Marraskuun lopussa pimeä laskeutuu varhain Utön saaressa Lounais-Suomen ulkosaaristossa. Ennen neljää iltapäivällä päivä on jo valmis, hämärä saapuu ja majakan valo syttyy. Viivyttelen ulkona, valokuvaan tähtiä ja muita pimeyttä halkovia valoja; en halua vielä palata kirkkaasti valaistuun majapaikkaani, missä on mahdollista olla tehokas. Pimeys tuntuu viestivän, että nyt ei tarvitse tehdä mitään, nyt voi vain olla.

Pimeyteen on liitetty paljon kielteisiä merkityksiä. Pimeällä keskiajalla viitataan tuonaikaiseen kulttuurin ja yhteiskunnan rappeutumiseen. Sydän voi olla pimeä, töitä tehdään pimeästi, hämärämiehet tekevät hämärähommia, tietoa pimitetään, ihminen voi olla ihan pimeä tai hänen mielensä on mustana. Tähtien sota -elokuvissa mellastaa ”pimeä puoli”, pahuuden voima.

Pimeä edustaa tuntematonta, tiedon ulkopuolista, jotain pelottavaa ja uhkaavaa – mutta samalla kiehtovaa. Pimeys on poimittu ainakin suomalaisen ja brittiläisen rockyhtyeen sekä monien romaanien ja elokuvien nimiin.

Toisin kuin pimeää, valoa pidetään yleisesti myönteisenä. Luonnonvalo on terveellistä ja virkistävää, ja kirkasvalohoito helpottaa kaamosmasennuksen oireita. Keinovalo voi kuitenkin pimeältä tilaa viedessään muuttua ympäristöongelmaksi siinä missä muukin luontoon kuulumaton. Tarpeeton, väärin suuntautunut, häiritsevä tai haitallinen keinovalo on valosaastetta (siirryt toiseen palveluun). Ihmisen aistittavissa olevan valon lisäksi luontoon leviää ihmissilmälle näkymättömiä aallonpituuksia ja hyvin pieniä valonpilkahduksia.

Yksikään tunnettu eliölaji ei ole sopeutunut jatkuvaan valaistukseen.

Tähtitieteilijät havaitsivat valosaasteen lisääntymisen jo varhain, sillä taivaalle siroutuva hohdevalo häiritsee taivaankappaleiden tarkastelua. Jo 1990-luvulla arviolta 72 % suomalaisista asui alueilla, missä valosaaste estää näkemästä Linnunrataa (siirryt toiseen palveluun) paljain silmin.

Yksikään tunnettu eliölaji ei ole sopeutunut jatkuvaan valaistukseen. Kun pimeys saa ottaa tilansa, tuntuu luontevalta hakeutua lepoon. Sähkövalon turvin pystymme venyttämään toiminta-aikaamme pimeän vuorokaudenajan puolelle, lepoaikaan. Tämä kolumnikin on kirjoitettu iltapimeässä näyttöruudun hohteessa, talossa, jossa valo loistaa sekä sisä- että ulkopuolelle.

Valosaaste vaikuttaa ihmisen ja muiden eläinten hormonitoimintaan. Tutkimusten mukaan tietokoneen ja kirkasnäyttöisten mobiililaitteiden käyttäminen illalla heikentää unensaantia, sillä sinertävä valo jarruttaa pimeähormonin tuotantoa. Keinovalot varhaistavat punarintojen ja mustarastaiden aamukonserttia sekä sinitiaisten munimisaikaa. Valosaaste voi sekoittaa myös kasvien elintoimintojen ajoittumista.

Utössä majapaikalle palatessani huomaan, että päälle jättämäni ulkovalot ovat houkutelleet talon seinälle lumi- ja hallamittareita. Kirkkaat valot vetävät puoleensa hyönteisiä. Valosaaste häiritsee myös sammakkoeläimiä, lintuja ja lepakoita. Laivojen, majakoiden ja öljynporauslauttojen valot harhauttavat öisin muuttavia lintuja. Valosaaste heikentää hyönteisten viestintää: esimerkiksi kiiltomadon voi olla hankala toimittaa valoviestiään lisääntymiskumppanin tiedoksi. Valot hämäävät merikilpikonnan poikasia, joiden pitäisi kuoriuduttuaan suunnistaa meren vaaleaa horisonttia kohti. Vesistöjen äärellä satamien ja asutuksen valosaaste yltää myös vedenpinnan alle.

Keinovaloista sinällään on ihmiselle paljon hyötyä – esimerkiksi Utön majakan valo on pelastanut monia aluksia haaksirikolta. Myös valosaaste voi hyödyttää eräitä kasveja, ravintoa hakevia kahlaajia tai lamppujen houkuttelemia hyönteisiä pyydysteleviä eläimiä. Valosaasteen hyödyillä on kuitenkin riskinsä, ja ne vääristävät lajien vuorovaikutussuhteita. Esimerkiksi petojen ja saaliiden suhde muuttuu, kun pimeys ei enää suojaa pedoilta. Valosaaste voi siten vaikuttaa eliöiden käyttäytymiseen ja evolutiiviseen kehitykseen ja muokata ekosysteemejä laajasti.

Pimeys on luonnonvara (siirryt toiseen palveluun), jota voi ja kannattaa suojella. Turhista ja häiritsevistä valoista luopuminen ja valonkäytön tehostaminen parantavat ihmisten viihtyvyyttä ja terveyttä jajättävät tilaa pimeälle. Samalla säästetään energiaa. Lempeä pimeys voi olla yksi maaseudun ja saariston vetovoimatekijöistä.

Kun Utön tähtitaivaan alla kohtaan paikallisen asukkaan, keskustelemme säästä. Oivallan, että ulkomeren saarella se ei ole tyhjänpuhumista. Valon ja pimeyden vaihtelu, auringonpilkahdukset tai alhaalla roikkuvat pilvet määrittävät ja kehystävät olemista. ”Marraskuussa saattaa vielä olla aurinkoista”, toteaa saarelainen. ”Mutta joulukuusta helmikuulle on pimeää. Silloin on oltava vahva.”

Mia Rönkä

Kirjoittaja on naantalilainen tutkija ja kirjoittaja, joka on perehtynyt etenkin ihmisen ja muun luonnon suhteeseen. Hän teki väitöskirjansa saaristolinnustosta ja on ympäristöekologian dosentti, joka työskentelee Turun yliopiston Biodiversiteettiyksikössä. Rönkä on julkaissut tieteellisiä artikkeleita, lehtiartikkeleita, tietokirjoja, lastenkirjan sekä runokokoelman. Hän on kiinnostunut monitieteisyydestä sekä tieteen ja taiteen rajapinnoista. Havaitsemaansa hän kuvaa sanojen lisäksi kameralla.