Men klubbens siddende ledelse og en stor bid af klubbens fans synes væbnet med tålmod. Formentlig helt op til Thomas Franks standard fra dennes første sæson. Her gennemførte Brøndby syv kampe uden sejr. Det skal siges, at det var med en dejligt kold Aldo Petersen som formand. Opbakningen til Frank var dengang entydig.

’Kølig’ er nok det sidste ord i mit samlede vokabularium, jeg vil sætte på Jan Bech Andersen, så med storejeren som forbehold synes forudsætningerne for ledelsesmæssig ro at være til stede for Zorniger og dermed Troels Bechs projekt.

Vigtigt er også, at Troels Bech – der signerer valget Zorniger – synes at have Jan Bech Andersens opbakning.

Men selv om prioriteringen ganske entydigt synes at være på Alka Superligaen, hvor Brøndby indleder mod Esbjerg, Silkeborg og Horsens, er det nok ikke befordrende for Zorniger at dække op til Haka-dans for Valur-spillerne i Reykjavik. Det er i hvert fald ikke der, han skaber sig den arbejdsro, der er ret central for projektet Brøndby.

Men roen ligger ikke kun i resultaterne. Som alt andet udviklingsarbejde er det centrale ord ’retning’. Ledelsen ønsker at se en klar og tydelig retning mere end bare resultater. Det kan sagtens indebære stærke kampe, der skaber en referenceramme for det videre arbejde efterfulgt af en kamp, hvor meget går galt. Det var en af Thomas Franks udfordringer. En 4.,, 3. og en 4. plads var umiddelbart ikke en katastrofe, men omgivelserne savnede en klar spillemæssig retning og herunder enkeltspilleres tydelige udvikling.

Brøndbys buffer-zone på 20-25 mio. kroner

Men lad os lige prøve at kigge på Brøndby i et lidt længere lys. Thomas Frank har de seneste år haft Superligaens næststørste budget at arbejde ud fra. Det har været anslået til at ligge på 65-70 mio. kroner, når man taler løn- og afskrivninger. Det er det reelle billede for de præmisser, som bør danne grundlag for en reel bedømmelse af holdene. Brøndby har senest befundet sig i laget omkring de 65 mio. kroner, men ventes at bevæge sig nedad.

Jeg beskrev i sidste uge en lang række af klubberne udenfor København i kapløbet om at positionere sig til fremtidens top 6 og at være de naturlige deltagere i mesterskabsspillet. Tabellen kan tegnes således op:

FC København – niveau 100 mio. kroner

Brøndby – 56-58 mio. kr.

FC Midtjylland – 52-54 mio. kroner.

AGF 35 mio. kr.

Esbjerg 30-33 mio. kr.

OB 32 mio. kr.

AaB 26-28 mio. kr.

Randers 25-27 mio. kr

FC Nordsjælland 20 mio. kr.

Sønderjyske 18 mio. kr.

Viborg 16-18 mio. kr.

Og så de tre oprykkere - Lyngby, Horsens og Silkeborg - der ventes at ligge lavere eller i det lave niveau.

Det er vigtigt at understrege, at disse tal kan anfægtes ud fra forskelle i opgørelsesmetoder (regner man alle transfer-fees med, regner man agenthonorarer med, hvor placerer man pension og bilordninger og især, hvordan opgør man staben omkring Superliga-hold og akademi).

- Man burde regne alle udgifter til den sportslige sektor samlet. Ellers får man ikke et retvisende billede, lyder et argument, jeg ofte møder.

Når man taler med de øvrige klubber, er det især Randers, Nordsjælland og til dels OB, der beskyldes for at være placeret for lavt i denne opgørelse. Læs artiklen fra sidste uge her.

Brøndbys budget stadig dobbelt så stort som AaBs

Men det virkeligt interessante er at se på gabet mellem Brøndby og så nr. 4, når det kommer til økonomiske forudsætninger. Fra Brøndbys 56 mio. til AGFs 35 mio. kroner. Det er en forskel på 21 mio. kroner. Eller tag afstanden til AaB. Der vil selv med Brøndby på en slags slankekur og ny strategisk retning være tale om et dobbelt så stort lønbudget. Og det er ikke engang sikkert, at AaB ender oppe på 28 mio. i sit udgiftsniveau (flere af tallene kan ændres ud fra aktiviteterne i transfervinduet).

Tager man fodboldens nye naturlov for gode varer – pengene vil altid vinde i det lange løb – så vil Brøndby altså skulle distancere sig definitivt fra AaB over de kommende sæsoner.

Det er dog langtfra givet. Som en direktør-kollega udenfor de nævnte klubber beskrev det på Mediano i sidste uge:

- AaB er langt bedre stillet med sine 28 mio. i budget end AGF er med sine 35 mio., fordi kultur, organisation og personlige kompetencer er så etablerede i AaB. Det er de ikke i AGF.

Farvel til de løntunge

Lidt det samme kan man sige om Brøndby. Derfor er 3. og 4. pladserne også en skuffelse, men ikke en regelret fiasko. Fordi klubben har været i gang med en markant genopretning fra et kulsort dyb. På nærmest alle fronter. Fra den nederste talentudvikling over Superliga-hold til kommercielt salg.

Men det er de 21 mio. ned til AGF, der er det centrale tal. Og det er det, jeg har kaldt Brøndbys strategiske åbne vindue for en succesfuld turn-a-round. Brøndby skal over de kommende fire år frem mod 2020 bringe sine omkostninger ned og væsentligt forøge sine indtægter. Det virkeligt interessante her er bremselængden, som en kørelærer vil kalde det.