Suomi on rakentanut panssariestettä vahvemman muurin vihamieliselle venäläisomistamiselle.

Keskusta oli voittanut täpärästi eduskuntavaalit. Neljän puolueen puheenjohtajat olivat viimeistelemässä Matti Vanhasen toisen hallituksen ohjelmaa Säätytalossa huhtikuussa 2007.

Vanhasella oli vielä eräs tärkeä asia. Sen hän halusi sopia muiden hallitusryhmien vetäjien kanssa luottamuksellisesti. Vihreiden Tarja Cronberg, RKP:n Stefan Wallin ja kokoomuksen Jyrki Katainen hyväksyivät Vanhasen ehdotuksen. Samalla he päättivät, että tätä asiaa ei kirjata julkiseen hallitussopimukseen, koska aihe oli herkkä ja hyvin hyvin salainen.

Säätytalon käytävällä Vanhasen valtiosihteeri Risto Volanen kuiskasi vieressään olleelle henkilölle nimen: Fridman.

Mihail Maratovitš Fridman on upporikas venäjänjuutalainen oligarkki. Hänen hallitsemallaan Alfa Groupilla on omistuksia muun muassa televiestintäyrityksissä. Jostain oli levinnyt pelko, että Fridman saattaisi vallata TeliaSoneran.

Vaarana verkot

Vähän ennen hallitusneuvotteluja liikenne- ja viestintäministeriö oli lähettänyt pääministerin kansliaan huolestuttavan viestin. Ministeriö varoitti, että koska TeliaSonera ja Elisa ovat vapaan kaupankäynnin kohteena olevia pörssiyhtiötä, periaatteessa niiden määräysvaltakin on myynnissä.

Ministeriö kertoi harmillisesta huolimattomuusvirheestä, joka oli tapahtunut monta vuotta sitten. Suomen hallitus oli vanhaa Posti- ja telelaitosta yhtiöittäessään samalla vahingossa tullut luovuttaneeksi valtion käyttämät verkot. Veronmaksajien rahoilla rakennetut vanhan telelaitoksen data- ja runkoverkot olivat lipsahtaneet sittemmin Soneraksi muuttuneen pörssiyhtiön omaisuudeksi. Viranomaiset olivat luottamuksellisessa viestinnässään täysin riippuvaisia näistä dataverkoista.

Ajatus kulki niin, että jos TeleSoneran merkittävä osakepotti menisi vaikkapa venäläisille, tästä saattaisi myötäjäisinä kasaantua harmeja. Pahimmassa tapauksessa venäläiset pääsisivät näpräämään kaapeleita ja tärkeitä laitteita, mikä voisi vaarantaa valtiollisen turvallisuuden.

Viestin säpsäyttämänä Vanhanen määräsi valtiosihteerinsä Volasen tutkimaan asiaa. Hallitusneuvotteluissa keväällä 2007 puoluejohtajat kuulivat Volasen ehdotukset.

Hallitusryhmien vetäjät päättivät, että Suomi rakentaa viranomaisille oman dataverkon, riippumattoman ja hakkeroimattoman turvallisuusverkon. Kukaan ei tuossa vaiheessa arvannut hankkeen kustannuksia.

Pelottava harjoitus

Turvaverkon alkusysäyksestä on olemassa toinenkin kertomus. Sen mukaan kaikki oli lähtenyt liikkeelle hiukan yliampuvasta viranomaisten valmiusharjoituksesta.

Harjoituksessa korkeat, kansliapäällikkötason virkamiehet olivat joutuneet ratkomaan kuviteltua kiperää tilannetta: Viranomaisten käyttämä yksityinen televerkko oli joutunut vieraan valtion määräysvaltaan. Jotkut harjoitukseen osallistuneista olivat vakavoituneet: Tämähän on täysin mahdollinen skenaario!

– Käytimme tätä hälyttyneisyyttä vähän hyväksemmekin, ja rahaa tuli. Sillä rahalla rakensimme viranomaisten turvallisuusverkon, eräs projektissa mukana ollut muistelee.

Kuten monesti tällaisissa avoimen vekselin projekteissa tapahtuu, kunnianhimo kasvoi ja osapuolia ilmaantui lisää. Verkko rakennettiin puolustusvoimien käytössä olleen tiedonsiirtojärjestelmän yhteyteen.

