Alina Serban. Foto: Vadim Ghirda via Agentia Impreuna

Dar oare cate femei rome cunoastem? Sunt ele reprezentative pentru intreaga populatie de femei rome din Romania? Putin probabil.



Si asta pentru ca, daca ne uitam la cifre, e destul de relevant. In Romania, mai bine de doua treimi dintre romi nu isi recunosc identitatea etnica. Prin urmare, desi banuim (sau nu) ca tanti Luminita de la ghiseul de bilete RATB este de etnie roma, nu vorbim despre asta. Ea nu e ca majoritatea tigancilor. Se spala, munceste, plateste taxe, nu zgarie retina. Prin urmare, nu e tiganca. Nimic mai gresit.



Un studiu realizat de Agentia Impreuna arata ca majoritatea femeilor rome ocupa pozitii in domenii precum salubritate, serviciile medicale, confectii, invatamant, muzica sau teatru. Sunt femeile invizibile pe langa care trecem fara sa le observam. Si asa ar trebui sa fie. Numai ca mintea noastra percepe doar ce e in afara normalului nostru, ce e altfel, ce sare in ochi. Si asta e ce retinem.



Va propunem un exercitiu. Sa incercam sa vedem dincolo de fustele crete, mijindu-ne ochii pentru a vedea femeile rome invizibile. Va prezentam cateva dintre ele. Cititi povestile lor de viata, fara perdea.



Un prim exemplu este Daniela Vaduva, asistenta medicala.



"Mama mea nu are decat opt clase, tatal meu cinci si a terminat cursurile dupa aceea, in timp. Le-a facut la fara frecventa ca sa poata obtine si el diploma de opt clase. La sase ani si doua zile am plecat la scoala. Mama mea a preferat sa castig un an, decat sa il pierd. Am inceput scoala in banca a doua, acolo m-a asezat doamna invatatoare impreuna cu o fetita care era vecina cu mine. Eram prietene bune. Nu am simtit acea discriminare pe care probabil alti copii au simtit-o. Nu am fost niciodata marginalizata in timpul scolii. Ar trebui sa fiu ipocrita sau sa mint daca as spune ca am fost discriminata, data la o parte. Probabil pentru ca eram un copil constiincios, imi placea sa invat, nu lipseam de la scoala. Am terminat liceul la zi, foarte bine, pentru ca la fel ca si in scoala generala, am avut ambitie sa invat, desi greutatile de liceu au fost mult mai mari, tinand cont ca aveam patru frati si ca din clasa a zecea m-am casatorit. Tatal meu facuse in asa fel incat ma casatorise. Fiind o casatorie aranjata, nu am avut voie sa zic nimic si a trebuit sa urmez pasul indicat. Dar singurul lucru pe care l-am dorit a fost sa merg la scoala."



Roxana Marin este profesoara de limba engleza si preda la Liceul George Cosbuc din Bucuresti. Roxana constituie un model, nu o exeptie, numarandu-se printre acele femei rome a caror poveste de viata demonstreaza ca imaginea negativa despre reprezentantele acestei etnii este promovata pe nedrept si continua sa lezeze pe multe dintre acestea.



Roxana s-a nascut in 1968 la Bucuresti. Dupa numai o saptamana a fost dusa de mama ei la Budesti, in Calarasi, in comunitatea de unde provenea familia ei, o comunitate sedentarizata dupa sfarsitul Primului Razboi Mondial, prin improprietarirea soldatilor romi care au luptat in Armata Romana.



"Comunitatea noastra e o comunitate de rudari. Am facut clasa I la Budesti, unde am avut o invatatoare foarte buna si foarte draguta, care nu era de etnie roma, o chema doamna Vasilica si eu o s-o tin minte pe doamna Vasilica toata viata mea. Cred ca a jucat un rol important in alegerea profesiunii mele actuale, cea de profesor, pentru ca era realmente un monument de rabdare si de bunatate cu noi toti, care eram niste copii de clasa I dintr-un sat tiganesc, cu probleme serioase de concentrare la acea varsta, si ea era foarte buna, foarte rabdatoare, ne-a invatat foarte bine. Am avut un mare drag de carte datorita doamnei Vasilica".



