Už během předcházejících pondělí se jich sešlo 15 tisíc, respektive 10 tisíc. Spolu s růstem počtu účastníků těchto pochodů získává protiislámské hnutí pod názvem Pegida (Patriotische Europäer gegen die Islamisierung des Abendlandes - Vlastenečtí Evropané proti islamizaci Západu) v Německu čím dál větší pozornost ve veřejných debatách. Vznik Pegidy souvisí s aktuálním nárůstem uprchlíků zejména ze Sýrie i činy tzv. Islámského státu. Tento fenomén je však nutné pochopit jako část jistého pravicově-konzervativního trendu v německé politice a jako důsledek německé rasistické normality. Následující text krátce představuje hnutí Pegida, jeho různé interpretace a reakce na něj v mediálních a politických kruzích.

Foto: Johannes Grunert; zdroj: www.flickr.com

Pochod v pondělí 22. prosince byl již desátou akcí Pegidy v řadě. Představoval dosavadní špičku v počtu účastníků. Na prvních pochodech v říjnu bylo pouze několik stovek lidí. Sociální síť Facebook hrála od začátku hlavní roli při mobilizaci a komunikaci ze strany organizační skupiny pod vedením Lutze Bachmanna. Tato skupina neměla žádné přímé vztahy s existujícími politickými skupinami nebo stranami.

Mezitím vznikly pobočky i v jiných německých městech, které se nazývají podle tamních jmen měst např. Bogida (Bonn), Dügida (Düsseldorf), Kögida (Köln) nebo Legida (Leipzig). Hlavní ale stále zůstávají Drážďany. Ostatní odnože zatím nedosáhly srovnatelných počtů účastníků. V těchto městech se zúčastnilo zpravidla více lidí na antirasistických protidemonstracích než na Pegidách. Například v Mnichově demonstrovalo 22. prosince proti Pegidě mezi 12 a 15 tisíci lidmi. V Drážďanech se odhaduje počet účastníků na protiakcích mezi 4 a 10 tisíci lidmi v závislosti na informačním zdroji.

Velká násilnická demonstrace Hogesy (Chuligáni proti salafistům) v říjnu v Kolíně nad Rýnem se zhruba 5 tisíci účastníky mohla být inspirací a vzorem pro Pegidu. Na rozdíl od ní je však pozoruhodné, že se na pochodech Pegidy většinou nenajdou v prvních řadách aktéři, kteří by otevřeně jako neonacisté vystupovali. Pravicoví radikálové se ale „neoficiálně“ k pochodům připojili, o čemž svědčí například často viditelné značky oděvů jako např. Thor Steinar. Také se na nich najdou vlajky pravicové protiislámské skupiny German Defence League i buršáckých sdružení. Většina účastníků je ale na pohled nenápadná a horlivě se brání proti označování za pravicové radikály nebo „nácky“. Sami sebe chápou jako „znepokojené občany“ (besorgte Bürger). Strana pravicových radikálů NPD se snaží upozorňovat na to, že má Pegida podobné cíle. Mnohem lépe se však daří napojit na Pegidu nové pravicové protievropské straně AfD (Alternative für Deutschland), která se ke hnutí veřejně hlásí.

Na otázky o osobních zkušenostech s hrozící islamizací v každodenním životě téměř nikdo z účastníků pochodu nedokáže předložit konkrétní případy. Pouze poukazují na televizní zprávy nebo na příklady ze západního Německa. Islám líčí jako zpátečnické náboženství a bojí se budování „islámské diktatury“ v Německu. Lidé zřetelně vyjadřují strach z cizího.

Uprchlíkům a migrantům obecně účastníci pochodu téměř bez výjimky vytýkají kriminální chování a využívání systému sociálních dávek v Německu: „Žijí na náš úkor. Chtěl bych také žít na úkor jiného národa.“ Někteří z pochodujících si představují, že jejich osobní sociální problémy mají vyplývat z údajné „krádeže“ sociálních dávek uprchlíky.

Asi všichni účastníci Pegidy souhlasí s obecným odmítnutím etablovaných politických stran i politiků. Podobně vnímají média jako nepřátelská. Jedno z oblíbených hesel je „lživá média“, které bylo historicky používané především národními socialisty. Krom toho se občas objevují antisemitské a protiamerické názory. Zdá se, že Pegida především představuje agresivní nacionalismus a snůšku různorodých obav, které reagují na chiméru islamizace.