– Joka kerroksessa tuppasi tulemaan nolla lisää loppusummaan, muistelee yksi asianosaisista.

Eduskunnan hallintovaliokunta sai viime vuonna eteensä rätingin. Verkon perusinvestoinnit olivat kivunneet 200 miljoonaan euroon. Asentajat olivat rullanneet 300 000 kilometriä kaapeleita. Erillisverkot Oy oli ostanut laitekeskuksia, varastoja ja luolastoja. Valtion suora vuotuinen budjettirahoitus on kahdeksan miljoonaa euroa, vuosittaiset kokonaismenot ovat 40 miljoonaa euroa.

Tänä vuonna verkko on vihdoin valmistunut täyteen operatiiviseen valmiuteen – odottamaan seuraavaa päivitystä. Sama homma uudestaan mutta langattomasti.

Yllätys Islannista

Matti Vanhasen kakkoshallitus oli ollut vallassa runsaan vuoden, kun pelko venäläisestä valtaajasta iski uudelleen.

Islannin talous ja maan suuret kuplayritykset romahtivat maan pankkikriisiin. Islantilaisten pankkileijonien hallitsema sijoitusyhtiö Novator hoippui vararikon partaalla. Novator oli haalinut vinon pinon muun muassa Elisan osakkeita.

Valmiusharjoituksessa esillä ollut painajainen palasi kummittelemaan. Viranomaiset pelkäsivät, että öljyrahassa piehtaroineet venäläiset ostavat Elisan osakkeet, jotka islantilaiset joutuivat myymään paniikissa.

Maan hallitus päätti toimia. Valtion omistajaohjausyksikön päällikkö Pekka Timonen ja ministeri Jyri Häkämies sopivat eläkeyhtiö Varman kanssa siitä, että Varma ostaa tarjoushuutokaupassa islantilaisten Elisa-osakkeet valtion lukuun.

Valtauspelko osoittautui aiheettomaksi – tai kuviteltu venäläisostaja vetäytyi saatuaan vihin Suomen valtion varautumisesta. Huutokaupassa ei ollut yhtään venäläistä ostajaa.

Tuon episodin seurauksena valtio perusti Solidiumin – valtion finanssisijoituksia hoitavan ja kirurgisiin omistusoperaatioihin tarkoitetun väliomistusyhtiön. Valtion Elisa-osakkeet parkkeerattiin Solidiumiin. Pelko venäläisistä on nyt hälvennyt. Valtio on kaupitellet osakkeita jo neljä vuotta, koska viranomaisten dataverkko on valmis.

Poliittinen kaapeli

Viranomaisten herkistymistä venäläisiä investoijia kohtaan oli todennäköisesti lisännyt kummallinen merikaapelihanke.

United Power -niminen pöytälaatikkoyritys oli hakenut Suomen valtiolta lupaa asentaakseen reidenpaksuisen sähkökaapelin Sosnovyij Borin ydinvoimalan liepeiltä Suomenlahden halki Kotkaan. Kaapelissa olisi tuotu Suomeen ja Pohjolan sähkömarkkinoille yhden keskikokoisen ydinvoimalan virrat.

Yhtenä kaapelimiehenä hääri nykyinen kansanedustaja Pertti Salolainen (kok).

Suomalaiset metallinjalostajat ottivat United Powerin riemusta kiljuen vastaan. Ne halusivat ostaa halpaa venäläistä sähköä masuuniensa käyttövoimaksi ja lisätäkseen kilpailua sähkömarkkinoilla, joita hallitsivat Fortum ja Pohjolan Voima.

Kaapeliyrityksen takapiru oli iso venäläinen valtionyhtiö, mikä herätti Suomen voimatasapainoa vahtivan Fingridin epäluulot. Taustalla häärinyttä venäläisyritystä johti Vladimir Putinin luottomies.

Vimmattu vastarinta

Kantaverkkoa hallinnoiva Fingrid aloitti silloisten omistajayhteisöjensä eli suurten suomalaisten sähköntuottajien kanssa vimmatun vastarinnan.

