Det finnes flere grunner til det, og det har i tidligere tider i Jordens historie vært mange lange perioder med både varmere og kaldere klima enn i dag, uten at dette var forårsaket av tilsvarende variasjoner i atmosfærens CO2-innhold.La meg ta noen av dem i kronologisk rekkefølge :

Hvis man går vel 4 milliarder år tilbake, bestod Jordens atmosfære av følgende gasser: 80% CO2, 10% H2O og 10% N2 Ref.: CEO ved Svenska Polarinstitutet, Fred Goldberg.

Den høye temperaturen skyldtes ikke den høye CO2-konsentrasjonen, men at Jordens overflate var glødende av lava pga et "regn" av nedfallende kometer og asteroider, og at det fantes store mengder radioaktive stoffer i Jordens indre, som under spaltingen ga fra seg varme.

Etter mange millioner år døde mye av de radioaktive stoffene ut og det kontinuerlige regn av kometer og asteroider fra universet opphørte. Jordoverflaten størknet.Men den enorme CO2-konsentrasjonen i atmosfæren, som var ca. 2.000 ganger høyere enn i dag, klarte ikke å holde på varmen.

Det ble langsomt kaldere til tross for all CO2-en.Til slutt sank temperaturen under 100 grader C, vanndampen kondenserte til hav, og CO2-en løste seg opp i havet. (Sjekk naturloven Henry's lov - forklares senere). Og dette skjedde uten at havet ble surt, fordi CO2-en forbandt seg med en nærmest uendelig mengde ioner av kalium, kalsium, magnesium, aluminium, etc., som stadig føres ut i havet med de store elvene.

Når havet ble mettet med CO2 falt den ut på havbunnen som et hvitt pulver i form av kalsiumkarbonat, CaCO3, etc.Flere steder på havbunnen finnes fortsatt i dag opptil flere hundre meter høye lag av slike bergarter. (Sjekk Guldberg-Waages lov - massevirkningsloven - som er pensum i videregående skole).

Dermed sank atmosfærens CO2-innhold etter hvert helt ned til 0,03% og steg deretter opp igjen 0,04%, slik det er i dag.

For mer enn 180 millioner år siden hang alle de nåværende verdensdeler sammen i et kjempestort super-kontinent, som kalles Pangea.

Men hva skjedde da Syd- og Nord-Amerika rev seg løs fra Afrikas og Europas vestside for ca. 180 millioner år siden, og da India, Madagaskar, Australia og Antarktis litt senere rev seg løs fra Afrikas østside?

Rester av denne enorme kjeden av vulkaner eksisterer i dag på Midt-Atlanterhavs-ryggen, der det fortsatt siver ut store mengder CO2, helt fra det sydlige Atlanterhav og helt opp til Svalbard.Likevel ble det ingen klima-katastrofe eller irreversibel global oppvarming. Planter og dyr døde ikke ut. Dette vet vi fordi planter og dyr på hver side av Atlanterhavet i dag fortsatt er i slekt med hverandre. Og vi vet at dinosaurene ikke døde ut før ved asteroide-nedslaget på Yucatan-halvøya i Mexico for 65 millioner år siden.

Til tross for de gigantiske CO2-utslippene overlevde altså dino-saurene de første 115 millioner år etter at oppsplittingen av Pangea i mindre kontinenter startet. Da må selvsagt også de planter og dyr, som dinosaurene spiste, ha overlevd. Økosystemene ble bevart.

Etter siste istid har det vært flere tusen år lange perioder, der det har vært så varmt at samtlige norske isbreer var totalt nedsmeltet. De fleste isbreer på Svalbard var også nedsmeltet.

Ja, det var så varmt at det vokste furuskog på Hardangervidda, og det er funnet flere hundre boplasser der oppe fra steinalder og bronsealder. Ref.: professor emeritus i arkeologi ved Bergen Museum, Svein Indrelids glimrende bok : "Oppdagelser på Hardangervidda" (2014).

Det er funnet beinrester etter elefanter og løver i England i forbindelse med utgravninger til metroen i London. Og i Europa var det så varmt at, det levde krokodiller og flodhester i Rhinen. Det er funnet beinrester også etter dem.Men dette skyldtes naturlige temperatur-variasjoner, som ikke var korrelert med høyt CO2-innhold i atmosfæren. Og de hadde slett ingen sammenheng med menneskelige CO2-utslipp.Professor emeritus, Leif Ryvarden, UiO, skriver i sitt praktverk "Jotunheimen" (Cappelen Damm, 2011) følgende på s.112 :

Ryvarden har altså kommet til samme resultat som arkeologen professor Svein Indrelid og tidl. adm.dir. ved Norsk Polarinstitutt, Olav Orheim. De tre har meg bekjent jobbet uavhengig av hverandre.Deres konklusjoner stemmer godt med de resultater, som blir presentert av Dr.habil. Sebastian Lüning og professor i kjemi ved universitetet i Hamburg, Fritz Varenholt, i deres bok "Die kalte Sonne", som vakte voldsom oppsikt da den kom ut i Tyskland i 2012. Denne boken ble også omtalt i norske media.

