Întîmplarea face ca tocmai zilele trecute să fi citit ceva despre asta. Cu reflexe contemporane, am căutat mai întîi pe internet, să văd unde am citit. N-am găsit nimic, dar mi-am amintit: acum cîteva zile o ajutam pe fii-mea la lecţii şi, ca să nu mă plictisesc cînd nu avea nevoie de mine, am luat din bibliotecă la răsfoit "Puţină gramatică", volumul 2, editura Academiei RSR, 1988, o colecţie de articole din ziare ale lui Alexandru Graur. Printre articole, unul exact despre urarea "La mulţi ani!" (pagina 252). Articolul a fost publicat în România literară pe 1 ianuarie 1972 (deci tema era de moment).



Rezumat:



Începe prin a explica valoarea prepoziţiei "la", prin traducerea cuvînt cu cuvînt din greceşte a urării "Eis polla eti" (care se utiliza ca atare în România, dar a fost şi tradusă în româneşte), cu remarca că "eis" are şi înţelesul de "către" sau "spre", ceea ce lasă de înţeles sensul "să trăieşti mulţi ani" (pe vremuri se utiliza mai des, azi mai rar, şi o formulă mai apropiată de ideea de bază: "întru mulţi ani!"). Asta "într-o perioadă ceva mai veche", după cum zice Graur. Mai aproape de vremurile noastre, grecii au prescurtat urarea astfel "spollaiti" sau "spollati". Bulgarii au preluat "spolaiti" ca atare, cu sensul de "mulţumesc", cam cum zicem noi unui copil, drept mulţumire, "să creşti mare". Noi nu am preluat prescurtarea grecească, ci am "tradus-o", formînd şi noi un verb din "la mulţi ani", cu sensul de "a spune la mulţi ani", care "trebuie să fi sunat la început a mulţăni, formă pe care azi nu o mai găsim nicăieri" (aici Graur pare să speculeze). Apoi, crede Graur, "a mulţăni" a devenit "a mulţămi" din probabila impresie a vorbitorilor că "a mulţăni" e o exprimare regională (cum e "a dorni" în loc de "a dormi", sau "niros" în loc de "miros"), de unde reiese şi că, destul de repede, s-a pierdut ideea iniţială, lumea nu şi-a mai dat seama de unde vine expresia şi faptul că acel "n" era la locul său. Apoi, "ă" neaccentuat urmat de "m" a fost schimbat în "u", sub influenţa lui "u" din prima silabă.



Tema asta e abordată pe scurt şi într-un articol (tot "de sezon") despre cuvîntul "an", apărut pe 26 decembrie 1968. Iată paragraful final din articol:



În sfîrşit, urînd cititorilor noştri tradiţionalul "La mulţi ani!", relev că vechiul grecesc Eis polla eti a devenit în greaca modernă spollati, cu înţelesul de "mulţumesc". Pe acesta bulgarii l-au împrumutat cum se găsea, pe cînd noi l-am tradus în româneşte: a mulţăni (adică a zice la mulţi ani), schimbat apoi în a mulţumi, pentru că pronunţarea cu n a părut rustică (de felul lui niros în loc de miros), iar ă a fost transformat în u sub influenţa vocalei din silaba iniţială.

