Vaikka hallituksen alkukausi on ollut takkuinen, pahimmat yhteistyötä koskeneet pelot eivät ole toteutuneet. Kolmen puolueen suhteet ovat kohentuneet keväästä, perussuomalaiset ovat sopeutuneet valtaan, eikä kokoomus ole jäänyt paitsioon keskustan ja perussuomalaisten puristukseen. Kokoomus ja perussuomalaiset ovat oppineet sietämään toisiaan.

Hallituksen salkkujaossa ihmetytti, miksi perussuomalaisten johtaja Timo Soini ryhtyi ulkoministeriksi ja päästi kokoomuksen puheenjohtajan Alexander Stubbin suosiolla pääministerin jälkeen toiseksi tärkeimmälle paikalle valtiovarainministeriksi. Järjestely on kuitenkin osoittautunut toimivaksi.

Myös presidentti Sauli Niinistö on ollut siihen tyytyväinen. Hän tietää, että hänen ei tarvitse pelätä Soinin irtiottoja ulkopolitiikassa. Stubb sai puolestaan tehtävän, jossa on helpompi johtaa puoluetta ja osallistua sisäpolitiikkaan.

Johtamisen ammattilaiseksi kehutun Juha Sipilän suurin harmi on löytynyt kotipesästä eli keskustasta. Eduskuntaryhmän puheenjohtaja Matti Vanhasen omapäisyys on ärsyttänyt puolueen ministereitä ja kansanedustajia.

Vanhanen jätti 2010 pääministerin tehtävän kesken vaalikauden ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi. Nyt Vanhanen on kansanedustaja, jonka olisi tuettava hallituksen esityksiä ja pidettävä eduskuntaryhmä järjestyksessä. Käytännössä hän kuitenkin toimii kuin olisi pääministeri, joka ennakoi hallituksen päätöksiä ja tekee avauksia, joista useimmat käyvät yhteen elinkeinoelämän pyrkimysten kanssa.

”Me olemme korostaneet Matille, että nyt tuetaan sopimusta”, Vanhasen toimintaa hämmästelevä kokenut keskustavaikuttaja kertoo.

Syyskuun lopussa Vanhanen ilmoitti hallituksen toteuttavan pakkolakipakettinsa, koska työmarkkinajärjestöt eivät päässeet sopuun yhteisestä kasvuohjelmasta.

Hän jatkoi siitä, mihin Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtaja Jyri Häkämies (kok) oli jäänyt. Häkämies tulkitsi, ettei maan hallitus voi hyväksyä SAK:n ehdotusta, koska se ei täytä hallituksen asettamia ehtoja.

Muutama tunti Vanhasen kannanoton jälkeen Sipilä perääntyi julkisesti. Hallitus luopui sunnuntai- ja ylityökorvausten leikkauksista ja antoi järjestöille lisäaikaa ilman takarajaa.

”Sipilä kertoi jo aiemmin, että ratkaisua valmistellaan tältä pohjalta. Matin olisi pitänyt ymmärtää se”, keskustalainen hämmästelee.

Pääministeri on yrittänyt hakea yhteyksiä ammattiyhdistysliikkeeseen. Hän on tavannut kahden kesken ay-johtajia ja vieraillut järjestöjen hallituksissa.

Sipilän epäillään joutuneen neuvonantajiensa vangiksi. Vanhasen lisäksi Sipilä on ilmeisesti kuunnellut Esko Ahoa, jonka porvarihallitus ajautui 1990-luvulla törmäyskurssille ay-liikkeen kanssa.

”Siinä on vähän se ongelma, että Matilla ja Aholla on asioita hampaankolossa ay-liikettä vastaan”, sanoo entisten pääministereiden puoluetoveri.

Aho on kiistänyt olevansa Sipilän keskeinen neuvonantaja. Kolmikon yhteys olisi ollut helppo rakentaa, koska Sipilän poliittinen erityisavustaja Riina Nevamäki on aiemmin toiminut sekä Vanhasen että Ahon avustajana.

Elinkeinoelämän ja perusporvarihallituksen suhteet ovat herättäneet paljon huomiota alusta asti. Hallitusta on kritisoitu erityisesti mahtijärjestö EK:n kuuntelemisesta turhan herkällä korvalla.

Eduskunnassa käytettiin viikko sitten poikkeuksellisen värikästä kieltä, kun kansanedustajat riitelivät hallituksen kilpailukykypaketista eli suomeksi leikkauslistasta. Vasemmistoliiton puheenjohtaja Paavo Arhinmäki arveli, että hallitus ”ojentaa hopealautasella työnantajille lähes kaikki heidän toiveensa”. Sdp:n Pia Viitanen piikitteli, että ”koko hallitus pääministeri Sipilän johdolla” oli hypännyt ”Elinkeinoelämän keskusliiton pukukoppiin”.

