Der bliver talt dansk i nydanskernes hjem i 2019. Ifølge tal fra Udlændinge- og Integrationsministeriets nye medborgerskabsundersøgelse angiver omkring 75 procent af indvandrerne og omkring 90 procent af efterkommerne, at de enten kun taler dansk eller både dansk og et andet sprog i deres hjem.

Tallene overrasker ikke Martha Karrebæk, som er lektor og forsker i dansk som fremmedsprog på Københavns Universitet.

»Det er altid smart, at man kan kommunikere med dem, der bor i det land, man selv bor i. Tallene i sig selv er altså ikke overraskende, langt størstedelen af dem jeg har mødt i forskningen, taler dansk uanset oprindelse.«

Årsagerne til, der snakkes flere sprog, spænder bredt. Det kan både være for at lette kommunikationen, men det kan også være en måde at have en fælles identitet med den familie, man er vokset op i, fortæller Martha Karrebæk. Hun fortæller, at sprog først og fremmest handler om, at modtageren forstår, hvad man siger, og at det derfor er helt naturligt for familier, der taler flere sprog, at bruge det, som de behersker bedst:

»Sprog handler om kommunikation, så det er en dårlig strategi at bruge et sprog, som andre ikke forstår.«

Lillian Sylvest Damouni (30), hvis forældre er palæstinensere og flygtede fra Libanon i 1985, taler som regel dansk til sine forældre, som oftest taler arabisk til hende. Hun arbejder med user experience design i en større dansk virksomhed, og hun er vokset op i den lille by Støvring i Nordjylland, men bor nu på Nørrebro med sin mand Christopher. For hende handler det om, hvad der gør kommunikationen nemmest.

Lillian Sylvest Damouni, 30 år gammel. Hun taler dansk til sine palæstinensiske forældre, som taler arabisk til hende. (Privatfoto) Fold sammen Læs mere Læs mere

»Det handler ikke om kunnen, det handler bare om, hvad der er nemmest,« siger hun, og understreger at hendes forældre sagtens kan tale dansk, men at de føler sig mere hjemme, når de taler arabisk. For Lillian Damouni selv er der også noget hygge og tryghed forbundet med arabisk:

»Det er en hjemlig følelse at høre arabisk. Selve sproget minder mig om, at jeg er sammen med min familie – arabisk bringer mig hjem.«

»Jeg fik altid skældud på arabisk«

Når familier taler flere sprog, kan sproget, de vælger, også vælges ud fra den kontekst, det skal bruges i. Selv om Lillian Damounis forældre nogle gange snakker dansk til hende, var der særligt én situation, hvor de altid talte arabisk.

»Jeg fik altid skældud på arabisk,« siger Lillian Sylvest Damouni og griner.

Nasim Shiripour på 34 år er tandlægestuderende. Hun flygtede med sin familie til Danmark fra Iran, da hun var 15 år gammel, og i hendes familie skifter de også mellem sprogene, i deres tilfælde mellem farsi (persisk) og dansk. Hun taler oftest farsi med familien, men visse ting er nemmere på dansk, fortæller hun.

»Min søsters mand var fem år, da han kom til Danmark. Jeg driller ham på dansk, fordi hans humor er dansk.«

Nasim Shiripour, 34 år, tandlægestuderende. Hun taler farsi til sin ni-årige datter, så datteren bedre kan snakke med sine bedsteforældre. (Privatfoto) Fold sammen Læs mere Læs mere

Sprogforsker Martha Karrebæk fortæller også, at konteksten er essentiel for valget af sprog i de flersprogede familier.

»Det handler om samtaleemnet. Hvis man i familien f.eks. taler om, hvad der foregår i skolen, ville det være forventeligt, at man valgte dansk til de samtaler, fordi skolens sprog er dansk,« siger Martha Karrebæk, der også fortæller, at der i familier kan opstå sproglige blandinger, som er helt særlige for netop den familie.