Ionela Cristea este o femeie de etnie roma pentru care ambitia si educatia sunt valori esentiale in dezvoltarea ei personala. A reusit sa-si deschida o firma de organizari evenimente, un atelier de croitorie si lucreaza ca secretara la un ONG care se ocupa cu problemele minoritatii rome din zona. Are 33 de ani si este studenta la Facultatea de Drept din cadrul Universitatii Dimitrie Cantemir si ne-a delcarat ca fiind de etnie roma nu a impiedicat-o sa urmeze o facultate, sa se integreze sau sa isi dezvolte propria afacere.

Ne-a povestit ca a fost ferita majoritatea timpului de stereotipuri si stigmate din partea oamenilor si ca o deranjeaza ca nu se face o diferenta la nivelul societatii majoritare intre oamenii de etnie roma care au putut si au avut vointa de a-si crea un statut si cei care se afunda si mai tare in capcana viciului si a furtului.



Ionela este mandra ca a reusit in viata si ca a avut puterea de a depasi granitele urii si ale prejudecatii. “Sunt fericita, copii mei nu sunt marginalizati la scoala chiar daca lumea stie ca suntem romi. Invata bine si se joaca cu alti copii romani si sunt priviti normal, fara probleme. Sper sa nu existe nici pe viitor probleme in viata lor, iar daca vor fi sa ridice capul si sa nu le fie rusine de etnia lor.”



"Salut! Eu sunt tiganca, tata a murit, mama e inchisa, eu stau la un centru de plasament. Si totul e adevarat!". Asa obisnuia sa se prezinte actrita de etnie roma Alina Serban, ca reactie la prejudecatile de care s-a lovit de-a lungul timpului. In piesa "Declar pe propria raspundere" ne destainuie o parte din momentele dificile din viata sa, dezvaluie scene dureroase din copilarie si din adolescenta, perioada in care ii era rusine ca face parte dintr-o familie de etnie roma. Pe atunci isi dorea sa fie romanca.



Intre timp, Alina si-a schimbat punctul de vedere: "Noi prin noi insine putem. Inainte sa raman fara mama mea, ea era tot ce aveam eu, picioarele cu care mergeam si capul cu care gandeam. Am ramas fara si cumva am reusit sa ma descurc. Nu singura, ca nu sunt Xena. Dar lucrurile, oricat de grave ar fi, se intampla si sunt urmate si de lucruri bune, cat timp tu vrei sa te scoti din situatie si nu vrei sa stai sa iti plangi de mila. Ideea ca nu se poate pentru mine nu exista. Eu stiu ca numai moartea nu are solutii. Cat timp suntem sanatosi putem sa o scoatem la capat. Nu imi permit sa dau sfaturi pentru nimeni, dar putem lupta cumva impotriva oricarui fel de discriminare."



Nicoleta Bitu, doctoranda in stiinte politice. Lucreaza in domeniul social de aproximativ 20 de ani, fiind implicata in activitati care au avut ca obiectiv promovarea si apararea drepturilor omului, fiind una dintre cele mai active femei rome in acest domeniu. Este membra fondatoare a organizatiei Romani CRISS, a lucrat in comunitati locale afectate de conflicte interetnice precum Mihail Kogalniceanu, Valenii Lapusului si Hadareni. De-a lungul anilor, Nicoleta Bitu a participat la conferinte internationale organizate pentru formarea unui cadru legal pentru organizarea femeilor rome din intreaga Europa si nu numai.

Mentor si reper pentru tinerii care au lucrat sub coordonarea ei, Nicoleta este cunoscuta ca o activista pentru drepturile femeii la nivel european. Inca din 1994 a fost promotoarea primului grup informal al femeilor rome care a emis primul manifest al acestora la Congresul International Sevilia. Nicoleta a scris si prezentat primul raport despre situatia femeilor rome in 1998 la Consiliul Europei. Rezultatele muncii sale sunt vizibile prin recunoasterea egalitatii de gen, drepturilor omului si ale femeilor rome, ca o prioritate în abordarea problematicilor cu care se confrunta comunitatile de romi.



Campania Priveste-ma asa cum sunt! Face parte din proiectul Imputernicirea femeilor rome pe piata muncii, derulat de Agentia de Dezvoltare Comunitara "Impreuna".

