Integreringens tid er forbi. Kanskje er det like greit. | Andreas Slettholm

7. feb. 2017 22:02 Sist oppdatert 8. februar 2017

Grete Brochmann la frem rapporten om langsiktige konsekvenser av høy innvandring i forrige uke. Der er assimilerings-begrepet i bruk. Gorm Kallestad / NTB Scanpix

Nå har også forskerne tatt i bruk a-ordet.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

«Assimilering er en statlig politikk for å gjøre en språklig eller kulturell minoritet eller innvandret gruppe mest mulig lik majoritetsbefolkningen», heter det i Store norske leksikon.

Om man skulle lure på om assimilering er et god idé eller ikke, kan man kikke i samfunnsfagbøkene i videregående opplæring. Her er begrepet tett knyttet til fornorskingspolitikken overfor samene. «Norske myndigheter forsøkte å tvinge dem til å bruke norsk språk og norske navn», som heter det i en av dem.

Tvangsopplæring

For i rundt 40 år har samenes skjebne fungert som et stjerneeksempel på hvordan nye innvandrere ikke skal tilpasses det norske samfunnet.

Slik Brochmann 2-utvalget skriver, har den foretrukne strategien i stedet vært integrering: Så lenge innvandrere aksepterer sine rettigheter og plikter i landet, kan de fortsette å identifisere seg med kulturen de kommer fra. Med andre ord kan du beholde både hvitløk, religion, verdier, språk og en sterk familieorientering så lenge du er lovlydig.

Kanskje var det en korrekt beskrivelse av politikken på 80-tallet. Om det er dekkende for dagens integreringsideologi, er tvilsomt. Bunken av forventninger, eller hva som er «innvandreres plikter», for å bruke ovenstående definisjon, er blitt stadig større.

Ett eksempel er språk. I tråd med integreringstanken skulle myndighetene være forsiktige med å pålegge flyktninger å lære norsk. Diskusjonen gikk gjennom hele 90-tallet. Antirasistisk senter og Rådet for innvandrerorganisasjoner i Oslo var blant dem reagerte sterkt på «tvangsopplæringen», og sistnevnte argumenterte nettopp med at forslaget innebar assimilering. Først i 2005 ble norskopplæring for flyktninger obligatorisk.

Andreas Slettholm om Brochmann-utvalget: Hvis Sylvi Listhaug håpet på mer innvandringsbekymring, har Brochmann-utvalget skuffet

Vanskelig å se forskjell

Morsmålsopplæring er et annet eksempel. Fra å være ansett nærmest som en rettighet, er undervisning i morsmål degradert til ett av mange pedagogiske virkemidler for å lære norsk. De siste 15 årene har andelen minoritetsspråklige som får morsmålsundervisning stupt. I dag er dette en ganske marginal del av språkopplæringen for innvandrerbarn.

Man kunne fortsatt: Innvandrere som ikke sender barna i barnehage, kan nå vente seg kommunen på døren. Religiøse ledere skal ikke bare ta avstand fra terror, men også aktivt forebygge radikalisering. For å få statsborgerskap, må man fra i år bestå prøve i samfunnskunnskap og norsk. Programkomiteen i Arbeiderpartiet ønsker å frata trossamfunn statsstøtten hvis de mangler kvinner i styrene, for å sikre økt likestilling i moskeene.

Det er vanskelig i det hele tatt å se forskjell på å være «fullt integrert» og «assimilert».

Assimilering på norsk

Kanskje er det derfor få har reagert på at Fafos rapport om andregenerasjonsinnvandrere har tittelen Assimilering på norsk. Der gjør forsker Jon Horgen Friberg en hederlig innsats for å renvaske begrepet. Hans poeng er at assimilering rent faktisk skjer – dataene tyder på at innvandrerungdom absorberer liberaldemokratiske grunnverdier, tar høyere utdanning og har forholdsvis stor sosial mobilitet. Han forstår assimilering som en prosess der kulturelle grenser blir mindre betydningsfulle over tid.

I en slik forståelse av begrepet innebærer ikke assimilering å gi fullstendig avkall på sin egen kulturelle identitet. Snarere kan det å «bli mest mulig lik majoritetsbefolkningen» også bety at den dominerende kulturen endrer seg.

Brochmann 2-utvalget bruker assimilerings-begrepet frimodig, og påpeker at fullverdig assimilasjon av innvandrere innebærer at de «oppfattes som en legitim del av det nasjonale fellesskapet». Med andre ord: Hvis det å spise svin eller drikke alkohol er synonymt med å være norsk, vil assimilasjonen aldri lykkes.

Les Brochmanns kronikk om funnene i Brochmann-rapporten her: «Norge har så langt ikke lyktes godt nok i å innlemme flyktninger i arbeidslivet»

Frimodig bruk

Forskernes bruk av begrepet signaliserer at begrepet er i ferd med å bli stuerent også i andre kretser enn de mest innvandringsskeptiske. Men at assimilering for eksempel av sentrale, liberaldemokratiske verdier er et mål, betyr ikke at enhver form for fornorskingspolitikk er akseptabel.

Avveiningen er den samme som før: I hvor stor grad man skal bruke tvang og krav for å nå målet. Samepolitikken er ikke akkurat noe forbilde i så måte.

Likevel kan det være nyttig å erkjenne at mye av det politikerne forsøker å få til på integreringsfeltet, i praksis er en form for assimiliering. Det er ikke nødvendigvis negativt heller. «Tvangsopplæringen» av flyktninger i norsk språk må sies å være både et rimelig og fornuftig grep. Og det er jo ikke akkurat likegyldig hvorvidt nasjonens innbyggere slutter opp om for eksempel likestilling, religionsfrihet, demokrati og retten til privatliv.

Her kan du lese noen andre kommentarer som har engasjert fra Andreas Slettholm: