Як росіяни придумали "русских" 13 квітня 2016, 07:37 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Не можна створити лояльне населення із захопленого населення. Не вийшло у комуністів, нічого не вийде і у Путіна

Відомий терорист Ігор Стрєлков-Гіркін повідомив у своєму акаунті, що новим членом Комітету «25 січня» став Ерік Лобах, також відомий, але в інших колах. Стрєлков-Гиркін наводить біографію Лобаха, де йдеться про «національність»: «до 16 років жив у Казахстані і носив прізвище Абдрашитов (Абдрашитов - прізвище батька, Лобах - дівоче прізвище матері). У 1990 році переїхав разом з батьками в Москву і змінив прізвище та став «русским».

У моєму радянському паспорті теж була вказана національність «русский», хоча прізвище грецького походження. Мені тоді національність дали автоматично, не питаючи. Ерік Лобах став «русским» добровільно при казахському татові і німецькій мамі. Виходить, що «русский» зовсім не етнонім, що визначає етнічну приналежність, а щось інше – причетність до чогось загального для групи людей, наприклад, до криміналу. Або глобальної ідеї начебто імперської, коли національність лише вторинна ознака, а первинна – територія. І чим більше, тим краще.

Що таке національність для «русского»? Грецьке слово «Росія», офіційно прийняте Петром Першим у 1721 році як позначення імперії, суттєво не відрізнялося від Московського князівства Івана IV Грозного, який почав активно збирати «руські землі», захоплюючи території сусідів. Правда, з 1340 року вже існувало Руське королівство (або Руське воєводство) зі столицею у Львові, до 1772 року, поки не було поглинуте Австрійською імперією. Сучасні російські історики не люблять про це згадувати, хоча Російська держава була пристойною за розмірами і кількістю жителів.

Майбутня Росія не створювалася, а збільшувалася набігами, окупацією та анексією. Як ракова пухлина на тілі хворого, так і «русский мир» проникав на сусідні землі, спалюючи міста, знищуючи інші культури та традиції. «Монголо-татарське іго» було вигадане для виправдання того, що витворяла Російська імперія. В залежності від політичної кон'юнктури, раніше «ярмо» називали «татаро-монгольським», тепер – «монголо-татарським», хоча в півмільйонному війську Чінгісхана в 13 столітті не могло бути більше монголів, ніж їх було на землі. До планів Чингісхана створити нову імперію приєдналися сусіди, переважно тюркських народів, яких російська історіографія чомусь всіх називала «татарами».

Майбутня Росія не створювалася, а збільшувалася набігами, окупацією та анексією

До воцаріння Петра Першого Росія жила за ретельно збереженими традиціями, перейнятими від монголів. До приходу монгольської армії, в російських князівствах не було власних збройних формувань, в основному це були ополченці, озброєні сокирами і вилами, дуже рідко – списами. За часів Івана IV Грозного вже була сформована армія – кіннота, піхота, артилерія і навіть інженерні війська. Зброю і обмундирування було схоже з монгольським, шоломи князів були привізними – з Персії або Туреччини, з арабськими написами на славу Аллаха. Але жорстокість Івана Грозного була вже своєю – проторосійською. Монголи, захоплюючи території, не міняли ні культуру, ні мови, ні релігії завойованих народів, російські царі міняли все – їм потрібен був не тільки ясак (подати), їм потрібно було беззаперечне підпорядкування. Тоді про «русский мир» не говорили, але, швидше за все, мали на увазі – сам Іван Васильович був зовсім не схожий на сучасний фейс-контроль «росіян», обличчям він був монголоідом.

Російська імперія розросталася, збільшувалася територіями і і захопленими народами. За російською армією завжди поспішали чиновники міністерства освіти і православні священики: одні перевчали людей говорити по-російськи, а другі звертали на державну релігію. Це було важливо, тому що православний, після реформи церкви, підпорядковувався в першу чергу царю-імператору, голові Російської Православної Греко-Кафолічної Церкви, яка до більшовиків називалася РПЦ. Ну і звичайно, чиновники, що збирали подати з завойованого населення. Тоді було чітке розділення жителів Російської імперії на православних і «бусурман», було прийнято офіційний термін «тубільці», для яких будували «російсько-тубільні школи», з тим, щоб мовна асиміляція проходила швидко і під контролем. Майбутню масу жителів Російської імперії, поза культур і кореневих мов формувало кріпацтво – з 1497 по 1861 роки. Майже за 400 років склалося слухняне і безвольне населення, яке забуло власну культуру і мови предків, традиції та обряди.

