







Viikonloppuna kävin ystävieni kanssa kiivasta keskustelua eksistämme. Laskimme yhteen entiset parisuhde- ja seksikumppanit ja vertailimme lukuja keskenämme. Väittelimme siitä, mikä on optimaalinen ”seksiluku” niin miehelle kuin naiselle, ja miten se vaikuttaa meidän tulkintaan tästä henkilöstä ja hänen parisuhdekelpoisuudestaan.









Madonna-Huora-kompleksi on freudilainen käsite, jonka mukaan miehet näkevät naiset joko pyhinä äiteinä tai likaisina huorina. Freudin mukaan miehet haluavat siveän naisen, joka olisi täydellinen äiti heidän lapsilleen, sekä erinomainen vaimo pitkäaikaiseen parisuhteeseen. Samanaikaisesti miehet haluavat naisen, joka on makuuhuoneessa kuin urallansa kaiken nähnyt ja tehnyt pornotähti. Miehet haluavat kaiken, mutta siinäpä onkin ristiriita kerrakseen.





”Miehet eivät voi himoita naisia, joita rakastavat,

eivätkä miehet voi rakastaa naisia, joita himoitsevat.”





On olemassa miehiä, jotka ovat keksineet ristiriitaan ratkaisun. He solmivat avioliiton rakastamansa naisen kanssa ja hankkivat siihen itselleen sivuun rakastajattaren. Tästä taisi muistaakseni mainita avoimesti nykyinen Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump eräässä vanhassa haastattelussa. Hän sanoi vaihtavansa naista heti, kun nykyinen synnytti hänelle jälkikasvua. Fiktiivinen Tony Soprano HBO-sarjasta The Sopranos piti useita rakastajattaria, koska ei voinut koskea ”lastensa äitiin” – vaimoonsa.





Salarakkaat pidettiin ennen vanhaan salassa, koska avioliitolla oli silloin pyhempi merkitys. Tällainen ratkaisuhan ei ole toista osapuolta kunnioittava, mutta nykypäivänä samaa asiaa ajavat avoimet suhteet.





Viime aikoina onkin saanut lukea paljon avointen suhteiden puolesta. Kirjoituksissa korostuu sukupuolten välinen kaksinaismoralismi, sillä avoimessa suhteessa oleva mies on helposti häntäheikki, naistenmies ja pelimies, kun taas nainen mielletään vapaaksi, itsenäiseksi ja rohkeaksi.





Osa minusta on sitä mieltä, että on vaihteeksi kiva, että asiat voidaan nähdä näinkin päin, sillä naiset ovat joutuneet kuulemaan huorittelua koko maailmanhistorian ajan, kun taas miehet ovat saaneet vastaavasta käytöksestä kiitosta ja leuhkimisoikeuksia. Toisaalta osa minusta on taas sitä mieltä, ettei kaksi väärää tee yhtä oikeaa.









Ahh Tinder, kuinka viha-rakastankaan sinua







Nykyajan kertakäyttökulttuurissa kumppanit tulevat yksittäispakattuina sovellusten ja sivustojen kautta. Yhden tai muutaman yhdessä vietetyn yön jälkeen kumppani häivytetään mielistämme. Feidaus? Ghostaus? Ihan sama, sillä seuraava on jo ovella. Kuvio toistuu loputtomiin, kunnes täydellinen kumppani osuu kohdalle. Tai kunnes deittiuupumus iskee. Tai kunnes lopulta päätämme tyytyä toiseksi parhaaseen.





Olen tavannut Tinderissä kaikennäköisiä XX-kromosomin edustajia deittailu-urani aikana. Suurimman osan kanssa olen tiennyt ensimmäisen vartin aikana, ettei seuraavia treffejä tulisi, ja olenkin henkisesti siirtynyt seuraavaan menuun tässä ihmissuhteiden pikaruokaketjussa.





”Polyamorinen. Avoimessa suhteessa. Domia vailla.”





Kuinka monta tapaa onkaan sanoa: lisää lisää lisää!





