Huhtikuussa toimistomme järjesti kaksiviikkoisen Food for Life -koulutuksen, johon saimme rahoitettua 15 osallistujaa 11 eri Afrikan maasta. Laitan tänään tai huomenna kuvia koulutuksesta, mutta haluan ensin keskittyä Malawin partiolaisten telttatilanteeseen. Miksi? Koska minulla ei ole siitä mitään käsitystä.

En tuntenut suurinta osaa koulutukseen osallistujista etukäteen, kaksi malawilaista nuorta kuuluivat tähän samaan ryhmään. He tulivat päivän myöhässä myöhästyttyään onnistuneesti ensimmäiseltä lennoltaan. Olin käynyt molempien kanssa ehkä kaksi keskustelua, he kertoivat mm. huonosti nukutusta yöstään lentokentällä (en muista missä maassa). Tämä ei estänyt heitä pyytämästä korvausta saimaisen yön hotellista, jonka olivat kuulemma itse maksaneet (kuittia ei valitettavasti enää löytynyt). Mutta se on toinen tarina.

Ensimmäisen viikon aikana, sanotaan neljännen päivän päätteeksi, toinen heistä tuli juttelemaan minulle kun pakkasin kamojani. Hän tuli hyvin lähelle, katsoi suoraan silmiin ja hymyili ujohkosti. Keskustelu meni jotakuinkin näin:

M: We need tents.

J: You need tents?

M: We need tents.

J: Ok… you need tents personally or the Scouts in Malawi need tents?

M: Our Scouts Association.

J: Ah ok.

M: …

J: …and you want me personally to get you some tents? Or the Scouts Regional Office?

M: The Regional Office.

J: And do you think that the Regional Office just happens to have extra tents or money for extra tents at the moment?

M: We need tents.

J: You should make an official request to the office but I doubt that we have any extra money at the moment.

Tilanne tuli yllättäen, ja kuvastaa hyvin sitä tapaa jolla (partio)järjestöt Afrikassa pyytävät tai haluavat mammonaa tai materiaa. Tein listauksen näistä tyypillisistä piirteistä.

Epävirallisesti, jos mahdollista. Jos jotakin saa ilman minkäänlaisia kirjallisia pyyntöjä tai selvityksiä, niin aina parempi.

Jos jotakin saa ilman minkäänlaisia kirjallisia pyyntöjä tai selvityksiä, niin aina parempi. Henkilökohtaisia suhteita hyödyntäen. Jos jonkinlaisia virallisia kanavia avun pyytämiseen on (kuten partiolaisilla on), niin mielummin kuitenkin tällaisia hiljaisia reittejä pitkin. Eihän muiden tarvitse tästä tietää?

Jos jonkinlaisia virallisia kanavia avun pyytämiseen on (kuten partiolaisilla on), niin mielummin kuitenkin tällaisia hiljaisia reittejä pitkin. Eihän muiden tarvitse tästä tietää? Raha kasvaa puussa. Koska rahoittaja on valkoihoinen ja tulee Euroopasta tai Yhdysvalloista, voi pyytämistä oikeastaan jatkaa loputtomiin, tai ainakin niin kauan kuin tavaraa ja rahaa virtaa. Eihän se raha oikeastaan tule mistään, se vain odottaa siellä että minä pyydän sitä?

Koska rahoittaja on valkoihoinen ja tulee Euroopasta tai Yhdysvalloista, voi pyytämistä oikeastaan jatkaa loputtomiin, tai ainakin niin kauan kuin tavaraa ja rahaa virtaa. Eihän se raha oikeastaan tule mistään, se vain odottaa siellä että minä pyydän sitä? Tarvitaanko niitä telttoja oikeasti? Yleensä aina ensin pyydetään, ja jonkinlaisia taustatietoja annetaan vasta sitten jos vaikuttaa siltä ettei tavaraa tai rahaa irtoa ilman näitä tietoja. Joskus mieleen hiipii myös epäilys siitä ovatko luvut, tilastot tai kuvat aitoja. Niitä voi olla hankalaa tai mahdotonta todentaa, jolloin toiseen osapuoleen pitää vain luottaa.