Figuren er hentet fra «Die kalte Sonne» og viser den globale temperaturutviklingen gjennom de siste 11.000 år.Poenget er at det etter siste istid har vært store klima-endringer og lange perioder med langt varmere klima enn i dag, uten at det finnes noen positiv korrelasjon med atmosfærens CO2-innhold.Og selvsagt uten at menneskene slapp ut nevneverdig CO2. Det har vært naturlige årsaker.

I 1929 fikk vi det kjente krakket på børsen i New York. Det ble etterfulgt av tusenvis av konkurser og nedleggelser av industribedrifter, spesielt innen kull- stål-, bil-, gruve- og sement-industri.

Likevel steg den globale temperaturen, og i 1934 fikk vi den høyeste gjennomsnitts-temperaturen i USA, som noen gang er målt.1930-årene var det varmeste 10-året vi har hatt etter Den lille istid (etter 1850). 1990-årene var bare det nest varmeste 10-året til tross for at menneskene da slapp ut den mangedobbelte CO2-mengde, av det de de gjorde i 1930-årene.

I tiden 1970-1998 steg temperaturen igjen, men deretter har den ikke steget videre, til tross for at menneskene fortsatt øker sine CO2-utslipp.

Vi har altså ikke hatt noen økning i den globale temperaturen i de siste 17 år til tross for en kontinuerlig økning i menneskenes CO2-utslipp. Årsaken må nødvendigvis være at naturlige forhold overstyrer en eventuell effekt fra de menneskelige CO2-utslipp.Det er derfor all grunn til å anta at også dagens klimaendringer skyldes naturlige variasjoner.

Klima-bevegelsen omtaler CO2 som en forurensing av atmosfæren. Dette er grov feilinformasjon.Atmosfæren inneholder i dag ca. 0,04% CO2. Men i lungene våre har vi ca. 100 ganger så mye, nemlig 4-5%. Og dette skader oss overhodet ikke. Hvordan det da kan hevdes at CO2 er en forurensing, er rett og slett et ubegripelig mysterium.

- Jo, da ville fotosyntesen ikke kunne fungere, og alle grønne planter ville dø.- Deretter ville alle dyr, som spiser grønne planter, dø.- Så ville alle rovdyr dø- Til slutt ville alle mennesker dø.

I de siste 3 millioner år har vi hatt ca. 28-30 kalde istider og varme mellom-istider.Klima-variasjonene har helt andre årsaker enn menneskelige CO2-utslipp. Naturloven Henry's lov viser at det alltid vil innstille seg en likevekt mellom mengden av en bestemt gass i havet og i atmosfæren. Denne likevekten er avhengig av temperaturen.

Derav følger at: Først stiger temperaturen i havet og deretter slipper havet ut CO2 i atmosfæren, slik at atmosfærens CO2-innhold øker.

Og omvendt: Først synker temperaturen i havet, og deretter absorberes en del av atmosfærens CO2 i havet, slik at atmosfærens CO2-mengde minker.

Så klima-endringer må nødvendigvis ha andre årsaker enn CO2-variasjoner.

Klima-endringene skyldes: – Variasjoner i Jordens bane rundt Solen og i jordaksens helning.– Variasjoner i Solens utstråling– Variasjoner i Stillehavsstrømmen, Pacific Decadal Oscillation, PDO; som går langs Nord-Amerikas vestkyst. Den skifter nemlig retning ca. hvert 30. år. Når denne går nordover fører den med seg mye varmt vann fra tempererte soner opp gjennom Beringstredet og inn i Nordishavet. Dermed smelter en del av isen i Arktis.– Variasjoner i innstråling av partikler fra universet. Dette har sammenheng med variasjoner i Solens magnetfelt. Disse partikler skaper skyer i Jordens atmosfære og får derved innflytelse på klimaet. Her har professor Henrik Stensmark ved Københavns Tekniske Universitet vært en foregangsmann. Han forsker på partikkelstråling fra supernovaer i universet, som årsak til klima-endringer, og har funnet interessante sammenhenger hele 500 millioner år tilbake.– variasjoner i El Nino og La Nina.

Årsaken er at drivhus-effekten til CO2 nå har kommet opp på et nivå, der kurven for sammenhengen mellom CO2-konsentrasjonen i atmosfæren og CO2s drivhuseffekt flater ut.Så uansett hvor mye atmosfærens CO2-innhold nå øker, så vil ikke CO2s drivhuseffekt øke noe som helst. Dette skyldes at sammenhengen ikke er lineær, slik mange tror, men logaritmisk. Og en logaritmisk kurve flater som kjent ut og blir før eller senere så å si horisontal.

Med dagens nivå på 0,04% CO2 i atmosfæren har vi kommet opp på det nivået, der kurven er tilnærmet horisontal. Økningen i drivhuseffekten blir derfor heretter bare mikroskopisk liten og den derav følgende økning i den globale temperaturen blir ikke målbar og ikke signifikant for klimaendringer.

Dette er bortkastede penger, som burde ha vært brukt til mange andre langt mer nyttige formål, som helse, eldreomsorg, forskning og utdanning, samferdsel etc., etc. Eirik H. Devold