Myös presidentti Tarja Halonen (sd) moitti hiljattain hallituksen pakkolakiesitystä vinoksi ja huomautti, että tasapuolisuuden vuoksi tarvittaisiin nyt vielä jotain, joka ”herättäisi työnantajat”.

Elinkeinoelämän ja hallituksen läheisistä suhteista kohistiin myös Vanhasen pääministerikaudella 2007–2010, jolloin monet EK:n tavoitteet päätyivät lähes sanatarkkoina lainauksina hallitusohjelmaan. Tälläkin kertaa järjestö aloitti lobbauksensa jo hyvissä ajoin ennen vaaleja.

EK, Keskuskauppakamari, Suomen Yrittäjät ja Perheyritysten liitto julkaisivat viime marraskuussa ”elinkeinoelämän yhteiset viestit seuraavalle hallitukselle”. Yksi vaatimuksista oli työntekijöiden koeajan pidentäminen. Se päätyi hallitusohjelmaan sellaisenaan. ”Hallitus pidentää koeaikaa”, siellä lukee.

Elinkeinoelämän listalla oli myös sairausajan palkanmaksun muuttaminen niin, että ensimmäisestä sairauspäivästä tehdään palkaton. Tätä hallitus on nyt ajamassa läpi osana kilpailukykypakettia.

Kolmas järjestöjen yhteinen vaatimus koski ansiosidonnaisen työttömyysturvan lyhentämistä. Se toteutunee, kun hallitus leikkaa työttömiltä 200 miljoonaa.

Paperin julkistamisen aikaan Vanhanen oli vielä Perheyritysten liiton toimitusjohtaja. Hän oli siis siinä roolissa valmistelemassa samoja tavoitteita, joiden toteuttamista hän nyt paimentaa eduskuntaryhmän johdosta käsin.

Vaalien lähestyessä EK jatkoi paineiden kasaamista uudelle hallitukselle. Järjestön varsinainen vaaliohjelma julkistettiin helmikuun lopussa pari kuukautta ennen äänestyspäivää. Siinä tuotiin uutena tavoitteena esiin kuntien ja valtion työntekijöiden lomien lyhentämisen.

Ohjelmassa vaatimus oli naamioitu toiveeksi, että ”suomalaisten edun mukainen hallitus” loisi osaltaan ”tahtotilan, jotta julkisen sektorin työehtosopimuksissa vuosityöaika yhtenäistettiin yksityisen sektorin tasolle”. Sipilän ajama lomien kuuden viikon maksimipituus on käytännössä sama asia.

Hallituksen toinen työaikaa pidentävä hanke on puolestaan EK:n entisen työmarkkinajohtajan Lasse Laatusen (kok) kuningasajatus. Laatunen vetosi pari vuotta sitten näyttävästi kirkkoon, että se olisi hyväksynyt ”työn tehokkuutta laskevien” loppiaisen ja helatorstain muuttamisen työpäiviksi. Kun vetoomukset eivät tuoneet tulosta, hallitus päätti hoitaa asian pakolla.

Kilpailukykypaketin pehmeämpää puolta edustava perhevapaiden kustannusten tasaaminen löytyy puolestaan Suomen yrittäjien vaaliohjelmasta.

Siinä puhuttiin vielä yleisellä tasolla vapaiden jakamisesta ”oikeudenmukaisemmin” kaikkien kansalaisten kesken. Sipilän suussa tämä jalostui jo ennen vaaleja ehdotukseksi, että työnantaja saa jokaisesta äitiyslomalaisesta 2 500 euron kertakorvauksen. Ajatus päätyi sellaisenaan hallituksen tavoitteisiin.

Sunnuntain korotettu palkka nousi vakavammin leikkauskeskusteluun vasta vaalien ja hallituksen muodostamisen jälkeen. Keskustelun herättäjänä toimi tälläkin kertaa EK, jonka toimitusjohtaja Häkämies luonnehti Savon Sanomissa 3. kesäkuuta sunnuntaityöstä maksettavaa tuplapalkkaa ”yksinkertaisesti vanhentuneeksi”.

Vielä tuolloin osa ministereistä torjui jyrkästi siihen kajoamisen. Kesän aikana mielet kuitenkin muuttuivat.

Hallitusohjelman yksi avainkohta on keskustan, kokoomuksen ja perussuomalaisten yhdessä sopima ”tilannekuva”. Siinä todetaan muun muassa, että ”kilpailykykymme on rapautunut 10–15 prosenttia keskeisiä kilpailijamaita heikommaksi”.