Yleensä aina ensin pyydetään, ja jonkinlaisia taustatietoja annetaan vasta sitten jos vaikuttaa siltä ettei tavaraa tai rahaa irtoa ilman näitä tietoja. Joskus mieleen hiipii myös epäilys siitä ovatko luvut, tilastot tai kuvat aitoja. Niitä voi olla hankalaa tai mahdotonta todentaa, jolloin toiseen osapuoleen pitää vain luottaa. Kenelle apu menee? No, teltat ovat siitä hyvä vaihtoehto että todennäköisesti niitä tulisivat käyttämään malawilaiset partiolaiset. Toisaalta en tiennyt partiotoiminnasta Malawissa mitään. Onko teltoista aidosti huutava pula, vai haluaisiko järjestö ehkä lisätuloja jälleenmyymällä uusia, käyttämättömiä telttoja? Partiomaailmassa korruptio on (ainakin Afrikassa) sitä että resurssit menevät tietyille järjestöjen johtohenkilöille ja heidän perheilleen tai tuttavilleen. Nämä tyypit ovat usein olleet pesteissään kymmeniä vuosia. Maailman suurin nuorisojärjestö tukee varsinkin matkojen ja koulutusten suhteen usein samoja aikuisia – ei nuoria.

No, teltat ovat siitä hyvä vaihtoehto että todennäköisesti niitä tulisivat käyttämään malawilaiset partiolaiset. Toisaalta en tiennyt partiotoiminnasta Malawissa mitään. Onko teltoista aidosti huutava pula, vai haluaisiko järjestö ehkä lisätuloja jälleenmyymällä uusia, käyttämättömiä telttoja? Partiomaailmassa korruptio on (ainakin Afrikassa) sitä että resurssit menevät tietyille järjestöjen johtohenkilöille ja heidän perheilleen tai tuttavilleen. Nämä tyypit ovat usein olleet pesteissään kymmeniä vuosia. Maailman suurin nuorisojärjestö tukee varsinkin matkojen ja koulutusten suhteen usein samoja aikuisia – ei nuoria. Apua, ei yhteistyötä. Olisi jotenkin paljon kliffempaa jos meillä olisi yhteinen projekti, jossa suunniteltaisiin, käytäisiin katsomassa tilannetta paikan päällä ja tultaisiin yhdessä tulokseen siitä, kuinka paljon telttoja Malawin Partiolaiset oikeastaan tarvitsevat. Sitten voitaisiin katsoa kuinka paljon malawilaiset voisivat itse niitä hankkia – toisin sanoen mikä olisi heidän omarahoitusosuutensa. Tämän jälkeen rahoittaja mahdollisuuksien mukaan kustantaisi loput. Näin suunnittelu ja toteutus tehtäisiin alusta alkaen yhteistyönä , johon molemmat osapuolet sitoutuisivat. Nyt kyseinen nuori herrasmies tuli luokseni pyytämään hattu kourassa, ja minulla oli valta päättää tuleeko apua vai ei. (Ei aidosti koska minulla ei ollut ylimääräistä pätäkkää tai telttaa tarjota, mutta ymmärtänette idean.)

