Under andre verdenskrig var 4500 soldater i tyske Waffen-SS norske, og alle frivillige. De fleste kjempet for nazistene ved Østfronten, og flertallet av dem kriget med utgangspunkt i støtte til verdiene og idealene nazistene sto for. 900 av dem som forlot Norge for å slåss for et fascistisk og umenneskelig brutalt regime, falt i forsøket. Mange av dem ble drept i det som i dag er områder i Ukraina og Russland. Det er en kjensgjerning at nordmenn på Østfronten begikk grusomheter.

Levningene etter mange av frontkjemperne er aldri identifisert eller har fått en grav som er merket med navn. Noen ligger begravet i massegraver, andre er forsvunnet. Det ønsker Røde Kors å bøte på. Av hensyn til Genèvekonvensjonen, som Norge har ratifisert, er myndigheter forpliktet til å sørge for at alle falne soldater skal gravlegges individuelt. Uavhengig av hvilken side de kjempet for og hvilke grusomheter de begikk. I 2009 ba derfor Røde Kors regjeringen ta disse forpliktelsene på alvor. Det ble i kjølvannet foretatt et offentlig finansiert identifiseringsarbeid.

Fredag forrige uke blusset spørsmålet om krigsgraver opp på nytt, i forbindelse med en boklansering om frontkjemperne. Fordi mange av frontkjemperne aldri vil bli funnet eller identifisert, diskuteres andre alternativer. Til VG sa leder av folkerettseksjonen i Røde Kors, Mads Harlem, at «myndighetene har et ansvar for at alle som har mistet nære familiemedlemmer i kamp, har et sted å minnes de falne». I mangel på individuelle graver, er blikket rettet mot et offentlig minnested.

Det skapte umiddelbart kraftige reaksjoner, også i denne avisa. Norge verken bør eller skal bygge og finansiere et minnesmerke for nazister som tok til våpen mot demokrati og frihet. Dagbladet stiller seg bak konvensjonens intensjon om at stridende skal gravlegges individuelt, men der går grensen. Et statlig minnesmerke er en heder frontkjemperne ikke skal få.

Men det var heller ikke Røde Kors forslag, som verken tok til orde for finansiering eller bygging i statlig regi. Tolker vi Harlem i beste mening handler dette om en større (og varig) debatt om konvensjonsforpliktelser, og om Røde Kors rolle som nøytral aktør. For å få tilgang til krigsherjede områder hvor sivile har behov for nødhjelp, må de opptre uavhengig i alle spørsmål om folkeretten og Genève-konvensjonene. Også for rettigheter tilbake i tid.

Da gjenstår spørsmålet om vi bør tillate et privat initiativ til et minnesmerke for frontkjemperne. Dagbladet mener staten ikke behøver legge seg opp i det, men vil med rot i samfunnsharmonien advare mot et slikt initiativ. Ikke bare kan det bli et samlingssted for nynazister, men prosessen vil neppe bli fredelig eller verdig for verken etterlatte av frontkjemperne som vil minnes sine forfedre eller for ofrene for nazistenes grusomheter.