Jyrki Katainen junttasi itsensä rumasti komissaariksi, kirjoittaa Olli Ainola.

MATTI MATIKAINEN

Tähän aikaan vuosi sitten Jyrki Katainen (kok) oli vielä pääministeri. Miten usein hän valittikaan, kuinka vaikeaa Suomea oli johtaa vuoden 2011 vaalituloksella. Ja miten monesti hän samaan hengenvetoon väitti, kuinka hän siitä huolimatta oli täydellisen sitoutunut kuuden puolueen hallitukseensa.

Huhtikuussa Katainen yllätti suomalaiset ja ilmoitti noin vain eroavansa.

Yksi hänen hallituksensa ydinryhmään kuuluneista ministereistä kertoo, että Katainen oli jo noin puoli vuotta aiemmin syksyllä 2013 tehnyt selväksi, että hän luopuu ja jättää työnsä kesken.

Virallisen eroilmoituksensa jälkeen Katainen on myöntänyt, ettei hän alun alkaenkaan aikonut istua pestiään loppuun.

Kokoomuksen verkkolehdelle Katainen tunnusti, että hänellä oli jo neljä vuotta sitten ”perusajatus”, jonka mukaan hän jää pois kesken vaalikauden vuonna 2014 pidettävässä puoluekokouksessa.

”Perusajatus vain koko ajan vahvistui. Kuljin koko ajan tätä kohti. Ainoastaan vakava ulkoinen kriisi olisi muuttanut päätöstä”, Katainen kertoi kokoomuslehti Nykypäivän haastattelussa viime keväänä.

lll

Vaalivuonna 2011 Katainen siis hautoi uransa vaihtamista. Samaan aikaan hän oli hallituksenmuodostaja ja neuvotteli vakavissaan muiden puolueiden kanssa Suomen tulevaisuudesta, hallituksensa ohjelmasta ja muista yksityiskohdista.

Yksi kaupankäynnin aiheista oli Suomen nimikkokomissaarin paikka, joka vapautuisi vuonna 2014. Katainen hankki tuon viran kokoomukselle. Nyt tiedämme, että hän varasi sen omaksi vihreäksi oksakseen.

Millä hinnalla Katainen paikkansa hallituskumppaneiltaan lunasti, sitä emme vielä tiedä.

Kun Katainen ilmoitti keväällä lähdöstään, median mielenkiinto siirtyi oitis seuraajaehdokkaisiin. Hallituksen vetovastuusta kesken kaiken luopuminen ei herätellyt oikeastaan ketään. Jopa tärkein oppositiopuolue keskusta on ollut aika hampaaton Kataisen urapolusta.

Selitys on todennäköisesti tässä: Viime kesänä entinen pääministeri, keskustan Mari Kiviniemi valittiin OECD:n korkeaan virkaan Pariisissa. Kiviniemi oli kolme vuotta turhautuneena etsinyt uutta työtä politiikan ulkopuolelta. Ilman nykyisen pääministeripuolueen kokoomuksen apua Kiviniemi ei olisi nyt iso johtaja Ranskassa. Mulle sulle.

lll

Kataisen uraputki varmistui lopullisesti syyskuun alussa. Tuolloin komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker esitteli komissaariensa vastuut. Katainen sai jaossa salkuttoman varapuheenjohtajan tehtävän.

Katainen kertoi heti samana päivänä posket innosta hehkuen, miten mielenkiintoisen ja innostavan tehtävän hän oli saanut Junckerilta.

Samalla Katainen tähdensi, että olisi voinut tahtoessaan vaatia painavan, ”jonkun mielekkään” komissaarin salkun.

”Se olisi varmasti ollut mahdollista, jos olisin pistänyt kovan kovaa vastaan. Mutta ehdottomasti priorisoin itse tämän”, Katainen mahtaili.

Tuo lausunto kruunaa Kataisen kylmäverisen laskelmoinnin. Ei väliä, vaikka Suomi ei saanut painavaa salkkua, sillä sen ohi meni Kataisen henkilökohtainen urasuunnitelma. Minä itse asetin tämän itselleni etusijalle.

Poliitikot pyrkivät ja ammattipoliitikot vasta pyrkivätkin. Ei tässä mitään uutta ole.

Silti juuri tämä tapaus vetää vakavaksi. Valtiontalouden tarkastusvirasto syynäsi joulun alla Kataisen hallituksen tilinpäätöksen. Tarkastuksen tulos: Kolme turhaa vuotta.

Kataiselle ykkösasia ei ollut Suomen etu, ei edes kokoomuksen etu. Tärkeintä hänelle oli oma ura, kivat hommat, politiikan suihkuseurapiirit ja elinikäinen diplomaattipassi.

Voiko johtaja raukkamaisemmin toimia.

Kokoomuksen puheenjohtajapäivillä vuonna 2012 Kataisen puheen avainvirke oli: ”Jos välittää, niin kantaa vastuuta.” Vitsi vitsi.