Ilmastonmuutoksen myötä lentämisestä on tullut luksuksen sijaan julkinen paheksunnan kohde. Lentohäpeä ei silti kosketa kaikkia. Lentopisteiden keräilyä harrastavat ihmiset lentävät niin paljon kuin ehtivät.

Kymmenenvuotias Tuomas Uutela oli onnellinen. Kerran kuussa äitinsä luona Tšekeissä kyläillyt poika pääsi lentokentällä business loungeen. Siellä sai juoda niin paljon cokista kun halusi.

Se tuntui unelmien täyttymykseltä.

Nyt 25 vuotta myöhemmin Uutela istuu lentokoneessa ja lentokentillä vuosittain satoja tunteja. Vain koska hän rakastaa lentomatkustamista ja lentokenttien tunnelmaa.

Ja ilmaisia juomia.

Lapsuuden unelmasta tuli Uutelan harrastus.

Mutta saako tästä harrastuksesta edes kirjoittaa?

Lentämisen ympärille on ilmastonmuutoksen myötä laskeutunut melko tumma varjo. “Oak Barrel -kuvat” lentokentältä ovat alkaneet näyttää noloilta. Ihmiset jakavat vinkkejä maata pitkin matkustamiseen lentämisen sijaan.

Todellisuudessa lisääntynyt tietoisuus ei ole vaikuttanut matkustajamääriin, itseasiassa lentämisen ennustetaan kasvavan lähivuosina.

Yhä useampi kertoo julkisesti vähentävänsä lentämistä.

Muutos on siinä, että lentämisen ilmastovaikutuksista puhutaan entistä enemmän. Kansainvälinen lentomatkailu vastaa noin kahta prosenttia koko maailman kasvihuonekaasupäästöistä. Lentämisen vähentäminen on silti yksi helpoimmista tavoista vaikuttaa omaan hiilijalanjälkeen.

Yhä useampi kertoo julkisesti vähentävänsä lentämistä.

Silti maailmalla voi hyvin harrastus, josta ei kannata kaikissa piireissä huudella: lentopisteiden kerääminen.

Kyllä. On ihmisiä, jotka nauttivat lentämisestä niin paljon, että käyttävät kaiken vapaa-aikansa siihen.

Se tarkoittaa käytännössä lentokoneessa istumista ja lentokentillä oleskelua.

Yksi heistä on lapsena lentokenttäelämään hurahtanut espoolainen Tuomas Uutela. Hän on lentänyt elämänsä aikana satoja kertoja. Hän saattaa käydä viikonloppuna Aasiassa, syödä hyvin lentokentällä ja palata samana päivänä takaisin Helsinkiin.

Uutelalle kysymys on oman pistetason säilyttämisesta ja lentämisen mukana tulevasta luksuksesta.

Siis samppanjasta, jalkahieronnasta ja à la carte -ravintoloista.

Suomessa alan harrastajia on joitain kymmeniä. He saavat onnistumisen kokemuksia halpojen lentojen bongaamisesta ja lentokenttien hyvistä lounge-tiloista.

Pistetason ylläpitäminen vaatii suunnitelmallisuutta varsinkin jos ei lennä työn puolesta. Esimerkiksi Finnairin kultatasolle pääsee, kun lentää vuoden aikana 46 reittilentoa.

Mitä jäsenyydellä saa?

Ainakin lähtöselvityksen VIP-kaistan kautta ja business-luokassa lentämistä. Jäsenille tarkoitettuihin lounge-palveluihin kuuluu muun muassa levähdyspaikat sekä ilmaiset ruoat ja juomat. Lisäksi mukaan loungeen saa jäsenyydestä riippuen ottaa yhden tai useamman ystävän.

Mitä useammin lentää, sitä parempi asiakas.

Pitkillä lennoilla voi keskittyä asioihin, joihin arjessa ei ehdi.

Uutelan mielestä parasta on loungessa syöminen ja juominen. Haastattelua edeltävänä viikonloppuna Uutela on vienyt syntymäpäiväsankariystävänsä Lontooseen yhdeksi päiväksi. Päivän ohjelmassa oli kierros kaupungilla ja syöminen lentokentällä. Ja yöksi kotiin.

Uutelan lempikenttä on ehdottomasti Hong Kong. Siellä on jopa kuusi erillistä loungetilaa ja kahdesta saa à la carte -ravintolaillallisia. Cocktailbaarin jälkeen voi käydä jalkahieronnassa tai kylvyssä.

Usein Uutela yrittää sumplia matkansa niin, että lento tapahtuu juuri Hong Kongin kautta.

