Kan politikere blive klogere? Og vil eventuel ny viden, der strider mod deres opfattelse, få dem til at ændre holdning?

Disse spørgsmål har en forskergruppe i Aarhus forsøgt at svare på ved at undersøge knap 1.000 danske kommunalpolitikers reaktioner. Resultaterne af deres undersøgelse er ret klare: Politikerne ser bort fra fakta, der strider imod deres holdninger. Også selv om mængden af fakta bliver større.

»Man skulle tro, at en beslutningstager ville være tilbøjelig til at korrigere sine holdninger, når man udvider mængden af information, der klart peger i én retning. Men der sker faktisk det stik modsatte. De bliver mindre tilbøjelige til at fortolke informationerne korrekt, når der kommer mere af den – og det er i strid med, hvad vi forventede,« siger Martin Bækgaard, der er lektor ved Institut for Statskundskab ved Aarhus Universitet. Han står sammen med en gruppe kolleger bag undersøgelsen, der er blevet udgivet ved British Journal of Political Science.

Resultaterne spiller ind i tidens debat om det postfaktuelle samfund og betydningen af følelser over for fakta i politik. En debat, der særligt er sat på spidsen i USA, hvor Donald Trump ser bort fra klimaforskeres anbefalinger og siden sin indtrædelse har lagt grund til begrebet ’alternative fakta’.

Martin Bækgaard anerkender, at politik i høj grad handler om holdninger. Alligevel mener han, at der fra politisk hånd er grund til i nogle tilfælde også at lade sig lede af fakta.

»Det nytter eksempelvis ikke at lave en folkeskole uden viden om undervisning eller klimapolitik uden viden om klimaet. Når vi skal vælge mellem forskellige alternativer, har holdninger en plads. Men det nytter ikke noget, at den temmelig sikre viden, vi har, slet ikke har en plads i diskussionen.«

Forudbestemt

De knap 1.000 lokalpolitikere blev i undersøgelsen bedt om at vurdere forskellige politiske forslag, efter at være blevet præsenteret for informationer om folkeskoler, hospitaler, vedligeholdelse af veje og genoptræning. Selv om dokumentationen pegede i én klar retning, fastholdt politikerne deres positioner.

»Deres svar var meget afhængige af, hvilken partipolitisk holdning, de havde i udgangspunktet. Dem, der i forvejen var tilhængere af udlicitering og privatisering, mente, at de private var bedst, uanset om det var tilfældet ud fra informationerne eller ej, og også selv om de fik flere informationer,« siger Martin Bækgaard. Undersøgelsen viser desuden, at det gælder politikere fra både venstre- og højrefløjen.

Men det er ikke kun et problem blandt politikere. Forskergruppen har foretaget samme undersøgelse blandt almindelige vælgere, og her er de nået frem til samme resultat. Politikere er altså ’bare mennesker’, der agerer ligesom borgerne. Alligevel siger Martin Bækgaard, at der er forskel på de to grupper:

»Der, hvor vi alligevel kunne forvente en forskel, er, at politikerne er trænede i at blive præsenteret for store mængder information og viden – eksempelvis af deres embedsmænd. De sidder samtidig i en position, hvor man kunne forvente, at de i større omfang kan se sig fri af deres holdninger. Omvendt er det også en gruppe med stærkere holdninger til politik.«

Politikerlede

Af etiske årsager har forskergruppen opdigtet de informationer, de brugte til formålet. Det vidste politikerne godt, hvilket kan have betydning for resultaterne.

– Hvor stort et problem er det for jeres resultater, at politikerne har været klar over, at de informationer, I gav dem, var fiktive?

»Det er en begrænsning ved den slags undersøgelser, at vi ikke kan sige, at det altid sker. Beslutninger i den virkelige verden finder altid sted i en kontekst, hvor mange forskellige faktorer trækker i forskellige retninger. Omvendt kan man sige, at det måske er endnu nemmere i en kompleks virkelighed at lade sig lede af sine holdninger.«

– Der er snart kommunalvalg – hvad kan man bruge jeres undersøgelse til som vælger eller journalist for eksempel?

»Vi finder jo faktisk, at politikerne er på linje med borgerne som helhed, og jeg ville være bekymret for, hvis det blev brugt til at puste til politikerlede. Men det kan måske give anledning til ekstra omtanke, når vi bliver præsenteret for ny viden. Samtidig kan vi jo se, at vi bliver mindre tilbøjelige til at korrigere holdninger, jo mere evidens, vi får i hovedet. Det bør give anledning til at se på, hvordan vi sælger fakta. Eksempelvis i hele vaccinedebatten, hvor en temmelig stor gruppe benægter den ellers temmelig ensrettede evidens om vacciner.«

Fakta eller holdninger? Her er to eksempler fra undersøgelsen: Private eller offentlige hospitaler? Lokalpolitikerne blev delt op i grupper og præsenteret for dokumentation for behandlingssuccessen på hospitalet og tilfredshedsgraden blandt patienter. I alle tilfældene pegede informationerne i én klar retning. I nogle tilfælde scorede privathospitalerne topkarakter, i andre de offentlige hospitaler. Derefter bad forskergruppen politikerne om at svare på, hvilket hospital der klarede sig bedst. I tilfældet, hvor det private sygehus var bedst på papiret, mente kun 44 procent af dem, der i forvejen var fortalere for den offentlige sektor, at det private eksempel var bedst. Her mente 91 procent af dem, der i forvejen var fortalere for den private sektor, at det private var bedst. Samme billede viste sig, når det offentlige hospital var det bedste. Private eller offentlige skoler? I denne del af undersøgelsen blev én gruppe præsenteret for information om forældres tilfredshed med henholdsvis skole A og skole B. En anden gruppe blev præsenteret for de samme informationer, men fik som en tilføjelse at vide, om skolerne var offentlige eller private. Så snart der ’bare’ var tale om skole A og B, var flertallet klart enige om, at tilfredhedsprocenten var afgørende. Men når grupperne i tilgift havde fået informationen om privat vs. offentlig, var resultaterne markant anderledes. I stedet for fortsat at evaluere skolen på baggrund af tilfredshedsprocenter, spillede politikernes forudbestemte holdninger stærkt ind i deres bedømmelser. Både på højre- og venstrefløjen. Selv om den offentlige skole scorede lavest i målingerne, mente 57 procent af de politikere, der stærkt er fortalere for den offentlige sektor, at den offentlige skole var bedst. Igen er tallene nogenlunde de samme, når den offentlige skole klarer sig bedst.