Fingrid kertoi melkein virkavastuun velvoittamana, että jos maan hallitus sallisi kaapelin rakentamisen, Suomen sähköverkon kaatumisriski kasvaisi viisinkertaiseksi. Tämän niin kutsutun black outin ehkäisemiseksi Suomen olisi pitänyt rakentaa niin valtavat varajärjestelmät, ettei hankkeessa ollut yhteiskunnan kokonaisedun kannalta mitään mieltä.

Kaapeli kaatui ilman että metriäkään ehdittiin asentaa. Ainakin osa kaapelin vastustajista oli jälkeenpäinkin siinä uskossa, että Venäjä yritti kaivaa strategisen sillanpääaseman Suomen sähköverkkoon.

Suuret metallinjalostajat pettyivät. Ne alkoivat puuhata omaan ydinvoimalaa. Syntyi Fennovoima. Sen suureksi osaomistajaksi tuli myös Venäjän valtionyritys Rosatom, joka samalla rahoittaa voimalan rakentamisen ja toimittaa ydinreaktorin. Sähkölaitoksen rakentamislupa tulee uuden perusmultahallituksen päätettäväksi jo ensi kuussa.

Laki rajoittaa

Nuo edellä kuvatut tapaukset takaraivoissaan virkamiehet ryhtyivät rustaamaan lakeja vuonna 2008. Ulkomaalaisten yritysostoja koskevat, 15 vuotta aiemmin kirjoitetut säännökset olivat auttamatta vanhentuneet.

Moni ei enää ehkä muista, mutta ulkomaalainen omistaminen on Suomessa nuori ilmiö. Suomi on suurimman osan itsenäisyyttään rajoittanut, valvonut ja luvittanut ulkomaalaista omistamista. Suomi purki ulkomaalaisomistamisen rajoitukset vasta vuonna 1993 osana pitkää liukua unioniin.

Eduskunnan säätämä uusi laki tuli voimaan kolme vuotta sitten. Lain tarkoituksena on estää turvallisuusstrategisten yritysten joutuminen väärille omistajille. Laki ei nimeä yhtään väärää maata tai omistajaa, mutta kaikki lukutaitoiset ymmärtävät rivien väleistä, että laki torjuu esimerkiksi venäläistä, kiinalaista tai terroristista yritysomistamista Suomessa. Katso luettelo tärkeistä toimialoista seuraavalta aukeamalta.

Kaupan osapuolten on tehtävä ilmoitus Suomen hallitukselle, kun tietyt edellytykset täyttyvät. Laki antaa hallitukselle mahdollisuuden kieltää kaupat tai määräysvallan muutos tai asettaa niihin rajoituksia.

Laki on rakenteeltaan kuin verkko, johon tarttuvat kaikki olennaiset kontrahdit. Hallitus pystyy näin valvomaan, mitä herkkien toimialojen määräysvallan muutoksia Suomessa puuhaillaan.

Lakia ei ole sovellettu kovin monta kertaa, eli laki toimii ehkä myös ennalta ehkäisevästi. Tähän mennessä virkamiehet ovat käsitelleet noin 20 yrityskauppailmoitusta. Tiettävästi yksikään viranomaiskäsittelyyn edennyt hakemus ei ole johtanut kielteiseen päätökseen. Osa viranomaisten käsittelemistä lupahakemuksista on salaisia.

Viranomaisille on tullut yksi venäläinen hakemus: Rosatomin liittyminen Fennovoiman omistajiin. Tämäkin kauppa läpäisi viranomaisten syynin.

Kiinalainen pulma

Iltalehden haastattelemien viranomaislähteiden mukaan venäläinen yritysomistaminen Suomessa ei ole ongelma. Venäläiset investoinnit ovat kymmenesosa suomalaisyritysten investoinneista Venäjällä. Venäläiset omistavat Suomessa julkisia ja helposti seurattavia yrityksiä, joten niitä ei tarvitse pelätä.

On silti ainakin kaksi huolta.

Kiinalaiset yritykset hankkivat Suomesta pienehköjä yrityksiä, joilla on esimerkiksi tekniikan tuotekehitysosaamista. Muualta maailmasta saamiensa tietojen perusteella viranomaiset tietävät, että Kiinan valtionyritykset vähitellen rakentavat tällaisten vaiheittaisten ostojen avulla hankalia verkostoja, joita on vaikea narauttaa etukäteen.

