Virolaisten mielestä Välimeren yli Italiaan tulevat ovat elintasopakolaisia, joille ei tule myöntää turvapaikkaa vaan palauttaa sinne mistä tulivat. Rajaa vainoa ja nälkäkuolemaa pakenevien välillä on joskus aika vaikea vetää.

Afrikan pakolaistilanteen taustalla on hallitsematon väestöräjähdys. Kun väkeä on liikaa, yleensä vähemmistö on liikaa, ja se johtaa konflikteihin ja vainoihin. Siksi Afrikassa on niin valtava määrä sisäisiä pakolaisia, jotka ovat pakolaisina Afrikan sisällä.

Vuonna 1950 nigerialaisia on 38 miljoonaa. Nyt heitä on 180 miljoonaa, vuonna 2030 jo 280 miljoonaa ja vuonna 2100 YK:n ennusteen mukaan 900 miljoonaa.

Se nyt ainakin on varmaa, ettei vuonna 2100 nigerialaisia ole 900 miljoonaa, ei ainakaan Nigerian nykyisten rajojen sisällä.

Vuoteen 2100 on vielä aikaa ja paljon voi tapahtua, mutta vuosi 2050 on suhteellisen lähellä ja väestöennusteet melko luotettavia. Koko Afrikan väkiluvun arvioidaan kaksinkertaistuvan vuoteen 2050 mennessä.

Afrikasta on viime aikoina kuulunut paljon hyviä uutisia, mutta siirtomaiden itsenäistymisen jälkeen menetettiin useita vuosikymmeniä ilman mainittavaa edistystä.

Nykyaikaan tempautuneen, menestyvän keskiluokan kasvu antaa toivoa, mutta ongelmaa ei voi sanoa ratkaistuksi, jos subsistenssiväestön määrä kuitenkin jatkaa kasvuaan.

Jos kaikki jatkuu näin, tulevaisuudessa Afrikasta Eurooppaan pyrkivien määriä ei lasketa kymmenissä tuhansissa, ei edes miljoonissa vaan kymmenissä miljoonissa.

Jotain pitäisi tehdä, ettei kaikki jatkuisi näin.

1800-luvulla klassiset kansantaloustieteilijät olivat sitä mieltä, ettei köyhälistö pystyy koskaan vaurastumaan. Tämä malthusilainen pessimismi juonsi juurensa siitä, että jos köyhien elintaso nousee, lapsikuolleisuus vähenee, väestön kasvu kiihtyy ja köyhyys tulee takaisin.

Tämä ennuste meni pieleen, koska teollistuminen nosti elintasoa niin nopeasti ja koska elintason nousu alensi syntyvyyttä, mikä enemmän kuin kumosi lapsikuolleisuuden alenemisen vaikutuksen.

Kannattaa kuitenkin muistaa, että kymmenet miljoonat eurooppalaiset elintasopakolaiset muuttivat Amerikkaan ja Australiaan. Jos tätä mahdollisuutta ei olisi ollut, ties vaikka köyhyyden noidankehää ei olisi saatu katkaistuksi Euroopassa.

Elintason nousu kyllä laskee syntyvyyttä aikanaan, mutta siihen väliin mahtuu nopean väestönkasvun vaihe, johon Afrikka näyttää juuttuneen. Lähes kaikkialla muualla syntyvyys on alentunut radikaalisti niin, että väestö ei pitkällä aikavälillä enää kasva, mutta ei Afrikassa.

Afrikan menetetyt vuosikymmenet ovat häpeäksi myös kehitysyhteistyön vaikuttavuudelle. Se ei kuitenkaan ole peruste hylätä kehitysyhteistyötä, sillä nyt tiedetään paremmin, mikä toimii. Kyllä ne orastavat valopilkut ovat osittain seurausta kehitysyhteistyöstä, erityisesti panostuksista koulutukseen.

Globalisaatio on Aasian osalta syynä väestön ennennäkemättömän nopeaan vaurastumiseen, kun sadat miljoonat ihmiset ovat nousseet köyhyydestä kohtalaiseen vaurauteen.

Kaupan ja vientikysynnän varassa Afrikankin parempien aikojen avaimet ovat. Työpaikkoja ja tuotantoa pitäisi voimaperäisesti siirtää Afrikkaan. Sinne sitä siirtyy nyt myös markkinaehtoisesti, kun palkkataso on Aasiassa noussut.

Tuontia Afrikasta pitäisi helpottaa, mutta meillehän esimerkiksi oman typerän sokeriviljelyn varjelu on tietysti tärkeämpää kuin Afrikan kehitys.

Vaikka Afrikassa on monia maita, joissa kehitys menee hyvään suuntaan, on monia, lähinnä huonon hallinnon ikeen alla kamppailevia, joissa ei ole nähtävissä mitään edistystä.

Siihen syntyvyyteenkin on puututtava, sillä vähän on pystyttävä oikaisemaan. Ei ole mahdollista, että Afrikasta siirtyy väkeä Eurooppaan samassa mittakaavassa kuin aikanaan Euroopasta Amerikkaan.

Afrikan väestö on niin nuorta, että vaikka huomenna siirryttäisiin kahden lapsen järjestelmään, väkiluku nousisi vielä pitkään nopeasti.

Maailmalla on esimerkkejä rohkaisevan nopeasta syntyvyyden alenemiseste – esimerkiksi Iranissa se puolittui vuosikymmenessä Ajatollahien päästyä valtaan.

Afrikassa ei ole kovinkaan suurta tietoisuutta siitä, että väestönräjähdys pitää heitä köyhinä. Monet uskonnolliset ja etniset ryhmittymät näkevät korkean syntyvyyden omien parissa edesauttavan hegemoniataistelussa muiden ryhmien kanssa.

Yhdysvallat on tunnetuista syistä luopunut kaikkien väestöohjelmien tukemisesta. Siksi Euroopalla on tässä kasvava rooli – ja Kiinalla. Suomella voisi olla paremmat edellytykset puhua perhesuunnittelun puolesta kuin entisillä siirtomaaisännillä.

=====

LISÄYS 10.7.2017

Synnytysten määrä naista kohden. Olen pahoillani tekstin pienuudesta, mutta en pysty muuttamaan Google Data explorerin esitysmuotoa eikä se päästä minua suoraan dataan. Kuva laajenee klikkaamalla. Alkuperäinen lähde on Maaimanpankki. Google on ilmeisesti interpoloinut dataa tehdäkseen siitä jatkuvan näköisen. Otsikossa lukee harhaanjohtavasti hedelmälliksyysprosentti, mutta tällä tarkoitetaan lapsi/nainen.

Olen piirtänyt kuvaan itse tasapainotilanteen rajan, 2,1 synnytystä naista kohden. Siihen tai sen alle ovat päässeet muut kuin Etelä-Aasia (lue Intia) Lähi-itä ja Pohjois-Afrikka sekä Saharan eteläpuolinen Afrikka, jossa syntyvyys on kyllä laskenut vähän, mutta ei läheskään tasapainon edellyttämällä määrällä. Jokainen sukupolvi on 140 % suurempi kuin edellinen.