IL-ANALYYSI Suomella ei ole velkapommia, korot eivät karkaa eikä talouden tasapaino estä lisävelkaantumista työtä ja tuloa tuottaviin kohteisiin, kirjoittaa Iltalehden Olli Ainola.

Petteri Orpo uhkailee leikkauksilla, koska tyly puhetapa kuuluu valtiovarainministerin virkaan. Hän hautoo kokoomuksen poliittista itsemurhaa. JOEL MAISALMI

Ensi vuoden huhtikuussa kokoomus on ollut hallituksessa kymmenen vuotta yhtäjaksoisesti. Kuluneena aikana puolueella on ollut kaksi kertaa valtiovarainministerin salkku, kerran pääministerin.

Juhlapäivänä ei ole aihetta hurraamiseen. Suomi on köyhempi ja kokonaistuotanto on pienempi kuin vuonna 2007, jolloin puolue palasi valtaan ja otti vastuun talouspolitiikasta.

Talous on supistunut. Talouspolitiikka on ollut sopeuttavaa. Sopeuttava talouspolitiikka on sitä, että Suomi on leikannut julkisia menoja, palveluita, eläkkeitä sekä korottanut veroja. Suomi on vielä kasvattanut velkaansa.

Suomi on jämähtänyt sopeuttamiseen.

Valtiovarainministeri ja kokoomuksen puheenjohtaja Petteri Orpo sanoi tällä viikolla, että ensi keväänä hallituksen pitää sopeuttaa lisää. Hän haaveilee karsivansa menoja 1-2 miljardia, jos vientitavaroiden kauppa ei kasva.

Orpon numeroiden etumerkki on väärä. Todellisuudessa Suomella on varaa elvyttää, nimenomaan velaksi.

Tasapaino ei estä

Tulli julkaisi tällä viikolla tilastoja tavaraviennistä ja tavaratuonnista. Niihin nojaten Helsingin Sanomien kokenut taloustoimittaja Anni Lassila väitti (HS 1.12.), että meneillään on Suomen tavaraviennin historian synkin ajanjakso. Joulu olisi viimeksi ollut näin musta 1880-luvulla.

Juttu on kiinnostava, mutta vino kuin mikä. Tullin tilastoima tavaroiden vienti on poliittinen puolitotuus, jolla hallitukset ovat perustelleet talouspolitiikan vaihtoehdottomuutta.

Kymmenen viime vuoden ajalta löytyy vain yksi noin vuoden jakso, jolloin Tilastokeskuksen mittaama kauppatase on ollut alijäämäinen: 2011-2012.

Tullin tilastoimasta tavaraviennistä puuttuvat esimerkiksi Nokian noin miljardin euron vuotuiset patenttisalkun tuotot, valtaosa yhtiön verkkotoiminnoista, peliteollisuus liki kokonaan sekä Metson, Wärtsilän tai Valmetin kaltaisten yritysten etävalvontana tehtävät päivitys- ja huoltotyöt.

Todellisuudessa Suomen ulkoinen tasapaino ei ole talouspolitiikkaa rajoittava tekijä. Suomella ei ole kauppatase- tai vaihtotaserajoitetta ainakaan keskipitkällä aikavälillä. Kehittyneelle maalle kuten Suomelle ihannetila on tasapainoinen talous, jossa ei ole suuria ylijäämiä tai alijäämiä 10-20 vuoden sihdillä.

Velka ei estä

Talouspoliittista vaihtoehdottomuutta hallitukset ovat perustelleet myös julkisen velan määrällä ja velkaantumisella. Velkaantuminen muka estää elvyttämisen tai talouden elpymisen.

Porvaripuolueet lisäksi usein väittävät, että julkisen talouden velkaantuminen on ollut elvyttämistä. Väite on pääosin hölynpölyä.

Velalla rahoitetut työttömyyskorvaukset ja muut menot ovat paisuneet, koska hallitukset ovat olleet haluttomia tai kyvyttömiä muuttamaan tukia kannustavammiksi.

Poliitikot ovat autuaasti unohtaneet, että euroalueen jäsenenä keskuspankillamme on käytännössä rajattomat resurssit rahapoliittisiin toimiin. EKP:n rahapolitiikan seurauksena Suomessa on uskomattoman matala korkotaso, mistä hyötyvät muun muassa asuntovelalliset sekä Suomen valtio ja kunnat.

Suomi on euron ansiosta vakauttanut velkansa pitkäaikaiseksi ja olennaisesti halvemmaksi.

Velkapommia ei ole

Onko velka viemässä jopa kansallisen päätäntävallan, kuten jotkut väittävät? Olemmeko kasaamassa lapsillemme velkapommia?

Näitä tärkeämpi on kysymys, millaisen hoitorasituksen velka tulevaisuudessa aiheuttaa.

