Täällä Espoon Otaniemessä on yrityskiihdyttämö Startup Sauna, jossa teknologia-alan yrittäjät keskustelevat, väittelevät ja sparraavat toisiaan.

Jossain hälyn seassa on Martti Malmi, virtuaalivaluutta bitcoinin kehittäjä.

Rajusti heittelehtivä bitcoin herättää jatkuvaa kohua, mutta Malmista tiedetään yllättävän vähän. Hän on 25-vuotias tietotekniikan opiskelija ja tietokoneohjelmoija, joka kehitti bitcoinia salaperäisen Satoshi Nakamoton kanssa.

Nimimerkki Nakamoto on bitcoinin isä, joka yhtäkkiä katosi verkosta.

Malmista tuli bitcoinin kehitystyön keulakuva ja virtuaalivaluutan uranuurtaja. Valokuvissa hän näyttää vakavalta ja introvertilta perusnörtiltä, josta on jo povattu tulevaisuuden Linus Torvaldsia, internetin seuraavaa suomalaista mullistajaa.

Mutta: Kuka Malmi pohjimmiltaan on?

Onko hän itse Nakamoto, kuten moni arvelee, vai älykäs anarkisti, joka tahtoo romuttaa keskitettyä valtaa bitcoinin kaltaisilla hajautetuilla järjestelmillä?

Ehkä se selviää, kun Malmi löytyy.

Tuolla hän istuukin, yksin uppoutuneena MacBookiinsa. Hän sulkee läppärinsä ja ojentaa arasti kätensä. Häntä ei heti uskoisi radikaalin eroavaltiosta.fi-sivuston perustajaksi, joka vertaa valtiota rikollisjengiin ja pitää verotusta ryöstönä.

Mutta johonkin Malmi selvästi pyrkii.

Malmi kävelee Startup Saunan kokoushuoneeseen, jonka hän on järkevästi varannut, istuu pöydän ääreen ja odottaa. Hän on vähän varautunut, joten rupatellaan ensin hänen lapsuudestaan 1990-luvun Rovaniemellä ja Espoossa.

Se keskittyy pitkälti isään, joka väitteli hallintotieteiden tohtoriksi miesten syrjinnästä.

”Hänen nimensä on Pasi Malmi”, hän sanoo ylpeänä. ”Isä on mieleltään avoin ja antoi meidän lasten tehdä omia valintoja.”

Äidistään hän mainitsee vain sen, että tämä on koulutukseltaan juristi.

Isä opetti pojalleen tietokoneen käyttöä. Tämä oppi nopeasti kymmensormijärjestelmän ja teki ensimmäiset nettisivunsa ja koodinsa seitsemänvuotiaana. Silloin viisihenkinen perhe muutti Kouvolaan ja sieltä vuoden kuluttua Espoon Mankkaalle.

”Ylemmän keskiluokan asuinalueelle. Siellä oli hyvää seuraa”, Malmi korostaa.

Hän kuvailee itseään hyvin rauhalliseksi ja hiljaiseksi pikkupojaksi, joka luki fantasiakirjoja ja pelasi tietokonepelejä. Mutta yläasteella hän muuttui. Hän kasvatti pitkät hiukset, soitti heavymusiikkia Stone Museum -bändissä ja kapinoi opettajien auktoriteettia vastaan.

”Minä ja kaverit laitoimme suklaamunia printteriin ja liimalla kolikoita lattiaan. Kirjasin jäynät nettisivuille, josta opettaja löysi ne myöhemmin.”

Hän hymähtää ensi kerran ja lisää, että olihan hän hyvä oppilas. Keskiarvo yläasteella oli 8,8, joka on samaa tasoa kuin hänen älykkyysosamääränsä 120. Lukiossa hän ”teki vain sitä, mikä kiinnosti”, joten hän valitsi paljon musiikin ja kuvaamataidon kursseja.

Hän yritti parhaansa mukaan vastustaa ”luonnollista taipumustaan tietotekniikkaan”.

Kuten tiedämme, siitä ei tullut yhtään mitään.

Lukion loppupuolella Martti Malmi löysi Jussi Halla-ahon blogin, ja siitä alkoi hänen ideologinen heräämisensä.

Halla-aho vaikutti häneen voimakkaasti, koska tämä näki poliittisesti korrektien totuuksien läpi eikä pelännyt vastustaa konsensusta. Blogista hän löysi linkin klassisen liberalismin tekstiin, jonka kautta hän päätyi libertalismiin.

”Palaset loksahtivat kohdalleen”, hän toteaa.

”Jokaisen rauhanomaisen ihmisen on saatava päättää asioistaan. En voi ottaa vakavasti yhteiskunnallisia ideologioita, joihin kuuluu pakottamista ja väkivaltaa, kuten verotusta.”

