Arvon suomalaiset, miten olisi ruokakapina?

Pidän jokaisella Suomen reissullani saman palopuheen. Se alkaa näin: Miten on mahdollista, että Suomessa joutuu maksamaan ruuasta aivan hävyttömän paljon? Aivan hävyttömän, törkeän, sietämättömän paljon. Olin taas kerran herkutellut Italiassa ajatuksella siitä, mitä syön, kun pääsemme käymään kotimaassa. Lista meni aika nopeasti uusiksi, kun näin hintalaput: kala sai mennä, jauhomakkara sai tulla. Turha tulla väittämään, että koko kansa voisi syödä terveellisesti, jos vain haluaisi. Ei voisi, ei näillä hinnoilla. Kahden euron salaattitupsuilla ei pitkälle pötkitä, eineslaatikoilla sentään jaksaa lähes koko päivän. Ja ei, en ota vastaan sitä palautetta, että vähemmän nirso pärjäisi kyllä perunalla ja lantulla, jos vain haluaisi. Ei pärjää eikä pidä pärjätä. Tässä maassa muillakin kuin varakkailla pitäisi olla oikeus syödä kunnolla. Tai edes säädyllisesti. (Tarvitseeko edes mainita ruuan makua?) Suomessa maksan Italiaan verrattuna vähintään tuplahinnan ruuasta, joka hämmästyttävän harvoin maistuu miltään. Hedelmät ovat raakoja ja vihannekset mauttomia - paitsi kesällä, mutta silloinkin ne ovat kalliita. Italiassa käymme lauantaisin naapurikylän markkinoilla ostamassa hedelmiä ja vihanneksia. Kaksi kassillista kypsiä vihanneksia ja hedelmiä maksaa suunnilleen viisi euroa. Kypsiä. Kaksi isoa muovikassillista. Viisi euroa. Lihat ja raakamakkarat ostamme pienistä lihakaupoista, kalat rannan kalastajilta. Kyllä, lähituottajilta. Käymme myös marketeissa. Niissä ruoka maksaa vain kolmanneksen siitä, mitä Suomessa. Ja tavara on paitsi tuoretta myös hyvää. Viikossa käytämme kahden ihmisen ruokiin suunnilleen 50 euroa. Sillä rahalla syömme loistavasti. Suomessa... en uskalla edes ajatella. Ja nyt joku teistä muistuttaa minua veroista, ilmastosta, kuljetusmaksuista, eläkkeistä, sähkön hinnasta, italialaisten veronkierrosta, varastojen vuokrakuluista, työnantajamaksuista, lakipykälistä, ketjuhinnoittelusta, EU:sta... Aina siis löytyy hyvä syy sille, että suomalaiset maksavat itsensä kipeäksi ruuasta. Silti suostun hyväksymään tuolta listalta vain ilmaston, sillä tottahan se on, että Italiassa tomaatit kypsyvät ennen kuin ne korjataan, mutta Suomessa joudutaan turvautumaan usein ulkomailla tuotettuihin vihanneksiin. Muuten haluaisin uskoa, että lista olisi selätettävissä - jos Suomessa niin haluttaisiin. Siis jos haluttaisiin, että suomalaiset pystyisivät syömään hyvänmakuista ja terveellistä ruokaa. Yllytänkin suomalaisia ruokakapinaan. Ja otan mielelläni vastaan kaikki ne laskelmat, joilla todistetaan mahdottomaksi se, että vain nauriisiin meillä kuuluukin olla varaa. Paino sanalla mahdottomaksi. Hyvä ruoka tekee terveeksi. Se tekee myös onnelliseksi. Siihen meillä suomalaisilla pitäisi olla varaa. Kirjoittaja on Italian Abruzzossa vanhaa taloa remontoiva toimittaja, joka tuli käymään kotona ja tyrmistyi taas kerran ruokakaupassa. Hän kirjoittaa blogia, joka löytyy täältä. Minna ja Mikko Lymin elämästä Italiassa kertovia kolumneja ilmestyy joka sunnuntai osoitteessa aamulehti.fi/aihe/unelmakoti-italiassa.