Erityisopettajan työn ja romanikulttuurin yhdistäminen ei aiheuta Hanna Nymanille päänvaivaa. Ymmärrys erilaisuutta kohtaan on koulumaailmassa vahvuus.

Hanna Nyman on hieman hämmentynyt siitä, että hänestä halutaan tehdä lehtijuttu.

Hän myöntää, ettei tunne itsensä lisäksi muita kasvatustieteen maisteriksi opiskelleita ja muodollisesti erityisopettajaksi pätevöityneitä romaninaisia, mutta silti:

– Se, että jouduin ammattini eteen opiskelemaan yliopistoalan maisterin tutkinnon, on vain yksi opintopolku muiden joukossa, hän korostaa.

Kun Nyman opiskeli Helsingin yliopistossa 2000-luvun loppupuoliskolla, hän oli koko tiedekunnan ainoa romaniopiskelija. Maisterin papereiden lisäksi hän jatko-opiskeli vielä erityisopettajan pätevyyden.

Sitä ei löydy läheskään kaikilta kollegoilta. Tilastokeskuksen mukaan erityis- ja erityisluokanopettajia oli vuonna 2016 yhteensä 7 549, ja heistä noin 1 000 oli ei-kelpoisia ja ilman opettajan koulutusta.

– Luultavasti romaniopiskelijoita on yliopistoissakin tänä päivänä enemmän. Ammattikorkeakouluissa meitä opiskelee jo paljon, puhumattakaan ammattioppilaitoksista ja lukioista. Ei opiskelu ja kouluttautuminen ole millään tavalla ihmeellistä ja erikoista meidän piireissä, hän kertoo.

Asunvaihtoa

Koulussa Nyman ei erotu muista opettajista. Romaniasu kuuluu työn ulkopuoliseen elämään.

Romaninaisen asu olisi koulumaailmassa epäkäytännöllinen. Isossa hameessa olisi hankala kulkea pulpettien välissä ja juosta pitkin käytäviä ja portaita.

Näin Hanna Nyman pukeutuu työn ulkopuolella: perinteiseen romaninaisen asuun. Timo Kiiski

Pääväestön pukeutumiskoodin noudattaminen työpäivänä on mahdollista siksi, että koulun seinien sisäpuolella hän ei kohtaa muita romaneja – heidän edessään hän ei voisi näyttäytyä pääväestön vaatteissa.

– Pyysin kuitenkin rehtorilta vapautusta välituntien ulkovalvonnasta. En voi ottaa sitä riskiä, että joku ohikulkeva romani näkee minut pihamaalla ilman romaniasua, hän kertoo.

– Se oli ensimmäinen kerta, kun työssäni vetosin kulttuuriin. Työpäivän jälkeen ajan suoraan koulusta kotiin. En voi ajatella, että poikkeaisin työasussa kaupassa.

Ulkopuolisen silmin yhtälö vaikuttaa haasteelliselta, mutta Nymanille se on täysin luonnollista.

– Elämässä täytyy olla joustoa puoleen ja toiseen. Kunnioitan ehdottomasti romaniperinteitä, enkä koe millään tavalla ristiriitaa pukeutuessani työpaikalle eri vaatteisiin. Tämä on tietenkin vain oma mielipiteeni. Ei ole olemassa kahta eri Hannaa, joka muuttuu vaatetuksen myötä. Toki työpaikalla jokaisella meistä on esillä enemmän se ammatillinen minä.

Työmoraali kotoa

Nyman varttui aivan tavallisessa romaniperheessä Lappeenrannassa. Vanhemmat pitivät kiinni pukeutumisperinteistä, vain työelämässä vanhankodin liinavaatevarastossa äiti teki joustoja ja pukeutui laitoshuoltajan työasuun. Isän linja-autonkuljettajan työvaatteet sopivat sellaisinaan myös romanimiehen pukukoodiin.

– On työpaikkoja, joissa romanivaatteilla ei yksinkertaisesti pysty työskentelemään, Nyman toteaa.

On työpaikkoja, joissa romanivaatteilla ei yksinkertaisesti pysty työskentelemään.

Lapsuudenkodissa ei osattu kannustaa pitkiin opintoihin tai akateemiselle alalle.

– Kuitenkin kotona tehtiin selväksi, että jokaisen lapsen tulee opiskella itselleen ammatti ja töitä pitää tehdä elääkseen. Ilman työtä ei kukaan pärjää.

Peruskoulussa Nyman uskoo olleensa ihan tavallinen oppilas, ei mikään ”kympin tyttö”.

– Jos yläasteella joku olisi tullut ennustamaan, että opiskelisin isona maisteriksi ja erityisluokanopettajaksi, en ikimaailmassa olisi uskonut.

Valitettavasti Nyman joutui kokemaan koulukiusaamista.

–Yläasteella minua alkoi kiusata yksi luokkakaverini, joka oli ollut kanssani samalla luokalla ensimmäisestä luokasta asti. Hän muuttui ja alkoi "mannettelemaan" ja haukkui savunahaksi. Kun vaihdoin muuton myötä koulua, niin siihen loppui myös nimittelyt.

Päivätyössään opettajana Nyman pitää kiusaamisessa ehdotonta nollatoleranssia.

– Kun olen työssäni puuttunut kiusaamiseen, otan kiusaajat sellaiseen puhutteluun, että toista kertaa eivät yleensä ole samat tyypit puhutettaviksi joutuneet, hän nauraa.