Valintojen määrä vaikuttaa ihmisten kykyyn tehdä päätöksiä ja valintoja. Mitä enemmän meillä on vaihtoehtoja, sitä vaikeampi meidän on tehdä päätöksiä. Sarjadeittailu, etenkin suurissa kaupungeissa, voi tuntua puuduttavalta urakalta. Avoin suhde nähdäänkin varmasti helppona ratkaisuna valinnan mahdottomuuteen.





Muutama entinen tuttavuus on yrittänyt ylipuhua minua avoimeen suhteeseen, mutta en ole koskaan lämmennyt idealle. Tästä olenkin saanut kuulla olevani ahdasmielinen ja vanhanaikainen.





Avoimen suhteen ongelman ytimen voi kuitenkin mielestäni tiivistää yhteen lauseeseen: ”Jos minun tulee käydä ns. vieraissa sinun kanssasi ollessani, sitä et ole se henkilö, jonka kanssa minun tulee olla.”





Päinvastaisesti sanottuna: ”Jos minä en riitä sinulle, minä en ole kaipaamasi henkilö.”





On varmasti tapauksia, joissa avoimen suhteen järjestely toimii ja kaikki ovat tyytyväisiä. Henkilökohtaisesti en kuitenkaan tiedä tai tunne yhtään tällaista pariskuntaa. Yksikään tietämäni avoin suhde ei ole kestänyt vuottakaan. Tunteet vievät ihmisestä voiton.





Kumppaninsa jakaminen toisen/toisten kanssa voi tuntua epämiellyttävältä ajatukselta, mutta jopa pelkkä ohimenevä ajatus kumppanin eksistä voi olla joillekin liikaa. Siltikin me itseämme ärsyttääksemme utelemme kumppaniemme seksihistorian taustat. Jotkut haluavat selvittää seksiluvun heti ensitapaamisella, kun taas toisille sillä ei ole merkitystä.





Entisistä seksisuhteista kyseleminen saattaa laukaista joissakin häpeän ja syyllisyyden tunteita, mikä voi saada heidät hyökkäyskannalle.









Kun haukumme toisiamme, naiset ovat huoria ja miehet neitsyitä









Heteromiehenä olen huomannut, että kritiikissä hyökätään lähestulkoon aina miehen itsetuntoa ja isoa E:tä vastaan. Mies on epävarma, mustasukkainen, kontrolloiva, ahdasmielinen, omistushaluinen, heikkoegoinen, sekä pienimunainen, jos häntä kiinnostaa kumppaninsa entiset seksisuhteet. Hyökkäävä kritiikki ei kuitenkaan pyri ymmärtämään toista osapuolta, vaan tyytyy vähättelemään toisen tuntemuksia tai pahimmassa tapauksessa käy syyttämään tätä.





En allekirjoita em. syytöksiä. En tunnista näitä piirteitä itsessäni, vaikka olenkin sitä mieltä, että kumppanin seksihistorialla on väliä. Myönnän avoimesti, että vedän omia johtopäätöksiä ja teen arvioita henkilön luonteesta, luotettavuudesta, persoonallisuudesta ja parisuhdekelpoisuudesta sen perusteella, kuinka mittava tai niukka seksuaalisten kumppaneiden määrä tällä on – oli kyseessä sitten mies tai nainen, mutta koska olen heteromies minua kiinnostaa heteronaiset.





Joku voisi väittää, ettei kumppanin seksihistoria kuulu toiselle tai ettei se ole millään tavalla relevantti tieto uutta parisuhdetta ajatellen. Joku voisi myös väittää, ettei entisten seksikumppaneiden määrä määrittele ihmistä millään tavalla. Ei määrittelekään, mutta kyllä me kaikki ajattelemme eri tavalla kahdesta muuten identtisestä henkilöstä, joista toisella on takana 3 ja toisella 100 seksisuhdetta.





