Rakentamisen kääntyminen laskuun on ikävä uutinen erityisesti rakennusalan työtekijöille. Työnjohtajien ja suunnittelijoiden eläköityminen pitää toistaiseksi vielä rakennusinsinöörien kysynnän vakaana.

Rakennustyömailla työn halpuuden merkitys korostuu kilpailun kiristyessä. Viime viikolla tekemämme työmaakilpailun raadin kierros rakennustyömailla kertoi, että jopa virolaiset kirvesmiehet alkavat olla kalliita. Suomessa he tienaavat noin 14-15 euroa tunnilta, mutta Virossa palkkataso on noussut jo 11 euroon. Ero on kaventunut niin pieneksi, että sen vuoksi ei kannata matkustaa kalliiseen Suomeen. Jopa valvovenäläiset ja ukrainalaiset harkitsevat kannattaako mennä mieluummin töihin Viroon kuin Suomeen. Latvialaiset ja liettualaiset ovat jo pitkään menneet Ruotsiin ja Norjaan eikä Suomeen.

Tilalle ovat tulleet muun muassa puolalaiset, romanialaiset, slovakialaiset ja kroatialaiset. Pääkaupunkiseudun isolla rakennustyömaalla voi olla 40-50 kansallisuutta ja perehdytyksiä annetaan jopa kiinaksi, somaliaksi, albaniaksi ja arabiaksi.

Lahdessa isolla siltatyömaalla oli espanjalaisia raudoittajia, kun suomalaisia noin raskas ja kylmä työ ei kuulemma enää kiinnosta. Ehkä syynä on myös se, että raudoittajalle ei makseta enää yhtä kovia palkkoja kuin vanhoina hyvinä aikoina.

Telineitä kasasivat romanialaiset työntekijät. Takavuosina telineasentajissa oli vielä paljon suoraan vankilasta tulleita suomalaisia, joita korkea paikat eivät huimanneet. Siihen nähden romanialaiset vaikuttavat turvallisilta ammattimiehiltä.

Puolalaiset betoniurakoitsijat ovat tuttu näky pääkaupunkiseudun työmailla. Kun viime vuonna YIT heitti yhden porukan ulos työmaaltaan laatuongelmien vuoksi, kaverit saivat välittömästi töitä naapurityömaalta. Pula oli niin kova, että työnjohtajien ei kannattanut nirsoilla.

Puolalaisia ei voi sanoa halpatyöläisiksi. Ensimmäinen tarjous voi olla huomattavan edullinen, mutta kun he kuulevat mitä kaverit tienaavat, oppivat he nopeasti hinnoittelemaan työnsä oikein. Siksipä monilla työnantajilla olisi iso halu hakea vielä halvempaa työvoimaa EU-ETA-alueen ulkopuolelta.

Maalaustyöt siirtyivät uzbekistanilaisille

Maalareita on tullut paljon Uzbekistanista. Selitys on, että he jaksavat tehdä raskaita tasoitetöitä aivan toiseen tahtiin kuin ammattikoulujen maalarilinjan käyneet suomalaismiehet, naisista puhumattakaan. Todellinen syy taitaa olla kuitenkin palkkavaatimuksen pienuus. Tästä kertoo se, että suomalaista työvoimaa käyttäneet maalausliikkeet tekivät kehnoa tulosta jopa rakentamisen buumivuosina.

”Maalausfirmat eivät enää ole halukkaita maksamaan kotimaisille maalareille kunnollista palkkaa”, työttöminä olevat maalarit valittivat vuonna 2017 Helsingin Sanomissa uzbekistanilaisten maalareiden maahantuomista vastaan. Jutun mukaan uzbekistanilaiset olivat tulleet Suomeen kahdeksan euron tuntipalkalla.

Heinäkuussa 2019 Yle kertoi, että Uudellamaalla maalaus ja tasoitustyöt ovat jo lähes kokonaan uzbekistanilaisten hallussa.

Saatavuusharkinta haluttaisiin poistaa

Ainoana jarruna täysin vapaalle työvoiman rekrytoinnille on halpatyövoimaa koskeva saatavuusharkinta. Rajana on 3000 euron kuukausiansio. Sitä paremmin tienaaville rajoituksia ei ole.

Keskuskauppakamari lobbari viimeksi tällä viikolla saatavuusharkinnan poistamiseksi. ”Yritysten kannalta suurin työperäistä maahanmuuttoa vauhdittava uudistus olisi luopua EU- ja ETA-alueen ulkopuolelta tulevien työntekijöiden saatavuusharkinnasta. Yritykset tietävät viranomaisia paremmin osaamistarpeet, joita yrityksissä eri puolilla maata on. Yritysten kasvua ja kehittymistä ei pidä vaikeuttaa byrokratialla.”

Lupaa ei voi enää perustella edes rakentamisen työvoimapulalla. Vielä vuosi sitten rakennusalan työvoimapulaa kärsivien ammattien listalla olivat rakennusalan työnjohtajat, rakennusinsinöörit, betonirakentajat, raudoittajat ja muut rakennustyötekijät. Tänään niitä ei enää näy 15:n kärjestä. Sieltä ovat poistuneet myös hitsarit ja kaasuleikkaajat.

Ruotsi on ainoa EU-maa, joka ei säätele työperäistä maahanmuuttoa saatavuusharkinnalla. Kokemukset siitä ovat olleet kirjavat. Työvoimaa rekrytoidaan ulkomailta paljon sellaisillekin aloille, joissa ei ole työvoimapulaa.

Julkisessa keskustelussa on usein todettu, että hoitajapula ei poistu sillä, että hankitaan tänne halpoja filippiiniläisiä hoitajia, vaan sillä, että hoitajalle maksetaan niin hyvä palkka, että alan koulutuksen saaneet eivät vaihda ammattia.

Tämä sama logiikka koskee rakentamistakin. Rakentaminen on jo nyt Suomen kansainvälisin ala. Rakennusteollisuus, rakennusliikkeet ja suunnittelutoimistot ovat jo merkittäviltä osin ulkomaisessa omistuksessa ja myös varsinaiset tekijät ja näiden nokkamiehet alkavat olla ulkomaalaisia. Kääntöpuoli tässä on se, että alan kiinnostavuus suomalaisnuorten keskuudessa on hiipunut.

Rakentamisen laatu ei ole enää omissa käsissämme. Työmailla laadusta vastaavat tekijät, jotka käyvät täällä vain tienaamassa ja ovat jo seuraavassa projektissa tai kotimaassaan siinä vaiheessa, kun virheitä korjataan. ”Ei se ole virhe, jos kukaan ei sitä huomaa”, sanoi äskettäin ihan supisuomalainen rakentaja.