ISTANBUL On lauantai-ilta ja baarissa on tungosta. Istanbulilainen Gamze Koba seisoo pienessä dj-kopissa ja valitsee levyjä hörppien olutta pullonsuusta.

Koba on tatuoitu, mustiin pukeutunut nuori nainen. Rockbaarissa tatuoinnit tai lyhyet hameet eivät kohota kulmia, mutta konservatiiviseen kotinaapurustoonsa palatessaan hän käyttää taksia.

– Maksan siitä mielummin 100 liiraa (21 euroa) kuin käytän joukkoliikennettä. Tunnen oloni joukkoliikenteessä uhatuksi, hän sanoo.

Koban mukaan syy tähän on hänen pukeutumistyylinsä ja ilmiö nimeltään mahalle baskisi. Suoraan käännettynä se tarkoittaa suomeksi "naapuruston painetta".

Mahalle baskisi on monimutkainen ilmiö. Yleensä termillä viitataan siihen, miten naapuruston mielipiteet saavat ihmisen muuttamaan käytöstään.

– Mahalle baskisi on ennen kaikkea vapauksien rajoittamista, Koba sanoo.

Mahalle baskisi voi käytännössä tarkoittaa kommentointia, pahoja katseita ja valtavirrasta poikkeavien ihmisten kiusaamista. Äärimmillään se voi olla myös väkivaltaa.

Suomeksi ilmiöstä voisi puhua naapurikyttäyksenä, mutta Turkissa kyse on aidosta paineesta, joka voi vaikuttaa ihmisten käyttäytymiseen.

Naapurin mies uhkasi helvetin liekeillä

Tapaamme Koban vapaamielisessä Kadiköyn kaupunginosassa, jonne hän on tullut vetämään dj-keikkaansa. Naisilla on minihameita, miehillä pitkiä hiuksia ja tatuointeja. Alueen lukuisista baareista kaikuu rockmusiikkia. Yhdessä baarissa roikkuu jopa sateenkaarilippu.

Mielessä käy, että juuri tähän naapurustoon ensi kertaa eksyvän ihmisen voisi olla vaikea uskoa koko mahalle baskisin olemassaoloa.

Monelle turkkilaiselle nuorelle ilmiö on kuitenkin tuttu, jopa arkipäiväinen asia. Istanbulin konservatiivisilla alueilla tai vaikkapa Anatolian niemimaan keskisuurissa kaupungeissa tilanne on erilainen kuin Kadiköyn baarikaduilla.

Koba itse kasvoi konservatiivisessa kaupunginosassa, jossa minihameisiin pukeutuvaa nuorta tyttöä ei katsottu hyvällä.

– Naapurustossani oli miesten kahvihuone. Kun olin teini, aloin pukeutua minihameisiin ja sukkahousuihin. Joka kerta kun ohitin kahvilan, miehet sanoivat, että tulen palamaan helvetissä.

– Vuosien jälkeenkään en ole unohtanut tuota kommenttia. Nämä miehet eivät tienneet mitään minusta, elämänarvoistani, uskostani. He olivat silti varmoja, että joudun pukeutumiseni vuoksi helvettiin, hän sanoo.

Koban mukaan äiti yritti saada hänet vaihtamaan pukeutumistyyliään, koska tämä pelkäsi tytön joutuvan vaikeuksiin.

– Hän pelkäsi myös, että isäni joutuisi vielä tappeluun naapuruston miesten kanssa, Koba sanoo.

Tytär ei kuitenkaan suostunut muuttamaan pukeutumistaan.

Elif Pınarın kotinaapurustossa ei juuri sekaannuta ihmisten elämään. Joukkoliikenteessä hän kuitenkin pohtii joskus pukeutumistaan. Emily Mahringer

Toiselle nuorelle istanbulilaisnaiselle Elif Pinarille mahalle baskisi tarkoittaa vakavimmillaan seksuaalisen tai muun fyysisen väkivallan pelkoa. Hiljattain yliopistosta valmistuneen Pinarin mielestä ilmiö on pahentunut Turkissa viime vuosina ja kohdistuu erityisesti naisiin.

– Turkissa on viime vuosina raportoitu tilanteista, jossa esimerkiksi minihametta käyttävien päälle on hyökätty. Se totta kai huolestuttaa, Pinar sanoo.

