Kebus studio innehåller syntar som entusiasterna drömmer om. Man står bland syntar. Bild: Yle/Axel Brink

Den prisbelönta syntmusikern Sebastian "Kebu" Teir har alltid och kommer alltid att jobba ensam. Det är nästan ett måste för att ha råd att turnera med 15 syntar.

I ett drygt 20 kvadratmeter stort runt rum i norra Helsingfors täcks väggarna av 30+ år gamla syntar. Det är Moog, Arp, Korg och Roland vart man än tittar.

Här bland de drygt 30 klaviaturerna jobbar Sebastian ”Kebu” Teir på heltid. Hans artisteri är ett enmansjobb – det har det varit från början och kommer antagligen att fortsätta vara det.

- Jag har spelat i så många band där jag endera har varit projektledare eller jobbat hårdast. Jag tappade helt bort skaparglädjen. När jag började med soloprojektet märkte jag hur kul det kan vara att göra musik, säger Teir.

Man kan inte påstå att Kebu har uppstått inom en scen. I sin hemby Sideby nära Kristinestad fanns inte direkt många syntmusiker. Intresset kom från dem han lyssnade på – bland andra Vangelis och Mike Oldfield.

Det var tidigt 90-tal och internet hade inte kommit in i hemmen. Det var också en tid då synttrenden var digital och många gjorde sig av med de gamla analoga syntarna.

Sin research gjorde Teir i tidsskrifter och på ett då ännu ganska magert internet, efter att ha flyttat till Åbo för att studera.

Det skulle dröja ganska länge före han faktiskt fick en riktig analog synt i sin ägo.

- Jag minns inte ens vad det skulle ha varit för en synt. Kanske en Alpha Juno eller Juno sexa, säger Teir.

Det där med att minnet brister är kanske inte så konstigt med tanke på att Teir uppskattar att han har ägt runt 150 syntar under årens lopp.

Kebu jobbar helst ensam. Här jobbar han på en Yamaha CS 50 som producerades år 1977. Man spelar synt Bild: Yle/Axel Brink

Kontakterna rullar in

Teir var nöjd med sin syntflotta, hittade tillbaka till musiken som han lyssnade på som barn och började skriva musik.

Han blev så van med att jobba ensam att följande steg drog ut på tiden trots att han fick kontakt med bokare och förläggare.

- Vi förhandlade i ett år med en förläggare bara för att jag var så van med att jobba ensam. Det var en stor tröskel att ta med någon annan i nätverket.

Ensamhetstanken var också ekonomisk. Teir tänkte att det kanske skulle gå att leva på musiken så länge han bara ansvarade över sig själv och inte behövde livnära någon annan.

Youtube blev fönstret

Man kunde nog påstå att Teir aldrig hade levt på musiken om inte videoplattformen Youtube hade existerat. I dag har hans klipp visats över 20 miljoner gånger och Kebu spelar egna spelningar runt om i Europa.

I början maskerade jag mina egna låtar som demovideon för olika syntmodeller

Som person ger Teir intrycket av att vara en väldigt vanlig österbottning och hans omärkvärdiga sätt fanns också med på de första Youtubeklippen.

- I början maskerade jag mina egna låtar som demovideon för olika syntmodeller. I ett senare skede började jag byta ut titlarna till låtnamnen, säger Teir.

- Jag skulle knappast ensam ha lyckats komma ut med min musik utan Youtube. Om man gör något nischat väldigt bra så hittar nog publiken en, säger Teir.

Scenen visar sig

Teir skrev länge sin musik i något av en isolerad bubbla.

Det var först när han skulle ge ut sin första skiva som det slog honom att det finns andra européer med ett stort intresse för gamla analogsyntar och som delade samma förebilder.

Han hittade några skivbolag som verkade passande och skickade entusiastiskt ett mejl där han förklarade sina galna planer – att också turnera med 15 syntar och spela musiken live.

