Kommentar

Sterke menns comeback

Av Per Olav Ødegård

Foto: Roar Hagen

I de sterke menns klubb kan de gratulerer hverandre med et oppsiktsvekkende globalt comeback.

2. juli 2018

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over to år gammel

Velgere i mer eller mindre demokratiske land finner sterke menn attraktive. Menn som lover å ordne opp på egen hånd, bare de får frie tøyler.

Sterke menn gikk ikke ut på dato i det forrige århundre. De dominerer i det 21. århundre. Xi Jinping er den mektigste kinesiske leder siden Mao Zedong og han regjerer på livstid. Kina er den raskest voksende økonomiske og politiske makt i verden. Demokratiene er ikke lenger på fremmarsj, de er på retrett.

Diktaturer holder seg med sterke menn. Xi er valgt av partiet, ikke folket. Andre autoritære ledere trenger å vinne et flertall i valg. En av de første til å hylle Tyrkias president Recep Tayyip Erdogan etter hans valgseier forrige helg var Russlands president Vladimir Putin. De er fremragende eksempler på vår tids sterke menn. Begge er blitt gjenvalgt i år.

les også Dette er Tyrkias sterke mann

Putin fikk 77 prosent av stemmene i presidentvalget i mars. Erdogan oppnådde 53 prosent forrige søndag. I begge land er opposisjonspolitikere blitt fengslet og trakassert, samtidig som myndighetene har gått langt i å stanse kritiske medier. Slik blir valgene verken frie eller rettferdige.

USAs president Donald Trump er i en annen kategori. I det amerikanske demokrati er det maktfordeling, presse- og ytringsfrihet. Trump vant på demokratisk vis, men liker å fremstille seg som en sterk mann: Jeg alene kan fikse dette. Og mer enn dette, han uttrykker beundring for andre sterke menn.

les også Hvem vinner i Helsingfors?

Trump har tidligere lovprist Erdogan og Putin. Sistnevnte er både “veldig sterk og smart”. Filippinenes president og sterke mann Rodrigo Duterte gjør ifølge Trump “en utrolig jobb med narkotikaproblemet”. I følge Human Rights Watch har Dutertes krig mot narkotika ført til drap på over 12 000 mistenkte langere og brukere.

Trump anser Nord-Koreas diktator Kim Jong-un som en sterk leder og en talentfull mann, en som “elsker sitt land, elsker sitt folk og ønsker å gjøre gode ting”. Kim er kjent for å likvidere antatte motstandere, drive konsentrasjonsleire og nekte sitt folk alle grunnleggende menneskerettigheter.

Trump liker også Egypts president Abdel Fattah al-Sisi, som nylig ble gjenvalgt med 97 prosent av stemmene i et valg uten noen reell motkandidat. Trump har tidligere beskrevet Sisi som en leder som har “gjort en fantastisk jobb i en svært vanskelig situasjon”. Sisi praktiserer nulltoleranse overfor dissens. Menneskerettigheter blir tråkket på.

les også Hevnen mot eliten

I demokratiske land kommer sterke menn til makten når velgere mister tillit til tradisjonelle partier og kandidater. I en urovekkende meningsmåling fra Democracy Project sier åtte av ti amerikanere at de er svært eller noe bekymret over tilstanden i det amerikanske demokratiet. 55 prosent mener demokratiet er svakt og 68 prosent mener det er i ferd med å bli svekket ytterligere.

Fremveksten av populistiske bevegelser i Europa er også et uttrykk for en lignende frustrasjon over den bestående. Ungarns sterke mann, statsminister Viktor Orban, lanserte begrepet illiberalt demokrati i 2014. Det er frie valg, men mindre rom for kritiske røster og uavhengige organisasjoner. Maktfordelingen endres for å styrke den utøvende makt.

I USA anklager Trump hyppig det føderale politiet og domstolenes uavhengighet. Han kaller pressen for en folkefiende. Sterke menn angriper alltid frie og uavhengige medier.

Sterke menn vil også alltid fremstå som nasjonens forsvarere. Det er oss mot dem. Nasjonalisme trumfer det internasjonale. I de sterke menns fortelling er nasjonen og de nasjonale verdier under kontinuerlige angrep utenfra.

Orban varsler om at det kristne Europa står for fall på grunn av muslimsk innvandring. Trump vil bygge en mur mot det katolske Latin-Amerika og migranter som, med presidentens egne ord, vil “infisere” nasjonen. Putin varsler om vestlig ekspansjon i Øst-Europa og påståtte konspirasjoner fra vesten mot Russland.

les også Har Vesten en fremtid?

For 30 år siden, da Muren falt og Jernteppet forsvant, virket det som om det liberale demokrati hadde seiret, en gang for alle, slik den amerikanske professor Francis Fukuyama skrev. Men historien var ikke avsluttet. De sterke menn er tilbake, også som folkevalgte i demokratiske land. Det er et varselsignal når det liberale demokrati, som lenge har gitt stabilitet og velstand, kommer i vanry.

Verden er tett sammenvevd og komplisert. Store omveltninger pågår, med digitalisering og globalisering. Samtidig er titalls millioner mennesker på flukt fra krig, nød og elendighet. Demokrati kan være en krevende og tungrodd øvelse, med maktfordeling og kompromissvilje. Mange velger i stedet å sette sin lit til sterke menn med lettvinte løsninger. Det er et farlig bedrag som fører verden i en mer autoritær retning.

Publisert: 02.07.18 kl. 11:24