Pohjoismaat olivat Euroopan viimeinen kolkka, jossa jääkausi antoi periksi runsaat kymmenen tuhatta vuotta sitten. Ihminen käytti uusien metsästysmaiden ja kalapaikkojen paljastumista heti hyväkseen, mutta mistä nuo ensimmäiset asukkaat tulivat?

Siihen etsittiin vastausta Norjan länsirannikolta ja Gotlannin ja Stora Karlsön saarilta Ruotsista löydettyjen ihmisjäänteiden sekä kiviesineiden perusteella.

Radiohiiliajoitukset vahvistivat, että nuo seitsemän ihmistä elivät mesoliittisella kivikaudella, yli 8 000 vuotta sitten.

DNA-tutkijat yllättyivät, kun Norjan rannikon metsästäjä-keräilijöillä ja Ruotsin saarelaisilla olikin toisistaan poikkeavat geneettiset juuret. Norjalaisten lähimmät sukulaiset olivat Itämeren itäpuolella, ruotsalaisten Keski- ja Länsi-Euroopassa.

Ihmisten oli täytynyt tulla Norjaan ja Ruotsiin kahtena erillisenä muuttoaaltona, tutkijat päättelivät.

Eri tavat, erilainen ulkonäkö

Ensimmäisen joukon matka oli alkanut nykyisten Tanskan ja Saksan alueelta. Toinen porukka tuli koillisesta Atlantin jäätöntä rantaa pitkin. Geenien lisäksi päätelmää vahvistavat esinelöydöt ja isotooppitutkimukset: eri suunnista tulleiden ihmisten kivityökalut ja ruokavaliot poikkesivat toisistaan.

He olivat erilaisia myös ulkonäöltään. Etelästä tulleilla oli luultavasti siniset silmät ja tumma iho. Koillisen tulokkaat puolestaan olivat vaaleaihoisia ja silmien väri vaihteli.

Uusilla asuinsijoilla tulokkaat löysivät toisensa. Seurauksena oli geenien sekoitus, joka on monimuotoisempi kuin Keski-, Länsi- ja Etelä-Euroopan mesoliittisen ajan väestöllä. Tulos on jyrkässä ristiriidassa sen kanssa, että tänä päivänä monimuotoisuutta on etelässä eniten ja pohjoisessa vähiten.

Nämä muinaisen skandinaavin luut löytyivät Hummervikholmenista Norjasta. Beate Kjørslevik

Geenicocktail ei ole koskaan valmis

Uppsalan yliopiston väestögeneetikko Torsten Güntherselittää erojen tasaantumista pohjoisen ilmastolla – talven pakkasilla ja vähäisellä auringonvalolla. Elämä vaati muuttamaan tapoja, mutta pitkällä tähtäyksellä myös geeniperimä voi sopeutua uusiin olosuhteisiin.

Skandinaviassa voitolle pääsivät geenivariantit eri esivanhemmilta: yksiltä vaalea iho ja toisilta siniset silmät. Se sopii yleiseen havaintoon siitä, että pigmentit vähenevät sen mukaan, mitä kauemmaksi päiväntasaajalta päädytään, summaa Günther.

Muuttoliike ei tietenkään pysähtynyt mesoliittiseen kivikauteen, vaan pohjoiseen on tullut lisää väkeä myöhemmin kivikaudella ja pronssikaudella ja kautta historiallisen ajan. Väestön geeniperimä on hitaasti mutta jatkuvasti muuttuva cocktail.

PLOS Biology (siirryt toiseen palveluun) -lehdessä julkaistu tutkimus on osa Uppsalan ja Tukholman yliopistojen (siirryt toiseen palveluun) johtamaa Atlas of a 1000 Ancient Genomes -projektia (siirryt toiseen palveluun), jossa tutkitaan Skandinavian ja koko Euraasian esihistoriallisen ajan asutusta ja elämää.