Hun gjorde det. Danmarks statsminister, Helle Thorning-Schmidt (S), har udskrevet folketingsvalg, og danskerne skal den 18. juni vælge landets kommende 179 folketingsmedlemmer.

Valgkampen vil komme til at handle om finansieringen af velfærdsstaten, udlændingepolitik og dagpenge. Men næppe særlig meget om klimapolitik.

Sidste år understregede FN’s Klimapanel ellers med sin såkaldte femte hovedrapport, der blev fremlagt i København, at der er akut behov for politisk handling for at undgå klimaforandringer af katastrofale dimensioner. Og 2015 er ikke alene valgår i Danmark, men også året, hvor verdens statsledere skal samles til FN-klimatopmøde i december i Paris. Et topmøde, som for flere år siden er blevet udpeget til det forum, hvor der endelig skal indgås en global klimaaftale, der kan sikre fremtidige generationers liv på planeten.

Læs også: Blå blok er splittet om grøn omstilling

Og selv om klimapolitikken ikke fylder meget i valgkampen, finder man netop på klimaområdet nogle af de mest markante forskelle mellem de to blokke i dansk politik. Som professor ved Institut for Planlægning på Københavns Universitet Inge Røpke siger:

»På klimaområdet betyder det virkelig noget, om det er den røde eller den blå side af folketinget, der sidder på magten. Som jeg ser det, men det er jo også mit fagområde, så er den store forskel i dansk politik ikke blå og rød, men grøn og sort – også fordi der på den økonomiske politik er meget lille forskel mellem blokkene.«

Danskerne er bekymrede

Trods den beskedne politiske bevågenhed er klimaforandringerne noget, der optager danskerne, ligesom vælgerne i stadig højere grad ønsker, at politikerne gør noget ved udfordringen.

Siden 2010 har Danmarks grønne tænketank, CONCITO, årligt udgivet et såkaldt klimabarometer, der tager temperaturen på danskernes meninger om en lang række klimaspørgsmål samt deres forventninger til politikerne. Og der er sket et skred over de seneste par år. Det skyldes angiveligt de voldsomme storme og store mængder nedbør, som mange danskere har oplevet.

Stadig flere erkender, at den gennemsnitlige temperatur på jorden er stigende. I 2012 var det ’blot’ 65 procent af de adspurgte, der erklærede sig enige i det udsagn, mens tallet steg til 75 procent i 2013 og hele 83 procent sidste år. Samtidig er danskerne mere bekymrede. I 2013 svarede 20 procent, at de i høj grad er bekymrede. Det tal steg til 25 procent i 2014.

Det kan få betydning for udfaldet af det forestående valg. Således svarer 52 procent af de adspurgte i 2014, at politikerne gør for lidt for at bremse klimaforandringerne, og 44 procent svarer, at politikernes og partiernes indsats for at bremse de menneskeskabte temperaturstigninger i nogen eller høj grad får betydning for, hvor de sætter deres kryds.

Danmarks Vindenergi I 2014 blev knap fire af ti kilowatttimer strøm i Danmark (39,1 procent) lavet af vindmøller, hvilket er både rekord og en pæn stigning fra 2013, hvor den samlede andel af strøm fra vindmøller var 32,7 procent. I 2004 var det blot 18,8 procent af strømmen, der kom fra vind, hvorfor der er tale om mere end en fordobling af vindenergien på blot ti år. Kilde: Dansk Energi

En af de danskere, der er bekymrede over politikernes indsats på klimaområdet, er filminstruktør Phie Ambo. Hun var sidste år med til at grundlægge Den Grønne Friskole på Amager. En skole, der er ved at forberede en ny generation på en tid, hvor der skal tænkes i helt andre baner, hvis det nogensinde skal lykkes ikke bare at blive enige om en klimaaftale, men også at efterleve den.

Phie Ambo forklarer, at Den Grønne Friskole åbnede i august 2014 som en reaktion på den voksende bekymring for en fremtid i klimaforandringernes tegn, hvor store dele af det aktuelle samfundssystem synes paralyseret af vanetænkning, og klodens politikere forholder sig akkurat så passivt til udfordringerne, at kloden risikerer at være svær at bebo allerede ved udgangen af dette århundred.