Vapaamielisessä perheessä ja naapurustossa kasvanut Pinar sanoo, ettei ole juurikaan kohdannut mahalle baskisia. Hänestä turkkilaiset kuitenkin oppivat lukemaan eleitä ja tiedostamaan tilanteet, jotka voivat aiheuttaa ongelmia.

– Mutta tunnistan ilmiön esimerkiksi joukkoliikenteessä. Se on esimerkiksi sitä, että joku katsoo sinua pahasti, kun pukeudut kesämekkoon helteillä.

Valtavirrasta poikkeaminen aiheuttaa ongelmia

Osa turkkilaisista ajattelee, että mahalle baskisia ei ole olemassa, vaan maassa voi elää miten haluaa.

Ilmiötä on kuitenkin tutkittu Turkissa yliopistotasolla asti. Käsitteen lanseerasi Turkin tunnetuimpiin yhteiskunnallisiin ajattelijoihin kuuluva sosiologi Şerif Mardin 2000-luvun alussa. Termi politisoitui nopeasti.

– Valtapuolue AKP oli tuolloin noussut valtaan, ja puolueen islamilaisista juurista käytiin kovaa poliittista vääntöä. Mardin ei kuitenkaan tarkoittanut ylhäältä tulevaa vaan ruohonjuuritasolta nousevaa painetta, sanoo turkkilainen politiikan kommentaattori ja toimittaja Sezin Öney.

Turkkilaisen yhteiskuntatieteilijän ja nykyisen oppositiokansanedustajan Binnaz Toprakin johtama tutkimusryhmä julkaisi vuonna 2009 ilmiöstä raportin, joka herätti paljon huomiota mediassa.

Olla erilainen Turkissa -nimisessä laajassa raportissa käytiin läpi erilaisia tilanteita, joita nuoret olivat joutuneet sietämään valtavirrasta poikkeavan elämäntyylin takia.

Miehet taas olivat kohdanneet esimerkiksi nimittelyä korvakorujensa tai pitkien hiustensa takia, joskus jopa väkivaltaa. Raportissa kerrottiin myös naapurustoista, jossa naisia oli kielletty syömästä shortseissa parvekkeella, koska se häiritsee muita.

Gamze Koba kertoo saaneensa nuorempana osakseen aggressiivista huutelua vaatteidensa vuoksi. Emily Mahringer

Myös Koballe vastaavat kokemukset ovat tuttuja.

– Ystäväni asui poikaystävänsä kanssa ennen avioliittoa. He eivät koskaan uskaltaneet kävellä kaduilla käsi kädessä, koska pelkäsivät, että se ärsyttää naapureita, hän sanoo.

Muunlaisia ongelmia ovat syrjintä työmarkkinoilla, naapuruston halveksunta tai ikävät juorut. Kollektiivisessa kulttuurissa tätä painetta on Suomea vaikeampi ohittaa olankohautuksella. Turkissa yksilön maine vaikuttaa helposti koko perheeseen.

Toprakin tutkimusryhmän mukaan valtavirrasta poikkeava käytös voi esimerkiksi vaikeuttaa työnsaantia konservatiivisissa kaupungeissa.

– Joskus saatan esimerkiksi pukeutua peittävämmin tietyille alueille mennessäni, vaikka samalla yritän taistella aktiivisesti taistella tätä vastaan. Meidän ei pitäisi joutua muuttamaan pukeutumistamme, Pinar sanoo.

Virallisesti Turkissa ihmisillä on oikeus elää mielensä mukaan. Mahalle baskisi ei ole yhtä voimakasta kaikissa naapurustoissa, ja paljon riippuu myös ihmisen perheestä ja esimerkiksi koulutustaustasta.

– Joissain naapurustoissa alkoholin juominen ja naimattomien parien yhdessäolo on hyväksyttyä, kertoo Pinar.

Painostusta ollut aina, mutta kohde on osin vaihtunut

Turkissa maallistuneen väestön yleinen, yhteinen pelko on, että konservatiivinen, uskontoon nojaava valtapuolue AKP haluaa rajoittaa heidän elämäänsä. Asia on hyvin kiistelty ja politisoitunut.