Toinen huoli koskee venäläisiä. Venäjä on löytänyt pahan aukon Suomen varautumisjärjestelmistä.

Venäläiset ovat ostaneet kiinteistöjä, joiden ulkomaalaista omistamista puolustusvoimat pitää ”epämukavana”. Tyypillisesti nämä kiinteistöt ovat lähellä varuskuntia tai teleliikenteen solmukohtia. Lisäksi viranomaiset tietävät näistä ostajista yleensä vain heidän nimensä.

– Näitä tapauksia on hiukan liian monta, että se olisi sattumaa, lainvalmistelija kertoo.

Suomi on päättänyt puuttua tähänkin epäkohtaan. Virkamiehet kirjoittavat Juha Sipilän (kesk) hallitukselle uutta lakia. Jos laki toteutuu, viranomaiset pystyvät estämään epäilyttävät kiinteistökaupat. Valtio saa lunastusoikeuden Suomen kannalta riskialttiisiin kiinteistökauppoihin.

Iltalehti paljastaa: Näitä aloja Suomi vahtii

Suomen hallitus voi asettaa rajoituksia yrityskaupoille tai määräysvallan muutoksille, jos kansallisen turvallisuuden kannalta tärkeä yritys on lipumassa vääriin käsiin.

Suomi ei ole virallisesti julkaissut listaa yrityksistä tai edes tarkkaa kuvausta niistä toimiloista, joiden ulkomaalaisomistamista viranomaisemme vahtivat.

Iltalehti löysi kuitenkin listan näistä aroista toimialoista eduskunnan arkistoimista asiakirjoista. Huoltovarmuuskeskuksen asiantuntija, hallintojohtaja Asko Harjula oli vuonna 2012 antanut listan eduskunnan hallintovaliokunnalle.

Tässä on tuo lista suojattavista toimialoista tärkeysjärjestyksessä:

1. Energian siirto- ja jakelu:

sähkön järjestelmäoperaattori, siirtoverkot, kaasun verkko-operaattori, valvomot

2. Sähköiset tieto- ja viestintäjärjestelmät:

televerkko-operaattorit, kiinteät runkoverkot, fyysinen ja looginen operointi, yleisradioverkko-operaattori, sähköinen joukkoviestintä, tietotekniikan palvelut, tietoturva, järjestelmien valvonta, maksuliikennejärjestelmät, rahahuolto, tietoteknologian huolto- ja ylläpitopalvelut sekä verkkojen kunnossapito, osaaminen, varaosahuolto

3. Kuljetuslogistiset järjestelmät:

elintarvikelogistiikkaoperaattorit, polttoainelogistiikka, postitoiminta, lentoasemat, terminaalit, satamat, merenkulku / varustamot

4. Vesihuolto- ja muu yhdyskuntatekniikka:

vesi- ja viemäriverkostot, kaukolämpöverkostot

5. Maanpuolustusta tukeva tuotanto:

järjestelmien korjaus, huolto, ylläpito ja palvelutuotanto, puolustusmateriaalien valmistus

6. Muu kriittinen tuotanto:

öljyn jalostus, energian tuotanto, peruselintarvikkeiden jalostus, lääkkeiden ja terveydenhuollon tarvikkeiden valmistus ja jakelu, tukkukauppa

Yhä relevantti

Tässä laajuudessa listaa ei ole aiemmin julkaistu. Harjulan mukaan lista on edelleen relevantti.

– Eri henkilöt painottavat hieman eri tavoin, mutta samat intressit ovat esillä. Mitään virallisesti vahvistettua listaa ei ole olemassa, Harjula kertoi sähköpostissa Iltalehdelle tällä viikolla.

Huoltovarmuuskeskus on pohtinut, minkä yritysten kohdalla keskus olisi epäämisen kannalla, jos niille ilmenisi ulkomaalainen ostaja. Harjula ei halua mainita nimeltä näitä yrityksiä.

– Kokonaismäärä Suomen kokoisessa maassa lienee muutama kymmenen. Joukossa on sekä suomalaisittain suuryrityksiä, että pieniä yksityishenkilöiden omistamia, Harjula vastaa.