I en kronik i påsken spurgte billedhuggeren Hein Heinsen, om Koranen er en stengæst. Han har været med til at finansiere den danske oversættelse ved Ellen Wulff, der udkom i 2006, altså for nu 10 år siden. Dermed var islams hellige skrift blevet gjort tilgængelig for enhver, der ønsker viden om dens indhold.

Hein Heinsens håb var, at det også kunne bidrage til en videnskabelig, dvs. historisk-kritisk læsning af den bog, der, fra at være noget eksotisk, i de seneste årtier har fået en vigtig plads i den hjemlige debat. I Kroniken hed det: »For en billedhugger er fast form, hvad der skaber verden. Men for en religion er den en ulykke. Når en hellig bog bliver en stengæst, bringer den intet godt med sig«.

I vores kultur har det da også været en historisk-kritisk holdning til Bibelen, der har modvirket en fundamentalisme, der tager ansvaret for at fortolke hellige skrifter ud af hænderne på mennesker. Det er nemlig først på sin plads at tale om fundamentalisme dér, hvor en hellig bog bliver ophøjet til en ufejlbarlig guddommelig autoritet, som der ikke kan spørges bag om i en verden, hvor der ellers hersker en anden virkelighedsforståelse.