Harrastuksesta löytyy monta puolta. Yksi on se, että Uutela nauttii eristäytymisestä. Varsinkin ennen kuin koneisiin tuli internet, siellä sai olla täysin irrallaan muusta maailmasta. Pitkillä lennoilla voi keskittyä sellaisiin asioihin, joihin arjessa ei ehdi. Yksi lentoharrastajayhteisön jäsen ottaa lennoille mukaan muovipussillisen vanhoja Hesareita.

Uutelan mielestä businessluokassa matkustaminen on rentouttavaa. Pitkillä lennoilla ykkösluokan istuimet ovat kuin sänkyjä.

“Polvet suussa” -luokassa hän matkustaa vain silloin, kun kysymys on alle neljän tunnin lennoista tai erikoistarjouksesta. Niin kuin maaliskuulle marraskuussa varatut New Yorkin meno-paluulennot, jotka Uutela löysi 249 eurolla.

Samppanja

Suoraan sanottuna harrastus kuulostaa tietenkin täysin järjettömältä.

Uutela on monella tapaa samaa mieltä.

Yksi “älyttömimmistä keikoista” oli, kun Finnairilla oli kolminkertaisten pisteiden kampanja. Silloin Uutela etsi kaverinsa kanssa halvimmat businessliput, koska niistä saa täydet pisteet. Lopulta kaverukset lensivät Delhiin, torkkuivat kolme tuntia kentällä ja lensivät samalla koneella takaisin.

Tai se kun yksi Uutelan tuttu lensi saman päivän aikana kuusi kertaa Oulu–Helsinki-väliä.

Kyllä näissä piireissä ilmastonmuutos tunnustetaan. Se aiheuttaa ristiriitaisia tunteita ja keskustelua on käyty viime aikoina selvästi aikaisempaa enemmän. Uutela ymmärtää kritiikin.

Harrastajien foorumilla on IPCC:n raportin jälkeen keskusteltu entistä vilkkaammin. Jaettu mielipide on kuitenkin se, ettei kukaan halua ilmastonmuutoksen takia vähentää omaa lentämistään.

Ratkaisut pitäisi löytyä jostain muualta kuin yksilön valinnoista.

Kun aikaisemmin ulkopuolisissa ihmetystä herätti harrastuksen hinta, nyt keskustelu kääntyy Uutelan mukaan usein ilmastonmuutokseen.

Ristiriitaista on se, että monet Uutelan ympäristötietoiset ystävätkin ovat tilanteen tullen kiinnostuneita parinsadan euron New Yorkin lennoista. Jos halpoja lippuja löytyy, ympäristönäkökulmasta joustetaan.

Uutela ajattelee muiden harrastajien tavoin, että ratkaisut pitäisi löytyä jostain muualta kuin yksilön valinnoista.

Hän ihmettelee, miksei lentämisessä hyödynnetä uusiutuvia polttoaineita. Ilmastonmuutos pitäisi ratkaista teknologian avulla, ei lentämisen demonisoinnilla.

Todellisuudessa selvitysten mukaan uusiutuvista raaka-aineista kestävästi tuotetuilla lentopolttoaineilla voidaan tulevina vuosina kattaa arviolta vain kaksi prosenttia alan kokonaispolttoainetarpeesta. Tekninen kehitys ei asiantuntijoiden mukaan hillitse päästöjen kasvua.

Toiset harrastajat puolustautuvat sillä, että kyllä lentokoneet ilman heitäkin lentäisivät. Tästä Uutelakaan ei ole aivan samaa mieltä.

– Usein on ollut, että meitä (harrastajia) on koneesta yli puolet, ei se välttämättä lentäisi ilman meitä.

Toiset suhteuttavat lentämistä teollisuuteen. Esimerkiksi pikamuoti saastuttaa tutkimusten mukaan enemmän kuin kansainvälinen lentoliikenne.

Muutos ilmapiirissä on ollut vauhdikasta.

Yleisen historian dosentti Risto Marjomaa sanoo, että kaikki paheksunta mikä lentämiseen liittyy on melko tuore ilmiö. Lentäminen on aikaisemmin nähty positiivisena ja jännittävänä huvina.

Ensimmäiset “show-lennot” 1900-luvun alussa kiehtoivat ihmisiä, vaikka harva edes kuvitteli itse pääsevänsä lentokoneen kyytiin. Haave lentämisestä oli synnytetty.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen rikkaat pääsivät ensi kertaa matkustamaan matkustajakoneiksi muutetuilla entisillä pommikoneilla, joilla ei muuten ollut käyttöä. Sodilla on ollut ylipäätäänkin suuri merkitys lentämisen yleistymisessä. Sota kehittää ilmailualaa.

