Mikä on totuus suomalaisesta lapsiköyhyydestä, pohtii Heidi Sabanadesan.

”Lapsiköyhyys on lähes kaksinkertaistunut”, kertoi Yle alkuviikosta.

”Köyhiä lapsia on jo enemmän kuin Lahdessa asukkaita”, uutisoi STT loppuvuodesta 2017.

Lapset ja köyhyys samassa lauseessa liikuttavat paatuneimmankin mielen. Minuakin, kolmen lapsen äitiä otsikot koskettivat. Siksi päätinkin perehtyä aiheeseen.

Köyhä perhe on EU:n määritelmän mukaan sellainen, jolla on käytettävissään alle 60 prosenttia mediaanituloista (OECD:lla luku on 50 prosenttia). Puhutaan siis suhteellisesta köyhyydestä. Äärimmäistä köyhyyttä Suomessa ei ole ollut enää vuosikymmeniin.

Tuoreimpien, vuoden 2017 tulonjakotilastojen mukaan köyhien suomalaislasten määrä nousi 119 000 lapseen (110 000 edellisenä vuonna) ja lapsiköyhyysaste 11,1 prosenttiin (ennen 10,2 %). Tuorein OECD-maiden vertailu löytyy vuodelta 2015. Siinä Suomi ja Tanska ovat omassa luokassaan vain noin kolmen prosentin lapsiköyhyysasteella. Ruotsissa luku on kaksinkertainen, USA:ssa kahdeksankertainen. OECD-maiden keskiarvo on 13,7 prosenttia.

Mitä suhteellinen köyhyys sitten tarkoittaa? Havainnollistetaanpa.

Leikitään, että jokaiselle suomalaiselle ruokakunnalle määrätään 1500 euron kuukausitulo. Simsalabim – suhteellinen köyhyys (ja lapsiköyhyys) poistuu välittömästi kokonaan. Seuraavaksi jaetaan ruokakunnat kahteen yhtä suureen ryhmään. Korotetaan toisen ryhmän ruokakuntien tulot kymmeneen tuhanteen euroon ja toisen kolmeen tuhanteen euroon. Simsalabim – yhtäkkiä meillä onkin kaksi ja puoli miljoonaa köyhää.

Suhteellista köyhyyttä on tutkittukin. Tulokset vain ovat valitettavasti – no, suhteellisia. Eri maiden köyhyystutkimusten tulokset eivät ole kovin vertailukelpoisia, koska muuttujia maiden välillä on niin paljon. Jokainen ymmärtää, että köyhän lapsen elämä on aika erilaista yksinhuoltajaperheessä Bronxissa kuin Ivalossa. Suhteellista köyhyyttä parempi mittari onkin toimeentulo. Vähemmän otsikoita on silti näkynyt siitä, että toimeentulovaikeuksia kokeneiden kotitalouksien määrä väheni 60 000:lla vuodesta 2016, ja niiden osuus on koko 14-vuotisen mittausjakson pienin.

Otsikoita lukiessa on hyvä muistaa, että on edelleen mieletön lottovoitto syntyä Suomeen. Ulkomaiden mediassa Suomi näyttäytyy lähes utooppisena lapsiperheiden unelmamaana. Sen lisäksi että Suomessa tuloerot ovat maailman pienimpiä, meillä on maailman paras, maksuton koulutus, julkinen terveydenhuolto, kirjastolaitos ja vaikka mitä sellaista, mistä muualla maailmassa voidaan vain haaveilla.

Entä se Suomen lapsiköyhyys? Maailman toiseksi matalin. Edelleen. Tanska on niukasti ykkönen.

Kirjoittaja on viestinnän monitoiminainen.

Edit: Korjattu klo 14.44 kuukausipalkkaiset ruokakunniksi.