Lärarbristen har nått rekordnivåer. Under första halvåret 2015 fanns det 51 100 lediga lärarjobb hos Arbetsförmedlingen – 12 600 fler än samma tid förra året.

Det finns många skäl till den skriande bristen. Ett är att barnkullarna är stora; Sveriges befolkning växer så det knakar. Ett annat är att behörighetsreglerna skärpts till följd av legitimationsreformen. Ett tredje skäl är att regeringen, mot allt förnuft, beslutat om ökad lärartäthet på lågstadiet.

Om det sistnämnda säger SKL:s Per-Arne Andersson till TT: "Risken är uppenbar att man bara tar lärare av varandra. Man kanske därför inrikta sig på att anställa assistenter och andra som kan avlasta lärarna, vilket är lite av en nödlösning."

Nödlösningar – som om det var vad den svenska Pisahaveriskolan behövde.

Ytterligare ett skäl till lärarbristen är det haveri som är lärarutbildningen. De senaste åren har det varit så lågt söktryck till många ämnesutbildningar att man i princip har kunnat komma in genom att göra högskoleprovet med ögonbindel. Men Jonas von Essen, som i våras fick bäst poäng i Sverige på högskoleprovet, kom inte in på mattelärarutbildningen. Förklaringen är att han sökt matematik med historia som andra ämne. Göteborgs universitet tog bara in en student.

Det galna är inte att von Essen förlorade mot en person som sökte på sina gymnasiebetyg. Det galna är att inte båda antogs! Det råder ju alarmerande brist på lärare i naturvetenskapliga ämnen. Båda två borde ha välkomnats med blomkransar och fanfarer. Men så fungerar det inte. För det fungerar inte.

Det utbildas systematiskt för få i ämnen där det råder lärarbrist. Till ämneslärarutbildningen i biologi och kemi i Stockholm sökte 15 personer i våras, men bara två hade det som första val - resten kom in på andra utbildningar.

I gengäld utbildas det alldeles för många i de ämnen – framförallt samhällsorienterande – där lärarmarknaden är mättad. Lärarbristen är alltså egentligen värre än vad antalet utbildade lärare låter påskina.

Enligt Riksrevisionen har regeringen sedan 2011 distanserat sig från sitt ansvar för lärarutbildningarna. Men det upplägget fungerar inte. För det första får lärosätena kosing för varje student de trycker igenom systemet. Alltså anordnar alla kurser som är poppis. För det andra blir det svårt för lärosäten att samordna dimensioneringen när det finns lärarutbildningar i varje buske.

I sin analys av svensk skola skriver OECD att utbildningen av lärare fungerar bäst när utbildningarna är koncentrerade till få platser. Då fungerar samarbetet både inom akademien och med regering och skolväsen. Topplandet Singapore har en lärarutbildning. Finland har åtta. Sverige har 28. (isakskogstad.se)

Högskoleminister Helene Hellmark Knutsson (S) måste greppa tyglarna, se till att rätt dimensionera och koncentrera lärarutbildningen. Annars kommer vi snart inte ha några svenskar som kan räkna till 28.

Texten rättades 15 juli 2015