»Det vi ser er, at der foregår en blanding. Det kan føles mere passende at blande sprogene, når man mestrer flere sprog. Det er både et stilistisk træk og en måde, man kan signalere, at man er en gruppe, og at man hører sammen. Man blander altså sprogene på sin helt egen måde.«

GRAFIK Så mange taler dansk hjemme

Flersprogethed fremmer forståelsen

Både Lillian Sylvest Damouni og Nasim Shiripour mener, at de er bedre til sprog generelt, fordi de er vokset op med at tale flere sprog derhjemme, og de ser det begge som en klar fordel.

»For mig har det gjort, at jeg har sprogøre,« fortæller Lillian Sylvest Damouni, som derfor gerne vil give det arabiske sprog videre til den søn, hun skal føde til januar:

»Jo ældre jeg er blevet, jo mere holder jeg fast i det arabiske sprog. Jeg vil enormt gerne holde sproget ved lige, så jeg kan videregive det til vores søn.«

Nasim Shiripour »Jeg snakker dansk lige så godt som farsi, men jeg taler farsi med min datter, så hun kan tale med sine bedsteforældre.«

For Nasim Shiripour er det også vigtigt, at hendes datter kan farsi, men det er, fordi det letter kommunikationen med Nasim Shiripours forældre.

»Jeg snakker dansk lige så godt som farsi, men jeg forsøger at tale farsi med min datter, så hun kan tale med sine bedsteforældre.«

Om tosprogethed er en klar fordel, er Martha Karrebæk ikke helt så sikker på, da forskningen peger i forskellige retninger:

»Der er ingen forskning, der viser, at selve det at være flersproget i sig selv giver en fordel. Det kræver også anden understøttelse og afhænger meget af de øvrige sociale omstændigheder.«

Tal dansk!

Debatten om det danske sprogs betydning for danskheden har raset i mange år. Det er en udbredt holdning, at man skal tale dansk i Danmark, og blandt andet har Pia Kjærsgaard (DF) efterspurgt, at folk på gaden skal snakke dansk, også med deres egen familie.

Martha Karrebæk, sprogforsker, Københavns Universitet »Vi har en opfattelse af, at national identitet hænger sammen med sprog, og det er kommet de sidste cirka 150-200 år, det har ikke altid eksisteret.«

Men at tale flere sprog er ikke mangel på danskhed, det er bare tilførsel af noget andet og mere, mener Martha Karrebæk.

»Vi har en opfattelse af, at national identitet hænger sammen med sprog, og det er kommet de sidste cirka 150-200 år, det har ikke altid eksisteret. Samtidig er det ofte knyttet til en forståelse af, at man kun føler sig som tilhørende ét land. Men det, at flersprogede taler flere sprog og måske er knyttet til flere lande, betyder ikke, at de ikke kan føle sig danske. Snarere kan de føle sig knyttet til både det ene og det andet land, og det kan afhænge lidt af omstændighederne, hvad der gælder i den enkelte situation.«

Selv om Martha Karrebæk, Lillian Sylvest Damouni og Nasim Shiripour altså ikke mener, at det at tale dansk definerer danskhed, tyder tallene fra Udlændinge- og Integrationsministeriets undersøgelse på, at mange mener, man skal kunne det. 80 pct. af de etniske danskere, 73 pct. af indvandrerne og 67 pct. af efterkommerne erklærer sig nemlig enige i spørgsmålet: »Hvor enig eller uenig er du i, at man skal kunne tale dansk for at være en rigtig dansker?«

Der er ingen statistisk signifikant udvikling i, hvilke sprog indvandrere og efterkommere snakker i hjemmet og med deres nærmeste familie i forhold til 2017, hvor det sidst blev undersøgt, skriver Danmarks Statistik.

I 2007 blev der lavet en lignende undersøgelse, som undersøgte sprogvanerne blandt tyrkiske og pakistanske indvandrere og efterkommere, og da var andelen, der kun snakkede dansk i hjemmet lavere end andelen af indvandrere og efterkommere, som i 2019 kun snakker dansk med deres nærmeste familie.