Osa AKP:ta vastustavista syyttää nykyhallintoa etenkin naisia koskevan sosiaalisen painostuksen pahenemisesta. Presidentti Recep Tayyip Erdoğan on esimerkiksi kehottanut naisia hankkimaan vähintään kolme lasta ja kutsunut lapsettomia naisia "ei-kokonaisiksi". Hiljattain hän sanoi, että Turkki oli tehnyt virheen, kun ei ollut kriminalisoinut aviorikosta.

Öneyn mukaan hallinto on voinut voimistaa mahalle baskisia, mutta ei ole kokonaan syypää ilmiön olemassaoloon.

– Hallinto on voinut tietoisesti tai ei-tietoisesti vahvistaa mahalle baskisia, mutta sitä on ollut aina olemassa Turkissa, hän sanoo.

Kun Koba ja Pinar tuskailevat minihameiden käytön kanssa, monet päähuivia käyttävät naiset taas kokevat elämäntyylinsä vapautuneen.

Toprakin tutkimusryhmän mukaan uskonnollinen väestö koki tulevansa syrjityksi AKP:n valtaannousua edeltävänä aikana. Valtionjohto esimerkiksi kielsi päähuivin käytön julkisissa viroissa.

Uskonnollisen väestön kokema syrjintä on tutkimusryhmän mukaan vähentynyt AKP:n valtakaudella, mutta syrjintää kohdistuu sen sijaan maallistuneeseen kansanosaan.

– Ennakkoluulot eivät ole uusi ilmiö Turkissa. Sen sijaan uskontoaan seuraamattomien, maallistuneiden ihmisten syrjintä on kasvava ja uusi ilmiö. Siihen kuuluu esimerkiksi ihmisten painostaminen paastoamaan tai osallistumaan perjantairukouksiin, tutkijat totesivat raportissa vuonna 2009.

Gamze Koban mielestä mahalle baskisi tarkoittaa ennen kaikkea vapauksien rajoittamista. Tutkijoiden mukaan kyse on myös Turkin sosiaalisista jakolinjoista. Emily Mahringer

"Turkissa vallitsee sosiaalinen apartheid"

Sezin Öneyn mukaan mahalle baskisi liittyy myös Turkin kasvaviin jakolinjoihin.

– Ihmiset puhuvat nykyisin "meidän naapurustostamme" ja "heidän naapurustoistaan". Naapurustot mielletään tiettyjen ihmisten asuinalueiksi. Se on vastakkainasettelun merkki, hän sanoo.

Istanbulilaisen Bilgin yliopiston hiljattain julkaiseman tutkimuksen mukaan lähes 70 prosenttia turkkilaisista ei haluaisi naapurikseen ihmisiä, jotka ovat politiikasta eri mieltä. 80 prosenttia taas ei haluaisi lastensa avioituvan politiikasta eri tavalla ajattelevien kanssa.

– Turkissa vallitsee lähes sosiaalinen apartheid. Siitä yli pääseminen vaatisi dialogia ja moniarvoisen yhteiskunnan hyväksymistä, Öney sanoo.

Kansan pitkälle edennyt kahtiajakautuminen ja viime vuosien poliittiset myllerrykset voivat estää yhteiskunnallista keskustelua. Turkin hallinnon tiukka suhtautuminen kriitikoihin ei ole parantanut tilannetta. Jokainen hallituksen kriitikko maalataan nykyisin herkästi terroristiksi tai maanpetturiksi.

Öney näkee tilanteessa kuitenkin yhä mahdollisuuksia dialogiin. Turkki on perinteisesti ollut eri väestöryhmien, uskontojen ja kielten sekoitus, vaikka valtio onkin puskenut vuosikymmeniä ideaa yhdestä kansasta ja kielestä.

– En halua maalata ruusunpunaista kuvaa esimerkiksi vähemmistöjen kokemasta sorrosta, mutta turkkilaisessa kulttuurissa on ollut ja on myös yhä olemassa "elä ja anna toisten elää" -asenne. Tulevaisuudessa näemme, voittaako tämä vai muiden elämää kontrolloiva asenne, hän sanoo.

Lue myös:

"Älä sekaannu vaatteisiini!" – Turkin naiset protestoivat shortseja käyttäneitä naisia vastaan tehtyjä hyökkäyksiä

Oululainen Melisa Üneri muutti Turkkiin – ja huomasi, ettei ollut uudessa kotimaassaan enää "hyvä tyttö"

Turkki palkkaa 7 000 korttelivahtia – ilmoittavat epäilyttävästä toiminnasta poliisille