Poliitikot usein ottavat ihanteellisiksi vertailuvuosiksi vuodet 2007 tai 2008, jolloin taantuma alkoi. Tuolloin velka oli puolet nykyisestä ja pelkkiin velankorkoihin kului 2,3 miljardia euroa vuodessa.

Velka on nyt tuplaantunut. Jos Suomi maksaisi saman koron kuin vuonna 2007, korot söisivät 4,6 miljardia vuodessa. Todellinen korkomeno on kuitenkin vain 1,3 miljardia. Erotus 3,3 miljardia vuodessa on tavallaan EKP:n elvytystä.

1990-luvun lamavuosina koko velanlisäys meni kokonaan korkoihin, eikä elvytykseen siksi ollut mitään mahdollisuutta. Valtio maksoi tuolloin korkoa 10-13 prosenttia.

Nyt koko luottakannan keskikorko on alle 1,3 prosenttia ja laskussa. Toissa viikolla Suomen valtio haki markkinoilta miljardin euron rahoituksen seitsemäksi vuodeksi. Luoton kokonaiskustannus on mitätön 0,015 prosenttia vuodessa.

Korko ei karkaa

Valtio on käyttänyt EKP:n korkopolitiikan synnyttämän hyödyn idioottimaisesti. Lisävelka on käytetty pääasiassa muutosten vastustamiseen.

Velalla ei ole elvytetty, ei ole luotu uusia toimintamahdollisuuksia eikä sillä ole parannettu kansakunnan osaamista. Velkaelvytys on pitkälti mennyt nykysukupolvien tuhlailuun ja nykyisen hallituksen ydintukiryhmien verohelpotuksiin.

Velan määrää on silti mahdollista edelleen kasvattaa. Vaikka valtio ottaisi velkaa nykyisen määrän vielä pari vuotta, eivät korkomenot nouse euromääräisesti ainakaan ennen vuotta 2020 vaan ne laskevat.

Taantuman alun ”ihannevuosien” 2,3 miljardin korkomenoihin Suomi ei ajaudu ainakaan ennen 2020-luvun puoliväliä.

Suomella on siis aikaa toteuttaa pitkäaikaistakin elvyttämistä ja rakennemuutosta ilman, että valtiontalouden riskit kasvavat olennaisesti.

Korkokulut eivät rasita nyt eivätkä lähitulevaisuudessa.

Suomella olisi ainutlaatuinen tilaisuus ryhtyä elvyttämään. Siihen meitä kannustaa jopa talousjärjestö OECD. Sen pääekonomistin Catherine L. Mannin mukaan Suomella on varaa elvytykseen.

Politiikkaa muutettava

Petteri Orpo uhkailee leikkauksilla, koska tyly puhetapa kuuluu valtiovarainministerin virkaan. Hän hautoo kokoomuksen poliittista itsemurhaa.

Orpo yrittää muistuttaa, että keskusta, perussuomalaiset ja kokoomus ovat yhteisessä hallitusohjelmassaan luvanneet taittaa velkaantumisen. Tämä lupaus jos mikä kannattaa unohtaa.

Suomen politiikkaa on ollut kohta kymmenen vuotta pelkkää sopeuttamista. Silti budjettivajeet ovat kasvaneet. Kymmenen vuotta on riittävä ajanjakso osoittamaan, että sopeuttamispolitiikka ei ole toiminut.

Sopeuttamispolitiikka pitää vaihtaa taloutta johtavaan politiikkaan.

Vajetta on yhä mahdollista kasvattaa, mutta lisävelka pitää käyttää oikeaan elvyttämiseen. Elvytys pitää suunnata koko kansantalouteen, ei pelkästään perinteiseen tavaroita vievään teollisuuteen.

Kysymys on aidosta elvyttämisestä, politiikasta, jolla saadaan varmuudella tulevaisuudessa enemmän kassavirtaa kuin nopeasti sijoitetut pääomat. Aito elvyttäminen ei ole rahanjakoa, jonka avulla odotetaan parempia aikoja.

Velka kivijalkaan

Elvytysvara kannattaa käyttää investointeihin kuten rakentamiseen tai infrastruktuuriverkkojen parantamiseen. Elvytysinvestoiminen on tulevaisuuden menojen siirtämistä tähän päivään. Nykyisellä korkotasolla tuo tulevaisuudesta tähän päivään siirtäminen kannattaa tehdä, koska sillä Suomi selvästi säästää rahaa.

On jopa mahdollisuus, että länsimaat eivät selviä nykyisestä velkakierteestä muutoin kuin inflatoimalla velat. Niinpä velkansa esimerkiksi infrarakentamiseen sijoittaneet maat saavat tuon infran ilmaiseksi tai valtavalla alennuksella. Tappion kärsivät ne maat, joilla ei ole inflatoituvia velkoja ja velkoja vastaavaa infrastruktuuria.

Raha ja velka kannattaa lyödä kivijalkaan, opettaa vanha viisauskin.