Macron haluaa liittovaltion, Le Pen rahaliiton hajalle. Kumpi voittaakaan vaalit, Ranskan seuraava presidentti haluaa tyystin erilaisen euron ja rahaliiton kuin Suomi, kirjoittaa Taloussanomien erikoistoimittaja Jan Hurri.

Ensi sunnuntaina ranskalaiset valitsevat maan seuraavaksi presidentiksi joko euroa kannattavan Emmanuel Macronin tai euroa vastustavan Marine Le Penin. Onnea ja kaikkea hyvää jo ennakkoon voittajalle – ja Suomen hallitukselle.

Jos Ranska ryhtyy ajamaan sellaisia muutoksia euromaiden talous- ja rahaliittoon kuin maan seuraava presidentti tahtoo, Suomen virallinen eurolinja on hyvin herkästi lujilla. Näin siitä riippumatta, kumpi voittaa vaalit ja nousee presidentiksi.

Kannatuskyselyiden ennakkosuosikki Macron ja tätä monin tavoin radikaalimpi haastaja Le Pen ovat suurimmista eurokysymyksistä jyrkästi eri mieltä keskenään.

Eivätkä he ole eurokysymyksistä erimielisiä vain keskenään, vaan kummankin keskeiset eurolinjaukset ovat tyystin toista maata kuin Suomen hallituksen eurolinjaukset.

Keskustavasemmistolainen talousliberaali vapaakaupan kannattaja Macron kannattaa euroa ja talous- ja rahaliittoa, mutta haluaisi viedä euroalueen yhdentymisen tuntuvasti nykyistä pidemmälle. Hänen mielestään rahaliitto pitäisi muuttaa ”oikeaksi” liittovaltioksi keskitettyine talousministeriöineen ja tulonsiirtomekanismeineen.

Äärioikeistolainen ja kansallismielinen vapaakaupan vastustaja Le Pen puolestaan vastustaa euroa, talous- ja rahaliittoa ja Euroopan unionia ja haluaisi Ranskan luopuvan eurosta ja palaavan omaan kansalliseen valuuttaan. Se tarkoittaisi rahaliiton hajoamista ainakin osittain.

Suomen hallitus ei halua kumpaakaan, ei Macronin liittovaltiota eikä Le Penin euroeroja, vaan jotakin siltä väliltä.

Suomelle ei kelpaa kumpikaan äärilaita

Pääministeri Juha Sipilän (kesk) hallitus kirjasi Suomen viralliset eurolinjaukset kaksi vuotta sitten laatimansa hallitusohjelman sivuille.

Erityisesti hallitusohjelman euroalueen vakautta koskevat linjaukset näyttävät kovin erisuuntaisilta kuin kumman tahansa Ranskan seuraavan presidentin pestistä kisaa käyvän ehdokkaan eurolinjaukset.

Hallitusohjelman mukaan Suomi on talous- ja rahaliiton jäsenenä ”sitoutunut edistämään euroalueen vakautta”.

Tästä voinee rauhallisin mielin tulkita Suomen hallituksen edustavan jokseenkin tasan vastakkaisia pyrkimyksiä kuin Le Penin halu erottaa Ranska eurosta ja samalla hajottaa rahaliitto ainakin osittain.

Virallisen Suomen jyrkät linjaerot Le Penin ”kapinallisiin” tavoitteisiin eivät olekaan suuren suuri yllätys. Eivät ainakaan yhtä suuri yllätys kuin käytännössä miltei yhtä suuret linjaerot Macronin pyrkimyksiin.

Hallitusohjelman mukaan Suomen tavoite on ”sääntöperusteinen ja toimiva” euroalue, jossa jokaisella jäsenvaltiolla on ”vastuu omasta talouspolitiikastaan” ja jokainen jäsenvaltio ”vastaa itse omista veloistaan”. Hallitus ”pyrkii palauttamaan no bail out -säännön uskottavuuden”, ja huomauttaa, että rahaliittoa ”ei tule kehittää sellaisen talouskoordinaation syventämisen kautta, joka johtaisi yhteisvastuun laajentamiseen”.

Tällaiset linjaukset ovat varsin kaukana niistä Macronin ajatuksista, joiden mukaan rahaliitto pitäisi muuttaa ”fiskaaliseksi ja poliittiseksi unioniksi” eli nykyiseen liittoon verrattuna ”oikeaksi” liittovaltioksi.

Macronin mielestä euromaiden fiskaaliselle ja poliittiselle unionille pitäisi muodostaa oma talousministeriö, jolla olisi omia tuloja ja oma budjetti sekä keinoja ohjata varoja jäsenmaiden välisiin tulonsiirtoihin suhdannevaihteluiden tasaamiseksi.