Hanna Nyman kertoo videolla työstään. Timo Kiiski

Mies hoiti lapsia

Riihimäelle Nyman muutti nuorena aikuisena rakkauden perässä. Hänellä on Henkka-miehensä kanssa nyt kaksi jo aikuista poikaa. Miehellä on teknispainotteisen kiinteistönhoitajan paperit, ja aikuisiällä hän on opiskellut vielä lasten ja nuorten vapaa-ajan ohjaajaksi.

– Itse sain opiskella täysipainoisesti, kun Henkka hoiti kotona pojat, Nyman kertoo.

Pojat kasvoivat kodin pihapiirissä valtaväestöön kuuluvien kavereiden kanssa, harrastivat jääkiekkoa, jalkapalloa ja monia muitakin urheilulajeja.

– Perheemme on minua lukuun ottamatta ollut aina hyvin harrastava. Moni riihimäkeläinen on pelannut näitä lajeja Zaibu-nimisessä puulaakijoukkueessa, jota Henkka on vetänyt vuodesta 1989 lähtien.

Ammattikoulussa toinen pojista opiskeli talonrakentajaksi ja toinen koneistajaksi. Tänään molemmat pojat käyvät töissä, tosin eivät koulutustaan vastaavissa. He pukeutuvat vapaa-ajallaan romanimiesten tavoin tummiin suoriin housuihin ja työpaikalla taas työnantajan osoittamiin työvaatteisiin.

– Syrjintäkin on tullut tutuksi, Nyman sanoo.

Välillä neuvoin poikia jopa vaihtamaan nimensä päästäkseen työelämässä eteenpäin.

– Romanitaustan ja nimen takia esimerkiksi eräs yrittäjä kieltäytyi ottamasta nuorempaa poikaa edes palkattomaksi harjoittelijaksi firmaansa. Teimme tapauksesta rikosilmoituksen työsyrjintänä, mutta sen käsittelystä ei kuulunut mitään. Välillä neuvoin poikia jopa vaihtamaan nimensä päästäkseen työelämässä eteenpäin.

Haaveen synty

Hanna Nymanin opintie ei ole kulkenut ihan tavanomaista latua lukion ja ylioppilaskirjoitusten kautta yliopistoon.

– Menin täällä Riihimäellä 1990-luvun jälkipuolella työllisyystuella koulunkäyntiavustajaksi eräälle koululle. Niihin avustajan töihin en syttynyt, mutta koulumaailmaan rakastuin heti. Pyörin ympäri taloa ja tiesin haluavani opettajaksi. Sieltä se siemen lähti itämään. Haave opettajan urasta oli silloin alkuun hyvin utopistinen, olinhan siihen asti suorittanut vain peruskoulun ja talouskoulun.

Hanna Nyman työskenteli ennen yliopisto-opintojaan koulunkäyntiavustajana. - Koulumaailmaan rakastuin heti, hän kertoo. Timo Kiiski

Ensin Nyman meni Riihimäen lukioon iltaopiskelijaksi ja alkoi samanaikaisesti opiskella kolmevuotista ammatillista perustutkintoa ammattikoulussa. Kasvatustieteen perusopinnot hän suoritti avoimessa yliopistossa Hyvinkään kansalaisopistossa. Jo vuonna 2000 hän alkoi tehdä epäpätevänä luokanopettajan sijaisuuksia Riihimäellä.

– Koko ajan siinä sivussa opiskelin alaa. Suoritin muun muassa erityispedagogiikan perusopinnot sijaisuuksien ohella. Tein epäpätevänä niitä sijaisuuksia aina siihen asti, kunnes vuonna 2007 pääsin yliopistoon.

Nymanille riittää erityisopettajan työ, eikä hän aio esimerkiksi jatko-opiskella tohtoriksi asti.

– Olen ihan perusduunari kuitenkin. Eräs toinen akateemisesti koulutettu romani houkutteli minuakin yliopistomaailmaan, mutta minä tykkään vääntää näiden pentujen kanssa täällä, hän naurahtaa.

"Vaate ei ihmistä muuta”

Jo koulunkäyntiavustajavuosinaan Nyman pukeutui työhön pääväestön tavoin.

– Jos olisin epäpätevänä hakenut romaniasussa täältä Riihimäeltä töitä, niin varmasti en olisi niitä saanut.

Nyt tilanne saattaisi olla toinen, koska hänellä on työhönsä myös muodollinen pätevyys.

– Pätevöitymisen jälkeen olen hakenut romanivaatteissa opettajaksi töihin muutamille täysin vieraille paikkakunnille, ja olisin tullut myös valituksi.

Erityisopettajan työssä hän kokee hyötyvänsä omasta taustastaan: ehkä se on lisännyt ymmärrystä erilaisuutta kohtaan.

Nyman muistuttaa, että vaatteiden alla on aina ihminen.

– Kun pyysin vapautusta välituntien ulkovalvonnasta romanikulttuurin takia, rehtori naurahti ja sanoi unohtaneensa, että minulla on tämä romanitausta. Eli hän oli tottunut näkemään minut vain Hannana muiden joukossa.

– Olisi ihanaa, kun suhtautuminen olisi samanlaista silloinkin, kun pukeudun romaninaisen hameeseen. Vaate ei ihmistä muuta.

LUE MYÖS Kuka? Nimi: Hanna Nyman Syntynyt: 1972 Lappeenrannassa Kotipaikka: Riihimäki Perhe: aviomies ja 2 aikuista poikaa ja kaksi lastenlasta Työ: kasvatustieteiden maisteri, erityisluokanopettaja

Juttu on julkaistu alun perin tammikuussa 2020.