Vierailin eilen aamulla Helsingissä Poliisihallituksen tiloissa. Kävin henkilökohtaisesti jättämässä vaatimuksen, jossa vaadin sormenjälkitietojeni poistamista poliisin passirekisteristä (ohessa). Vetoan asiassa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätökseen ranskalaismiehestä.

Päätöksessä ranskalaismies oli ollut kahdesti epäiltynä kirjavarkaudesta. Hänen sormenjälkensä oli otettu molemmilla kerroilla. Mies oli vapautettu toisesta syytteestä ja toisessa tapauksessa hänestä oli tehty syyttämättäjättämispäätös. Miehen kirjallisista pyynnöistä huolimatta hänen sormenjälkiään ei kuitenkaan poistettu Ranskan viranomaisten rekistereistä kokonaan. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tuomitsi päätöksessään 19522/09 Ranskan Euroopan ihmisoikeussopimuksen loukkaamisesta artikla 8:n osalta.

Kuten olen jo aiemminkin kirjoittanut, koska katson minulla olevan vähintään yhtä suuret juridiset oikeudet kuin rikosepäilyistä vapautetulla ranskalaismiehellä, ja koska minua ei ole koskaan lainvoimaisesti tuomittu mistään rikoksesta, saati sakotettu, vaadin sormenjälkieni poistamista poliisin passirekisteristä.

Sormenjäljet ovat mielestäni arkaluontoinen henkilötieto, jonka pitäisi nauttia yksityisyydensuojaa myös viranomaisia ajatellen. Ainoa hyväksyttävä syy sormenjälkien pitkäkestoiselle rekisteröinnille on rikoksesta saatu tuomio. Mutta syyttömän ihmisen ei pitäisi missään tapauksessa joutua antamaan sormenjälkiään pitkäaikaissäilytykseen poliisin rekisteriin. Passeja vartenhan rekisteriä ei tarvita, Suomi vaan on päättänyt mennä jälleen siitä kohtaa, mistä aita on korkein. Koko maan väestön kattava sormenjälkirekisteri on pelottava asia, eikä se sivistysvaltioon kuulu.

Mikäli tuleva Poliisihallituksen päätös on kielteinen, olen henkisesti valmis viemään asian kotimaisen valitustien lävitse aina Korkeimpaan hallinto-oikeuteen saakka. Tämän jälkeen kolkutellaan mahdollisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen portteja. Matka tulee olemaan pitkä ja kivinen.

Janne Paalijärvi