Ekonomistit ovat esittäneet toisenlaisiakin laskelmia, jotka eivät ole yhtä dramaattisia. Sipilä oli kuitenkin jo ennen vaaleja vakuuttunut, että nimenomaan 10–15 prosentin haarukka oli oikea. Esimerkiksi Kauppalehden haastattelussa 10. huhtikuuta hän oli käyttänyt juuri näitä lukuja. Haastattelu ilmestyi vain noin viikko sen jälkeen kun EK:n ekonomisti Jouko Kangasniemi oli esittänyt samassa lehdessä täysin identtisen arvion.

Strategisen hallitusohjelman valmistuttua EK:ssa laadittiin siitä pikavauhtia muistio, johon oli koottu ohjelmasta plussat ja miinukset. Plussia kertyi 67 ja miinuksia vain kolmetoista. Nekin olivat osaksi asioita, joissa hallitus kyllä eteni oikeaan suuntaan, muttei EK:n mielestä tarpeeksi ripeästi.

Viime aikoina EK on joutunut puolustamaan hallitusta jopa sitä itseään vastaan. Kun Sipilä pyysi etujärjestöiltä esityksiä Suomen kilpailukyvyn parantamiseksi, EK vastasi toimittamalla pääministerille listan, joka oli lähes yksi yhteen Sipilän itsensä vähän aikaisemmin tekemän ehdotuksen kanssa.

Pahaksi onneksi hallitus kuitenkin perui juuri samana päivänä osan alkuperäisestä paketista. Hallituksen perääntyminen synnytti tilanteen, jossa EK jäi yksin kannattamaan aikaisempaa leikkauslistaa.

Sunnuntai- ja ylityökorvausten leikkauksesta luovuttiin runsas viikko sen jälkeen, kun televisiossa haastatellut kätilöt olivat antaneet kasvot ehdotuksen epäoikeudenmukaisuuksille. Uuteen esitykseen otettua lomarahaleikkausta korjattiin muutamassa tunnissa, kun yrittäjät olivat nostaneet siitä metelin.

Elinkeinoelämän ja nykyisten hallituspuolueiden suhteet ovat läheiset myös henkilötasolla. EK:ssa, sen jäsenliitoissa ja muissa sitä lähellä olevissa etujärjestöissä on töissä parikymmentä kokoomuksen ja keskustan entistä poliitikkoa ja avustajaa. Määrä on moninkertainen verrattuna siihen, kuinka paljon heitä on työllistynyt palkansaajapuolen avainpaikoille.

Sekä EK:ssa, Suomen Yrittäjissä että Keskuskauppakamarissa on kokoomuslainen toimitusjohtaja. EK:n suurista liitoista myös Metsäteollisuutta ja Finanssialan keskusliittoa (FK) johtavat kokoomuslaiset. FK:n pitkään ajama osakkeiden hallintarekisteriuudistus nytkähti vastikään eteenpäin, kun Stubbin johtama valtiovarainministeriö ryhtyi kannattamaan hanketta.

Vastaavasti keskustan ja kokoomuksen eduskuntaryhmissä on useita kansanedustajia, jotka ovat aikaisemmin olleet töissä tai luottamustehtävissä elinkeinoelämän järjestöissä. Vanhanen jätti Perheyritysten liiton ja Kai Mykkänen (kok) EK:n vasta, kun he asettuivat ehdolle kevään vaaleihin.

Pääministeri Sipilän leimaaminen EK:n pikimustaksi korpiksi ei ole kuitenkaan keskustan kansanedustajan mielestä oikein. Tätä vastaan puhuu esimerkiksi pakkolakisuunnitelman keventäminen, koska Sipilä EK:n harmiksi piti työmarkkinaneuvottelut hengissä.

Pääministerin ongelma on, että hän joutuu tasapainoilemaan voimansa tunnossa pullistelevien elinkeinoelämän johtajien ja heitä myötäilevän Vanhasen välissä.

Kesällä Vanhanen varoitti sisäisestä devalvaatiosta, vaikka Sipilä ja elinkeinoministeri Olli Rehn (kesk) olivat puhuneet sen puolesta. Sisäiseen devalvaatioon olisi todennäköisesti kuulunut korotuksia arvonlisäverokantoihin. Sananvaihto paljasti Sipilän lyhyen kokemuksen politiikassa ja Rehnin pitkän poissaolon kotimaasta.

”Arvonlisäveron korotus ei olisi mennyt läpi eduskuntaryhmässä, koska se olisi koskettanut kaikkein köyhimpiä”, keskustan sisäpiiriläinen muistuttaa. Kaiken kukkuraksi sisäinen devalvaatio olisi tärvellyt Vanhasen toisen hallituksen muistomerkin: elintarvikkeiden alv:n alennuksen 14 prosenttiin.

Heinäkuussa Vanhanen opasti Rehniä, ettei hallitus saa painostaa Fortumia mukaan Fennovoiman ydinvoimalaan. Rehn teki toisin ja Fortumin osallistuminen varmisti Pyhäjoen voimalahankkeen etenemisen.

