For et halvt år siden fik jeg et maskinskrevet brev med posten. I brevet beskrev en ung mand kort, at han havde forsøgt at begå en voldtægt, og at han gerne ville mødes, fordi han havde brug for at tale om det, der var sket.

Det er meget vanskeligt at få mænd til at fortælle om grænseoverskridende eller krænkende seksuel adfærd, de har begået mod andre, så jeg var ikke i tvivl om, at jeg gerne ville tale med ham. Han var en sjælden og modig henvendelse.

Et halvt år efter jeg svarede ham, vendte han tilbage, og den mand, der bankede på min dør, var en almindeligt af udseende yngre mand i begyndelsen af 30’erne. Han havde lyst kort hår, iført bondeskjorte, cowboybukser og Converse-sko.

Jeg vil her kalde ham Xander – og vores samtale den dag var lang, men spørgsmålet om det overgreb, han havde forsøgt at begå, var omdrejningspunktet.

Årelang skam

Hans historie handler om druk og om venskaber, der balancerer på kanten af destruktion og intime sammensmeltninger. Og så handler den om, at han overskred en grænse – sin egen og sin venindes – som lå og sov i det hus, han boede i, en nat efter en fest. Det er den situation, Xander vender tilbage til igen og igen, for den står stadig som et vendepunkt i hans liv.

Skammen har fulgt i årene efter, og han er siden flyttet til en anden by for at undgå den sladder, der fulgte efter. Her er et redigeret indblik i vores samtale.

— Prøv at fortæl. Hvad skete der?

»Altså mine venner havde taget en masse sprut med til en fest, jeg holdt i det hus, jeg boede i. Jeg følte mig lidt presset til at være med i en drukleg og fik virkeligt meget sprut indenbords, så jeg nærmest ikke kunne skelne sort fra hvid. Først på aftenen kunne jeg mærke på en af pigerne, at hun var interesseret i mig. Vi snakkede, og på et eller andet tidspunkt ligger jeg i sengen med hende. Rundt om os i værelset ligger seks andre og sover. Vi har sex og falder i søvn. Og så vågnede jeg ved, at hun var væk.«

’Den vulgære logik’

»Jeg følte mig lidt ængstelig over det, for jeg havde lyst til at knalde videre. Men så så jeg en anden pige – min gamle veninde – ligge nøgen på gulvet. Det var meget mærkeligt, for jeg følte slet ikke, at jeg var fuld. Jeg følte mig klar i hovedet, men det var jeg overhovedet ikke. Jeg tror, det er første og eneste gang, at jeg har været så fuld, som jeg var der. Og så lå hun bare der, og jeg tænkte: ’Jamen, hvis den anden pige, som jeg lige havde haft sex med, er gået, så må jeg jo knalde med hende, der ligger der nu’. Jeg kendte hende, og jeg havde faktisk knaldet med hende før. Ikke at det skal retfærdiggøre noget som helst«.

— Nej, men det var den logik?

»Det var den vulgære logik, jeg havde. Og så lagde jeg mig ind til hende og prøvede at komme til at have sex med hende. Altså jeg forsøgte at trænge op i hende, men det lykkedes ikke rigtigt, fordi jeg var fuld – og så jeg gav op, tror jeg. Og tumlede lidt rundt i lokalet. Jeg kom til at strejfe én af de andre piger i lokalet, og jeg ved ikke, om hun var vågen eller havde observeret, hvad der foregik, men hun sagde i hvert fald: ’Hvad laver du?’ Sådan meget bestemt. Det var som om, hun vækkede mig af min rus. Jeg lagde mig til at sove, for jeg tænkte: ’Det her kan ikke være godt, nu sover jeg bare lige.’ Og da jeg vågnede om morgenen, havde jeg fortrængt det fuldstændigt. Og der var ikke nogen, der sagde noget. Det var bare sådan: ’Ej, hvor var det hyggeligt i går’ og ’hej, vi skal hjem’ og ’kan du have det godt’«.

Dagen efter

Vennerne tager hjem, Xander sidder i et par timer og sunder sig oven på festen. Pludselig får han en lang sms fra veninden, som han forsøgte at dyrke sex med. Én fra festen har fortalt hende, hvad der skete i løbet af natten. »Og så pludselig slog det ned. Som et lyn fra en klar himmel. Fuck, der var jo et eller andet i nat. Hvad var det nu?« siger Xander og forsætter:

»Jeg blev mere og mere fyldt med gru, da jeg læste længere ned. Jeg tænkte: ’Fuck. Nu er jeg virkelig gået over stregen. Det her er jo på ingen måde acceptabelt. Altså det er jo så tæt på en voldtægt, som det kan være’«.

Der gik det op for Xander, at han havde udvist en seksuelt krænkende adfærd. Han forklarer, at alkoholen fjernede hans parader og hans filter, og at han handlede instinktivt.

