Da europæiske magter i 1800-tallet ville tvinge det lukkede kinesiske kejserige til at åbne sine havne for handel, skete det ved hjælp af magt og kanonbåde. I disse år går det i den modsatte retning. Nu er det kineserne, der indtager Europas havne. De er dog blot bevæbnet med kontanter og bydes da også velkommen uden større modstand.

På kort tid har kinesiske statsejede virksomheder med dybe lommer ihærdigt opkøbt hele og halve havne fra Grækenland til Italien og fra Spanien op til Holland og Belgien. Og det i så stort omfang, at de nu kontrollerer omkring en tiendedel af den samlede havnekapacitet i hele Europa.

Kronjuvelen er havnen i Piræus i Grækenland, som COSCO Shipping sikrede sig en kontrollerende ejerandel af for godt to milliarder kroner i 2016. Havnen bliver nu beskrevet som ’dragehovedet’ for den nye kinesiske silkevej ind i Europa, der gennem et netværk af skibsruter og jernbanelinjer kan pumpe kinesiskproducerede varer ud til de europæiske forbrugere.

Kinas opkøb af europæiske havne er det mest konkrete symbol på den kinesiske regerings planer om at styrke adgangen til Europa. Men de kinesiske virksomheder er ikke kun interesseret i havnene. Kinas indkøb af europæiske firmaer er eksploderet de sidste år.

Ifølge en optælling fra finanstjenesten Bloomberg er hundredvis af virksomheder i EU blevet hamstret, og inden for de seneste ti år har Kina spenderet mindst 2.000 milliarder kroner på investeringer og opkøb i Europa af alt fra robotfabrikanter og vindmølleparker til bilmærker og dækproducenter. Fra elnet og telefonnet til lufthavne og havne. Der er oven i købet et dusin professionelle europæiske fodboldklubber, der nu har kinesiske ejere eller medejere.

I 2010 blev der blot investeret for godt 15 milliarder kroner i Europa fra kinesisk side. Det tal kom op på 260 milliarder kroner i 2016, fortæller tænketanken Merics. Og endnu højere op på 484 milliarder kroner i 2017 ifølge data indsamlet af konsulentvirksomheden Baker McKenzie.

I et historisk skifte investerer Kina nu mere i Europa end omvendt.

En enorm udfordring

De kinesiske investeringer har både givet anledning til store forventninger og voksende bekymringer. Investeringerne kan skabe job og vækst, men i flere lande ser man stadig mere på de kinesiske opkøb som en »enorm udfordring«, som den tyske kansler Angela Merkel udtrykte det i begyndelsen af året. For opkøbene kan svække europæisk konkurrencedygtighed, og i flere lande lader investeringerne også til at åbne op for kinesisk politisk indflydelse.

De kinesiske virksomheder er ifølge research fra Merics i stor grad blevet sendt i byen af det kinesiske kommunistparti. Beijings industristrategi – under navnet »Made in China 2025«, som ifølge præsident Xi Jinpings vision skal omdanne Kina til et højteknologisk kraftcenter – har som mål, at kinesiske firmaer med en velspækket tegnebog skal opkøbe vestlige teknologivirksomheder for derved at erhverve sig teknologi, der kan få dem til at hoppe adskillige trin op ad værdikæden og desuden gøre dem i stand til at nyde godt af et nyt forsyningsnetværk og et formentlig mere velkendt produktnavn.

Den strategi har fået alarmklokkerne til at ringe i lande som Frankrig og Tyskland, der ellers tidligere bød kinesiske investeringer varmt velkommen som en styrkelse af deres økonomier.

Specielt i Tyskland er konflikten blevet sat på spidsen. Det er også her, at kinesiske virksomheder shopper mest – alene i 2016 blev 68 tyske virksomheder opkøbt af kinesiske konkurrenter.

Synet på de kinesiske investeringer begyndte for alvor at vende i 2016, da Kuka AG, Tysklands største producent af industrirobotter og en af landets højteknologiske juveler, blev købt af kinesiske Midea Group. Det fik den daværende økonomiminister, Sigmar Gabriel, til at advare om, at »Kina er taget på shoppingtur med en lang indkøbsliste og med det klare mål at anskaffe sig strategisk vigtige kerneteknologier«.

Berlin begyndte for alvor at frygte, at opkøbene er med til at give Kina adgang til teknologier, knowhow og ekspertise, som ellers gav tyske virksomheder et forspring – og at man var ved at sælge Tysklands hårdt tilkæmpede position som en af verdens førende industrinationer til Kina.

Industrispionage unødvendig

Der gik endnu engang chokbølger igennem Tyskland, da en kinesisk bilproducent, Geely, tidligere i år pludselig viste sig at være blevet den største aktieindehaver med næsten ti procent i et af landets industriikoner, Daimler, der ejer Mercedes-Benz.