»Tingene må gribes helt anderledes an,« siger Phie Ambo, der mener, verden har brug for unge, som tør og kan ændre det bestående i stedet for at ende som den »angste generation«.

»Det er jo ikke, fordi der ikke er grund til bekymring – det er blandt andet derfor, vi har skabt skolen. Men vi kan ikke tillade os bare at give vores bekymringer videre til vores børn. Vi er i stedet nødt til at give dem nogle redskaber til at håndtere, agere i og ændre verden,« siger filminstruktøren og friskolegrundlæggeren, der op til den kommende valgkamp opfordrer politikerne til at prioritere klimaområdet og tænke mere langsigtet:

»Det er, som om de ikke er lige så optagede af klimaudfordringerne, som befolkningen efterhånden er blevet. Det er som om, de bare bliver stående på perronen og ser toget køre forbi, og det er virkelig ærgerligt. Men måske må man også bare acceptere, at forandringerne ikke kommer til at ske fra politisk side, men fra borgerne selv, og måske skal man bare håbe på, at politikerne ikke ligefrem gør borgerne helt desillusionerede ved at insistere på at være så handlingslammede.«

Den grønne friskole på Amager er en nystartet skole med fokus på bæredygtighed i undervisningen. Her er det skolelærer Kristoffer August og hans elever, der starter morgenen med udendørs leg.

Støttepartier hiver hver sin vej

Den tidligere konservative folketingspolitiker Gitte Seeberg, der i dag er generalsekretær i Verdensnaturfonden WWF’s danske afdeling, er enig i, at der er akut behov for handling for at bremse klimaforandringerne, men hun ser med knap så stor skepsis på politikernes indsats på området. Særlig fremhæver hun rød bloks klimapolitik, der udmærker sig positivt i forhold til blå bloks.

»Der en klar forskel. Og måske er den største, at rød blok forholder sig til den her dagsorden, mens den hos blå blok er fraværende i deres kampagner. Så helt overordnet kan man sige, at det her fylder langt mere hos rød end hos blå blok,« siger Gitte Seeberg, der bakkes op af klimapolitisk rådgiver i Folkekirkens Nødhjælp Mattias Söderberg.

Han mener ligeledes, at klimaudfordringen tages mere seriøst af rød blok end af blå blok.

»Ser man på blå blok, er det bekymrende, at Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og til dels også Venstre ikke rigtig tager klimaudfordringen alvorligt. Venstre har tværtimod travlt med at fortælle, at vi i virkeligheden gør alt for meget, og at det endelig ikke må koste – det er meget kortsigtet. De ser kun en enkelt valgperiode frem, men som politiker må man have meget længere lys på,« siger Mattias Söderberg.

Eksport af grøn energiteknologi De seneste otte år, har Danmark eksporteret for mindst 30 mia. kroner grøn energiteknologi om året, og i 2014 eksporterede Danmark for rekordstore 43,6 mia. kroner grøn energiteknologi. Kilde: Klima- og Energiforbundet

»I rød blok arbejder støttepartierne for at presse ambitionerne i vejret. I blå blok er det lige omvendt. Så netop på klimaområdet er der en meget stor forskel på blokkene.«

Samme bekymring findes hos Det Økologiske Råd. Her peger senioranalytiker Søren Dyck-Madsen på, at en valgsejr til Venstre vil betyde, at dansk klimapolitik i fremtiden skal udformes med støtte fra Liberal Alliance og Dansk Folkeparti – to partier, der begge har udtrykt sig skeptisk om, i hvor høj grad klimaforandringerne er menneskeskabte.

»Blå blok vil få forhandlingsmæssige problemer på grund af deres støttepartier. Både DF og LA kan blive tunge at danse med i den sammenhæng. Det problem har rød blok ikke. Der er ret stor konsensus om klimapolitikken, og det er i hvert fald én meget væsentlig forskel på de to blokke,« siger Søren Dyck-Madsen.

Vakler 2050 målet?

Udgangspunktet for dansk klimapolitik er, at Danmark i 2050 skal være fri af kul, olie og gas, som daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) formulerede det på Venstres landsmøde i november 2008 – året inden, Danmark skulle være vært ved FN’s klimatopmøde, COP15.

