»Danmark er ikke et demokratisk samfund.« Så hård er anklagen fra bevægelsen Stem ikke til folketingsvalget! I pjecen Vælgerstrejke skriver den blandt andet, at Folketinget ikke længere repræsenterer folket, men er blevet »et redskab« for »multinationale selskaber, de store centralbanker og transnationale organisationer som EU, IMF og WTO«.

Det går i det hele taget ganske elendigt med det politiske system, hvis man skal tro bevægelsen. De politiske partier er stort set ens, medierne fokuserer kun på proces og personer; lovarbejdet er så kompliceret, at kun embedsmænd kan finde ud af det, og en lille superelite har tilranet sig så meget magt, at den reelt står over folketinget. Kort sagt: Systemet er så råddent, at der kun er én løsning: Boykot folketingsvalget den 18. juni. Valget er nemlig ikke bare betydningsløst, det er også en del af problemet, fortæller Saman Atter Motlagh fra Stem ikke til folketingsvalget!.

»Prisen for at give de partier, man sympatiserer med, en lille smule mere indflydelse er, at man samtidig legitimerer og fastfryser den udemokratiske måde, vi gør tingene på i dag,« siger Saman Atter Motlagh.

Esben Bøgh Sørensen, der også er aktiv i bevægelsen, er enig.

»Hvis demokrati betyder, at folket regerer sig selv, så passer det ikke på Danmark. Vi har ikke folkestyre, men elitestyre. Der er en lille økonomisk, mediemæssig og politisk elite, som reelt står over Folketinget, og du kan ikke afsætte hele maskineriet af medier, partier og økonomiske logikker,« siger han og henviser til bogen Magteliten – hvordan 423 danskere styrer landet, som netop er udkommet. Her har to ph.d.-forskere kortlagt den danske magtelite og konstateret, at cirka halvdelen kommer fra det private erhvervsliv, og at kun 18 procent arbejder inden for politik eller stat.

»Folketingsvalget er ikke demokratisk. Det er en stramt kontrolleret forestilling, hvor der bliver oppustet nogle politiske forskelle, som ikke eksisterer, og som reelt handler om at legitimere magteliten. Der sker en lille omrokering inden for den politiske elite, men det er det,« siger Esben Bøgh Sørensen.

Demokratisk deltagelse

Ifølge ’Stem ikke til folketingsvalget!’, bør vi forlade vores nuværende styreform og udvikle en ny, der har mere direkte demokrati. Bevægelsen peger på, at der allerede findes demokratiske fællesskaber i samfundet, som kan være inspiration for et mere demokratisk samfund.

»Når elever og studerende slutter sig sammen og træffer beslutninger i fællesskab; på arbejdspladser, i fagforeninger eller blandt venner. Eller alle de danske foreninger. Den slags sociale praksisser skal definere, hvordan vi skal styre landet,« siger Esben Bøgh Sørensen.

Han nævner, at der findes projekter i Spanien og Brasilien, hvor borgerne er med til at godkende de offentlige budgetter.

– Hvad skal der konkret ske, når alle har boykottet valget, og systemet er brudt sammen? Hvordan får vi så et mere demokratisk samfund?

»Det er ikke vores ansvar at sige, hvad der skal ske,« mener Saman Atter Motlagh. »Det er jo ikke noget, vi alene skal finde på – deri ligger det demokratiske. Demokrati er netop en praksis, ikke bare en model man lægger ned over folket. Det gode svar på dit spørgsmål er at stille det videre til læserne: Hvad ville der egentlig ske?«

– Hvis vi skal omstyrte systemet, så bliver I altså nødt til at fortælle, hvad der skal sættes i stedet for …

»Nej, det synes jeg ikke, vi behøver,« siger Esben Bøgh Sørensen.

– Er I ikke bare anarkister?

»Nej, vi er demokrater,« siger Esben Bøgh Sørensen. »Man skal skabe rum til, at folk selv kan deltage i demokratiet. Her i Aarhus burde folk for eksempel slutte sig sammen og diskutere, hvordan vi bør indrette vores by. Det sker i Barcelona lige nu, hvor man er ved at udvikle et deltagelsesdemokrati. Vi vil gerne skabe en mulighed for, at vi overhovedet kan diskutere den slags ting,« siger Esben Bøgh Sørensen.

– Det kan man vel godt gøre uden at boykotte folketingsvalget?

»Vi siger ikke, at det aldrig giver mening at stemme. Men lige nu er det en god måde at protestere på,« siger Esben Bøgh Sørensen.

– Hvad er det, man ikke kan diskutere, som det ser ud i dag?

»Det handler ikke om en konkret ting, vi ikke kan diskutere, men om at folket ikke har nogen magt over samfundsudviklingen. Befolkningen har ikke på samme måde mulighed for at gennemføre, det den ønsker, som eliten har. Problemet er den skæve magtfordeling,« mener Esben Bøgh Sørensen.

