DAVID vs. GOLIAT. Proprietar al unei mici fabrici de confecţii, Cătălin Popa (foto) a desfiinţat încă o dată mitul că în România legea e invariabil de partea statului, care s-a obişnuit să impună şi să încaseze taxe doar pentru că are de la cine. Chiar dacă pentru asta a trebuit să se judece 4 ani...

Posesor al unei diplome în filozofie obţinută la celebra Universitate Sorbona, orădeanul Cătălin Popa s-a întors în ţară cu mai bine de un deceniu în urmă şi conduce o mică fabrică de confecţii. De vreme ce nu are o catedră la "Sorbonica" de pe malurile Peţei, cârcotaşii ar putea zice că degeaba a făcut aşa înalte şcoli în străinătate.

Educaţia, cunoştinţele şi mai ales mentalitatea pe care şi le-a însuşit la Paris îi sunt însă de mare folos şi ca simplu cetăţean, şi ca om de afaceri, căci nu se lasă niciodată călcat în picioare, şi nu doar că se ia de piept cu birocraţia de acasă, dar o şi învinge de fiecare dată când îşi pune în cap acest lucru. După ce anul trecut a câştigat un proces împotriva CAS, care nu i-a restituit în termenul legal o sumă de bani, Cătălin a pus la punct şi Guvernul, TVR şi Electrica, pentru a nu mai fi obligat să plătească taxa TV. Orădeanul a creat astfel un precedent de care pot profita toate celelalte firme care fără voia lor cotizează la TVR.

Lege aberantă

De 10 ani, firmele din România, cu excepţia celor ale căror reprezentanţi declară pe propria răspundere că şi-au suspendat activitatea, au obligaţia ca, odată cu factura emisă de Electrica pentru curentul consumat, să achite şi taxa radio-TV. Ideea e că orice consumator de electricitate are un aparat de radio şi un televizor, beneficiind aşadar automat de programele Societăţii Române de Radiodifuziune (România Actualităţi, Antena Satelor şi România Cultural) şi de ale Societăţii Române de Televiziune (TVR 1 şi TVR 2).

Lui Cătălin Popa, managerul unei fabrici de confecţii din Oradea, această obligaţie i s-a părut o aberaţie. "Firma noastră nu-şi plăteşte angajaţii ca să se uite la televizor. Fetele mai ascultă radioul, dar nu programele SRR". Şi nu s-a mulţumit doar să se revolte, ci a trecut la fapte, căutând o rezolvare. Aşa a început să studieze Hotărârile de Guvern 977/2003 şi 978/2003, pe baza cărora Electrica încasa lunar de la firma sa, Decitex, o taxă radio de 10 lei şi o taxă TV de 50 de lei. Împreună cu avocatul Cristian Rusu (foto), au găsit imediat fisura: HG-urile au "adăugat la lege".

"Legea 41/1994, privind organizarea SRR şi a SRTV, obligă la taxa de abonament către serviciile publice de radiodifuziune şi de televiziune posesorii receptoarelor de radio şi de televiziune, în timp ce HG-urile obligă persoanele juridice să plătească pentru sediul social o taxă lunară pentru serviciul public de radio şi pentru cel de televiziune. Practic, deşi pe lege trebuie taxaţi posesorii aparatelor radio şi tv, Guvernul a pus la plată toate persoanele juridice, indiferent că au sau nu asemenea aparate", spune avocatul.

Instrument politic

Lămurit pe partea de legislaţie, în 2009 patronul Decitex a deschis la Curtea de Apel Oradea o acţiune împotriva Guvernului, proces în care a intervenit şi SRTV, ca parte interesată. "Am demonstrat în faţa instanţei că una e dreptul la informare şi alta obligaţia, şi că nu e normal ca acest drept să fie transformat într-o obligaţie", povesteşte Cătălin.

Altfel spus, chiar dacă se pot informa prin intermediul TVR, angajatele firmei sale nu îşi exercită efectiv această posibilitate. Şi asta nu numai pentru că firma nu deţine niciun aparat TV, ci pentru că niciuna nu urmăreşte TVR în timpul serviciului nici în alte feluri. De ce era importantă precizarea? Pentru că, la un moment dat, SRTV a argumentat că deşi Decitex nu deţine televizor, programele sale pot fi urmărite şi pe internet. "Chiar dacă am poseda calculatoare şi conexiune internet, acest lucru nu ne-ar face automat beneficiari ai minunatelor servicii oferite de minunata TVR", a ripostat patronul, subliniind şi faptul că programele acesteia sunt nerelevante: "TVR este un instrument politic, iar pe noi nu ne interesează ştirile cu zăpezile din New York sau cele despre un turist german din Konigsberg, tată a doi copii şi posesor al unei pisici siameze muşcat de un crocodil în Australia".

Pe lângă argumentele logice, în ochii judecătorilor a precumpănit motivaţia juridică invocată de avocatul său, care a concluzionat: "Nu am cerut derogare de la lege, ci doar respectarea Legii 41/1994, adică neplata taxei în condiţiile în care firma nu deţinea niciun televizor".

HG modificat

Cum în noiembrie 2010 magistraţii i-au dat câştig de cauză orădeanului, constatând că "prevederile art. 3 al. 2 din HG 978/2003 reprezintă o adăugire la prevederile art. 40 al. 3 din Legea 41/1994", Guvernul şi SRTV au făcut recurs. Înalta Curte a menţinut însă sentinţa pronunţată la Oradea, iar prin Decizia 3131 din 31 mai 2011 a anulat din HG aliniatul incriminat, eliminând obligativitatea plăţii taxei TV de către toate persoanele juridice, considerate aprioric până atunci beneficiare ale serviciilor SRTV.

