”Demokraattiseen yhteiskuntamalliin ei kuulu toisinajattelijoiden tai sellaisina pidettyjen henkilöiden vaientaminen ja sulkeminen yhteiskunnallisen toiminnan ulkopuolelle.”

Näin päätti Helsingin Sanomien mielipidepalstalla 22.2. mielipiteensä julkaissut turkulainen emeritusprofessori Antti Jokelainen tekstinsä. Artikkeli ei liittynyt nyt käsiteltävään aiheeseen, mutta se saa luvan toimia johdantona tähän tekstiin, sillä moni kansallismielinen varmasti osaa nähdä, mikä sitaatissa on oudon kuuloista.

Kansallismielisiä nimittäin vaiennetaan ja suljetaan koko ajan yhteiskunnallisen toiminnan ulkopuolelle. Helsingin Sanomat osallistuu omalta osaltaan kansallismielisiin kohdistuviin mustamaalauskampanjoihin, joiden todellinen tarkoitus on nimenomaan sulkea ihmisiä ja järjestöjä pois yhteiskunnallisesta toiminnasta eri tavoin.

Mikäli demokraattiseen yhteiskuntamalliin ei liity toisinajattelijoiden vaientaminen ja sulkeminen yhteiskunnallisen toiminnan ulkopuolelle, miksi Tampereen kaupunki ei suostu vuokraamaan tiloja tietyille järjestöille tai ryhmille näiden aatetaustansa vuoksi? Entä miksi Poliisihallitus vaatii poliittisen oppositiojärjestön kieltoa ja perustelee sitä lähestulkoon pelkästään sananvapauskysymyksellä? Ja miksi ihmeessä Suomen ”oikeuslaitos” hyväksyy tämän sananvapauden murhaamisen argumenteilla kuten ”toiminnan ei tarvitse olla rikollista ollakseen laitonta”? Millä tavalla tämä on jotain muuta kuin poliittisten toisinajattelijoiden vaientamista ja sulkemista yhteiskunnallisen toiminnan ulkopuolelle?

Mikäli me elämme demokraattisessa yhteiskuntamallissa, jossa poliittisilla toisinajattelijoilla on samat oikeudet kuin valtavirran mukana kulkevilla, miten on mahdollista, että poliitikot, joiden tehtäviin ei kuulu painostaa oikeuslaitosta heidän päätöksissään, kuitenkin julkisesti vaativat poliittisen oppositiojärjestön kieltoa? Kun Vastarintaliikkeen aktivistit syksyllä 2017 lähettivät kaikille kansanedustajille järjestön poliittisen manifestin, kertoi Vasemmistoliiton puheenjohtaja Li Andersson Twitterissä järjestön ”lobbaavan kieltonsa puolesta”. Myös SDP:n Antti Rinne vaati julkisesti kieltoa tämän vuoksi. Silloinen pääministeri Juha Sipilä kertoi Ylellä vuonna 2016, että Vastarintaliike tullaan kieltämään – ja mikäli se ei nykyisillä lakipykälillä onnistuisi, niin sitten muutetaan lakeja.

Puolueiden puheenjohtajat siis avoimesti vaativat oikeuslaitosta kieltämään järjestön, jonka sanomasta he eivät pidä, vaikka Suomessa on virallisen version mukaan olemassa vallan kolmijako-oppi. Sen mukaan lainsäätäjät (eduskunta), lain toteuttajat (oikeuslaitos) ja lain valvojat (poliisi) ovat toisistaan erillään toimivia tahoja, jotka eivät puutu toistensa päätöksiin. Millä tavalla tämä on jotain muuta kuin toisinajattelijoiden vaientamista sekä kolmijako-opin periaatteiden heittämistä roskakoriin?

Poliitikon ei siis virallisesti pitäisi painostaa oikeuslaitosta päätöksissään. Poliitikon ei myöskään virallisesti pitäisi painostaa poliisia esimerkiksi sen suhteen, aloittaako se esitutkinnan jostain aiheesta vai ei. Uskooko joku kuitenkaan tässä asiassa käyneen niin, että poliitikot eivät olisi painostaneet Poliisihallitusta kanteen nostamisessa tai oikeuslaitosta päätöksen tekemisessä – etenkin kun ottaa huomioon, että poliitikot ovat tehneet sitä täysin avoimesti median välityksellä?

Mikäli demokraattiseen yhteiskuntamalliin ei kuulu toisinajattelijoiden tai sellaisina pidettyjen henkilöiden vaientaminen ja sulkeminen yhteiskunnallisen toiminnan ulkopuolelle, niin me emme elä demokraattisessa yhteiskuntamallissa, vaikka virallinen tarina niin väittääkin olevan.