– Så nogle har bedre mulighed for at påvirke udviklingen end andre. Det lyder ikke så underligt …

»Men Folketingets magt et blevet udhulet. Selv det, der forhandles om i finansloven, er jo en minimal del af statens budget,« siger Esben Bøgh Sørensen. »Vi kan ikke bare beslutte at sætte skatten op eller at føre en mere ekspansiv finanspolitik. I det ene tilfælde vil vi blive straffet af markederne, og virksomheder vil flytte ud af landet. I det andet tilfælde vil vi blive straffet af EU med bøder,« siger han.

– Det med den globale kapitalisme bliver vel ikke anderledes af, at vi indfører en nyt politisk system?

»Vi tror ikke, vi kan ændre alt fra den ene dag til den anden. Vi vil gerne sætte gang i en bevægelse og en protest,« siger Esben Bøgh Sørensen.

– Man kunne måske kalde det en samfundsmæssig udfordring, men det er vel ikke nødvendigvis en udhuling af demokratiet?

»Det mener vi klart, det er. Uanset hvem vi stemmer på – om vi stemmer eller ej – er toppolitikerne nødt til at følge den internationale økonomis diktater og er underlagt overnationale strukturer og eliter som EU og IMF,« siger Esben Bøgh Sørensen.

Valgkampen er et show

Ifølge Stem ikke til folketingsvalget! er det et stort problem, at de politiske partier minder så meget om hinanden, at der ikke findes alternativer til den poliske comme il faut.

»Det (valgkampen red.) fremstilles, som om det er et valg mellem to helt forskellige ting, men det er et show. Det er virkelig dumt, men det virker,« siger Esben Bøgh Sørensen.

Eksempelvis har medier og politikere talt meget om de 39 milliarder kroner, som angiveligt er forskellen mellem regeringens økonomiske politik og Venstres nulvækst. Men forskellen er reelt forsvindende lille. De samlede offentlige udgifter frem mod 2020 skønnes at være omkring 5.500 milliarder kroner, og i det perspektiv syner 39 milliarder kroner ikke meget.

»Ideen om, hvad der er gangbart politisk materiale, er snævret helt vildt ind, så selv Enhedslisten efterhånden har bevæget sig helt ind mod midten,« siger Saman Atter Motlagh.

– Vi har jo ytrings- og forsamlingsfrihed, så I kan jo bare samle nogle ligesindede i en kælder og skrive et partiprogram. Hvis I kan argumentere for jeres synspunkter og overbevise folk, så kan I dreje samfundet i den retning, I gerne vil …

»Det ville kræve, at man indgår på de præmisser, som er en del af problemet – uskrevne regler, diskurser, ideologi,« siger Saman Atter Motlagh.

»Man skal danse efter en bestemt pibe for at få noget igennem. Man skal kunne håndtere medierne på en bestemt måde. Man skal stille op med valgplakater og så videre. Tag Alternativet: De er nødt til at deltage i en dans, som de siger, de vil gøre op med. Det ender sikkert med, at de er lige så alternative som Ny Alliance var nye,« siger han.

– Men det her interview modbeviser vel jeres pointe. I er jo i medierne nu. I kan fremlægge lige de synspunkter, I vil.

»Problemet ligger ikke i, at vi ikke kan få spalteplads, men i den vurdering der findes i den offentlige forståelse af, hvad der kan fungere som fornuftige argumenter og fornuftig politik,« siger Saman Atter Motlagh

»Der er økonomiske interesser, som sætter rammerne for, hvilken politik man kan føre, hvis man skal bedrive ’ordentlig statskundskab’. Og de politiske kommentatorers ord bliver selvopfyldende, fordi de skaber en ide om, hvad der er rigtig politik. Så man kan ikke bare gå ud og samle alle sine venner og finde på et eller andet. Det vil lynhurtigt blive slået ned,« siger han.

– Men er det ikke bare fordi, det, man siger, er dumt så? Det bedste argument vinder vel, og når ens argumenter møder virkeligheden, kan det slå gnister …

»Men hvad er virkeligheden? Det er netop den politiske virkelighed, der skal sættes til diskussion. Tror du Den Franske Revolution var en del af den politiske virkelighed, før den fandt sted for 200 år siden?,« spørger Saman Atter Motlagh.

– Der er sikkert en del på venstrefløjen, som er enige i jeres systemkritik, men risikerer I ikke at splitte venstrefløjen? Hvorfor ikke bare opfordre alle til at stemme på en bestemt kandidat eller parti, så I ikke ender med at styrke de kræfter, I er uenige med?

»Men de (kandidaterne og partierne, red.) er en del af problemet. De er en del af det politiske system, som man er nødt til at gå helt udenom,« siger Esben Bøgh Sørensen.

– Mener I virkelig, at det er helt lige meget, om man stemmer på Enhedslisten eller på Liberal Alliance?

»Stort set,« siger Saman Atter Motlagh.