Det var så første runde.

Nu kommer et par dage med pause i de formelle møder, mens partilederne farer frem og tilbage til folkemødet på Bornholm. Og i weekenden går forhandlingerne om en ny regering så ind i en ny og mere afgørende fase.

I første runde har Socialdemokratiets formand og kongelig undersøger Mette Frederiksen mest lyttet og arbejdet for at skabe et godt og tillidsfuldt forhandlingsklima efter en valgkamp, hvor retorikken helt naturligt har været skærpet.

Og nu til det svære

Det virker til at være lykkedes. Målt på det, partilederne siger, når de går ind og ud af forhandlingslokalet på Christiansborg. Og målt på fraværet af læk til medierne om, hvad der foregår bag de lukkede døre.

At man kan holde en forhandling ved forhandlingsbordet er normalt et signal om, at der er god stemning omkring bordet og en tro på, at det går den rigtige vej.

Men det er også først nu, det svære for alvor begynder. Når de officielle forhandlinger går i gang igen lørdag morgen, vil Mette Frederiksen begynde at konkludere og skrive sine konklusioner ned.

Hvad skal det egentlig ende med

Noget er det, de fire partiledere helt grundlæggende skal blive enige om, er, hvad der egentlig er målet med forhandlingerne. Er det en meget detaljeret skriftlig politisk aftale? Eller en mere overordnet skriftlig politisk aftale. En mundtlig forståelse om en ny S-regerings projekt bygget på tillid? Et godkendt regeringsgrundlag? Eller?

Det har ingen af dem endnu svaret klart på. Heller ikke Mette Frederiksen.

- Det er vi ikke færdige med at diskutere endnu, hvad det er for et papir og et dokument, der kommer ud af det her, sagde Mette Frederiksen efter onsdagens forhandlinger.

De gamle spøgelser

Hvis det ender med en skriftlig politisk aftale, vil det være en nyskabelse. Det er helt almindeligt, at en kommende statsminister taler med sit kommende parlamentariske grundlag, inden der kan dannes regering. Men normalt vil det så blot munde ud i, at den nye regering ved, hvor den står, når den skal skrive et regeringsgrundlag, og er tryg ved, at den ikke vil få et flertal imod sig i Folketinget.

Denne gang er der imidlertid et par gamle spøgelser, der rumsterer i forhandlingslokalet.

Enhedslisten bærer stadig rundt med et traume fra tiden som støtteparti for statsminister Helle Thorning-Schmidt (S) fra 2011 til 2015. Den gang måtte partiet acceptere, at regeringen lavede skattereform med topskattelettelser, selskabsskattelettelser, arbejdsmarkedsreformer og en enkelt finanslov med Venstre. På trods af voldsomt raseri fra Enhedslisten, som alligevel ikke turde vælte Thorning.

En regering R kan holde af

Denne gang har Enhedslisten gjort sig klar til at kunne vælte en S-regering, hvis der skulle opstå en lignende krise i forholdet. Men partiet går først og fremmest efter at få sikkerhed for, at de kan stå inde for Mette Frederiksens politiske projekt helt frem til næste valg.

De Radikale har opfundet kravet om en skriftlig aftale for at gøre Mette Frederiksen til statsminister. Det var svaret, da S-formanden for et år siden meddelte, at hun denne gang ville gå efter en S-et-parti-regering. Uden ministerbiler til De Radikale.

Nu taler den radikale leder Morten Østergaard om, at forhandlingerne skal forsikre ham i, at det bliver en regering han kan ”holde af”. Det står ikke helt klart, hvad det betyder. I hvert fald ikke udenfor forhandlingslokalet.

Løkkes birolle

Rigtig svært bliver det først, hvis Morten Østergaard begynder at stille krav, der vækker det socialdemokratiske spøgelse. Mette Frederiksen vil ikke havne i samme situation som Thorning, der efter valget i 2011 gik op i det sorte tårn og efter et par uger kom ud med et regeringsgrundlag, der på afgørende punkter var dikteret af De Radikale.

Og så er der Lars Løkke Rasmussen (V). Han har proklameret, at nu holder han lav profil og følger forhandlingerne som fungerende statsminister. Men alligevel har han en birolle som en slags blind makker ved forhandlingsbordet.

For hvad nu hvis De Radikale fandt på at ringe til Løkke og foreslå en VKR-regering? Hvis Dansk Folkeparti og Liberal Alliance undlod at udtrykke mistillid, kunne sådan en regering teoretisk set være en mulighed.

Frederiksen og Løkke

Teoretisk set, fordi De Radikale næppe kunne holde til det skifte. Alligevel rumsterer truslen i krogene i den røde lejr.

Og hvad med Mette Frederiksen. Hvis hun bliver mødt med politisk helt umulige krav, kan hun så finde på at ringe til Løkke for at indlede forhandlinger om en SV-regering? Sådan en ville have 91 mandater og altså et flertal.