”Matti ei kuuntele ketään eikä testaa ajatuksiaan”, keskustan kansanedustaja huokaa.

”Ei tarvitse olla suuri asiantuntija, kun sanoo, että Vanhanen johtaa ryhmää kaksi vuotta ja sitten valitaan joku muu”, keskustaa tunteva sanoo.

Se joku löytyy helposti. Sipilä sivuutti monta edustajaa, kun hän nosti Perheyritysten liiton puheenjohtajan Anne Bernerin ministeriksi. Jonotuslistalla ovat ainakin kansanedustajat Antti Kaikkonen, Anne Kalmari, Jari Leppä ja Tuomo Puumala.

”Sipilän kuherruskuukausi on ohitse. Nyt kädet ovat syvällä savessa”, kansanedustaja sanoo.

Keskustan punamultaveteraanit ovat kummastelleet hallituksen tapaa toimia. Ahkerin päivystäjä on kansanedustaja Seppo Kääriäinen, joka sosiaalisessa mediassa verhoaa kysymyksiinsä arvostelevia kommentteja politiikan menosta. Kansanedustaja Mauri Pekkariselle keskusta laittoi laastarin suuhun nostamalla hänet eduskunnan varapuhemieheksi.

Vallan virrasta sivussa on puoluesihteeri Timo Laaninen, joka on avustanut kolmea pääministeriä. Yli 60-vuotias Laaninen on suunnitellut ilmoittavansa, ettei hän ole ensi kesän puoluekokouksessa ehdolla puoluesihteeriksi.

Stubb menetti pääministerin tehtävän, mutta puolue voitti rauhan, kun kokoomus hävisi eduskuntavaalit.

Arvioiden mukaan Stubb valitaan ensi kesänä varmuudella puheenjohtajaksi. Puolueen vahvan miehen, sisäministeri Petteri Orpon vuoro tullee myöhemmin.

”Kokoomus osasi valmistautua hallitusneuvotteluihin. Hallitusohjelma on niin hyvä, että siihen voi aina palata”, myhäilee puolueen kansanedustaja.

Kokoomuksen kritiikki Sipilää kohtaan on vaimentunut. Vielä kesällä kokoomuksessa arvosteltiin pääministeriä siitä, että hän johtaa keskustan ministeriryhmää eikä hallitusta.

Kansanedustaja ei pelkää kokoomuksen joutuvan keskustan ja perussuomalaisten puristuksiin, koska ”Sipilä on niin yritysmyönteinen”. Perussuomalaisista hän kehuu oikeus- ja työministeri Jari Lindströmiä, joka on päässyt eroon ministeriuran alkukankeudesta.

Opetusministeri Sanni-Grahn Laasonen on kokoomuksen heikoin lenkki. ”Hänellä menee paremmin kuin aikaisemmin. Eiköhän kaikki paha ole sanottu.”

Keskustan ja kokoomuksen yhteistyön ohuin säie on sote-uudistus. Sen toteutumista epäillään sekä keskustassa että kokoomuksessa.

”Sote-alueita ei tule 19. Niitä tulee selvästi vähemmän”, sanoo keskustalainen. Puoluetoverin mielestä peruspalveluministeri Juha Rehula (kesk) ei ole kaikkein diplomaattisin neuvottelija. Vaikeusastetta lisää sekin, että vastuuministeri vaihtuu vaalikauden puolivälissä.

”Kukaan ei tiedä, mitä hallitusohjelma tarkoittaa. Voiko hallitus kaatua soteen”, pohtii kokoomuslainen.

Hallituksen nyrkin ovat perinteisesti muodostaneet pääministeri ja valtiovarainministeri. Nyt sellaista ei ole.

Perussuomalaisen vaikuttajan mukaan se on luonnollista, koska hallituksessa on kolme tasavahvaa puoluetta. Silti esimerkiksi ”maahanmuuttopolitiikassa näkyy, että hallitusta johtavat persut ja kepu”.

Soinin matkustaminen ei puoluetta tuntevan mielestä haittaa hallituksen toimintaa. Lindströmistä on tullut perussuomalaisten maajohtaja. Toinen vahva mies on eduskuntaryhmän puheenjohtaja Sampo Terho.

Perussuomalainen kehuu vuolaasti Lindströmiä, koska ”Jarppa” tuntee työmarkkinoiden toimintaa. Ammattiliittojen keskusjärjestössä SAK:ssa ministeriin ei olla yhtä tyytyväisiä. ”Historian suurin myötähäpeä”, oli kertoman mukaan SAK:n hallituksen yleisarvio tapaamisesta Lindströmin kanssa.

Puoluevaikuttajan mukaan keskustelu Soinin seuraajasta perussuomalaisten johdossa saattaa häiritä auvoa hallituksessa. Joukkoja ajetaan asemiin puoluekokousta eikä vaaleja varten.