Петро Перший додав туману у формуванні «русского миру», повністю переорієнтував імперію на Європу. Перша російська – Петербурзька академія наук у 1724 році була з привізних вчених – німців, італійців, французів. Гастарбайтерами на суднових верфях були голландці, перші артисти «російського балету» і «російської опери» - французи та італійці. Нахапавшись територій, імперія за царя реформатора зрозуміла, що розмір та чисельність населення не роблять державу успішними. До того ж завойовані народи періодично повставали і не хотіли жити в імперії. Треба було щось придумати.

19 листопада 1833 року граф Сергій Уваров при вступі на посаду міністра народної освіти виклав у доповіді імператору «О некоторых общих началах, могущих служить руководством при управлении Министерством Народного Просвещения» виклав свою теорію «офіційної народності»: «Углубляясь в рассмотрение предмета и изыскивая те начала, которые составляют собственность России (а каждая земля, каждый народ имеет таковой Палладиум), открывается ясно, что таковых начал, без коих Россия не может благоденствовать, усиливаться, жить — имеем мы три главных: 1) Православная Вера. 2) Самодержавие. 3) Народность».

З точки зору сучасної демократії, теорія графа Уварова суперечить всьому – права людини (переважно однієї конфесії, диктатура, заснована на підпорядкуванні імператора, народність – абсолютно розмите визначення за змістом, але по суті – офіційна асиміляція. Вважаючи себе освіченим, граф Уваров не терпів «європейських цінностей», боявся революцій і перетворень. Нинішній «русский мир» він називав інакше – «Російський Колос», а православ'я, підпорядковане царю, головною ідеологією.

Більшовики захопили владу в 1917 році, заперечували все царське і проклинали «самодержавство», насправді створюючи свою ідеологію на православних традиціях іконопоклоніння (культ особи), соборності (з'їзди і партзбори) і літургій (привітання, оплески, що переходять в овації, колективне виконання «Інтернаціоналу», «Варшавянки» і «Ленін завжди живий»). Самодержавство втілилося у вождях, православ'я замінено марксизмом-ленінізмом, народність – «весь як один радянський народ». Тепер всі зобов'язані любити Леніна-Сталіна-Хрущова-Брежнєва, беззаперечно підкорятися ідеям марксизму-ленінізму, бути радянським народом. Кілька поколінь людей виросли в табірних умовах, де буквально «крок вліво, крок вправо – розстріл».

Я кілька разів перечитав доповідь графа Уварова, але не знайшов пояснення етноніму «русский», який граф наполегливо повторює кілька разів: чому, згідно з граматики, він є прикметником, а не іменником. І, за великим рахунком, це не етнонім, а належність до певної територіальної спільноти за ознаками беззаперечного підпорядкування царю, імператору, Генеральному секретарю або президенту. «Русский» може носити прізвище татарського походження, польського, українського, французького, шотландського, німецького, італійського. Він може бути смуглий та роскосий, блондин або брюнет, миршавий або високорослий. Зараз він зобов'язаний любити Путіна, що, в принципі, і робить, на 86 і більше відсотків.

Щоб зрозуміти, що відбувається в Росії, важливо знати, що на її території формувалося, сприйнятливе населення до будь-яких інших цінностей, крім кріпацтва або комунізму. І чому «русский мир» імені Путіна виглядає жалюгідною спробою повторення теорії графа Уварова. Насправді, це гіперболоїд, який містить в собі конструкції на вигляд правильні, насправді – нереальні. У графа Уварова мало що вийшло – не можна створити лояльне населення із захопленого населення. Не вийшло і у комуністів. Нічого не вийде і у Путіна. Крім назви (етноніма) повинен бути і зміст, а його або немає, або він не підкоряється волі кремлівських вождів.