Dermed blev der sat et mål, som samtlige Folketingets partier undtaget Dansk Folkeparti og Liberal Alliance kunne og fortsat kan bakke op om. Og selv om Venstres mangeårige klima- og energiordfører, Lars Christian Lilleholt, for nylig har skabt tvivl om, hvad Venstre egentlig mener med at være fri af kul, olie og gas, vurderer de fleste grønne eksperter, at der som sådan ikke rokkes ved målsætningen.

I et interview med Politiken sagde Lars Christian Lilleholt, at Danmark ikke nødvendigvis skal være helt fri af kul, olie og gas i 2050, men blot sikre uafhængighed ved at »Danmark fra 2050 på årsbasis mindst skal producere vedvarende energi svarende til det samlede danske energiforbrug«.

»Og det er selvfølgelig en forskel,« siger Søren Dyck-Madsen fra Det Økologiske Råd:

»Venstres definition åbner jo muligheden for at have lidt fossile brændsler tilbage i energimikset i 2050. Men omvendt er det jo ikke til at sige, om der også ville være det med den aktuelle strategi, da den ikke er ført til ende. Det er meget langt fremme i tiden, så selv om der er forskelle, så er det ikke det vigtigste lige nu. Det vigtigste er, at der fortsat er konsensus om hovedlinjerne i den førte klimapolitik, og det er der faktisk,« siger han.

Christian Ibsen, direktør i Danmarks grønne tænketank, CONCITO, mener heller ikke, at det spiller den store rolle, om Venstre retter lidt i definitionen for det langsigtede mål.

»Det, der er afgørende for os, er, at klimaambitionen holdes. Det er der endnu ingen af de to blokke, der har sagt, at de vil gøre mindre, men det er selvsagt noget, vi vil holde et skarpt øje med,« siger Christian Ibsen, der dog peger på, at ligegyldigt, hvem der vinder valget, skal det gå langt hurtigere med at reducere Danmarks udslip, end tilfældet er i dag.

På Den Grønne Friskole på Amager tilstræber de at bruge bæredygtige materialer og et minimalt forbrug af energi. Eleverne lærer i undervisningen, hvordan de minimerer affald og bedst muligt genbruger deres ting. Skolen har et ønske om at blive selvforsynende, så eleverne hver dag kan få vegetarisk frokost fra skolens egen have. Her er det Liv på næsten syv år, der holder frikvarter.

Vejen mod 2050

Men ét er det langsigtede mål. Noget helt andet er, hvordan målet nås, og hvad der skal ske på lidt kortere sigt.

Og her er forskellene mellem de to politiske blokke mere udtalt.

»Spørgsmålet er, hvad de to blokke vil frem til 2020 og 2030. Blå blok er endnu ikke kommet med nogle klare udmeldinger, mens rød blok har sat en række tydelige delmål,« siger Christian Ibsen.

I marts 2012 indgik samtlige folketingets partier, undtagen Liberal Alliance, en energiaftale frem mod 2020, der sikrer 34 procent reduktion af Danmarks CO2-udledninger målt i forhold til 1990-niveau. Aftalen sikrer samtidig, at 50 procent af den danske strøm i 2020 skal komme fra vindmøller. Den nuværende regering og støttepartierne Enhedslisten og SF samt Konservative indgik i februar sidste år uden Venstres deltagelse yderligere en aftale om 40 procents reduktion i 2020, ligesom rød blok foreslår, at al kul skal være udfaset i 2030, og al strøm i 2035 skal produceres af vedvarende energikilder.

Det vil hverken Venstre, Dansk Folkeparti eller Liberal Alliance være med til. Partierne mener, at Danmark blot bør følge EU’ fælles klimamål, der lyder på 40 procents reduktion i 2030.

Derfor kan det blive endog meget svært at nå målet om 40 procents reduktion allerede i 2020, mener Gitte Seeberg fra WWF. I dag er der opnået omkring 36-37 procent, men de sidste procenter bliver de sværeste – ikke mindst for blå blok – da de skal findes inden for transport og landbrug.

»Det bliver ikke helt nemt,« siger Gitte Seeberg, der mener, at forskellen mellem de to blokke også handler om to vidt forskellige syn på den grønne omstilling. »Hos rød blok udlægges klimapolitik som en mulighed – som noget, der giver både vækst og arbejdspladser, mens Venstre ofte og især i øjeblikket har travlt med at italesætte klimapolitik som noget, der koster,« siger Gitte Seeberg.