Hänet kutsuttiin armeijaan vuonna 2008, jolloin hän opiskeli tietotekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa. Asepalvelus kiinnosti häntä ja hän suoritui siitä hyvin, mutta ideologisista syistä hän ei voinut jatkaa. Hän hankki vapautuksen, ja syyksi kirjattiin masennus.

Malmi toteaa vain, ettei voi itsekään pakottaa toista ihmistä työvoimakseen.

Armeijan jälkeen hän opiskeli aktiivisesti vuoden. Sen jälkeen hän keskittyi mietiskelemään yhteiskunnallisia kysymyksiä, kuten valtion ja yksilön valtaa.

Hän karsasti niin kutsuttua hyvinvointivaltiota, jossa monet asiat ovat pielessä, mutta niihin ei silti voi vaikuttaa omilla valinnoillaan. Hallinto on kallista ja byrokraattista, työllistäminen on vaikeaa ja julkiset palvelut ovat tehottomia. Edes äänestäminen ei kannata, sillä se tukee demokratiaa, joka on vain pakottamista voittajan puolelle.

Silti ihmisten on pakko osallistua valtioon, väkivaltaiseen monopoliin. Mutta mitä voi tehdä, kun vaihtoehtoista yhteiskuntaa ei ole?

Malmi kiinnostui uudesta teknologiasta, joka vähentää keskitettyä valtaa. Raha määrittää ihmisten elämää, joten rahajärjestelmää ei saisi keskittää pankeille. Se voisi yhtä hyvin toimia internetin hajautetussa vertaisverkossa, jolloin sitä ei voi säädellä.

Vaihtoehtoinen valuutta siirtyisi lompakosta toiseen nopeasti ilman välikäsiä ja voisi vaikeuttaa verotusta, valtion elinehtoa.

Eräänä toukokuun 2009 iltana Martti Malmi istui huoneessaan, kuudentoista opiskelijan Joutomiehet-solussa, ja tuijotti häkeltyneenä tietokoneruutuaan.

Hän oli löytänyt järjestelmän, joka voisi toimia.

Se oli vastikään julkaistu bitcoinin ensimmäinen versio, jota juuri kukaan ei tuntenut.

Ajatus valtioista ja pankeista riippumattomasta virtuaalirahasta, jota ei voisi sulkea, oli Malmista vastustamaton. Hän luki bitcoinin kehittäjän Satoshi Nakamoton kirjoittaman artikkelin, jossa oli tämän sähköpostiosoite, ja tarjosi apuaan.

”Bitcoin vaikuttaa lupaavalta”, Malmi kirjoitti.

Nakamoto vastasi seuraavana päivänä. Hän pyysi, että Malmi ylläpitäisi bitcoinin nettisivuja, vastaisi usein kysyttyihin kysymyksiin ja parantelisi käyttöliittymää.

Ensimmäisenä vuonna he kehittivät kahdestaan bitcoin-järjestelmää, joka laskee liikkeelle 21 miljoonaa virtuaalikolikkoa ennalta päätetyn matemaattisen kaavan mukaisesti. Malmi oli ensimmäisiä, joka louhi eli ansaitsi bitcoineja luovuttamalla oman tietokoneensa laskentatehoa järjestelmälle.

Hän omisti enimmillään 55 000 bitcoinia. Malmi oli ensimmäinen, joka vaihtoi bitcoinejaan Yhdysvaltain dollareiksi, ja sai 5 050 bitcoinista viisi dollaria.

”Halvalla meni”, hän toteaa. Kurssi on käynyt yli 800 eurossa.

Malmi piti yhteyttä Nakamotoon vain sähköpostitse. Nakamoto lähetti Malmille toistasataa viestiä. Vain kerran hän toivotti tälle onnea opintoihin.

Keväällä 2011 Nakamoto hävisi jäljettömiin verkosta.

Bitcoin-yhteisö vahvistui, joten kesällä 2011 myös Malmi jätti valuutan kehitystyön.

Hänellä oli karkeasti 22 000 bitcoinia. Hän myi niistä yli puolet, irtisanoitui työstään, osti 45 neliön yksiön ja matkusti seitsemäksi viikoksi Japaniin. Yksiö maksoi 190 000 euroa, ja sen lisäksi bitcoineista oli maksettava 40 000 euroa pääomatuloveroa.

”Sapetti. Veroa varten jouduin ottamaan pankkilainaa.”

Martti Malmi polkee pyörällään vajaan kilometrin matkan Espoon Tapiolaan, nousee kerrostalon viidenteen kerrokseen ja avaa oven moderniin yksiöönsä.

Huoneen yleisilme on hillitty. Valkoiset kaapit, parkettilattia, ranskalainen parveke.