Respingând "definitiv şi irevocabil ca nefondate recursurile formulate de Guvern şi SRTV", instanţa supremă a obligat totodată SRTV ca în solidar cu Guvernul să achite firmei orădene 3.307 lei cu titlu de cheltuieli de judecată, plus dobânzi de întârziere până la plata efectivă a acestei sume în procent egal cu penalităţile pe care, prin Electrica, televiziunea de stat le aplică persoanelor juridice care întârzie la achitarea taxei.

Rezistenţa Electrica

Deşi a câştigat procesul, patronul Decitex continua să primească, însă, lună de lună, facturile Electrica ce includeau şi taxa TV. Iar cum Popa nu voia să dea banii decât pentru energia electrică, nu şi pentru un beneficiu imaginar, a atenţionat societatea că persistă în abuz. Răspunsul primit? "Anularea art. 3 al. 2 din HG 978/2003 nu înseamnă automat şi anularea obligaţiei persoanelor juridice de a plăti taxa pentru serviciile publice de televiziune", a considerat conducerea Electrica. Motiv pentru care managerul i-a transmis un "ultim avertisment", invocând depunerea unei plângeri penale pentru nerespectarea unei decizii judecătoreşti, şi încheind într-o notă acidă, "cu deosebită consideraţiune şi cu "respectul" cuvenit tuturor băieţilor deştepţi din toate domeniile de activitate".

"Electrica este prima interesată să încaseze taxa radio şi taxa TV, deoarece îşi reţine comisioane de la SRR şi de la SRTV. Doar în 2010 Electrica a încasat peste 22 milioane lei ca taxă TV", explică patronul insistenţa cu care compania a ţinut să-i încaseze taxa. Pe de altă parte, însă, aceeaşi Electrica nu virează cu lunile şi chiar cu anii banii către TVR, acest lucru fiind de altfel unul dintre motivele pentru care SRTV e mereu în impas financiar.

Cu binişorul

În cele din urmă, la recomandarea avocatului, care l-a avertizat că un proces penal poate dura ani întregi, Cătălin Popa a deschis împotriva Electrica un proces civil, având ca obiect "obligaţia de a face", adică de a nu-i mai factura taxa TV pe viitor. Acţiunea s-a judecat la Tribunalul Bihor şi la Curtea de Apel Oradea, care au obligat Electrica să restituie firmei Decitex suma de 1.780 lei, încasată ca taxă TV între 1 iunie 2012 (după Decizia ÎCCJ) şi 1 februarie 2013, iar în plus să-i achite şi cheltuieli de judecată de aproape 2.000 lei.

Urmarea? Luna trecută, conducerea companiei de stat l-a rugat în scris pe managerul Decitex "să ne comunicaţi modalitatea de plată fără intermediul executorului judecătoresc" şi l-a înştiinţat că "subscrisa va proceda la stornarea sumelor solicitate de dvs., iar în componenţa facturilor ce urmează să vi le emitem nu va mai figura taxa TV". Au înţeles şi ei că, altminteri, se pot trezi executaţi şi cu popriri pe conturi...

Cert e că, de acum înainte, chiar dacă pentru asta a fost nevoie de 4 ani de procese, firma Decitex nu va mai fi pusă niciodată la plata taxei TV. "N-a fost vorba de bani, ci de un principiu", spune Cătălin: nimeni nu poate fi obligat să plătească pentru un serviciu pe care nu l-a cerut şi pe care nici nu îl vrea!

ANTI-SISTEM

A pus CAS la plată!

Cătălin Popa a a obligat, anul trecut, Casa Asigurărilor de Sănătate să-i achite penalităţi aferente unei sume pe care a returnat-o cu întârziere firmei sale. După ce Decitex plătise unor angajate concedii medicale în valoare de 14.506 lei, Popa a depus o cerere la CAS Bihor pentru recuperarea banilor, iar în 30 de zile Casa trebuia să-i compenseze suma plătită cu viitoarele contribuţii la fondul de sănătate.

O funcţionară a refuzat însă să-i primească cererea, pentru că a doua zi expira termenul în care CAS putea fi obligată la plată, astfel că pentru a-i fi înregistrat actul orădeanul a recurs la un executor judecătoresc.

Răspunsul de la CAS l-a primit după 39 de zile, cu 9 zile după termenul legal, motiv pentru care Cătălin nu a mai acceptat compensarea, ci a cerut ca banii să-i fie viraţi integral în cont. Cum CAS i-a returnat cu o întârziere de 55 de zile, omul a cerut şi dobânzile aferente. Penalităţile erau de doar 566 lei, dar nu banii contau, ci recunoaşterea principiului egalităţii de tratament.

"Dacă eu aş fi întârziat cu plata la CAS, aş fi fost penalizat", motiva orădeanul, nemulţumit că şefii CAS Bihor se plângeau de bugetul insuficient, dar în birouri aveau mobilă de lux, pe holuri plasme ce difuzau muzică şi modă în locul unor informaţii utile, iar publicul era umilit stând la cozi ca să plătească biruri. Atât Tribunalul Bihor, cât şi Curtea de Apel Oradea i-au dat dreptate, obligând CAS să-i achite penalităţi de 0,5% pentru fiecare zi de întârziere a plăţii.