Grøn teknologi for milliarder

Det går ellers rigtig godt for dansk eksport af grøn energiteknologi. Ni år i træk har Danmarks eksport af grøn energiteknologi været større end eksporten af traditionelle energiteknologier, og de sidste otte år har den grønne eksport været på minimum 30 mia. kr.

I 2014 udgjorde eksporten af grøn energiteknologi rekordstore 43,6 mia. kr.

Derfor er det for de grønne organisationer svært at forstå, hvorfor Venstre, DF og Liberal Alliance ikke finder det mere positivt, at Danmark har den grønne førertrøje på.

»Blå blok bruger meget den her retorik med, at vi ikke må være så langt foran de andre, at de ikke kan se os. Men det er vi heller ikke – vi skal faktisk hele tiden kæmpe for at bevare vores førerposition.«

»Det handler jo om at understøtte de innovative miljøer, og her er rød blok langt mere målrettede,« siger Søren Dyck Madsen, der undrer sig over Venstres position:

»Venstre slår sig jo op på at være dansk erhvervs ven – men det er de ikke i alle tilfælde. Indimellem er venstre og blå blok så meget ven med de sorte virksomheder, at det spænder ben for de grønne innovative virksomheder,« siger han.

Danmark som foregangsland?

Selv om de adspurgte grønne eksperter alle peger på, at rød blok er langt at fortrække klimapolitisk, er de ikke entydigt positive over for rød bloks klimapolitik. Flere mener således, at den siddende regering har sat det grønne lidt i anden række.

»Rød blok er gået lidt i stå. Man ser det med elbiler, hvor de ikke kommer nogen vegne, men man ser det også i valg af ministre. Den røde regering har valgt en rangorden, hvor det er de økonomiske ministerier, der vægtes klart højest,« siger Søren Dyck-Madsen

Samme kritik kommer fra professor Inge Røpke.

»Jeg synes ikke, den nuværende regering har imponeret på klima og grøn omstilling, selv om den nye klimaminister, Rasmus Helveg Petersen (R), er kommet virkelig godt efter det og ved, hvad han taler om,« siger Inge Røpke. Samtidig understreger hun dog, at hun foretrækker den siddende regerings politik på klimaområdet frem for oppositionens og mener, det vil være »en katastrofe« for klimapolitikken, hvis blå blok vinder valget.

»Der vil være stor risiko for, at vi mister det momentum, vi har i klimapolitikken. At slække på ambitionerne, som blå blok lægger op til, er i den grad ansvarsforflygtigelse og en ualmindelig dårlig idé i forhold til de langsigtede mål,« siger Inge Røpke.

Og så køber hun ikke det ofte brugte argument om, at dansk klimapolitik og de danske reduktioner af CO2 ikke skulle tælle i det store globale regnskab.

»De tager slet ikke alvorligt, at det, vi gør i Danmark, ikke kun er at løse vores egne problemer. Det væsentlige er, at vi demonstrerer en mulig model for, hvordan man kan skære ned i kulstofudledningen. Betydningen af at gøre det kan simpelthen ikke overvurderes,« mener hun.

Tak til den gamle orden

Tilbage på Amager, hvor det ligeledes er klodens fremtid, der er omdrejningspunktet for undervisningen.

Her forklarer Phie Ambo og skolens daglige leder, Nadia Raphael Rathje, at det i deres optik er problemet, at børn i de fleste skoler i dag lærer det forkerte: At tilpasse sig det bestående og følge den herskende tankegang i stedet for at udfordre og foretage de nødvendige ændringer for at sikre en fælles fremtid.

»Når standardsvaret eksempelvis er, at vi er nødt til at dyrke monokultur og sprøjte vores marker til med pesticider, så ønsker vi børn, der spørger: Hvorfor det? Hvorfor kan vi ikke bare dyrke med større diversitet og sørge for, at der ikke er 40 procents madspild?« forklarer Phie Ambo, der understreger, at det vigtigste er at lære børnene at have andre succeskriterier end en opadgående vækstrate:

»Vi må sige tusind tak til den industrielle tids tankegang – det var sådan, vi gjorde i en periode, men nu er vi simpelthen nødt til at gøre det anderledes. Kloden kan ikke tåle, at vi fortsætter som hidtil.«