Hva med å gjøre kolonihagene om til boligtomter? | Erling Røed Larsen

Erling Røed Larsen Forskningssjef ved Housing Lab, Oslo Met

25. apr. 2019 20:00 Sist oppdatert 26. april 2019

Det er tomtemangel i sentrum. Samfunnet må velge, skriver debattanten: Kolonihager for de få eller flere boligtomter. Bildet er fra Sogn Hageby. Stein J. Bjørge / Tor Stenersen

Kolonihagene øker boligprisene – og representerer velferd kun for noen privilegerte få.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Aftenposten 24. mars presenterte litt av et dilemma: Oslo må velge mellom å kutte noe av kolonihagene eller kutte i planlagte sykkelstier. For noen er dette et nærmest umulig valg mellom to goder. I realiteten burde valget være enkelt: Prioriter sykkelstiene. De forbedrer miljøet, fremmer helse, forhindrer ulykker og reduserer bilkøene.

Erling Røed Larsen er forskningssjef ved Housing Lab, Oslo Met og professor II ved Handelshøyskolen BI. Signe Dons



Hva så med kolonihagene? De øker boligprisene – og representerer velferd kun for noen privilegerte få. Konsekvensene av å ha hytter i sentrum i en hovedstad med skyhøye tomtepriser, er at småbarnsforeldre får mindre tid til barna sine. Hvis du synes den sammenhengen var noe drøy, kan jeg bare si: Følg med, her kommer resonnementet.

Tomtemangel i sentrum

Det koster like mye å bygge et rekkehus på 140 kvadratmeter på Gaustad som i Larvik. Når boligprisene likevel er himmelropende forskjellige, skyldes det prisene på tomtene. I utgangspunktet virker dette kanskje snodig, ettersom vi ikke har mangel på tomter i Norge. Det er bare å se ut av vinduet når du flyr fra Oslo til Bergen.

Men det vi har mangel på, er tomter i sentrum. Grunnen er selvsagt geometrisk. Sentrum er begrenset i to dimensjoner – og her i nord også i tre dimensjoner. Vi kan ikke bygge høyt uten lange skygger.

Årsaken er kunnskapsøkonomien

Men hvorfor er etterspørselen etter sentrale tomter så høy? Svaret er knyttet til kunnskapsøkonomien. Historisk har vi i Norge levd av fisk, landbruk og skogbruk. For ikke å si aluminium og olje. I dag lever vi også av å produsere kunnskap, og i kunnskapsøkonomiens tidsalder er spørsmålet hvor og hvordan ideer genereres, stordriftsfordeler utnyttes og nettverkseffekter skapes.

Alle tre innebærer at det er gunstig å plassere Gunn og Christine nær hverandre. Muligens høres det paradoksalt ut at software-ingeniører må jobbe to meter fra hverandre når de kunne ha jobbet tusen kilometer fra hverandre. Men ved å se på boligprisene, skjønner vi at de foretrekker det. De sier at det er slik ideer oppstår. Inntil avatarer fungerer, vil folk i kunnskapsøkonomien arbeide fysisk nær hverandre. De aksepterer å stange i køer om morgenen for å komme inn til kolleger.

Samfunnet må velge

Men pendlingen liker de ikke. Derfor oppstår det ønsker om enten å plassere mange boliger sentralt (tett og høyt) eller å fremskaffe hurtige transportformer (lyntog). Hvis vi velger bort begge, blir det dyrt å bo sentralt. Når det da er kø på veiene til sentrum, blir det kø på visningene i sentrum.

Det avspeiler seg i høye tomtekostnader. Det innebærer at noen unge programmerere som jobber i Nydalen, vil måtte bo i Drammen i stedet for på Gaustad. Da bruker de én time mer på toget – og det betyr én time mindre med barna.

Samfunnet må velge. Det er fristende å posere med gode meninger og være for urbant landbruk, hytter i sentrum, lav fortettingsgrad og sykkelstier. Nå hamrer småbarnsforeldre med slitne hender på byporten, og skal vi slippe dem inn, må det fristilles sentrale, byggeklare tomter. Kolonihagene kan være et sted å starte, for ikke å si et sted å slutte.



Og her kan du lese et par saker om hvor hyggelig det kan være i kolonihagene - for de få heldige som har fått tak i en slik idyll:

Følg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter.