Într-o zi cu soare

pe-o apă de mare

iată-n zări cum urcă

înspre coasta turcă

trei vase cu miei –

căpitani, tot trei:

Unu-i liberian,

unu-i din Cayman

şi-unul, după logo,

pare că-i din Togo.

Iar cel liberian

şi cel căymănean

cu spor navigară,

în Bosfor intrară,

marfa descărcară

încă de cu seară

şi-acum presupun

că-şi dorm somnul bun

într-un port frumos,

în pat sau pe jos.

Dar cel togolean,

bietul căpitan,

avea oi mai multe,

mândre şi cornute

şi-un motor mai slab

înfundat la jgheab –

mergea, va să zică,

cu viteză mică

şi-n Bosfor sosi

la sfârşit de zi

când trăgeau zăvorul

să-nchidă Bosforul.

C-un “să-i piş în freză”

în limba engleză

şi altă prostie

în limba kabiye,

ancora o scoase,

şi-acolo rămase.

Dar cea mioriţă,

cu lână plăviţă,

de trei zile-ncoace

gura nu-i mai tace,

marea nu-i mai place.

– Marfă animală

care stai la cală,

ce-i cu tine oare?

ori ai rău de mare,

ori îţi intră-n lînă

fum de la turbină?

– Căpitane dragă,

la trup mi-s întreagă

dar avem, m-aş teme,

altfel de probleme:

pe l-apus de soare

s-a ivit în zare

o şalupă mare,

din marina rusă,

de valuri adusă,

chioară de un far

şi fără radar!

Şi am calculat,

am triangulat

pe-o frunză de tei

că traseul ei

o să se-ntrerupă

fix la noi în pupă,

a dracu’ şalupă!

– Oiţă bârsană,

de eşti năzdrăvană,

înseamnă că poţi

pân’ la mal să-noţi

şi de-a fi să mor

aci, la Bosfor,

să scrii o scrisoare

şefiei portuare.

Iar tu de înec

să nu le spui sec,

să le spui curat

că m-am angajat

altundeva, poate

chiar la căi ferate.

Să le spui că-s, gen,

mecanic de tren,

dispecer de TIR

pe la Agadir,

ori sondor de gaz

în munţii Caucaz…

Nici n-a zis sărmanul

togo-căpitanul

oiţei din turmă

vorba de pe urmă,

că simţi deodată

puntea zdruncinată,

cârma răsucită,

din mână sărită

şi-un zgomot strident,

ca de accident.

Dar vasul cu oi

nu avea părţi moi

şi după impact

a rămas intact –

lucru care, iată,

sub apa-nspumată

nu poate fi spus

şi despre cel rus.