Kukkolan tilan punainen päärakennus seisoo marraskuun hämärässä Joensuussa. Iso hirsitalo (siirryt toiseen palveluun) on katsonut mäen törmältä Pyhäselän ulapalle jo 1800-luvun lopulta lähtien.

Talon toiseen päätyyn perustetussa kotimuseossa Antti Kukkosen elossa olevat tyttäret Irma Palve ja Kirsti Pasanen muistelevat aikoja, jolloin isä ja Elsa-äiti pitivät tilaa. Sali on säilynyt melko hyvin alkuperäisessä kuosissaan. Seiniä kiertävät kirjahyllyt. Isän kirjoituspöytä on ikkunan edessä. Pöytälamppukin pölyttyy paikallaan.

Yhdellä seinällä riippuu taulu, joka vie ajatukset 70 vuoden takaiseen Helsinkiin: sotasyyllisyysoikeudenkäyntiin, isän saamaan kahden vuoden vankeustuomioon ja sitä seuranneeseen sairastumiseen.

Vakavasta sydämen vajaatoiminnasta kärsinyt Antti Kukkonen siirrettiin vankilasta Kivelän sairaalaan. Kukkosen potilastoverina oli Kansallisteatterin lavastaja, kuvataiteilija Matti Warén. Hän lahjoitti Kukkoselle akvarellin, johon oli ikuistettu sairaalan ikkunasta avautuma näkymä.

Sotasyyllisyys Sodan hävinnyt Suomi sitoutui välirauhansopimuksessa tuomitsemaan sotarikoksista syytetyt henkilöt.

Kesällä 1945 hallitus sai tietää, että liittoutuneet rinnastavat Saksan liittolaiset Saksan johtajiin.

Suomen eduskunta sääti poikkeuslain, jonka myötä perustettiin erikoistuomioistuin sotasyyllisyysoikeudenkäyntejä varten.

Neuvostoliiton valvontakomissio seurasi oikeudenkäyntejä.

21.2.1946 kahdeksan valtiomiestä tuomittiin sotasyyllisyydestä vankeuteen.

Taulun alalaidassa on omistuskirjoitus: "Ystävälleni Antti Kukkoselle hartaasti toivoen, ettet aloita sotaa Kiinaa, Brasiliaa etkä eskimoita vastaan. Matti Warén."

Sairaalaan sijoittuvat myös Kukkosen elossa olevista tyttäristä vanhimman, vuonna 1943 syntyneen Irma Palveen ensimmäiset muistot noista ajoista. Hän vieraili Kivelässä äitinsä kanssa.

–Tapasin tietysti isän ja tapasin ainakin Jukka Rangellin, joka siihen aikaan oli hänen kanssaan siellä. Minusta ne oli hauskoja tapauksia, kun ovella olevat poliisit tykkäs leikkiä minun kanssa sillä aikaa, kun aikuiset puhuivat vakavampia asoita, Irma Palve muistelee.

"Matkalaukku oli pakattuna"

Opetusministerinä toiminut Antti Kukkonen kuului jatkosodan aikana hallituksen ulkoasiainvaliokuntaan. Sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä edeltävä pidätys ei Palveen mukaan tullut isälle yllätyksenä.

– Mulla on semmoinen käsitys, että matkalaukku oli pakattuna kotona. Hän osasi odottaa sitä.

Kukkonen oli varautunut myös siihen, että oikeudenkäynti pidettäisiin Neuvostoliitossa. Samalla Kukkonen oli antanut ymmärtää, että häntä ei olisi nähty itänaapurin puolella järjestetyssä oikeudenkäynnissä.

Säätytalon salissa Helsingissä järjestetyssä oikeudenkäynnissä syytettyjen penkillä istui kahdeksan miestä: Risto Ryti, Jukka Rangell, Edwin Linkomies, Henrik Ramsay, Antti Kukkonen, Tyko Reinikka, Toivo Kivimäki ja Väinö Tanner. Heidät kaikki tuomittiin vankeuteen.

Tuomittujen vankeusrangaistukset vaihtelivat kahdesta vuodesta kymmeneen vuoteen.

Sotasyyllisyysoikeudenkäynti alkoi Helsingin Säätytalolla 15.11.1945 kello 10.

Mitä ihmettä vuodesta 1919 alkaen kansanedustajana istunut moninkertainen opetusministeri Antti Kukkonen teki presidentin, ulkoasiainministerin ja pääministereiden seurassa?

Tiiviit suhteet Saksaan

Historian kirjoituksen valossa sotasyyllisyysoikeudenkäynti oli Säätytalossa esitetty näytelmä, jonka käsikirjoitus oli Neuvostoliiton käsialaa.

Antti Kukkonen ja toinen maalaisliittolainen ulkoasiainvaliokunnan jäsen Tyko Reinikka olivat mieliä kuohuttaneessa draamassa kuitenkin sivurooleissa.

Antti Kukkosesta yleisen historian pro gradun ja lisensiaattitutkimuksen tehnyt Petrus Liukkonen kertoo, että Antti Kukkosella oli perinteisesti tiiviit suhteet Saksaan.

Antti Kukkonen ja Hans Metzger aloittivat talvisodan aikana molemminpuolisen tietojen vaihdon. Petrus Liukkonen

Sotasyyllisyystutkinnassa Kukkoselta kysyttiin etenkin hänen yhteydenpidostaan Helsingin Saksan lähetystössä työskentelevään Hans Metzgeriin. Antti Kukkonen oli tutustunut Metzgeriin jo silloin, kun tämä oli viettänyt kesiään pikkupoikana Kukkolan maisemissa.

