»Vil du diskutere?«.

Sådan kunne politikerne spørge, dengang jeg endnu arbejdede som journalist og ikke ville diskutere, men bare gerne ville have svar på et relevant og ordentligt spørgsmål. Jeg skulle kende min plads, mente de, og på den plads skulle jeg hverken tænke, at jeg ikke havde fået svar på mit spørgsmål, eller påpege det. Jeg skulle bare klappe i og skrive ikkesvaret i avisen. Som om det var et svar.

Det skal Clement Kjersgaard også, mener mange politikere. Ja, de vil gerne have adgang til hans program, for det er dejligt at være på tv, så man kan fortælle vælgerne om alle sine fortræffeligheder, men de vil ofte ikke svare på hans spørgsmål. Så de svarer udenom, altså lader, som om de svarer, selv om de ikke gør.