Hvilke kompetencer har mon de nye ministre? Det kan man få et overblik over ved gennemsyn af deres CV, som Statsministeriet har offentliggjort. Det er ikke opløftende læsning, hvis man lægger evt. arbejdserfaring fra ikke-politiske organisationer og dokumenterede uddannelseskvalifikationer til grund.

Blot 11 ud af de 20 ministre har haft erhvervsmæssig ansættelse med en beskeden gennemsnitlig ansættelsesperiode på 4,4 år. Gennemsnittet falder til 3,1 år, hvis man udelader Benny Engelbrecht fra beregningen. Han afsluttede åbenbart skolen efter 9. klasse, og er derfor ekstrem outlier med 17 års egentlig arbejdserfaring, hvis CVet er korrekt.

Den gennemsnitlige erhvervsmæssige ansættelsestid falder yderligere til 2,4 år, hvis alle ministre indgår i beregningen.

De resterende ni ministre har udelukkende haft ansættelse i politisk relaterede organisationer. Fem af dem er cand.scient.pol., to har en bachelor suppleret med en master, én er håndværkeruddannet og én student.

Ti af ministrene har en kandidatgrad, fem har en bachelor eller master og fem har anden eller ingen formaliseret uddannelse.

Blandt de ti ministre med en kandidatgrad er der fem cand.scient.pol.'er, der som nævnt alle er uden erhvervserfaring. De fem resterende med en kandidatuddannelse har alle haft erhvervsarbejde i en kortere periode fra to-fire år.

Det er stærkt foruroligende, at Danmark nu ledes af en regering med et gennemsnitligt erfaringsgrundlag fra egentlig erhvervsmæssigt arbejde på kun 2,4 år, og at ni ud af de 20 ministre, 45 pct., aldrig har haft nogen form for erhvervsmæssigt arbejde. Af dem er de fem, 56 pct., cand.scient.pol.'er, som, kan man tro, fortsat har været i gang med at »lege samfund« i stedet for at bidrage med samfundsnyttigt arbejde, indtil de, heldigt for dem, nu har scoret en ministerpost.

Levebrødspolitikere er et demokratisk problem. De findes i alle partier, og de overtager magten i partierne, fordi det spil er deres førsteprioritet frem for at beskæftige sig med produktivt arbejde.

Men deres kompetencer er netop derfor typisk yderst begrænsede, som det fremgår af ovenstående. Og i praksis modvirkes deres indflydelse kun i ringe grad ved udnævnelse af ministre, som ikke er medlem af Folketinget. Aktuelt drejer det sig blot om én minister, og hun adskiller sig på ingen måde fra de øvrige 19.

Det er fint for ministrene, som ser ud til at være meget glade for deres udnævnelser, men det er en rigtig dårlig udvikling for alle os andre borgere i Danmark.

Søren Schifter, Frederiksberg