Chefen for Geely, Li Shufu, fortalte til Kinas statskontrollerede medier, at investeringerne i Daimler havde til formål at »tjene vores nationale strategi« – en udtalelse, som blot bestyrkede mistanken om, at selv de private virksomheder i Kina følger den strategi, som kommunistpartiet udstikker.

Det er nu kommet så vidt, at chefen for Bundesamt für Verfassungsschutz, den indenlandske efterretningstjeneste i Tyskland, Hans-Georg Maassen, i april kom med den bemærkelsesværdige udmelding, at man i efterretningstjenesten havde undret sig over, hvorfor man pludselig så et skarp dyk i kinesisk industrispionage, men så indså, at det var fordi, at kineserne nu gennem opkøb helt legalt fik fingrene i den ønskede tyske teknologi.

»Industrispionage er ikke længere nødvendig, hvis man bare kan udnytte slappe økonomiske regler til at opkøbe firmaer og derefter tømme dem for knowhow,« sagde han ifølge Reuters.

Hans-Georg Maassen rådede samtidig imod, at man i EU tillader europæiske firmaer, som håndterer strategisk vigtig national infrastruktur, teknologi og ressourcer, at komme under udenlandsk kontrol, specielt når det gælder kinesiske virksomheder, da de deler deres informationer med den kinesiske regering og i stor grad er underlagt kommunistpartiets kontrol.

Kineserne sender penge

Kansler Merkel har understreget, at det er afgørende, at Europa optrapper sin vagtsomhed og »taler med én stemme« over for Kina.

Og på besøg i Kina i januar kritiserede den franske præsident Emmanuel Macron EU-lande, som har »solgt vigtig infrastruktur til den lavestbydende«.

Macron nævnte ingen specifikke lande, men han talte formentlig om bl.a. Grækenland, der i stor grad har budt kinesiske investeringer velkommen. Grækerne har med deres skrantende økonomi ikke haft råd til at være kræsne, og ironisk nok har den stramme økonomiske politik, som EU-partnerne har krævet af Athen, gjort det endnu mere attraktivt for Grækenland at tage imod Kinas kontanter.

»Mens europæerne opfører sig over for Grækenland som middelalderlige blodsugere, så bliver kineserne ved med at sende penge,« sagde Costas Douzinas, der sidder i det græske parlament for regeringspartiet Syriza, sidste år til The New York Times.

I dele af EU er der bekymring over, om Kinas penge også køber kinesisk indflydelse. Og den bekymring har vist sig ikke at være helt grundløs. Efter COSCO Shipping købte sig ind i Piræus-havnen, har Grækenland nedlagt veto mod en fælles EU-kritik i FN’s Menneskerettighedsråd af Kinas undertrykkelse af systemkritikere og har udvandet en EU-fordømmelse af Kinas aggressive fremfærd i Det Sydkinesiske Hav.

Ingen screening

Imens fortsætter de kinesiske investeringer i Europa. Faktisk investerer Kina ni gange mere i EU end i Nordamerika ifølge Baker McKenzie, der oplyser, at Kina i de første seks måneder af 2018 opkøbte for 128 milliarder kroner i Europa sammenlignet med 16 milliarder kroner i Nordamerika.

De tal er til en vis grad et resultat af, at Europa langt hen ad vejen er et stort tag selv-bord uden begrænsninger for kinesiske virksomheder, mens situationen er en helt anden i USA, hvor myndigheder og politikere i langt større grad evaluerer og blokerer for kinesiske investeringer med henvisning til nationale sikkerhedshensyn og trusler mod det hjemlige marked.

Myndighederne i USA har for nylig afvist et kinesisk opkøb af en amerikansk internetbaseret pengeoverførselstjeneste – angiveligt pga. nervøsitet over, at det kinesiske firma ville bruge købet til at spionere på amerikanske borgere.

Og den amerikanske kongres har blacklistet den kinesiske it- og telegigant Huawei af frygt for, at selskabet er »direkte underlagt Kinas kommunistpartis styring«, og at den kinesiske stat kan anvende Huaweis netværk til cyberspionage. Også i Canada og Australien har man blokeret for Huawei, men ikke i Europa, hvor det kinesiske selskab bl.a. driver det største og vigtigste mobilnetværk i Danmark.

Tyskland, Frankrig og Italien opfordrede sidste år til, at man på EU-plan får oprettet fælles regler for screening og godkendelse af udenlandske virksomheders opkøb i Europa.

Præsident Macron kritiserer, at nogle EU-lande har »ladet deres døre stå vidt åbne« for kinesisk overtagelse af strategisk vigtig infrastruktur og aktiver. Det er på tide, siger han, at EU stopper sin »naive« tilgang til Kina.