Økonomistudiet skal i højere grad tage udgangspunkt i virkeligheden. De verdensfjerne modeller, der bygger på antagelser om, hvorledes en stærkt idealiseret markedsøkonomi kunne tænkes at udvikle sig, burde ikke dominere studiet.

Det var emnet for det debatmøde de økonomistuderende i sidste uge havde arrangeret på Københavns Universitet om økonomistudiets indhold

Afstanden mellem de økonomiske modeller, der bliver undervist i og den økonomiske virkelighed er blevet så stor, at en gruppe studerende på økonomi nu stiller krav om, at »både pensum og undervisningsform ændres«, som netmediet PioPio kunne berette.

Her ligger de studerende i København helt på linje med en international tendens. De studerende vil ikke længere acceptere at blive undervist efter forældede lærebøger og i idealiserede markedsmodeller, der ikke beskriver den økonomiske virkelighed.

Men det har vist sig at være en sej kamp. De samfundsøkonomiske modeller, der benyttes i de fleste EU-landes finansministerier, centralbanker og i EU-Kommissionen, er nemlig alle baseret på idealiserede markedsmodeller, der er kendetegnet ved at være udledt på grundlag af en stribe åbenbart urealistiske forudsætninger.

Disse forudsætninger sammenfattes under betegnelsen ’økonomisk rationalitet’. I markedsmodellen betyder det, at husholdningernes adfærd udelukkende er drevet af ønsket om nyttemaksimering opgjort i penge, og at det kun er konkurrencen, der sætter grænser for de enkelte virksomheders grådighed.

Disse forhåndsantagelser har ydermere den implikation, at enhver lønmodtager, der udbyder sin arbejdskraft, ifølge modellen også vil opnå beskæftigelse – hvis bare løndannelsen er tilstrækkeligt fleksibel nedad.

Altid øget vækst

I det danske økonommiljø er den idealiserede markedsmodel repræsenteret ved DREAM (Danish Rational Economic Agent Model). Det er den form for matematisk regnemaskine, der ligger til grund for blandt andet finansministeriets 2020-plan (og kommende 2025-plan) samt Det økonomiske Råds fremskrivninger af dansk økonomi og for undervisningen i makroøkonomi på de ‘gamle’ universiteter.

DREAM (eller varianter heraf) har, lige siden Velfærdskommissionen afgav sin redegørelse i 2006, udgjort modelgrundlaget for den mere langsigtede økonomiske politik i Danmark.

Her blev der under betegnelsen ’velfærdsreformer’(det vil sige reformer, der forøger BNP) argumenteret for, at de arbejdsmarkedsrelaterede sociale ydelser burde reduceres: Efterlønnen afvikles, pensionsalder hæves, dagpengenes og kontanthjælpens niveau og varighed sænkes, samtidig med at det blev anbefalet, at indkomstskatten skulle sænkes, navnlig for de højeste indkomster.

Disse anbefalinger blev understøttet af beregninger udført ved brug af DREAM, der viste øget BNP, mindre offentlige udgifter, en bedre betalingsbalance og ikke mindst en markant forøgelse af beskæftigelsen.

I den idealiserede markedsmodel vil øget konkurrence, mindre markedsregulering og en reduceret velfærdsstat på grund af de valgte forudsætninger altid skabe øget vækst og beskæftigelse og dermed forøge den mulige økonomiske ’velstand’.

Denne konklusion hviler ydermere på den antagelse, at den velstand, der knyttes til én ekstra krones ’produktion’, er uafhængig af indkomstfordelingen. Modellen er med andre ord fordelingsblind. Ligesom resultatet er upåvirket af den miljøpåvirkning, som der ikke direkte betales for.

Et jordbærmarked

Antagelsen om en fuldt fleksibel pengeløn ligger bag det andet hovedresultat i modellen: at øget udbud af arbejdskraft altid skaber sin egen efterspørgsel (det vil sige: finder beskæftigelse).

Det sammenfattes i den dogmatiske læresætning, at ’udbud skaber sin egen efterspørgsel’. Herom kan der ikke diskuteres blandt ligevægtsøkonomer. Det gælder på et jordbærmarked, at prisen blot skal falde tilstrækkeligt, så bliver der udsolgt sidst på dagen. Det samme antages også at gælde på arbejdsmarkedet.

Hvis blot, man kan få flere til at tilbyde deres arbejdskraft, vil der altså opstå job til dem.

»Det er et synspunkt, der dominerer den offentlige debat,« udtalte den netop afgåede overvismand og lærebogsforfatter, professor Hans Jørgen Whitta-Jacobsen for nogle år siden til Information og fortsatte: »men det er også fordi, det er så ukontroversielt.«

Politikerne til højre i folketingssalen har naturligvis svært ved at få armene ned, når DREAM-resultaterne fremlægges. Men selv langt ind i venstre side af Folketingssalen har der bredt sig den opfattelse, at disse modelberegninger må repræsentere en form for ’objektiv’ videnskab, da økonommiljøet tilsyneladende er enige herom, og den matematiske model ikke er til at gennemskue.

Da 2020-planen blev lagt frem i 2012 accepterede SRSF-regeringen således DREAMs konklusioner som grundlaget for den ’nødvendige’ politik. De skatte- og arbejdsmarkedsreformer, som regeringen fremlagde og fik vedtaget med bred accept hen over midten i Folketinget, var alle næsten direkte afskrift fra Velfærdskommissionens oprindelige anbefalinger.

Folketing på vildspor

Hvad er så resultatet blevet af at benytte disse DREAM-anbefalinger igennem snart 10 år?

Tegner man en figur, der viser DREAM’s (og Velfærdskommissionens) forudsigelser for de seneste ti år og dernæst den faktiske udvikling i dansk økonomi, er det åbenbart, at afstanden støt er øget år for år.

DREAM's fremskrivning og den faktiske udvikling fra 2005-2016

Det kan altså konstateres, at jobbene ikke kom af sig selv. År efter år har økonomerne i finansministeriet måttet sande, at den antagne vækst i BNP er udeblevet. Den stadigt stigende afstand mellem økonomi og virkelighed har afsløret, hvor ringe den fagøkonomiske rådgivning har været, som striben af kommissioner stort set med samme modelgrundlag har anbefalet siden 2006.

BNP ligger i dag ca. 300 milliarder kroner under det niveau, som DREAM-økonomerne havde regnet sig frem tilbage i 2006. Det er derfor ikke overraskende, at de økonomistuderende er blevet trætte af udelukkende at blive undervist i DREAM-økonomi.

Hvis afstanden mellem økonomi og virkelighed skal brydes, må der derfor allerede ved uddannelsen af økonomer skabes forståelse for, at økonomi ikke er en eksakt videnskab, og at der derfor ikke findes evigt gyldige ’naturlove’ i samfundsøkonomi. De skulle gives undervisning, der præciserer, at økonomiske modeller skal være solidt empirisk forankret, og at den til modelberegningerne uomgængelige usikkerhed altid skal fremlægges redeligt.

Universiteterne har et betydeligt medansvar for DREAM-økonomernes dominans ved blandt andet at have nedprioriteret undervisning i videnskabsteori og derved muliggjort en alt for ukritisk brug af urealistiske forudsætninger.

Disse mangler i undervisningen har bidraget til at føre regering og Folketing på vildspor og dermed til at øge både ulighed og fattigdom.