– Antti Kukkonen ja Hans Metzger aloittivat talvisodan aikana molemminpuolisen tietojen vaihdon, joka jatkui jatkosodan päättymiseen saakka, kun Hans Metzger poistui Suomesta, Liukkonen kertoo.

Sotasyyllisyystutkijalautakunta kyseli Kukkoselta hyvin paljon näistä saksalaisyhteyksistä, ja ennen kaikkea oikeusministerinä toiminut Urho Kekkonen pyrki selvittämään asiaa juurta jaksaen.

Tanner oli isompi saalis

Antti Kukkosen läheiset suhteet saksalaisiin jäivät kuitenkin sivujuoneksi oikeudenkäynnissä, jonka tärkeä päähenkilö oli jatkosodan aikana kauppa- ja teollisuusministerinä sekä valtiovarainministerinä toiminut SDP:n voimahahmo Väinö Tanner. Petrus Liukkonen sanoo, että Neuvostoliitto halusi Tannerin oikeuteen.

– Hänet piti saada juridisesti vastuuseen sota-ajan toiminnoistaan. Sitä kautta syytettyjen rinki rajattiin koskemaan hallituksen ulkoasiainvaliokuntaa.

Ulkoasiainvaliokunnan jäsenet Antti Kukkonen ja Tyko Reinikka joutuivat siis syytettyjen penkille siksi, että myös ulkoasiainvaliokuntaan kuulunut Tanner saatiin tuomiolle.

– Väinö Tannerin tuomitseminen oli paljon tärkeämpää kuin se, että samalla kaksi henkilöä joutui hyvin väärin tai olemattomin perustein syytettyjen penkille, Petrus Liukkonen toteaa.

Sotasyyllisyysoikeudenkäynnin päättymisen jälkeen 21.2.1946 seuraavana päivänä oli helsinkiläisen Foto-Nyblin ikkunassa sotasyyllisten kuvat, jotka Suomen Valtiollinen poliisi vaati poistettavaksi näkyvistä. Pohjois-Karjalan maataloussäätiö

Kukkonen halveksi Kekkosta

Vuonna 1889 syntynyt Antti Kukkonen (siirryt toiseen palveluun) palasi eduskuntaan vuonna 1954. Hänen yli 30 vuotta kestänyt kansanedustajauransa päättyi vuonna 1962. Sen jälkeen Kukkonen toimi aktiivisesti muun muassa maakunnallisissa luottamustehtävissä.

Joensuulaisen suurmiehen elämään perehtynyt Petrus Liukkonen sanoo, että Kukkosen tyynen pinnan alla kuohui sotasyyllisyyden jälkeen. Kukkonen ei näyttänyt ulospäin tunteitaan.

– Hän ymmärsi, että tuomiot olivat välttämättömyys. Uskallan tässä yhteydessä sanoa, että hän ei koskaan päässyt katkeruudestaan esimerkiksi Urho Kekkosta kohtaan eroon vaan koko prosessi jätti pysyvät jäljet, Liukkonen toteaa.

Hän ei koskaan päässyt katkeruudestaan esimerkiksi Urho Kekkosta kohtaan eroon Petrus Liukkonen

Irma Palve sanoo hyvin topakasti, että hänen isänsä halveksi Urho Kekkosta.

– Isä ei yleensä ollut katkera eikä vihainen kenellekään, mutta hän halveksi Kekkosta suunnattomasti. Minä en tarkkaan tiedä mistä kaikesta se johtui, mutta tässä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä oli kaikenlaista juonittelua ja mitä lie ollut muutakin, Palve kertoo.

Kotona ei puhuttu politiikkaa

Antti Kukkonen kuoli vuonna 1978. Hänellä ja Elsalla oli neljä tytärtä, joista kaksi vanhinta, jo edesmenneet Katri ja Pirkko syntyivät 1920-luvun lopulla.

Antti Kukkosen tyttäret Kirsti Pasanen (vas.) ja Irma Palve muistelevat isäänsä Kukkolan kivisen muistorakennuksen Hiljaisen huoneen ja kartanon pihapiirissä Joensuussa. Heikki Haapalainen / Yle

Irma Palve ja hänen vuonna 1946 syntynyt siskonsa Kirsti Pasanen muistelevat, että kotona ei puhuttu politiikkaa. Tämä oli äidin vaatimus, joka oli saanut siitä enemmän kuin tarpeekseen.

– Äiti aina sanoi, että meillä ei saa puhua politiikkaa, koska hän on kärsinyt siitä tarpeeksi. Hän ei sitä enää halunnut kuunnella, Irma Palve kertoo.

Kirsti Pasanen sanoo, että isä oli lupsakka ja seesteinen mies.

Äiti aina sanoi, että meillä ei saa puhua politiikkaa, koska hän on kärsinyt siitä tarpeeksi. Irma Palve

– Kun hän tuli eduskunnasta lauantaiaamuna kotiin, hänellä oli usein tuliaisia meille. Ei mitään karkkipusseja ollut, saattoi olla vaatekankaita ja jotakin sellaista.

Sotasyyllisyystuomio ja sen jälkeiset vuodet eivät sisarusten mukaan jättäneet isoa arpea perheeseen ja sukuun. Antti Kukkonen oli paikkakunnalla arvostettu ja kunnoitettu mies.

– Ei se meissä kenessäkään myöskään mitään katkeruutta ole varmasti kehittänyt. Kyllä se katsottiin olosuhteiden pakoksi, ja siitä kunnian miehet kunnialla selvisivät, Irma Palve sanoo.