Suomen Kuvalehti kertoi eilen, millaisia reaktioita opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasosen (kok) avoin kirje korkeakoulujen johdolle nostatti eri tahoilla.

Sosiaaliseen ja perinteiseen mediaan virtasi professorien ja ammattiliittojen viestejä, joiden sävy oli ärsyyntynyt: ministeri ei tiedä, mistä puhuu.

Esimerkiksi Tampereen yliopiston kansainvälisen politiikan professori Tuomas Forsberg kritisoi kirjeen kohtaa, jossa väitettiin näin:

”Kansainvälinen vertailu osoittaa, että resurssien puute ei ole keskeinen ongelmamme, vaan niiden tehoton hyödyntäminen. Saamme samalle rahalle vähemmän vastinetta yhteiskunnan hyödyksi kuin tärkeimmät verrokkimaamme.”

Suomen Kuvalehti kysyi ministeriltä, mihin väite perustuu ja millaisia taustatietoja hän on kirjoituksessaan käyttänyt. Eiliseen juttuun hän ei ennättänyt kokouskiireisiinsä vedoten vastata mutta julkaisi myöhemmin samana iltana vastaukset SK:n kysymyksiin blogissaan.

Grahn-Laasonen jättää blogissaan tahallisesti tai tahattomasti kertomatta hyvin keskeisiä asioita aineistoista.

Ministeri Grahn-Laasosen blogitekstistä saa käsityksen, että Suomen Akatemian tieteen tila ja taso vuodelta 2014 ja tuoreet OECD-tilastot kertovat vastauksen professori Forsbergin kysymykseen resursseista ja verrokkimaista.

”Suomen Akatemian Tieteen tila 2014 -raportti osoitti, että viittausindikaattorien perusteella Suomen tieteen taso on vakaa ja maailman keskitasoa parempi, mutta tällä vuosituhannella Suomi on selvästi jäänyt jälkeen monista OECD-maista. Ne maat, jotka 2000-luvun alussa olivat Suomen edellä, ovat säilyttäneet tai kasvattaneet etumatkaansa. Lisäksi useat verrokkimaat ovat ohittaneet Suomen”, Grahn-Laasonen kirjoittaa.

Verrokkimaaksi lasketaan raportissa muun muassa Norja ja Itävalta. Se ei käy kuitenkaan selville, miksi Norja ja Itävalta ovat menneet Suomen ohi ”tieteen tilassa”. Se vain todetaan.

Esimerkiksi analyysissa ei oteta kantaa rahoitukseen ja siihen, kuinka se on kehittynyt Norjan, Itävallan ja Suomen välillä.

Tilastokeskuksen mukaan Suomen tutkimus- ja kehittämistoiminnan panostukset ovat edelleen maailman huippuluokkaa, jos panostuksia verrataan bkt:hen. Tutkimusrahaa on tosin leikattu ja nyt sitä kutistetaan lisää.

Rahaa kuitenkin laitetaan ministerin mukaan tutkimukseen verrattaen paljon, mutta kansainväliset näytöt eivät ole riittäviä.

Totuus ei kuitenkaan ole näin mustavalkoinen.

Ministeri jättää kertomatta, ettei Suomen Akatemian tieteen tila ja taso vuodelta 2014 ole tieteellinen tutkimus vaan raportti. Sen on rahoittanut hänen johtamansa opetusministeriö, ja se on tehty virkatyönä.

Ministeri ei myöskään mainitse sitä, mitä Suomen Akatemian raportti kertoo jo sivuilla 7–8 selvityksen taustoista ja siitä, kuinka raporttia tulee lukea: ”Esitettyihin analyyseihin liittyy rajoituksia, jotka tulee ottaa tulosten tulkinnassa huomioon.”

Raportissa kirjoitetaan muun muassa näin:

”Analyysien rajoitukset liittyvät sekä kansainvälisten viitetietokantojen aineiston kattavuuteen että aineiston käsittelyyn ja viittausindikaattoreiden laskentaan. Julkaisukäytännöt ovat osin erilaisia eri tieteenaloilla. Tieteenalojen julkaisumäärät eivät ole kaikilta osin vertailukelpoisia keskenään, koska kansainväliset viitetietokannat eivät kata kaikkien tieteenalojen julkaisuja samalla tavalla.”

Akatemian raportti jatkaa:

”Vertaaminen tieteenaloittain ei ole aina ongelmatonta, koska opetus ja tutkimushenkilöstön työpanos voi kirjautua eri tieteenalalle kuin kilpailtu rahoitus tai julkaisut. Kyseessä on osittain ongelma eri aineistojen yhdistämisessä.”

Näyttää siltä, että ministerin taustatiedot osittain ovat hyvin tulkinnanvaraisia. Ne antavat tilaa politikoinnille ja eri tulkinnoille.

Yliopistomaailma kuitenkin tulkitsee ministeri Grahn-Laasosen ja pääministeri Juha Sipilän (kesk) johtaman hallituksen leikkauksia hyvin yksinkertaisesti: vähemmän on vähemmän.

Tehokkuudesta, laadusta ja määristä voidaan aina keskustella. Mutta sitä, mitä ne tarkoittavat, riippuu määrittelijästä.