Toisen maailmansodan jälkeen suihkukoneiden avulla kustannuksia saatiin alaspäin ja yhä useampi pääsi lentokoneeseen. Isoin muutos tapahtui kuitenkin vasta 60-luvulla kun lomalennot esimerkiksi Kanariansaarille alkoivat.

Samppanja

Vielä 90-luvun alkuun asti lentäminen oli kuitenkin niin kallista, että se vaati keskituloisiltakin säästämistä.

Muutos tapahtui 90-luvun lopussa. Sen jälkeen lentojen hinnat ovat romahtaneet niin, että opiskelijoillakin oli varaa lennellä.

Hetken elimme onnellista aikaa. Halvat hinnat yhdistettynä tietämättömyyteen ilmastonmuutoksesta on jälkeenpäin ajateltuna melkoinen unelma. Itseään etsivät länsimaalaiset lentelivät ympäri Aasiaa ja palasivat takaisin täynnä kokemuksia maailmasta.

Lentohäpeästä ei ollut tietoakaan. Päinvastoin, tiedostava ihminen oli se, joka matkusteli mahdollisimman paljon.

Suhtautuminen on alkanut muuttua vasta 2000-luvun ympäristötietoisuuden kasvamisen myötä. Ympäristöasioihin kiinnitetään huomiota juuri siksi, että kasvu on ollut räjähdysmäistä. Marjomaan mukaan ongelma ei ole siinä, että lennetään, vaan siinä, että lennetään kestämättömän paljon. Kasvavat matkustajamäärät ja hintojen romahtaminen ovat liitoksissa nykyiseen keskusteluun.

– Jos taso olisi sama kuin 80-luvulla ei tästä puhuttaisi tällä tavalla.

Suomen ympäristökeskuksen ja Sitran mukaan lentomatkustajien määrän odotetaan tuplaantuvan 8,2 miljardiin vuonna 2037. Kasvu on nopeinta Intiassa ja Indonesiassa. Näissä maissa lentomatkustajien määrän arvioidaan yli kolminkertaistuvan.

Ongelma on toisin sanoen siinä, että muut saavat samat edut kuin mihin me olemme tottuneet.

Suomesta ei pääse “oikein minnekään” ilman lentokonetta.

Luksus on tutkija Marjomaan mukaan liittynyt jollain tavalla aina lentämiseen. Aluksi itse lentäminen oli harvojen luksusta, ja 60-luvulta lähtien lentämisen yleistyttyä, business-matkustajat on eroteltu omalle osastolleen. Lentämiseen kuuluu vahvasti käsitys ykkös- ja kakkosluokasta.

Uutela ei pidä harrastusta elitistisenä. Hänen mukaansa ajatus on nimenomaan säästämisessä. Hän korostaa, että mukana on myös opiskelijoita.

Yksi osa koko huvia on sen mukana tuleva yhteisö.

Tänä kesänä Uutela menee tyttöystävänsä kanssa juhlimaan lennolla tavatun pariskunnan häitä. Polttarit ovat Lontoossa, häät Sveitsissä ja bestman lentää juhliin Tallinnasta.

Tutkija Marjomaa ei usko, että lentäminen tulee vähenemään. Ihmiset ovat tottuneet liikkumaan nopeasti eikä vaihtoehtoisia matkustustapoja ole. Valtaosa lentää, jotta pääsisi johonkin kohteeseen. Suomesta ei pääse “oikein minnekään” lyhyen lomamatkan aikataululla ilman lentokonetta.

Emme ole valmiita luopumaan matkustamisesta. Oli se sitten lentämistä kerran vuodessa tai kerran kuukaudessa.

Toisaalta Ruotsissa on jo raportoitu lentämisen vähentyneen juuri lentämiseen liittyvän häpeän takia.

Samaa suuntausta ei ole näkyvissä ainakaan vielä Suomessa.

Uutela tapaa säännöllisesti muita alan harrastajia. Yhteisissä tapaamisissa kadehditaan sitä joka on löytänyt parhaimmat tarjoukset tai naureskellaan sille, joka on tehnyt tyhmimmän reissun. Kaikkea Uutelakaan ei ymmärrä.

Vaikka sitä “yhtä kaveria”, joka ei viikolla ehdi töiden takia kerätä lentopisteitä ja lentää lauantaisin neljä kertaa edestakaisin kotimaan lentoja.

– Mulle riittää, että käyn Oulussa kerran päivässä.