- Jag fick ett cyniskt svar om att det inte alls är lätt. Det visade sig att bolagschefen själv var artist i genren och hade spelat länge.

Det var då Teir märkte att det finns en liten grupp på några hundra personer i Europa som gjorde precis det som han gjorde.

- Det är en väldigt specifik grupp. Medelåldern är kanske 50, säger Kebu.

Främst män?

- Verkligen jo, 90 procent. Många är faktiskt syntsamlare själva.

Av sättet som Teir talar om denna grupp av människor att bedöma så verkar den kretsa runt det gemensamma intresset.

- Många av artisterna i den här scenen tycker jag inte alls att är bra egentligen. Det är bara för att de gör syntmusik som de blir peppade och pushade av den lilla scenen som finns, säger Teir.

Teir är glad för att Youtube har spridit hans musik åt människor i hela världen, inte enbart den lilla nischade gruppen syntmusiker.

Många av artisterna i den här scenen tycker jag inte alls att är bra egentligen

Priset hägrar

Nyligen fick Teir pris som bästa artist i den elektroniska musikgalan Schallwelle. De övriga nominerade var bland andra Jean-Michel Jarre och Tangerine Dream – båda förebilder för Kebu.

Det är också den nyss nämnda scenen som priset finns till för, kunde man säga.

- Jag tror att galan är öppen för alla men inte för elektronisk dansmusik, säger Teir.

Många frågar och antar att jag gillar Kraftwerk. Det gör jag inte alls

Begreppet elektronisk musik associeras ofta till det maskinella, det sekvensbaserade och det repetitiva. Klubbmusikgenrer som techno och house är utbredda, etablerade scener. Men det är absolut inte Kebus influenser.

- Många frågar och antar att jag gillar Kraftwerk. Det gör jag inte alls. De representerar den mer minimala sidan. Jag är inte minimal av mig, säger Teir och skrattar.

I Teirs begreppsvärld innebär elektronisk musik inte det som de flesta associerar begreppet med.

- På 80-talet tänkte man på Jean-Michel Jarre och Vangelis då man tänkte på elektronisk musik. I dag märker jag att det är många som pratar om elektronisk musik då de menar elektronisk dansmusik.

Inga genvägar

När Kebu spelar live finns det inga kompromisser gällande utrustning.

Det krävs helt enkelt väldigt många syntar för att det ska låta rätt, menar Teir. Trots att han tekniskt sett skulle kunna ersätta en del av syntarna med inspelat material, så har han valt att göra det på riktigt.

jag betalar inte 50 euro för att se någon med laptop

Teir har valt bort många spelningar eftersom det är logistiskt svårt att flyga med all utrustning. Det skulle kräva otroligt mycket tid och kompromisser för att lyckas med att få ihop ett flygvänligt sätt att turnera.

- Jag har flera gånger funderat om jag ska gå och lyssna på någon känd klubbmusikproducent. Men jag betalar inte 50 euro för att se någon med laptop, säger Teir.

- Det är en sak om man tycker om att dansa men jag är kanske inte en sån människa själv.

En skivbolagschef hade svårt att tro att Kebu kunde turnera med 15 syntar. Sebastian "Kebu" Teir omgiven av sina syntar. Bild: YLE/Roger Källman

Teir skulle förstås kunna spela sin musik med en laptop och ett fåtal syntar.

En stor del av publiken skulle antagligen inte bry sig desto mera om bristen av hårdvara på scenen, men trots det sliter Teir gärna lite extra.

- Säkert gör jag det till en stor del för min egen skull. Jag skulle inte känna mig bekväm i att låta 90 procent av musiken komma från en inspelning, säger Teir.

I stället sätter han fyra timmar på att bygga upp sin syntkiosk före varje spelning.

Men nu är instrumenten stationerade i studion hela våren. Där kommer Teir att spela in sitt tredje album – liksom alltid ensam.

Uppdaterad 27.2.2018 kl. 10:05. Ulrich Schnauss hade listats som förebild men detta var inte fallet