Vi har set milliarder forsvinde ud af Skat. I hænderne på udenlandske kriminelle, som udnyttede smuthuller og svagheder i det danske skattesystem.

Vi har set forskere så tvivl om, hvorvidt regeringen gav Folketinget retvisende oplysninger eller mingelerede med tallene, da den sidste år vedtog en landsbrugspakke.

Og vi har set et hul i solcelleloven koste den danske statskasse et større, trecifret millionbeløb.

Med jævne mellemrum fyldes medierne med sager, hvor der opstår tvivl om, hvorvidt embedsmænd eller ministre har levet op til deres ansvar, brudt loven eller siddet problemer overhørig, som der burde være grebet ind overfor.

Ofte ledsaget af det enkle, men helt afgørende spørgsmål: Hvem vidste hvad hvornår?

Et bredt flertal i Folketinget bestående af samtlige partier uden for regeringen kræver nu nye og bedre værktøjer til at få svaret.

Konkret vil partierne have indført et nyt greb i det danske folkestyre, som gør det muligt for Folketinget at iværksætte undersøgelser af regeringsmagten.

Redskabet skal på den ene side være tungere og mere undersøgende end de rent skriftlige advokatundersøgelser, som af og til bruges i dag, og på den anden side billigere og hurtigere end de omfattende kommissionsundersøgelser, som nedsættes i særligt alvorlige sager.

Diskuteres mandag

Folketingets krav kommer forud for, at Folketingets præsidium mandag og tirsdag afholder en parlamentarisk konference, der bl.a. skal handle om netop Folketingets muligheder for at kontrollere regeringens magtudøvelse.

Blandt dem, der fremfører kravet, er S-formand Mette Frederiksen, som dermed flytter sit parti markant. Så sent som i 2014 hældte den daværende Thorning-regering således tankerne om en ny undersøgelsesmodel ned ad brættet.

»Man kan ikke komme udenom, at der bliver begået fejl – nogle gange bevidst, nogle gange ubevidst. Her er det helt afgørende for vores demokrati, at vi har de nødvendige kontrolmekanismer, ligesom det er afgørende for vores samfund, at fejlene bliver afdækket, og at der om nødvendigt bliver placeret et ansvar,« siger Mette Frederiksen.

Hvorfor har du skiftet holdning sammenlignet med, da I selv sad i regering?

»Det skyldes rimelig nøgternt, at jeg som justitsminister kunne konstatere, at der er for langt mellem de værktøjer, der er i dag,« siger hun.

Mette Frederiksen ønsker ikke konkret at lægge sig fast på hvilken model, det skal ende med, eller hvor mange mandater, der skal til for at udløse det.

Men flere andre er inspireret af den tradition for parlamentariske høringer, som man eksempelvis kender fra USA og Norge. I det norske Storting sidder et fast kontrolkomité, som et mindretal kan sætte til at undersøge betændte, politiske sager.

Den radikale leder, Morten Østergaard - som også sad i den Thorning-ledede regering, der afviste idéen i 2014 – finder den model interessant.

Han mener tilmed, det er helt afgørende, at et mindretal i Folketinget skal have magten til at iværksætte undersøgelsen.

»Hvis vi i de regeringsbærende partier skal vise, at vi forstår folkets utilfredshed; at vi ikke bare kan sidde som en magtfuld elite og te os, som vi vil, så er vi også nødt til at give muligheden for, at flertallet bliver kigget efter i kortene,« siger Morten Østergaard, som erkender, at SR-regeringen var for »fodslæbende« i spørgsmålet.

Skrækeksemplet Farum

Ifølge Mette Frederiksen er problemet med de advokatundersøgelser, der eksempelvis er taget i anvendelse i sagen om udbyttesvindel for milliarder i Skat, at de som udgangspunkt er skriftlige. Med andre ord kan der normalt ikke foretages mundtlige afhøringer.

Det kan der til gengæld i de undersøgelseskommissioner, som der over det seneste årti har været flere eksempler på. Men kommissionerne er meget omkostningstunge, og der kan gå årevis, før arbejdet er færdigt.

