Madagaskarin saaren vesissä Afrikan itärannikolla sukeltelee jälleen lintuja, jollaisia ei luultu olevan enää olemassakaan. Viimeinen havainto madagaskarinsotkista oli 1990-luvulta, joten lajin pääteltiin kuolleen sukupuuttoon.

Nyt laji on saanut uuden alun järvellä, josta on brittiläisten luonnonsuojelijoiden ja paikallisen viljelijä- ja kalastajaväestön yhteistyöllä tehty elinkelpo niin sieltä vuosikymmeniä sitten kadonneille linnuille kuin elantoaan hankkiville ihmisille.

Madagaskarinsotkat, suklaanruskeat sukeltajasorsat, olivat melko yleisiä Madagaskarin matalissa järvissä ja muissa kosteikoissa ilmeisesti vielä 1930-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä kanta kääntyi rajuun laskuun.

Laji hiipui sitä mukaa, kun ihminen otti itselleen lisää tilaa. Riisinviljely ja rannoilla laiduntava karja vahingoittivat pesimäalueita. Lintuja jäi kalaverkkoihin, ja istutetut kalalajit ahmivat vesistä ruoan ja myös sotkanpoikasia.

Rotat ja muut tulokaslajit tekivät omia tuhojaan, ja saastuminen täydensi synkkää kuvaa.

Syvä järvi on kuolemaksi poikasille

Vuonna 2006 madagaskarinsotkat yllättivät biologit ja Maailman luonnonsuojeluliitto IUCN pääsi siirtämään lajin "todennäköisesti hävinnyt luonnosta" -listaltaan "äärimmäisen uhanalainen" -listalleen.

Pohjois-Madagaskarissa Matsaborimenajärvellä havaittiin tuolloin aivan odottamatta yhdeksän aikuisen ja neljä vastakuoriutuneen poikasen madagaskarinsotkaparvi.

Tulivuoren kraatteriin syntynyt, sankan metsän ympäröimä järvi on liian syvä ja liian kylmä ollakseen kosteikkolinnulle mieluinen. Se on kuitenkin syrjäinen ja siksi sotkille viimeinen luonnon turvapaikka.

Lisääntyminen Matsaborimenassa ei tahdo onnistua. Madagaskarinsotka syö vesihyönteisiä, jotka se pyydystää sukeltamalla. Poikaset aloittavat sukeltelun jo pieninä, mutta veden pitäisi olla niille matalaa. Matsaborimenassa useimmat poikaset säilyvät hengissä vain viikkoja.

Poikasille rakennettiin kelluvia lintuloita

Kaksi brittiläistä luontosäätiötä aloitti kymmenen vuotta sitten hankkeen Matsaborimenan poikasten pelastamiseksi ja koko kannan vahvistamiseksi. Järven rantaan perustettiin telttalaboratorio, jossa alettiin hautoa pesistä poimittuja munia.

Näin kuoriutuneiden lintujen kanta kasvoi pikku hiljaa 114:ään. Luonnossa näitä lintuja on tiettävästi vain 25, minkä takia madagaskarinsotkia pidetään maailman harvinaisimpana lintulajina.

21 nuorta laboratoriossa kuoriutunutta lintua siirrettiin viime kuussa toisaalle Pohjois-Madagaskariin, Sofianjärvellä kelluviin lintuloihin. Niissä vielä lentokyvyttömät linnut olivat suojassa pedoilta totutellessaan uuteen elinympäristöönsä. Kuun loppupuolella linnut päästettiin vapaiksi.

Niitä houkutellaan kiintymään uuteen kotipaikkaansa tarjoamalla niille kelluvia ruokinta- ja lepopaikkoja, joille ne voivat palata mielensä mukaan.

Kosteikkolintujen suojeluun erikoistuneen WWT-säätiön (siirryt toiseen palveluun) mukaan työ näyttää kantavan hedelmää. Linnut ovat innostuneet lentelemään, sukeltamaan ja tekemään tuttavuutta Sofianjärven muiden sorsalajien kanssa.

Tämä nelikko on osa Sofianjärven uudesta madagaskarinsotkakannasta. WWT

Esimerkin toivotaan kannustavan

Maanviljelyn ja kalastuksen käytäntöjä Sofianjärven ympäristössä on kohennettu yhteistyössä paikallisyhteisön kanssa. Se on ollut ratkaisevan tärkeää, sanoo WWT:n lisääntymisohjelman johtaja Nigel Jarrett.

– Jos saamme tämän onnistumaan, se on vahva esimerkki planeettamme vaarantuneimpien lajien pelastamisesta ja myös siitä, miten yhteisöt voivat kohentaa ekosysteemiä sekä ihmisten että eläinten hyväksi etenkin hyvin köyhillä alueilla, Jarrett sanoo.

Ensimmäisten lintujen vapauttaminen vain 12 vuotta sen jälkeen, kun madagaskarinsotkat jälleen löydettiin, on monien madagaskarilaisten ja brittien yhteisen unelman kovalla työllä saavutettu täyttymys, sanoo puolestaan Durrellin luonnonsäätiön (siirryt toiseen palveluun) lintuohjelman johtaja Hywel Glyn Young.

Young uskoo, että hankkeen menestys saa madagaskarilaiset ajattelemaan, etteivät saaren kosteikot olekaan menetettyjä, vaan niistä voidaan tehdä taas luonnon monimuotoisuuden keskuksia, joista ihmiset silti saavat yhä elantonsa.

Työtä siinä on, sillä 50:n viime vuoden aikana arviolta 60 prosenttia Madagaskarin kosteikoista on tuhoutunut. Menetys on lajien kannalta erityisen suuri siksi, että eristyneellä saarella luonnon monimuotoisuus kehittyi aikoinaan ainutlaatuiseksi.

Elämä on jo kohentunut

Sofianjärven ympäristössä tuloksia on saatu muun muassa muuttamalla riisinviljelytapoja. Torjunta-aineiden käyttö on vähentynyt 98 prosenttia. Samaan aikaan peltojen sato on kolminkertaistunut.

Kestävän kehityksen ohjelma, jossa on mukana 450 maanviljelijää, on myös monipuolistanut viljelmiä. Riisipeltojen lisäksi alueella on nyt muun muassa pieniä jakki- eli intianleipäpuutarhoja.

Kalastajat käyttävät nykyisin pelkästään laillisia verkkoja, ja järveen on rakennettu laituri, jota käyttämällä kalastajat eivät häiritse muun kosteikon eläimiä, WWT luettelee (siirryt toiseen palveluun) hankkeen saavutuksia.

Puhdistuneessa järvessä kalat ovat aiempaa muhkeampia, ja alustavien arvioiden mukaan kalastajien päivätulot ovat yli kaksinkertaistuneet.