Olisi jotenkin paljon kliffempaa jos meillä olisi yhteinen projekti, jossa suunniteltaisiin, käytäisiin katsomassa tilannetta paikan päällä ja tultaisiin yhdessä tulokseen siitä, kuinka paljon telttoja Malawin Partiolaiset oikeastaan tarvitsevat. Sitten voitaisiin katsoa kuinka paljon malawilaiset voisivat itse niitä hankkia – toisin sanoen mikä olisi heidän omarahoitusosuutensa. Tämän jälkeen rahoittaja mahdollisuuksien mukaan kustantaisi loput. Näin suunnittelu ja toteutus tehtäisiin alusta alkaen , johon molemmat osapuolet sitoutuisivat. Nyt kyseinen nuori herrasmies tuli luokseni pyytämään hattu kourassa, ja minulla oli valta päättää tuleeko vai ei. (Ei aidosti koska minulla ei ollut ylimääräistä pätäkkää tai telttaa tarjota, mutta ymmärtänette idean.) Saisiks mä vielä vähän? Jos alkaa antamaan apua pyyteettömästi ja vastikkeettomasti, niin pääsee hyvin nopeasti lypsylehmän asemaan. Aitoja avun kohteita on paljon, mutta etelän järjestö harvoin (lue: ei koskaan) tulee sanomaan ”Joo kiitos riittää, nyt meillä on jo rahaa tarpeeksi.” Myös tämän takia yhteistyö on paljon toimivampi toimintatapa kuin apu: kun molemmat osapuolet määrittelevät avuntarpeen yhdessä, on myös helpompi yhdessä todeta milloin tavoite on saavutettu. Jos olisin pystynyt hommaamaan telttoja Malawiin, ei seuraavaa yhteydenottoa Malawista olisi tarvinnut odottaa kauaa.

Kiitos näkemiin. Toisaalta kun apu (oli se sitten telttoja, rahaa tai vaikka läppäri) on saapunut Afrikkalaiselle järjestölle, seuraa usein hiljaisuus. Vaikka kuinka olisi tehty yhteistyötä ja suunniteltu etukäteen, niin raportointi on usein olematonta, puutteellista tai suorastaan vääristeltyä. On tapauksia, joissa projektin rahojen siirron jälkeen mitään ei koskaan tapahtunut.

Toisaalta kun apu (oli se sitten telttoja, rahaa tai vaikka läppäri) on saapunut Afrikkalaiselle järjestölle, seuraa usein hiljaisuus. Vaikka kuinka olisi tehty yhteistyötä ja suunniteltu etukäteen, niin raportointi on usein olematonta, puutteellista tai suorastaan vääristeltyä. On tapauksia, joissa projektin rahojen siirron jälkeen mitään ei koskaan tapahtunut. Ei me tästä sovittu! Varsinkin Food for Life -projektin heikkoutena Beninissä ja Nigerissä on ollut se, että rahaa menee johonkin muuhun kuin mitä on sovittu. Tämä ei välttämättä ole niin huono asia kuin miltä näyttää – tuloksia tulee, tavoitteita saavutetaan ja apu menee sitä tarvitseville. Ongelma syntyy kuitenkin luottamuspulasta, jos sovimme että tänä vuonna järjestetään kaksi koulutusta ja yksi monitorointimatka, mutta jos raporteista selviää koulutuksia olleen vain yksi ja matkoja vaikkapa neljä. Kehytysyhteistyöprojekti etenee hyvin, mutta miksi osa rahoista käytetään näin? Mihin tämä osa menee?

Varsinkin Food for Life -projektin heikkoutena Beninissä ja Nigerissä on ollut se, että rahaa menee johonkin muuhun kuin mitä on sovittu. Tämä ei välttämättä ole niin huono asia kuin miltä näyttää – tuloksia tulee, tavoitteita saavutetaan ja apu menee sitä tarvitseville. Ongelma syntyy kuitenkin luottamuspulasta, jos sovimme että tänä vuonna järjestetään kaksi koulutusta ja yksi monitorointimatka, mutta jos raporteista selviää koulutuksia olleen vain yksi ja matkoja vaikkapa neljä. Kehytysyhteistyöprojekti etenee hyvin, mutta miksi rahoista käytetään näin? Mihin tämä osa menee? Könttäsummien kirous. Tämä on käytännössä se asia jota lähes jokainen etelän järjestö haluaa ja jota jokainen pohjoisen järjestö vastustaa. Esimerkissämme voisimme vaikkapa sopia Malawin kanssa 5000€ summasta, jolla telttoja ostetaan. Kun parin kuukauden päästä pyytäisin raporttia rahojen käytöstä, voisi käydä ilmi että 4000€ on mennyt telttoihin ja loput erilaisiin ”suunnittelupalkkioihin”, esim. matkakuluihin, kokouspalkkioihin ja ruokiin. Valittaminen maan tavasta olisi hankalaa. Erityisesti Keniassa erilaiset kokouspalkkiot syövät paljon rahoittajien pennosista, erittäin hyvänä esimerkkinä Kenian Partiolaiset. Vie tietysti enemmän aikaa jos malawilaisten pitää ensin selvittää paljonko yksi teltta maksaa ja kuinka monta telttaa milläkin summalla saa, ja hyväksyttää tämä suunnitelma rahoittajalla. Se nyt vain sattuu olemaan se oikea tapa.

