»Gør det, du er bedst til – det gør vi.« Det slogan lancerede Danske Bank, inden finanskrisen brød ud i 2007.

Afsløringer af, hvordan Danske Bank håndterede finanskrisen, gjorde det selvtilfredse slogan så pinligt, at banken i 2009 måtte trække det tilbage. En talsmand for banken erklærede dengang: »Vi føler, det er et slogan, vi skal gøre os fortjent til, og der har været nogle sager, der gør, at det er upassende at bruge det for øjeblikket.«

Hvad banken i stedet mente sig bedst til, fik lov at stå ubesvaret hen.

Nu begynder et svar at tegne sig. Nogenlunde samtidig med, at Danske Bank trak sit slogan, gav den sig til at vaske penge i Estland: Kriminelle penge fra Rusland og andre tidligere sovjetrepublikker er gennem Danske Banks estiske filial sendt til oversøisk skattely og bestikkelse af vestlige meningsdannere. Prisværdigt har Berlingske søgt at afdække de skumle transaktioner.

De kriminelle pengemængder er så milliardstore, at det i sig selv gør det påfaldende, at banken ikke fandt anledning til at granske. Måske har Danske Bank været værre end sløv.

Hvidvask af 110 millioner kr.

Fransk politi har senest sigtet banken for en aktiv rolle i ulovlighederne. Banken har ifølge de franske sigtelser »ydet hjælp til anbringelser, sløring eller konvertering« af penge »tjent på kriminelle handlinger«, og lovbruddene skete »på organiseret vis«.

Ifølge Danske Banks topchef, Thomas Borgen, blev direktionen først opmærksom på problemerne i begyndelsen af 2014: »Vi reagerede konstruktivt, klart og tydeligt, da vi opdagede det i 2014,« har Borgen sagt til erhvervsmediet Finanswatch.

Oplysningen om tidspunktet harmonerer ikke godt med, at der – ifølge Berlingske – allerede i 2013 på ledelsesniveau var bekymret emailveksling om estisk hvidvask. Og oplysningen om den prompte handling stemmer ilde med, at det estiske banktilsyn i juli 2015 måtte give Danske Bank et påbud om at skabe lovlige forhold. Påbuddet var en opfølgning af en rapport fra det estiske tilsyn, der i juli 2014 havde kaldt Danske Banks hvidvaskninger for omfattende, systematiske og langvarige.

Den franske sigtelse drejer sig om hvidvask af 110 millioner kr. i perioden januar 2008 til juli 2011. Det er sensationelt, for i nogenlunde samme tidsrum – fra 2009 til 2012 – var nuværende banktopchef Thomas Borgen selv direkte ansvarlig for forholdene i Danske Banks baltiske enheder, herunder Estland.

Forbindelse til Magnitskij-sagen

Opsigtsvækkende er det også, at den franske sigtelse drejer sig om penge i forbindelse med den såkaldte Magnitskij-sag. Sergei Magnitskij var en russisk advokat, der i 2008 trådte frem og beskyldte russiske topembedsmænd for at stå bag skattesvindel for 230 millioner dollar. Derefter fængslede Putin-styret Magnitskij og sigtede ham for bedrageri. Han døde året efter i sin celle. På hans legeme var spor af vanrøgt og mishandling.

I protest har en række lande gennemført såkaldte ’Magnitskij-love’ med sanktioner mod Putin-folk, der er medansvarlige for Magnitskijs skæbne. Som gensvar mod den amerikanske Magnitskij-lov indførte Putin et stop for russiske adoptioner til USA. Adoptionsstoppet har af Donald Trump været brugt som alibi for et hemmeligholdt møde mellem hans søn, svigersøn, kampagnerådgiver og russere tæt på Putin, i juni 2016, under den amerikanske valgkamp.

Blandt andre kilder til snavsede penge er den tidligere sovjetrepublik Moldova, hvorfra der fra 2011-14 strømmede milliarder af kriminelle russiske profitter. Fra det dybt korrupte styre i ekssovjet-republikken Adserbajdsjan fossede 2012-14 18 milliarder kr., der blev givet som økonomisk opmuntring til regimets europæiske fortalere eller endte i skattely.

Farverige fortællinger om forbrydelser foretaget af fine folk er sagen fyldt med. Men den har også nogle beske politiske pointer. De store, internationalt forgrenede banker er sluppet bemærkelsesværdigt uskrammet fra deres ansvar for finanskrisens udbrud 2007-08.

At de derefter fortsætter noget, der stærkt ligner kriminel virksomhed, tyder på, at det offentlige er nødt til at sætte vagthunde direkte ind på direktionsgangene – og ikke bare forlade sig på et tilsyn, der er reaktivt og ikke proaktivt.