Frp liker å fremstille seg som et parti av og for «folk flest». For et parti der de mest toneangivende levebrødspolitikerne har bakgrunn som seniorrådgivere i PR-byråer (Sylvi Listhaug), diplomøkonomer (Siv Jensen), siviløkonomer og forretningsmenn (Per Willy Amundsen) eller som næringslivsledere (Carl I. Hagen), skulle man tro dette var vanskelig. Likevel lykkes de forbausende godt.

En viktig grunn til det er et langsiktig, strategisk arbeid med å fremstå som folkelige. Den tidligere Frp-politikeren og lederen av partiets ungdomsorganisasjon, Trond Birkedal, beskrev det sånn for noen år siden:

«Vi vet at Frp-velgere bruker ketsjup på all mat – fordi vi har undersøkt det. Frp så at kultureliten er noen få, mens folket er en stor masse. Det var en bevisst tanke. Siv Jensen sa en gang i et intervju at hun elsker Chablis. Da fikk hun kjeft etterpå. Hun måtte i det minste sagt hvitvin, men aller helst skulle hun likt øl» (intervju i Plot, 2011).

«Det kan høres kynisk ut,» innrømmet han. «Vi har jobbet veldig bevisst og kalkulerende med disse tingene: Med antrekk, mat, hvordan vi snakker og hva vi offisielt liker.»

Etter fire år med Frp i regjering er det utrolig at de fremdeles slipper unna med slike trikse. Når man ser på politikken de har gjennomført sammen med Høyre, er det mer nærliggende å konkludere slik tidligere LO-leder Gerd Kristiansen gjorde, da hun foreslo at Frp burde bytte slagord til «partiet for de med mest». Partiet har ført en politikk som konsekvent har gitt de rikeste i Norge mer makt og rikdom, og sørget for at de rikeste i landet får stadig mindre forpliktelser for å betale inn til fellesskapet. Det gir mindre rom for satsing på eldreomsorg, skole og sykehus. Samtidig har de gjennomført urettferdige og smålige innstramminger i sikkerhetsnettet til arbeidsfolk. Siv Jensen har kuttet bidrag til uføre med barn, redusert støtte til arbeidsløse, og kuttet i sykepenger for dem med lavest lønn.

Frp har også valgt å skattlegge sluttvederlagsordningen, en ordning som har vært et beskjedent men viktig bidrag for eldre arbeidere som mister jobben som følge av konkurs, nedbemanning eller sykdom. Den er et engangsbeløp på maks 80 000 kroner. Frp og Høyre har valgt å skattlegge ordningen, noe som for mange utgjør ca. 25 000 mindre utbetalt. I tillegg gir det redusert uføretrygd, dagpenger og arbeidsavklaringspenger, fordi sluttvederlaget nå blir regnet som inntekt og skattlegges.

Et konkret eksempel på Frps politikk overfor folk flest, er måten de har gått frem på med renholdstjenestene i Forsvarsbygg. Da Forsvarsdepartementet besluttet å privatisere disse tjenestene opplevde flere av renholderne å tape store beløp i opptjente pensjonsrettigheter. En av de som ble rammet var Inger Synnøve Bratt. Til Fri Fagbevegelse sa hun: «Jeg opplever det som veldig urettferdig. Hvorfor skal vi som ikke har så mye utdanning, men har jobbet hele livet, måtte kjempe for hver krone? Jeg har vært i arbeid siden jeg var 16 år».

For noen år siden meldte hun seg inn i Arbeiderpartiet. «Jeg meldte meg inn i 2013, da Høyre og FrP tok over regjeringskontorene. Jeg skjønte at denne regjeringa ikke var bra for arbeidsfolk. Og det fikk jeg jo rett i», sa hun.

Nå går Frp til valg på å svekke arbeidsmiljøloven ytterligere. Partiets handlingsprogram sier at de skal likestille uorganiserte og organiserte, myke opp reglene for midlertidige ansettelser, ha større lokal forhandlingsrett, justere det kollektive avtalesystemet og sørge for mer «fleksible» arbeidstidsavtaler mellom arbeidstaker og arbeidsgiver.

Parodisk nok har kapittelet med disse forslagene tittelen «et organisert arbeidsliv». Resultatet vil være det motsatte: Et mer uorganisert arbeidsliv – med alt det innebærer for folk flest.