Zatím neexistuje jednoznačná interpretace těchto rasistických pochodů a vysvětlení jejich příčin. I když krutosti tzv. Islámského státu a nárůst uprchlíků fungují jako konkrétní aktuální důvody posilující tento fenomén, Pegida nevznikla z ničeho nic.

V posledních letech značně narostl počet rasistických útoků. V různých městech se vytvořily místní občanské kampaně proti ubytovnám pro uprchlíky. To se stalo hlavně v menších městech jako např. Schneeberg (Sasko) nebo Greiz (Durynsko), kde protestovali občané v pochodech s pochodněmi proti uprchlíkům v jejich městě. Takovéto pochody ale byly též ve velkých městech. Například v berlínské čtvrti Mahrzahn-Hellersdorf pochodovali „znepokojení občané“ společně s neonacistickou stranou NPD. Mnoho protestů minulý rok vyvolaly také obavy z údajné migrační vlny chudých Romů z jihoevropských států.

Vedle obecných vysvětlení je však potřeba v případě Pegidy zohlednit specifické regionální pozadí. Podle mnoha pozorovatelů není žádná náhoda, že středem tohoto hnutí jsou zrovna Drážďany. Ve východním Německu se znatelně nižším podílem migrantů než v jiných částech země je vyšší výskyt každodenního rasismu. Navíc popularita Pegidy odpovídá tzv. zvláštním saským poměrům. Ve spolkové zemi Sasko se od poloviny roku 2012 konalo celkem 54 protestů proti uprchlickým ubytovnám, přičemž došlo k 57 kriminálním útokům proti ubytovnám anebo proti uprchlíkům na jiných místech v Sasku.

Extrémně pravicové strany mají v Sasku už několik let velké úspěchy. V roce 2004 volilo NPD 9,2 %. V roce 2014 sice podpora NPD poklesla, ale protievropská strana AfD získala 9,7 %. O tom, že extrémně pravicové myšlenky jsou pevně zakořeněné ve státních strukturách, dokládá např. průběh žaloby a procesu proti faráři Lotharu Königovi kvůli jeho angažmá na protinacistické demonstraci. Jisté radikální protestantské prostředí a evangelikalismus v částech Saska usnadňuje úspěch AfD a jejího konzervatismu à la Tea Party (viz Michael Lühmann), který slaví úspěchy mezi středními vrstvami.

I když se v různých městech konaly protidemonstrace a většina levicových a středových médií Pegidu kritizuje, existuje zároveň silně rozšířené problematické vnímání tohoto protestního hnutí. Komentátoři často nekriticky přejímají nacionalistickou logiku myšlení Pegidy anebo akceptují oprávněnost jejích požadavků. To ve svém důsledku znamená, že „znepokojený občan“ by podle některých médií i politiků neměl být označen za rasistu, přestože jím je.

Objevují se pokusy vyvrátit výtky hnutí tím, že se migranti a uprchlíci představují jako užiteční pro německou společnost a národ. Obráceně by to asi znamenalo, že se neužiteční uprchlíci nemusejí přijmout. Nemálo je základní souhlas s obavami Pegidy, že uprchlíci mají představovat problém. Některá média dokonce ochotně napomáhají strachům a resentimentům vůči migrantům. Například bulvární list Bild šířil nepravdivou zprávu o údajném návrhu poslance Omida Nouripoura za stranu Zelených o zpívání islámských písní během vánočních mší (tyto články si můžete přečíst zde zde .) Bild ji zkonstruoval na základě telefonátu poslanci, v němž se ho dotazoval, jestli by nebyl dobrý nápad zpívat muslimské písničky během vánočních mší. Nouripour na to odpověděl, že to není dobrý nápad. Ale kdyby přeci jen ano, je třeba zároveň zpívat křesťanské písničky v mešitách. Taktéž byla fakticky nesprávná zpráva Bildu o předpisu, na základě kterého by se kvůli náboženským ohledům přejmenovaly vánoční trhy v Berlíně na zimní trhy. I v českých médiích se o tom následně psalo jako o důkazu o údajné islamizaci Německa.