"Det seriösa alternativet till alliansen är en regering med Socialdemokraterna och Miljöpartiet."

Den bilden har satt sig. Den har satt sig för att Socialdemokraterna har tryckt Miljöpartiet till sin barm. Jonas Sjöstedt ignoreras och fruktas likt en oäkta son som hotar att hemsöka sin fader just när denne står i begrepp att gifta sig med en respektabel kvinna ur medelklassen.

Om det gick skulle S förstås fortsätta singellivet, "söka folkets mandat för en socialdemokratisk regering", som Persson brukade säga. Men det går inte. S är för litet och alliansen har ritat om kartan. Och eftersom Socialdemokraterna strävar mot mitten och dess rikedom av väljare, är MP den moatjé man måste välja.

Men S gör en dygd av nödvändigheten och kallar MP sin naturliga samarbetspartner. Som om MP var socialdemokrati med blommor i håret.

Uppdykandet av lattjo lajban-partiet Feministiskt initiativ får MP att framstå som än mer välkammat.

Men MP är ett udda parti med utopiska drag. I alliansens Sverige är det "tufft och kallt", men om Miljöpartiet får bestämma blir det inte bara jämlikt och rättvist och tryggt och alla andra honnörsord, utan - härligt.

Alla elever ska gå till skolan "med glädje". Lärare ska "brinna" för läraryrket. Pojkarna ska få bättre resultat genom att man skapar ett "nationellt centrum för normkritisk pedagogik."

Räddningen är nära, grabbar.

Bostadsbristen är snart ett minne blott, för MP vill lagstifta om allas rätt till en bostad. (Så lätt var det fixat, Attefall, din klåpare.) Men det mest förunderliga är att bostaden ska komma till dig, bokstavligen. Bostaden, universitetet, arbetsplatsen. För "du ska inte behöva lämna vare sig landsbygden eller städernas förorter för att få utbildning, bostad eller jobb."

Miljöpartiet lovar så mycket välfärd och lycka att Vänsterpartiet ter sig småsnålt och petigt i jämförelse. V lovar exempelvis en "öronmärkt satsning" för att öka bemanningen inom äldreomsorgen med x antal undersköterskor. Miljöpartiet slår helt enkelt fast att äldreomsorgen ska regleras "så att bemanningen aldrig understiger de boendes behov".

Nå, alla partier har sina tossigheter. Och Miljöpartiet har många bra idéer, inte bara inom klimatpolitiken. Men det är mycket som hänger dåligt ihop. Partiet vill slå världsrekord i välfärd samtidigt som man är skeptisk till tillväxt och fokusering på "materiella värden".

Man framställer sig som ett progressivt, liberalt, internationalistiskt parti men här och där anas ett konservativt stråk med gemenskapslängtan, naturromantik och nationalism.

I en intervju i SvD menade Åsa Romson att Sverige kan skära ner på försvaret eftersom allt vårt arbete för fred och säkerhet i världen har "skapat en position där det skulle medföra ett väldigt högt politiskt pris att angripa Sverige."

Vi behöver inte kunna hävda vår suveränitet. För vi är underbara och älskade av alla.

Många väljare vill gå en lite annan väg än den alliansen har vikt in på. Men det är ju en fördel om framtida statsråd åtminstone har fötterna på jorden.