Itsenäisyyspäivän iltana suomalaiset seurasivat satayksivuotiaan sotaveteraanin Hannes Hynösen ja parinsadan aktiivi-ikäisen anarkistin taistelua. Veteraani voitti tyrmäyksellä.

Kuokkavieraat ja kiakkoviaraat ovat jo edellisinä itsenäisyyspäivinä rähisseet. Tänä vuonna modernia perinnettä jatkoivat "luokkaretkeläiset". Omissa kuvitelmissaan he saapuivat lähiöstä linnaan kertomaan, mitä mieltä kansa on. Kansa ei voisi olla enempää eri mieltä luokkaretkeläisten kanssa.

Luokkaretkeläisten mukaan itsenäisyyspäivänä "rikkaat, julkkikset ja kadetit kerääntyy veronmaksajien rahoilla presidentin linnaan pyörimään ja dokaamaan". Rikkaat käyvät kuulemma "päivä päivältä röyhkeämpää luokkasotaa meitä muita vastaan". Nyt on aika "antaa eliitille kenkää".

Luokkaretkikutsun kielioppivirheillä pyritään kai kansanomaisuuteen. Retoriikka on noin sadan vuoden takaa ja vaikuttaa vain koomiselta. Kommunismia ei mainita, koska se ei enää myy. Mieluummin esiinnytään anarkisteina. Se kuulostaa luultavasti katu-uskottavammalta.

Tehdäänpä jälleen yksi asia selväksi. Luokkaretkeläiset saavat olla täsmälleen sitä mieltä kuin he ovat. He saavat tulla myös kadulle osoittamaan mieltään. Heille kuuluu tämä perusoikeus demokraattisen, länsimaisen yhteiskunnan kansalaisina. Tämän oikeuden heille taisteli muitten joukossa Hannes Hynönen.

Luokkaretkeläisillä ei kuitenkaan ole oikeutta särkeä liikkeenharjoittajien omaisuutta. Se on rikos. Tässä saavumme anarkistien pysyvään ongelmaan.

Anarkistien yhteiskunnallisesta analyysistä saa kattavan kuvan, kun näkee huppupäisten nuorten miesten särkevän pyörätelineellä liikkeen ikkunaa.

Anarkistien pitää rikkoa paikkoja. Muuten he lakkaavat olemasta anarkisteja. Heillä ei ole mitään kiinnostavaa sanottavaa nyky-yhteiskunnasta. Latten saapuminen pöytään kylmänä ei ole luokkasotaa.

Anarkistien yhteiskunnallisesta analyysistä saa kattavan kuvan, kun näkee huppupäisten nuorten miesten särkevän pyörätelineellä liikkeen ikkunaa. Ketä kiinnostaisi parinsadan rauhallisen mielenosoittajan tyyni iltakävely itsenäisyyspäivän illassa? Ei ketään.

Nopeat mutuäänestykset pidetään nykyisin sosiaalisessa mediassa. Sotaveteraani Hannes Hynönen oli somekansan mielestä itsenäisyyspäivän kiistaton sankari. Anarkistit olivat heittiöitä.

"Se oli tyyni, syksyinen päivä, ja pilvinen päivä", tykkimies Hynönen muisteli Yleisradion lähetyksessä talvisodan ensimmäistä päivää Käsnäselässä. Venäläisten kranaatit räjähtelivät niin lähellä, että kuuset ravistelivat latvoistaan lumet hevosten päälle.

Sotasankari Hynönen pääsi linnassa poskitusten rouva Jenni Haukion kanssa. Aikansa sotaa muisteltuaan ja kahviteltuaan Hynönen valtasi parketin itseään kuutisenkymmentä vuotta nuorempien naisten kanssa. Hieno mies.

Luokkaretkeläisten mielestä kansalaisten odotetaan itsenäisyyspäivän iltana jäävän kotiin katsomaan "talvisodan tekohengitystä". Anarkistit eivät näytä tajuavan suomalaisesta yhteiskunnasta mitään. Vielä vähemmän historiasta. Talvisotaa ei Suomessa sopinut näyttävästi muistella ennen Mihail Gorbatshovin aikaa 1980-luvun loppupuolella. Kahteenkymmeneenviiteen vuoteen talvisota ei ole tarvinnut Suomessa minkäänlaista tekohengitystä.

Luokkaretkeläiset levittivät itsenäisyyspäivänä naamarijulistetta, johon oli painettu teksti: "Revolution is coming" ("Vallankumous tulee").

Juliste oli väärässä. Vallankumous ei ole tulossa. Se meni jo ajat sitten. Vallankumoukselle on Suomessa nykyisin yhtä vähän tilausta kuin sille oli Käsnäselässä 30. marraskuuta 1939.

Jari Tervo

Kirjoittaja on helsinkiläinen kirjailija