Det mest kendte eksempel er den såkaldte Farum-kommission, der bl.a. skulle kulegrave eks-borgmester Peter Brixtoftes ageren i en af 00’ernes største skandalesager.

Kommissionen tog ni år om at færdiggøre arbejdet, som kostede skatteyderne 59 mio. kr. Og da den 12.546 sider lange rapport endelig kom med sine anbefalinger, var Brixtofte dømt og sat i fængsel, og flere af de ændringer, kommissionen foreslog, var for længst blevet vedtaget.

FAKTA Folketingets kontrol Spørgsmål: Folketinget har forskellige muligheder for at stille spørgsmål til ministrene både på skrift eller mundtligt i en spørgetime. Samråd: Folketingets fagudvalg har muligheden for at kalde en minister over og svare på spørgsmål om en bestemt sag i enten åbne eller lukkede samråd. Advokatundersøgelser: Ønskes en bestemt sag undersøgt, kan politikerne få lavet en juridisk gennemgang af sagens akter, nogenlunde ligesom når Rigsrevisionen undersøger den offentlige administration og kommer med en beretning. Kommissioner: Et flertal i Folketinget kan nedsætte en kommission til at undersøge en skandalesag. Her bliver sagerne endevendt, og formen minder om en straffesag, hvor der sidder en dommer for bordenden og sagens parter bliver indkaldt til afhøring. Til slut afleveres en beretning med en form for konklusion. FOLD UD FOLD UD

SFs gruppeformand, Jacob Mark, mener, at 80 mandater skal kunne iværksætte undersøgelsen af regeringen.

»Folketingets fineste opgave er at kontrollere den udøvende magt. Derfor er det et vigtigt skridt,« siger han.

Enhedslistens retsordfører, Pernille Skipper, mener kun, at der skal de 60 mandater til, som i dag efter Grundloven kan tvinge regeringen til at udskrive folkeafstemning.

»Det er omsonst at have et folketing, hvis vi hver gang der er mistanke om, at der foregår noget suspekt, ikke kan få det undersøgt,« siger hun.

Regeringen afventer udvalg

Folketingets formand, Pia Kjærsgaard (DF), gjorde sig sidste år til talsmand for netop parlamentariske høringer. Hun kalder det derfor »meget, meget fornuftigt«, at bl.a. Socialdemokratiet nu tilslutter sig synspunktet om, at der er brug for nye undersøgelsesværktøjer.

Hos fagforbundet djøf er de dog skeptiske over for høringerne, da de hurtigt kan drage embedsmændene ind i det politiske spil. Men formanden for de offentlige chefer, Henning Thiesen, anerkender, at der er brug for nytænkning på området.

»Det gode ved kommissionsundersøgelserne er, at de følger en fast procedure, hvor embedsmændenes retssikkerhed er beskyttet. Omvendt er det ikke holdbart, at du skal gå og vente år efter år på en afgørelse,« siger han.

Venstre-regeringen nedsatte i august et udvalg med højesteretsdommer Jens Peter Christensen i spidsen, som skal se nærmere på undersøgelseskommissioner og mulighederne for en hurtigere undersøgelsesform.

Udvalgets anbefalinger vil dog først ligge klar i 2018.

Justitsminister Søren Pape Poulsen (K) afviser ikke, at der skal findes en ny undersøgelsesmodel, da det er »centralt for det danske folkestyre«. Men regeringen vil gerne vente, til udvalget er færdigt.

»Vi bør afvente udvalgets arbejde, før vi drager konklusioner,« skriver Pape Poulsen i en mail.

Anderledes utålmodige er de i oppositionen, hvor Dansk Folkeparti ikke ser nogen grund til at afvente den »syltekrukke«, som han kalder regeringens udvalg.

»De fleste er enige om, at det skal ændres nu, og det er noget, vi har drøftet i lang tid. Så det er lidt komisk, at regeringen har nedsat et udvalg,« siger han.