Pentru cei care visează, impenitent,la distrugerea capitalismului şi la naşterea mândrei lumi noi, eliberate de inegalitate şi binecuvântate de nemurirea marxistă, Che Guevara este farul ce luminează în clipe de îndoială. Icoana sa seculară rămâne, peste decenii, ţinta spre care se îndreaptă aceşti pelerini ai revoluţiei mondiale. Un Che mumificat străjuieşte în centrul acestui imaginar ce este reînviat,de fiecare dată când violenţa urbană este îndreptată în contra terorii burgheze.

Memoria celui care a colindat lumea, în căutarea Graalului comunist, în ţinuta sa de guerillero, este cea din care se nutreşte propria lor energia utopică. Acolo unde Lenin, Stalin sau Mao au eşuat, el, Che, nu poate greşi.Locul clasei muncitoare, domesticită prin consumerism, este luat de tinerii cu inimă arzătoare. Ridicarea la luptă sub stindardul lui Che este fantasma care le bântuie nopţile.

Romantismul ca pasiune totalitară

Biografia lui Che îl situează pe acesta la capătul unei linii intelectuale ce îşi are originile în iacobinism şi ambiţia sa renovatoare. Che este aproape, prin elanul său mesianic şi pasiunea sa călătoare, de Bakunin, atlet anarhist al revoltei globale. Imaginea acestei dedicaţii ascetice, fidelitatea faţă de un crez care depăseşte umanitatea concretă, toate acestea sunt semnele ce indică apartenenţa lui Che la tiparul inflexibilităţii totalitare ce domină veacul trecut. Che s-a dorit a fi un purificator al omenirii, un profet ce o îndreaptă spre o nouă cale. Imoderaţia şi fanatismul au fost temeliile edificiului său politic.

Ceea ce ilustrează Che, prin chiar excentricitatea deliberată a vestimentaţiei sale, este militarizarea politicii înseşi. Politica nu mai este deliberare , realizată în costumaţie burgheză. Politica nu mai este un exerciţiu mediocru, întemeiat pe compromis. Ea devine înfruntare cu inamicul, luptă, sudoare şi sânge. Ca şi fraţii Castro ( actualul dictator al Cubei fiind parte din acest triumvirat), Che optează pentru uniformizare şi înregimentare. Mişcarea de eliberare, din care se naşte partidul unic, nu are nimic din tiparul demodat al unei grupări democratice.



Ceea ce defineşte guerilla nu este doar instituţionalizarea violenţei ca practică revoluţionară, ci şi codificarea centralismului democratic ca fundament leninist al acţiunii concrete. Che participă, cu entuziasm, la naşterea angrenajului comunist ce domină Cuba, până astăzi. Instrumentele cu care operează birocratul Che, în calitate de demnitar al Republicii, sunt cele clasice ale stalinismului. Crima, teroarea, naţionalizarea.

Simbolic, în acest conglomerat care îi defineşte gândirea, fascinaţia pentru omul nou şi reeducare este centrală. Uniforma de luptător pe care o poartă este indiciul apartenenţei lui Che la acea castă de visători ucigaşi ce priveşte omenirea ca pe un aluat inert. Menirea noii politici este de a înlătura vechile legături şi de a face să se nască noul peisaj antropologic. Atacul îndreptat împotriva capitalismului este atacul împotriva naturii umane vechi, inerte şi conservatoare. Neliniştea lui Che este alimentată de conştiinţa dificultăţii acestui travaliu care se aplică asupra omului însuşi. Înaintarea spre viitor este mai lentă decât speranţele iniţiale ar fi indicat. Tenacitatea reacţionară nu trebuie subestimată.

Mitul lui Che este inseparabil şi de potenţialul de fascinaţie al tiers mondismului. În contrast cu osificarea comunistă sovietică sau cu cuminţenia, suspectă, a socialiştilor europeni, lumea a treia este câmpul de bătălie animat de idealurile egalităţii şi ale libertăţii. Evanghelia lui Che cucereşte prin ostilitatea, implacabilă, faţă de Statele Unite şi faţă de blocul imperialist. Admiraţia lui Sukarno, tiranul din Indonezia, faţă de Che nu este un accident. Mesianismul lui Che trezeşte, la nivel global, aceste energii telurice ale urii. Revolta împotriva capitalismului este o luptă a popoarelor, în egală măsură.

În moarte, cu efigia de Christ, Che serveşte acestei cauze care nu încetează să mobilizeze. Asemenea lui Lumumba, Che are privilegiul martirajului. Canonizarea sa urmează un parcurs religios degradat. Icoană a culturii pop, Che este, înainte de toate, zeitatea pe care o invocă credincioşii acestei biserici comuniste. La un an de la execuţia sa, baricadele pariziene vor marca intrarea în scenă a acestei “noi stângi”, care îi datorează pasiunea şi crezurile.

Testamentul lui Che este chiar această atracţie suicidară a politicii privite ca înfruntare, război, luptă. Desemnarea şi lichidarea duşmanului, exterminarea sa şi a clasei din care face parte, iată ambiţia acestei strategii a imoderaţiei totalitare. Visul este scris cu sânge în carnea naţiunilor , de vreme ce egalitatea absolută este ţelul ultim. Romantismul politic al lui Che este unul ucigaş.