Yksi ensimmäisistä minulle esitetyistä kysymyksistä uutta kumppania tavattaessa on poikkeuksetta ollut seurusteluhistoriani. Tavallaan olen sitä mieltä, ettei asia hänelle kuulu, mutta toisaalta tiedän sen olevan tärkeä asia ja hänellä on oikeus kysyä. Minulla ei ole mitään hävettävää, joten koen pystyväni puhumaan asiasta.





Arvostelemme toisiamme vaatetuksen, musiikkimaun, varallisuuden, ammatinvalinnan, koulutustaustan, ja jopa fyysisten ominaisuuksien, kuten pituuden ja painon perusteella. Olisikin tekopyhää teeskennellä, etteikö meitä kiinnostaisi kumppaniemme eksät. Eksät ovat stalkkaajien ensisijaisia kohteita ja somessa stalkkaus on nykypäivänä niin normalisoitua, että aiheesta on olemassa suosittu Netflix-sarja.





Tiedämme, että maaginen seksiluku kiinnostaa kumpaakin sukupuolta. Tämän todistaa tutkimukset, joiden mukaan niin naiset kuin miehetkin valehtelevat seksihistoriastaan. Luettuani tutkimuksia aiheesta, oli mielenkiintoista huomata, että naiset arvostelevat toisiaan ankarammin kuin miehet. Naiset käyttävät toisistaan nimityksiä lutka ja huora miehiä herkemmin. Tästä syystä naiset vähättelevät seksuaalisten kumppaneidensa määrää, jotta eivät saisi lutkan leimaa, kun taas miehet paisuttelevat kaatamiensa valloitusten määrää ansaitakseen pelimiehen tittelin. Sukupuolet valehtelevat eri tavalla saman päämäärän eteen – statuksen.





Itselleni on tärkeää, että parisuhde perustuu avoimuudelle (ironistako?) ja luottamukselle, sekä ennen kaikkea rehellisyydelle. Valehteleminen ei ole terve perusta yhdellekään suhteelle. Valheet tulevat aina esille ennemmin tai myöhemmin.





Tietenkään ketään ei voi pakottaa avautumaan seksihistoriastaan. Mykistyminen on kuitenkin viesti itsessään, mistä voi jokainen tehdä oman tulkintansa. Onhan se vähän niin kuin työhaastattelussa työnantaja kysyisi aiemmasta työkokemuksesta, johon työnhakija vastaisi: "En halua puhua siitä. Aiemmalla työkokemuksellani ei ole väliä, sillä minä haen nyt tähän tehtävään."









Universaali fiksaatio neitsyihin on ollut olemassa aikojen alusta asti









Seksihistoria on mielestäni myös suorassa korrelaatiossa viehätyksen kanssa. Itse en usko voivani ihastua (tai etenkään rakastua) naiseen, jolla on ollut minua ennen suhde kymmenien miesten kanssa. Tottakai tähänkin sääntöön pätevät poikkeukset ja rakkauden sanotaankin olevan sokea.





Itse kuitenkin kallistuisin laserleikkauksen puoleen.





Mielenkiintoista kyllä, ystävättäreni olivat päinvastoin sitä mieltä, että mies, jolla on harva seksisuhde takana, on vähemmän kiinnostavampi kuin mies, jolla on useampi ”kaato” menneisyydessään. Mielipiteistä nousi esille, etteivät naiset halua olla miehen ”opettajana” makuuhuoneessa. Yhden ystävättäreni mielestä taas voi olla kiihottavaa olla pelimiehelle se nainen, joka saa hänet pysymään aloillaan. Tästäkin huolimatta liika on liikaa ja naisillakin on miesten seksiluvulle yläraja.





Mittavasta seksihistoriasta herää kysymyksiä siitä, onko henkilö nirso kumppanin suhteen, kyllästyykö hän helposti, vai eikö hän kelpaa kenellekään. Epäilykset henkilön luotettavuudesta ja impulsiivisuudesta nostavat myös päätään. Neuroottinen puoleni taas kuiskii korvaani uhkakuvia mahdollisista seksitaudeista ja kohonneesta syöpäriskistä. Ammatillinen minäni taas huolestuu hyperseksuaalisuuteen johtaneista syistä – ja sen seurauksista.





