Der står to mennesker på Hellerup Station. Den ene spiser fattige børn til morgenmad. Den anden er et lukket politisk system. For at komme ind på sidstnævntes kontor på Politiken skal man passere et statsmandsfotografi af socialdemokraten Anker Jørgensen, som er den ærligste og bedste statsminister, Danmark har haft. Siden han gik af i 1982, er der ikke sluppet nye tanker ind i ’systemet’, men det skal siges, at der er kommet noget ud. Blandt andet en tegning, der hænger under Anker og forestiller Venstres Anders Fogh Rasmussen i en trenchcoat. Indenunder er han splitternøgen, og så springer han ud som blotter og viser alle herlighederne frem til en barmfager Mor Danmark, der ligner nuværende justitsminister Mette Frederiksen. Hun bliver ikke særligt bange, men konstaterer tørt: »Jeg kan se, at minimalstaten ikke er afblæst alligevel«.

I kampen mod Fogh har ’systemet’ vundet mange slag, men for hver tegning gik det bedre for Fogh. Han endte med at blive generalsekretær for Nato. Ingen dansker er nået højere, og da ’systemet’s samlede værker udkom, bad Politiken Anders Fogh Rasmussen anmelde bogen. Han skrev: »Jeg er Roald Als megen tak skyldig. Han har gjort mere for mit image end nogen spindoktor eller reklamemand. Hans konsekvente karikatur af mig som køllesvingende hulemand har været uvurderlig for mit politiske brand. Og han fik markedsført mit feltråb ’Pengene fosser ud af statskassen’ mere effektfuldt, end jeg selv kunne«.