24 procent af alle, der modtager børnetilskud, er sociale bedragere. Det skønner kommunernes særlige kontrolgrupper i en ny rapport lavet af it-virksomheden KMD, og det er i blandt andet med afsæt i det, at rapporten konkluderer, at der bliver snydt for op mod 12 milliarder ude i kommunerne hvert eneste år. Nyheden fik i denne uge beskæftigelsesminister Mette Frederiksen (S) til straks at melde ud, at der skulle slås langt hårdere ned på de asociale medborgere:

»Jeg er klar til at se på, om de sanktioner, der allerede foreligger, er gode nok, som de er i dag, og om de eventuelt skal være endnu hårdere,« sagde Mette Frederiksen til DR Nyhederne.

Det viser sig imidlertid, at it-virksomheden KMD, der står bag rapporten, selv står til at tjene på de opsigtsvækkende tal. Det er nemlig KMD, der udbyder den teknologiske løsning, kommunerne skal købe for at komme problemet til livs. For ifølge KMD’s rapport opdager kommunerne i dag kun fire til syv procent af det reelle bedrageri, men kan fremadrettet fange langt flere af bedragerne med lige netop den slags it-systemer, som KMD tilbyder til cirka 250.000 kroner pr. kommune.

»Tallene peger på, at der er en del at hente på området, og at vi med fordel kan arbejde på at udvide og udbrede den værktøjskasse, som myndighederne bruger i kampen mod socialt bedrageri,« sagde adm. Direktør i KMD Lars Monrad-Gylling i den officielle pressemeddelelse i forbindelse med rapporten.

Men når KMD i så høj grad har en økonomisk interesse i, at gøre problemets omfang så stort som muligt, bør både medierne og politikerne forholde sig langt mere kritisk til konklusionerne, mener blandt andre mediejurist ved Danmarks Journalisthøjskole Oluf Jørgensen.

»Den kritiske sans bør naturligvis skærpes, når en virksomhed, der står for en undersøgelse, selv har en økonomisk interesse i resultaterne. Det gælder både medierne og politikerne,« siger han og advarer mod at haste ud med løfter om straf og sanktioner.

Men det er ikke kun KMD’s økonomiske motiver, der gør rapporten kontroversiel. Også det metodiske greb sår eksperter nu tvivl om.

Kender du en bedrager?

Rapporten baserer sine beregninger på to kilder: Dels skøn fra kommunernes egne kontrolgrupper og dels en spørgeskemaundersøgelse om danskernes eget kendskab til socialt bedrageri. Men ifølge flere eksperter kan man ikke drage nogle videnskabelige konklusioner på den baggrund.

I en spørgeskemaundersøgelse har KMD spurgt 1.008 repræsentativt udvalgte danskere til deres holdninger til socialt bedrageri. Her svarer 11 procent, at de har en ’bekendt’, der snyder systemet, og tre procent siger selv, at de har modtaget sociale ydelser, som de ikke var berettiget til uden at betale dem tilbage.

I rapporten bruger KMD så kontrolgruppernes egne skøn over størrelsesordenen af de enkelte sager til at konkludere, at cirka tre procent af danskerne snyder for mellem 48.000 og 83.000 kroner pr. mand. Men det er ikke nogen holdbar metode, mener Mikkel Bo Madsen

»For det første kan du ikke sætte lighedstegn mellem det at have modtaget forkerte ydelser og så være social bedrager. Der kan være tale om én måneds ekstra SU, som man fik ved en fejl uden at betale det tilbage, og det er altså ikke det samme som at begå forsætlig bedrageri. Man kan ikke på denne baggrund konkludere, at hele tre procent af befolkningen er sociale bedragere,« siger Mikkel Bo Madsen og bakkes op af jurist og lektor i offentlig forvaltning ved Aalborg Universitet Nina von Hielmcrone.

»Hvordan kan du vide, at din ’bekendte’ snyder systemet? Vi snakker ikke kolleger, familie eller naboer — nej, der er her tale om den uspecificerede gruppe af ’bekendte’. Og hvor meget ved du egentlig om dem? Det kræver altså indgående viden i folks privatøkonomiske og familiære forhold, før man kan konkludere, at de modtager forkerte ydelser,« siger Nina von Hielmcrone, der fagligt har arbejdet med socialt bedrageri i mange år.

24 procent snyder

Derudover kan man heller ikke nødvendigvis bruge kontrolgruppernes egne »skøn,« som det hedder i rapporten, til at konkludere noget håndfast. Kontrolgrupperne skønner blandt andet, at 24 procent af alle, der modtager børnetilskud, er bedragere, og det samme gør sig gældende for 21 procent af dem, der modtager boligstøtte og 20 procent på kontanthjælp.

Men hvis man kigger på de store, empiriske undersøgelser der er lavet i for eksempel England, viser forskningen, at de største specifikke ’snydergrupper’ er på ca. én procent.

»Man kan selvfølgelig ikke bare overføre tallet, men jeg vil sige, at det ville være meget, meget mærkeligt hvis det sociale bedrageri i Danmark skulle være 2400 procent højere. Ud fra mine egne undersøgelser synes jeg, at kontrolgruppernes egne vurderinger ligger meget, meget højt,« siger Mikkel Bo Madsen.

Hårdere sanktioner

Pressemedarbejder i KMD Christoffer Hellmann mener ikke, at man kan kritisere rapporten eller KMD’s motiver.

»Vi ser det som naturligt, at det private erhvervsliv bidrager til den offentlige debat gennem analyser, debat-indlæg, etc. Vores estimater bygger på to forskellige undersøgelser blandt landets kommuner og borgere, og det er en forudsætning i analysen, at den er baseret på de data, vi har indhentet. Men socialt bedrageri er ulovligt og foregår i det skjulte. Derfor er det vanskeligt at belyse det præcise omfang af fænomenet.«

Ifølge beskæftigelsesminister Mette Frederiksen er der, uagtet hvorvidt rapporten er videnskabelig eller ej, stadig behov for hårdere sanktioner: »Man skal være utrolig hård mod sociale bedragere, og det har ikke noget med KMD’s rapport at gøre. Det er min holdning.«