Minusta ainakin tuntuisi pahalta, jos yhteisissä illanistujaisissa ylpeänä esittelisin tyttöystäväni ystävilleni, joista puolet sitten ilmoittaisi miesten vuoron aikana tuntevansa hänet aiemmista yhteyksistä.





Vieläkin harmillisempi olisi tilanne, jossa olen tyttöystäväni kanssa kaupungilla viettämässä deitti-iltaa ja vartin välein törmäämme entiseen eksään tai satunnaiseen "säätöön".





Tällaisissa tilanteissa en tuntisi itseäni mitenkään erityiseksi, vaan kokisin oloni toiseksi (vai kymmeneksi?) parhaaksi, mikä on täysi vastakohta sille, mitä haluan kumppanilleni olla.





Seksi on intiimein asia, jonka voi toisen kanssa jakaa – se on emotionaalisten ja henkisten voimavarojen sijoitus toiseen ihmiseen. Kahden sielun kohtaamista. Henkisen yhteyden muodostamista. Miksi haluaisin jakaa itsestäni jotain niin ainutlaatuista jonkun kanssa, joka on jo jakanut sen osan itsestään lukuisten eri henkilöiden kanssa.





Mitä makuuhuoneleikkeihin tulee, miellän itseni uteliaaksi ja kokeilunhaluiseksi tiettyyn pisteeseen asti. Toivoisin samanlaista suhtautumista omalta kumppaniltani – mutta jos toisen vastaus on aina ”nähty ja tehty”, niin siinähän tavallaan menettää yhden tavan oppia toisesta, jos rutiinit ovat jo ennaltaanmäärättyjä.





Ja mikäli tällaista intiimiä sidettä ei pääse muodostumaan tai se on heikko, voidaan mielestäni tällöin puhua panokaverista, ei parisuhdekumppanista.





Pitkäaikaisen parisuhteen tavoite (ainakin joillekin) on lasten hankkiminen ja perheen perustaminen. Lapsettomuus on toki iso ongelma nykypäivän Suomessa, eikä tähän ole tulossa ratkaisua ihan lähipäivinä. Perinteinen perhe-elämä on kuitenkin monen haave sen realistisuudesta huolimatta, joten itseäni ainakin hirvittäisi ajatus tuoda lapsi maailmaan sellaisen henkilön kanssa, jota en täysin tunne tai jonka kanssa arvot eivät kohtaa.









Ja käsi kädessä kuljemme suhteeseen avoimeen, ja se minua niin ragettaa









Keskustelussamme ei loppujen lopuksi noussut esille yhtä ainoaa totuutta. Ihmiset mieltävät seksin eri tavoin ja antavat sille erilaisia merkityksiä ja liittävät siihen omia arvoja ja ihanteita. Se, mikä koetaan länsimaisessa kulttuurissa hyväksytyksi, voi olla itämaisessa kulttuurissa häpeällistä – enkä minä voi sanoa, kuka on oikeassa ja kuka väärässä.





Ehkä tärkeintä onkin löytää kumppani, joka jakaa samanlaisen näkemyksen seksistä. Tällöin myös intiimi side on vahvempi. He, jotka kirjoittivat seksilukunsa lyhyen matematiikan tulisi löytää toisensa ja pitkän matematiikan kirjoittaneet toisensa.





Viimeksi kun tarkistin, Suomi on kohtalaisen vapaa maa. Niin naiset kuin miehetkin ovat vapaita toteuttamaan ja ilmaisemaan itseään seksuaalisesti. Seksuaalinen itsemäärämisoikeus ei ole itsestäänselvyys kaikissa maailmankolkissa. Suomalaisessa yhteiskunnassa kenenkään ei kuitenkaan tarvitse toimia ”siveyspoliisina”. Jos nainen tai mies rakastaa seksiä, he voivat harrastaa sitä niin paljon kuin mieli tekee – kunhan flaksi vain käy.