Tämä on käytännössä se asia jota lähes jokainen etelän järjestö haluaa ja jota jokainen pohjoisen järjestö vastustaa. Esimerkissämme voisimme vaikkapa sopia Malawin kanssa 5000€ summasta, jolla telttoja ostetaan. Kun parin kuukauden päästä pyytäisin raporttia rahojen käytöstä, voisi käydä ilmi että 4000€ on mennyt telttoihin ja loput erilaisiin ”suunnittelupalkkioihin”, esim. matkakuluihin, kokouspalkkioihin ja ruokiin. Valittaminen maan tavasta olisi hankalaa. Erityisesti Keniassa erilaiset kokouspalkkiot syövät paljon rahoittajien pennosista, erittäin hyvänä esimerkkinä Kenian Partiolaiset. Vie tietysti enemmän aikaa jos malawilaisten pitää ensin selvittää paljonko yksi teltta maksaa ja kuinka monta telttaa milläkin summalla saa, ja hyväksyttää tämä suunnitelma rahoittajalla. Se nyt vain sattuu olemaan se oikea tapa. Tää on mun. Oletetaan että olisin hellittänyt kukkaronnyörejäni ja ostanut itse malawilaisille vaikkapa kaksi telttaa. Teltat voisivat mennä järjestölle todelliseen tarpeeseen. Teltat voisivat myös mennä niitä kysyneen henkilön omaan taskuun ja käyttöön. Tätä tapahtuu joskus, omaisuus voi olla esim. nimellisesti järjestön mutta käytännössä teltta, läppäri tai vaikkapa auto vain yhden henkilön omassa käytössä. Jos näin on ja tyyppi päättä lähteä järjestöstä, kuinka todennäköistä on tavaran palautuminen järjestölle?

Oletetaan että olisin hellittänyt kukkaronnyörejäni ja ostanut itse malawilaisille vaikkapa kaksi telttaa. Teltat voisivat mennä järjestölle todelliseen tarpeeseen. Teltat voisivat myös mennä niitä kysyneen henkilön omaan taskuun ja käyttöön. Tätä tapahtuu joskus, omaisuus voi olla esim. nimellisesti järjestön mutta käytännössä teltta, läppäri tai vaikkapa auto vain yhden henkilön omassa käytössä. Jos näin on ja tyyppi päättä lähteä järjestöstä, kuinka todennäköistä on tavaran palautuminen järjestölle? Auktoriteettia, ei rakenteita. Afrikassa titteli ja prestiisi on usein kaikki kaikessa. Jos asema on tarpeeksi vaikuttava, varustettuna hyvällä itseluottamuksella ja pokalla, voi saada aikaan paljon niin hyvässä kuin pahassa. Tämä on suurin syy siihen miksi malawilainen tuli juuri minun juttusilleni: valkoihoinen aluetoimiston työntekijä. Hänelle sen kuvastama valta-asema on paljon vahvempi kuin yhden suomalaisen vapaaehtoistyöntekijän aidot mahdollisuudet availla rahahanoja telttoja varten.

Tästä piirtyy negatiivinen kuva kehitysyhteistyöstä. Se on haastavaa, mutta olen tavannut ja saanut työskennellä mahtavien ja pyyteettömien ihmisten kanssa, jotka uskovat tekevänsä maailmasta edes vähän paremman paikan. Myös loistavia projekteja sekä aitoa kehitystä on tullut vastaan. Olen pikkuhiljaa ymmärtänyt sellaisten sanojen kuin kumppanuus ja yhteistyö merkityksen. Monta projektia ja paljon rahaa menee hukkaan vain koska niille ei anneta tarpeeksi arvoa.