää.

Pitkälti juuri mainituista syistä johtuen noin neljännes naisvarusmiehistä keskeyttää palveluksensa.

Yhteishenki vaarassa

Kuten Tölli moneen kertaan korostaa, on tasa-arvoasiassa kyseessä koko Suomen puolustusta koskeva uhka.

Kenties suurimpana riskinä on, ettei varusmieskoulutuksessa synny sen tavoitteen mukaisesti toimivia sodanajan joukkoja, kun naiset kokevat jäävänsä ryhmän ulkopuolelle jo armeija-aikanaan.

Kriisitilanteessa joukkojen huono yhteishenki ja hajaannus voisi olla kohtalokasta.

Karujen kokemusten myötä naisia ei välttämättä riitä myöskään armeijan virkoihin tai esimerkiksi rauhanturvatehtäviin. Suomen rauhanturvaajista on kirjan julkistustilaisuuteen osallistuneen entisen puolustusministeri Elisabeth Rehnin mukaan naisia ”hävettävän pieni prosentti”.

Kirjan esipuheessa puolustusvoimia ”mieshierarkian pyhätöksi” kutsuva Rehn on itse nähnyt rauhanturvaamisen arjen YK-operaatioissa esimerkiksi entisen Jugoslavian alueella.

– Rauhanturvatehtävissä operatiivisen joukon tulee tavoittaa koko yhteiskunta, myös naiset ja lapset.

Aivan toivotonta tarinaa ei naisten asepalveluksesta saa toki kertoa. Töllikin painottaa, että suurimmalle osalle naisista asepalvelus on hyvä ja hyödyllinen kokemus, jota myös yhteiskunta arvostaa.

Samaa mieltä on naisten palveluksen puolustusministerikaudellaan mahdollistanut Rehn.

– Naiset eri ikäluokista tulevat edelleen kiittelemään mahdollisuudesta vapaaehtoiseen asepalvelukseen, hän kertoo.

Entinen puolustusministeri Elisabeth Rehn korostaa, että valtaosa armeijan käyneistä naisista kokee palveluksen hyödyllisenä. ALEKSI POUTANEN/AL

Toimenpide-ehdotuksia

Tölli ei syytä asepalveluksen tasa-arvo-ongelmista puolustusvoimia vaan lainsäädäntöä, jossa on edelleen joitakin sukupuolia eri tavoin käsitteleviä asetuksia.

Hänen uudessa kirjassaan esitetäänkin yhdeksän toimenpide-ehdotusta, joilla nykyjärjestelmää voitaisiin paikata. Ehdotukset on koottu työryhmässä, johon kuuluu 15 reserviupseerikoulutuksen saanutta naista.

Ehdotusten mukaan esimerkiksi virallista tietoa naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta on lisättävä ja kutsuntoja kehitettävä. Miesten ja naisten erillisistä tuvista on niiden mukaan siirryttävä yhteistupiin, ja naisten määrää on lisättävä niissä yksiköissä, joissa naisia on vähän.

Toisaalta kirjassa esitetään asepalvelusta suorittavien naisten 45 vuorokauden koeajasta sekä korotetusta päivärahasta luopumista, koska niiden koetaan lisäävän eriarvoisuutta.

Pidemmällä tähtäimellä sekä Tölli että Rehn kannattavat siirtymistä asevelvollisuudesta kansalaispalvelukseen.

Siinä siviilipalveluksen korvaisi siviilivalmiutta kehittävä varautumispalvelus, joka olisi mahdollista suorittaa kurssimuotoisena ja esimerkiksi opintojen ohessa.

Asepalveluksen suorittajien joukko valittaisiin puolestaan kaksi kertaa nykyistä isommasta poolista, eli sekä miesten että naisten joukosta. Kutsunnat koskisivat siis koko ikäluokkaa.

– Pienellä kansakunnalla ei ole varaa hukata resursseja turvallisuutensa takaamiseksi, Tölli sanoo.

28.9.18 klo 12.03: Jutun kuvituskuva vaihdettu.