I forrige uge skrev jeg en klumme, hvori jeg luftede min bekymring for udviklingen i dele af Nordsjælland. Vold, trusler, kriminalitet og religiøs undertrykkelse, udgående fra multikulturelle bebyggelser i Nivå og Kokkedal, har sat sit tydelige præg på ikke bare huspriserne, men også dagliglivet i de tilstødende områder. Den slags, altså vold og utryghed, har jeg ikke lyst til, at mine børn skal vokse op med. Det skrev jeg om, og så gik Mediedanmark amok i en rus af forargelse.

På Twitter og Facebook peb, skreg, græd og gylpede mere eller mindre professionelle kaglere af vrede over mit indlæg. Det overrasker ikke – det er jo det, de kan. Ikke mindst afstedkommet af Radio24syvs bevidste fordrejning af klummen til en generel beskrivelse af Nordsjælland. I et enkelt tilfælde gik deres nyhedsvært Kristoffer Eriksen så vidt som til at afvise mine angivelige påstande om »lovløse tilstande i Humlebæk og Espergærde« – en bevidst løgnagtig fremstilling af mit skriv. Og så kunne DRs redaktør for TV-avisen Naja Nielsen ellers, fantasifuldt, få min klumme til at handle om »hele Nordsjælland« – hun har velsagtens ikke læst den.

Spørgsmålet melder sig: Er det nu blevet public service at sprede fabrikerede historier? Faktisk kom det dertil, at Presselogen på TV2 News kørte et indslag, med den dramatisk-uddaterede Pia Christmas Møller som figenblad, om, at jeg eller andre ligesindede simpelthen skal udgrænses fra spalterne. Et forsøg på udskamning fra den lette del af mediesegmentet. Som en revy over 1990ernes primitive meningsundertrykkelse af dem, der tillod sig at påpege den nye virkelighed.

Så lad os tage på en erkendelsesmæssig tidsrejse og nok en gang undersøge, om der er problemer med multikulturen i Nivå og Kokkedal. Og hvis min retorik er for barsk, så lad mig give ordet til nogle andre:

Eksempelvis til Karlebo Kommunes daværende socialudvalgsformand Lars Søndergaard, (V), der for nogle år siden udtalte, at »Kokkedal er blevet en ghetto-by i undtagelsestilstand. Et dansk Harlem, hvor man bliver slået ned for et godt ord« – hvis jeg havde skrevet det, var Twitter imploderet i forargelse. Eller til Politiforbundets fagblad, der har dækket problemerne grundigt, og hvor man for et par måneder siden kunne læse:

»I Kokkedal er en fremmedgørelse i fuld gang. Mens naboerne til Egedalsvænge bygger højere hegn, sætter huse til salg, eller trækker sig endnu mere ind bag villaernes tykke mure, lever den boligsociale indsats i Kokkedal sit eget liv.« Eller som en beboer udtaler i fagbladet: »Vi føler os utrygge, nogle er decideret bange – og vi tør ikke selv handle, fordi vi frygter for konsekvenserne. De her unge rødder ved jo, hvor vi bor – og hvad er så deres næste skridt?« Min retorik er ren solskin og vaniljeis i sammenligning.

Og kan det være kontroversielt at påpege den stigende islamisering? Jamen, er det gået jeres næse forbi, at Hizb ut Tahrir netop har sat sig på beboerformandsposten i Islandshøjparken i Nivå? Eller har I glemt islamisterne i Egedalsvænge, der lukkede ikke-muslimske beboerklubber? Mange fæster tilsyneladende deres lid til det generelt faldende antal registrerede anmeldelser af kriminalitet.

Men selv hvis det ikke skyldes ændret anmelderadfærd, står følgende stadig tilbage: Volden stiger ifølge tilgængelige tal fra Danmarks Statistik. Vold i almindelighed med 25 pct. Alvorlig vold med 80 pct. I løbet af blot 20 år. Det mærker folk. Det gør dem utrygge.