Keskellä lattiaa on Rolandin sähkörummut ja seinustalla tietokone, joka louhii bitcoineja.

Malmi huomauttaa, ettei louhiminen enää ole ilmaista, sillä se vaatii hyvin tehokkaan tietokoneen ja erillisen virtalähteen. Kone on jatkuvasti päällä.

”Saan reilut kaksikymmentä euroa päivässä, ja sähköön kuluu euro”, hän arvioi.

Bitcoineja on laskettu liikkeelle reilut 12 miljoonaa. Niitä voi louhia, ostaa valuuttapörssistä tai vaihtaa Helsingin rautatieaseman bitcoin-automaatista. Heinäkuussa bitcoinin arvo oli reilut 460 euroa, mutta Malmi uskoo, että arvo nousee, kun käyttäjien määrä kasvaa.

Kilpailevia virtuaalivaluuttoja on jo kymmeniä, mutta bitcoin on yhä suosituin. Malmi sanoo, että bitcoin on kuin Facebook, jota parempaa on vaikea kehittää.

Bitcoin ei ole vielä laillinen maksuväline kuten euro, ja sillä on toki riskinsä. Huijaukset ja tietomurrot ovat yleistyneet. Bitcoin-tilit ovat anonyymeja, ja niitä käytetään veronkiertoon, rahanpesuun, valuuttakeinotteluun ja mustan pörssin kauppaan.

”Minuakin on syytetty rikolliseksi ja huijariksi nettifoorumeilla.”

Ihmisen verkkoidentiteetti ei voi olla Googlen tai Facebookin varassa, Malmi ajatteli. Hän irtisanoutui kesäkuussa palkkatyöstään ja kehittää parhaillaan mainetietokanta Identi.fi:tä, hajautettua vaihtoehtoa verkkoidentiteetin keskitetylle hallinnalle.

Identi.fi:ssä voi antaa luokituksia muille, jolloin esimerkiksi asunnon vuokraaja voi tarkistaa vuokralaisen maineen. Mainetietoa ei voi sensuroida, ja se voi kannustaa vaikka velkojaa noudattamaan yleisesti hyväksyttyä perintätapaa.

Identi.fi:ssä jokainen päättää itse, kenen lausuntoon tai tuomioon luottaa. Malmi sanoo ylpeänä, että siitä voi tulla vaihtoehto keskitetylle oikeusjärjestelmälle.

Martti Malmi on itsensä paras analysoija, eräs hänen tuttavansa sanoo, joten Malmi istahtaa pyynnöstä louhintakoneensa ääreen ja aloittaa:

Hän on introvertti, analyyttinen ja luova ajattelija, joka kehittää Identi.fi:tä yksin ja viettää paljon aikaa itsekseen. Joskus hän tuntee, että on huonoa seuraa itselleen, ja siksi hän pyrkii sosiaalisuuteen vapaa-ajallaan.

Hän jatkaa, että osaa ottaa muut ja itsensä huomioon.

”En muista, että olisin aikuisena riidellyt kenenkään kanssa. Ilmaisen itseäni hillitysti, enkä ole tekemisissä ääliöiden kanssa.”

Lisäksi on paljon asioita, joita Malmi ei ole. Hän ei ole suorittaja. Hän ei ole puhelias, ei ymmärrä urheilusta, ei ole erityisen nopeaälyinen eikä ole hyvä televisioesiintyjä. Siksi hän kieltäytyi, kun toimittaja Arto Nyberg pyysi häntä tv-ohjelmaansa.

”Julkisuus on tavallaan jees. Muuten olen matalan profiilin jäbä.”

Tutkinnot eivät häntä kiinnosta, eikä hän aio valmistua yliopistosta. Hän kehitti bitcoinia ideologisista syistä ja vetäytyi, kun se alkoi houkutella rahantekijöitä.

Häntä ei voi verrata Linus Torvaldsiin, sillä niin nerokas hän ei mielestään ole.

Hän ei ole myöskään Satoshi Nakamoto. Malmin mukaan se on selvää jokaiselle, joka osaa vertailla hänen ja Nakamoton koodeja. Newsweek-lehden toimittaja luuli äskettäin löytäneensä Nakamoton, mutta Dorian Nakamoto kiisti olevansa bitcoinin isä. Malmi toteaa vain, ettei Nakamoto halua tulla löydetyksi.

Bitcoin oli Malmille scifitarina, elämää suurempi juttu. Vaihtoehtoiset valuutat yleistyvät ja hämmentävät keskuspankkeja. Jonain päivänä ne voivat vaikuttaa kielteisesti pankkien maineeseen ja nakertaa luottamusta keskitettyyn valtaan.

Juuri sitä Nakamoto toivoo.

Se on myös Martti Malmin päämäärä.