Uruguay og de amerikanske statene Colorado og Washington har legalisert cannabis. Det er ventet at flere stater vil følge etter ved valg i november 2014 og 2016. Barack Obama sier i et intervju i The New Yorker at han ikke tror marihuana ikke er farligere enn alkohol. Unge Venstre vil legalisere bruken i Norge.

I en artikkel som snart kommer på trykk i det velrenommerte vitenskapelige tidsskiftet Addiction vurderer den verdenskjente rusforskeren Robin Room det internasjonale forbudet av cannabis. I dag holder han foredrag i Oslo.

Room er i utgangspunktet ingen «rusliberaler». Det er verdt å merke seg hans refleksjoner når han antyder i artikkelen at cannabis sine dager som illegalt rusmiddel kan være talte. Room kaller forbudet fra 1912 og FNs narkotikakonvensjoner fra 1961 og 1988 «over-omfattende («over-reaching») artefakter fra den kalde krigen», med henvisning til at en av de få tingene den kalde krigens motstandere kunne enes om var at narkotika var statsfiende.

Room argumenter for at det vil tvinge seg fram endringer av FN-konvensjonene ved neste korsvei. Signalene Obama gir i intervjuet forsterker inntrykket. I samme retning trekker den liberale forskrivningspraksisen av medisinsk cannabis i mange amerikanske delstater. Denne praksisen har i mange år vært på kollisjonskurs med internasjonale avtaler uten at det har blitt reagert.

Uavhengig av hva man mener om cannabisbruk ser altså denne framtredende rusforskeren for seg ei framtid med mindre restriksjoner på bruken av cannabis på verdensbasis. Vil en «legaliseringsbølge» også treffe Norge? Og hvor viktige vil erfaringene de høster i USA og Uruguay være for oss?

Det er vesentlige forskjeller mellom USA og Norge både når det gjelder holdninger til narkotikapolitikk og i bruken av narkotiske stoffer. Forskjellene har betydning for folks syn på legalisering av cannabis og muligens også på effekten av liberalisering.

I USA har en vesentlig høyere andel av befolkningen brukt cannabis. Mens 38 prosent av den voksne befolkningen (16-64 år) rapporterer noen gang å ha prøvd stoffer der, er tilsvarende tall for Norge 19 prosent i 2012. Det er 3,5 prosent nordmenn som sier de har brukt cannabis siste tolv måneder og 1,5 prosent har brukt siste fire uker. Blant de unge har vi i tillegg sett en betydelig nedgang i cannabisbruken siden årtusenskiftet. Den høye andelen amerikanere som har brukt stoffet, betyr per definisjon at de har en tilsvarende høy andel lovbrytere i befolkningen, noe Obama uttrykker bekymring for.

Med lavere bruksandeler er dette argumentet noe mindre kraftfullt i Norge. De lave andelene av nylig bruk tas av mange også til inntekt for at den restriktive politikken her i landet faktisk har hatt en effekt og at den sammen med forebyggingstiltak har bidratt til at Norge har et av de laveste cannabisforbrukene blant vestlige land. På landsbasis er det for tiden rundt seks prosent som sier de ønsker at cannabis skal bli legalisert.

I USA har et viktig argument for legalisering vært utsiktene til å kunne øke delstatenes inntekter gjennom skattlegging. Tall som 50 milliarder kroner årlig har vært nevnt. Dette er blitt framstilt som en vinn-vinn situasjon, hvor man unngår kriminaliseringens problemer samtidig med at offentlige inntekter øker. I norsk narkotikapolitikk har imidlertid utsiktene til økte offentlige inntekter foreløpig hatt liten tyngde. Med et relativt lavt forbruk, vil trolig statsinntekter heller ikke kunne bli et viktig argument her.

Det er interessant at de som nå gjennomfører en legalisering i USA også vektlegger forebygging av skader. Både Colorado og Washington er i ferd med å legge siste hånd på utformingen av regelverk for salg og bruk av cannabis. Om det er for å sukre en bitter pille eller om det er fordi man virkelig er bekymret for bruken av stoffet, er ikke klart. Room hevder imidlertid at man kunne fått bedre forebyggende politikk om man så nærmere på erfaringene fra alkoholfeltet.

Legaliseringen i Colorado og Washington kan gi svar på mange interessante spørsmål: Vil flere begynne å bruke cannabis og vil de som allerede bruker, bruke mer etter at de lovlig kan kjøpe og bruke stoffet? Vil cannabis i økende grad erstatte alkohol eller vil det komme i tillegg til? Vil skadene ved cannabisbruk øke, det vil si, vil flere bli avhengige, flere unge få problemer med fullføring av utdannelse, arbeidsmarkedstilknytning, mentale lidelser og liknende? Eller vil bruken og skadeomfanget bli uendret, forebygging få mer gjennomslagskraft og ulempene ved rusmiddelbruk totalt sett gå ned? Norge og resten av verden vil følge utviklingen med interesse.

Det er likevel verdt å minne om at uansett resultater i USA, vil overføringsverdien til norske forhold være noe begrenset. Uansett hvilken narkotikapolitikk et land fører vil det alltid vil være en gruppe mennesker som ikke kommer til å bruke stoffet.

Tallet blir aldri 100 prosent. Når andelen cannabisbrukere er vesentlig høyere i USA enn i Norge, betyr det at gruppen av potensielle, nye brukere er større i Norge enn i USA. Det kan altså være at konsekvensene av en liberalisering vil bli langt større i Norge enn i USA. Vårt lave forbruk gir rom for større økning enn i USA.

Resultatene av erfaringene fra USA vil heller ikke være klare med det første. En legalisering, slik vi har sett det i USA og Uruguay, kan på sikt endre brukskultur og normklima, og det kan derfor ta flere år før man ser den totale effekten av endringene.

FN-konvensjonen om narkotika skal opp til vurdering i 2016. Presset på endring er stort fra betydelige land, grupperinger og personer. Resultatet vil få betydning også i Norge. Generelt støtter nordmenn en restriktiv politikk og mange har fremdeles tro på at forebygging kan bidra til å holde cannabisforbruket nede. Lite som tyder på snarlige endringer her. Likevel finnes tegn på at også norsk opinion har endret seg. Et fortsatt forbud, men der de som tas ikke lengre føres opp i strafferegisteret, synes å være et alternativ som ikke er like utopisk som tidligere.