Lokakuussa tavaraviennin arvo supistui peräti 11 prosenttia, kaupan myynti 6.5 %, teollisuustuotanto 0.8 % ja kokonaistuotanto 1.8 % edellisvuoden vastaavaan ajanjaksoon verrattuna. Alkuvuoden (tammikuu-lokakuu) BKT:n kasvu oli siten 0.3 % pakkasella. Vastaavasti teollisuustuotannossa laskua oli 1.6 %. Kaikkiin näihin lukuihin liittyy omia erityispiirteitään, mutta mikään ei enää muuta sitä tosiasiaa, että vuodesta 2015 tulee yksi Suomen taloushistorian huonoimmista.

Vuoden 2015 budjettia tehtäessä (kuluvan vuoden) kasvuksi oletettiin 1.2 prosenttia, joten ennustevirhettä näyttää kertyvän noin puolitoista prosenttia. Se on nykytilanteessa sietämättömän paljon, vaikka se on ”vähän”, jos vertailukohtana käytetään VM:n kevään 2011 pitkän aikavälinen ennustetta (siis ennustetta, joka tehtiin ennen Kataisen hallituksen muodostamista). Silloin keskimääräiseksi kasvuksi viisivuotiskaudelle 2011-2015 ennustettiin lähes 3 prosenttia, kun toteutunut kehitys jää lievästi negatiiviseksi. Yhteenlaskettu ennustevirhe on yli 14 prosenttia, mikä on hirveä luku. Siis aivan kauhea! Asiaa ei yhtään auta tieto siitä, että joissain tutkimuslaitoksissa tehtiin vielä suurempia ennustevirheitä. Jos joku kysyy, oletko ekonomisti, on ehkä paras vastata samoilla sanoin kuin Pyhä Pietari kuulustelijoilleen sinä kuuluisana kiirastorstaina: ei, ei ja ei.

Mutta vieläkään ei näytetä uskovan, että nyt on tosi kysymyksessä. Olen suoraan sanoen kauhuissani, kun niin monet puhuvat vakavalla naamalla kansalaispalkasta, vapaasta liikkuvuudesta ja fossiilisten polttoaineiden täyskiellosta ikään kuin ne olisivat joitain talouden pelastusenkeleitä. Jos halutaan saada talous polvilleen ja IMF:n, EKP:n ja Komission Troikka istumaan Hotelli Torniin ja hoitamaan Suomen taloutta omien viranomaisten sijaan, niin silloin se käy.

Lama jatkuu, ja jos mitään ei tehdä, se vain pahenee. Se ei käänny itsellään nousukaudeksi, vaikka kuinka manaisi. Vuosien 2011 – 2015 kokemusten pitäisi jo riittää. Lama ei lopu millään nappipelillä, eikä millään kärkihankkeilla. Jos ja kun Suomi on (lähestulkoon) maailman kallein maa, jossa julkisen sektorin BKT-suhde on maailman korkein, ei paljon auta, vaikka rahaa siirretään momentilta toisella tai korvataan vero x verolla y. On puututtava julkisen sektorin kokoon ja siirryttävä (vai pitäisikö sanoa: palattava) markkinatalouteen. Markkinatalouden pelisäännöillä ne muutkin kasvavat taloudet toimivat. Vai onko se liian yksinkertaista?