Det store skattelæk, også kaldet Paradise Papers, understreger endnu en gang et problem, vi desværre kender alt for godt: Mangemilliardærer og multinationale koncerner bruger megen energi og opfindsomhed på at undgå at betale til fællesskabet. Og hullede og mangelfulde internationale skatteregler gør arbejdet nemt for dem.

Det er forstemmende at erfare, at 140 rige danskere øjensynlig har besluttet, at placerer man sine penge i et skattely, så kan man forsøde tilværelsen uden skat. Den manøvre møder forståeligt nok bred fordømmelse, men mens vi forarges over de internationale afsløringer, risikerer vi at miste opmærksomheden på den helt legale og målbevidste skatteunddragelse, vi oplever i Danmark.

Uden skat ingen velfærd. Uden skat får mennesker ikke den håndsrækning, som er med til at skabe forudsætningerne for det gode liv

Herhjemme arbejder danske politikere ganske åbenlyst på at sænke de skatteindtægter, der finansierer velfærdssamfundet. I Danmark er vi ellers glade for velfærdssamfundet. Når velfærden virker, giver vi lige muligheder til alle uanset baggrund. Så spænder vi det fælles sikkerhedsnet ud under dem, hvis tilværelse slår knuder undervejs. Så omfordeler vi gennem velfærdsydelser og fællesskabets institutioner. Så skaber vi tryghed og lige muligheder.

Omfordeling, lighed og tryghed starter med skat. Og det slutter med skat. Hver gang vi gennemfører skattelettelser, udhuler vi mulighederne for at omfordele og skabe mere lighed og bedre tryghed. Når vi letter skatten, forringer vi dagtilbuddene, folkeskolen, uddannelserne, forskningen, ældreplejen, sygehusvæsnet, indsatsen for udsatte og handikappede. Så presser vi de ansatte til at løbe endnu stærkere.

De sidste 15 år har vi oplevet en bevidst strategi, hvor de fælles midler bid for bid er blevet fjernet fra fællesskabets kasse og sendt tilbage som skattelettelser til de bedst stillede, hvorefter besparelser på velfærden er blevet præsenteret som uundgåelige, fordi kassen var tømt.

Men i de 15 år har skiftende regeringer selv gennem skattelettelser tømt kassen for 52 milliarder kroner, og den nuværende regering planlægger i de kommende år at lette kassen for yderligere 23 milliarder kroner.

De tilsammen 75 milliarder kroner kunne have sikret velfærden og servicen mod de værste konsekvenser af den økonomiske krise. De penge kunne have sikret os mod nedlæggelse af velfærdsjobs og ringere vilkår for syge, nedslidte og dem, der ikke kunne fastholde tilknytningen til arbejdsmarkedet.

I bund og grund er det enkelt: Uden skat ingen velfærd. Uden skat får mennesker ikke den håndsrækning, som er med til at skabe forudsætningerne for det gode liv. Uden skat har vi ikke nok pædagoger, pædagogiske assistenter og dagplejere, lærere, social- og sundhedshjælpere, -assistenter og sygeplejersker og alle de andre faggrupper, der får velfærdssamfundet til at hænge sammen.

Danmark står ved en korsvej, der tvinger os til at vælge, hvilken vej vi vil gå de kommende år. Vil vi vælge vejen med fortsatte skattelettelser og flere reformer med forringelser af velfærdsydelserne og voksende ulighed? Eller vælger vi vejen med genskabelse af den fælles ansvarlighed for hinanden og dem, vi ikke kender, genopretning af velfærden og sikring af trygheden for alle?