Suomen virallinen kanta moisiin tavoitteisiin löytyy hallitusohjelmasta, jonka mukaan unionille ”ei tule antaa suoraa verotusoikeutta”.

Toki Suomenkin hallitus ”ajaa sisämarkkinoiden syventämistä erityisesti palveluiden, pääomamarkkinoiden, energian ja digitaalisten palveluiden ja tuotteiden osalta”. Mutta rajansa kaikella: ”Euroopan unionin on keskityttävä olennaisimpiin kysymyksiin, eikä integraatiota ole tarpeen syventää kaikilla politiikan aloilla”.

Hallitus esimerkiksi ”suhtautuu kielteisesti Suomen vastuiden kasvattamiseen eurokriisin hoidossa”, ja korostaa, että ensisijainen keino euromaan rahoitusongelmien hoitoon ovat ”maan kansalliset toimet talouden tervehdyttämiseksi ja julkistalouden vakauttamiseksi”.

Ei talouden vaan politiikan ehdoilla

Macronin, Le Penin ja Suomen hallituksen keskenään ristiriitaisista eurolinjauksista voi syntyä monenlaisia epäyhtälöitä ja monenlaista sotkua ja sekaannusta. Niillä on kullakin omat syynsä ja seurauksensa sekä omat vahvuutensa ja heikkoutensa.

Niiden yksi yhteinen piirre on se, että ne eivät mitenkään sovi yhteen. Eivät keskenään, eivätkä kovin helposti ympäröivän eurotodellisuuden kanssa.

Tavallaan Macronin ja Le Penin keskenään vastakkaiset eurolinjaukset – liittovaltio tai ero – ovat kumpikin pitkän päälle taloudellisesti mielekkäämpiä kuin Suomenkin hallituksen virallinen eurolinja liittovaltion ja eron kriisialttiissa puolivälissä.

Samoin kumpi tahansa, liittovaltio tai rahaliiton ja euron purkaminen, olisivat todennäköisesti nykymenoa varmempia keinoja välttää viime vuosien kaltaisia pitkittyviä eurokriisejä ja euromaiden välisiä talouden vakavia tasapainohäiriöitä.

Mutta politiikan arkirealismi kääntää suhteet ainakin tällä haavaa vastakkaisiksi: Suomen ja useimpien muiden euromaiden viralliset eurolinjaukset ovat parasta, mihin europoliitikot ovat kyenneet, kun taas liittovaltio ja ero ovat kumpikin olleet ainakin tähän asti mahdottomia vaihtoehtoja.

Rahaliiton kehittäminen liittovaltioksi tai vaihtoehtoisesti liiton purkaminen ovat vuosien ajan olleet europolitiikan ulkopuolisessa talouskeskustelussa ne kaksi päävaihtoehtoa rahaliiton niin sanottujen valuvikojen lopulliseksi korjaamiseksi.

Euroalueen ja EU:n johtajat ovat omissa julkilausumissaan ja kehitysehdotuksissaan tunnustaneet rahaliiton häiriöitä aiheuttaneet valuviat ja isohkot korjaustarpeet.

EU:n viisi ”presidenttiä” ovat yhteisissä kehitysehdotuksissaan esittäneet suunnilleen samansuuntaisia toimia kuin Macron: lisää integraatiota ja lisää talousohjauksen, -vallan ja -hallinnon keskittämistä – ja lisää tulonsiirtoja, niin johan alkaa euro toimia.

Ymmärrettävästi yksikään EU-johtaja ei ole ehdottanut samanlaisia ratkaisuja kuin Le Pen, sillä virallisesti euro on ”peruuttamaton”. Siitä Macron, Le Pen ja EU-johtajat ovat kuitenkin yhtä mieltä, että nykyisellään euro ja rahaliitto eivät toimi, ja että siksi suurehko remontti on tarpeen.

Macron ja Le Pen ovat esittäneet omia linjauksiaan Ranskan kansalle eivätkä Suomen hallitukselle saati suomalaisille äänestäjillä. Silti heidän linjauksistaan erottuu yksi johtopäätös vaikeuksitta tänne Pohjan perukoille asti:

Suomen hallitus näyttää sitoutuneen kaikin puolin puolivillaisiin ja mitättömiin eurolinjauksiin, jos Ranskan seuraavalta presidentiltä kysytään. Onpa tämän nimi sitten Emmanuel Macron tai Marine Le Pen.