»Jeg var skidt tilpas over det, og jeg skyndte mig selvfølgelig at undskylde og sige, at det var slet ikke var min mening. Jeg havde begået en fejl, og jeg var i vildrede over, hvordan jeg kunne begå sådan en … en forbrydelse, ikke?«

— Sådan en fejl, man begår, når man er fuld på den måde, hvorfor er den værre end andre fejl?

»Det er nok fordi, det er et kæmpe tabu. Du står også helt alene bagefter. Du ved ikke, hvem du skal snakke med om det. Jeg slap heldigt, for hun ville ikke anmelde mig for voldtægtsforsøg. Er du først er stemplet som voldtægtsmand, så lukker alle døre i«.

Grænseoverskridelse som præmis

— Hvordan?

»Folk trækker sig bare fra dig. De prøver at bruge en skammermagt over én. Jeg er begyndt – sådan stille og roligt – over for nogle meget betroede venner at sige det, som det er. At det her skete for en årrække siden, og at jeg er blevet klogere i dag. Jeg har taget et selvopgør og har læst en masse om psykologi, maskulinitet og præstation og sådan noget.«

— Bestod jeres fællesskab i det hele taget i at overskride grænser?

»Altså de fællesskaber, jeg har befundet mig i, har været grænseoverskridende som definition. Jeg har også flere gange tidligere i mit ungdomsliv prøvet at vågne op et sted, hvor jeg var gået kold, og så var der folk, der havde hånden nede i mine bukser eller på en eller anden måde prøvede at forføre mig«.

— Altså folk? Kvinder eller ... ?

»Kvinder. Ja. Og det er sket flere gange. Tre gange i alt eller sådan noget. Man vænner sig til, at man er i en kultur, hvor det er okay at gøre sådan noget, hvis ikke man bliver stoppet«.

— Ja, og jeg tror min pointe er, at den skam, du oplever jo også er forbundet med, at det jo på den ene side er ekstremt lystfuldt og trygt at være sammen med nogle mennesker på den måde, og på den anden side så er det hele tiden noget, der balancerer på en knivsæg og derfor også meget hurtigt kan ryge over på den anden side, som kan være svær at forstå, om den er i orden eller ikke i orden.

»Jeg har jo på ingen måde været slemmere end så mange andre i det her fællesskab. Jeg var i en årrække med i en gruppe, hvor jeg tror, vi havde tre-fire episoder med drenge, der var gået over grænsen og blev mødt med anklager om voldtægt.«

Kunne ikke komme videre

»De trak sig fra gruppen, og det er nok med den erindring i baghovedet, at jeg tænkte: ’Åh nej, bare jeg nu ikke er blevet en af dem.’ Altså, for så ved jeg godt, hvad klokken er slået. Jeg havde det bare så fedt i det fællesskab, og jeg havde ikke lyst til at trække mig, så jeg håbede bare, at det ikke blev sagt videre. Men jeg kunne ikke helt stoppe det, for den nærmeste veninde til pigen, jeg voldtog, kom til at tale over sig i en brandert, og historien spredte sig, og i løbet af kort tid vidste alle det. Det er jo det der med at blive stemplet, ikke?«

— Ja?

»Man bliver jo pålagt en skam, som låser én, så man ikke kan komme videre. Og det endte også med, at jeg flyttede til en helt anden by for at få det hele lidt på afstand. Jeg tænkte: ’Jeg må hellere gå, mens jeg stadig har tid, og det ikke eksploderer.«

Xanders historie slutter ikke her. Vi taler videre det meste af eftermiddagen, og jeg hører om hans opvækst og livet efter den hændelse, som har sat afgørende spor i ham. Da han går, kigger han intenst på mig, og siger som noget af det sidste:

»Shit, mand… det var hårdt. Og jeg var jo lige ved at begynde at tude undervejs«.

Jeg smiler og håber det bedste for ham. Og siger så:

»Jeg ville håbe, at flere mænd ville dele deres oplevelser, som du har gjort«.

En forebyggende fortælling

Han smiler tilbage og forsvinder ud i verden. Og jeg tænker, at skammen hos Xander både er udtryk for, at han ved, at han har været ude af trit med samfundets moralske orden, men også at skammen har isoleret ham i årene, der har fulgt efter.

Jeg kommer i tanke om den norske kriminolog og fortaler for konfliktråd Nils Christies sympatiske ord:

»Lige så vel som offentligheden har behov for at opleve den kriminelle som menneske før forbryder, har den kriminelle behov for at møde offeret som menneske før offer eller genstand, som man behandler efter forgodtbefindende.«

Måske de delte fortællinger kan være forebyggende i sig selv. Man kan håbe. Xander ville i hvert fald gerne dele sin historie. Og hvis flere mænd ville fortælle, kunne det måske blive en ny begyndelse, der åbnede op for flere nuancer af overgrebets væsen.