På listen er spørgsmål om alt fra dyr og planter til specifikke steder og til gamle skrifter.

Det kan ligne lidt af en rodebutik for det utrænede øje, men det er det nu ikke, mener Anne Haslund Hansen, der er museumsinspektør på Nationalmuseet.

- Hvis du er Michaëlis og kigger på det her dokument, så forstår du den verden, det er kommet af. Det udtrykker en helt bestemt forskningstradition, forklarer Anne Haslund Hansen og tilføjer:

- Men du skal tænke fuldstændig som den her tyske professor for helt at forstå det, og det var der måske ikke nogle af de rejsende, der helt gjorde.

Døden som følgesvend

På vejen mellem Egypten og Yemen dør Christian Frederik von Haven efter kort tids sygdom.

Hans død er formentlig ikke den store sorg for Carsten Niebuhr, da den afdøde forsker havde et mildt sagt anstrengt forhold til resten af ekspeditionen.

Værre er det, at Carsten Niebuhrs gode ven Peter Forsskål på turen gennem Yemen bliver dødssyg af malaria og dør på en pinefuld rejse over Sumara bjerget, hvor han hænger bundet til siden af en kamel.

Vandbæreren Niebuhr er pludselig leder af ekspeditionen, men kæmper selv med sygdom. Han overlever, men så heldige er hans venner ikke.

Den sidste, lægen, dør, da de når Bombay, og Carsten Niebuhr beslutter at gøre den lange rejse færdig på egen hånd, selvom han på dette tidspunkt kun er cirka halvvejs.

På højde med de største

Undervejs sender Niebuhr de fund hjem, som han gør på sin vej, og det er ikke småting. Faktisk mener Michael Harbsmeier, at ekspeditionen kan måle sig med de allerstørste fra den tid.

Ekspeditionens vigtigste resultater Kopierede indskrifter fra ruinbyen Persepolis, som dannede grundlaget for tydningen af kileskriften i de efterfølgende årtier.

Carsten Niebuhrs kort over Yemen er det første og meget detaljeret for sin tid.

Peter Forsskåls indsamling af dyr og planter, som stadig befinder sig på flere danske museer.

Frederik von Havens bøger og manuskripter, som nu ligger på det Kongelige Bibliotek i København.

- Niebuhr spiller en fremtrædende rolle, fordi han hører til i de store ekspeditioners epoke i 1700-tallet i oplysningstiden, og han tåler sagtens sammenligning med Kaptajn Cook og de store opdagelsesrejser til søs i de samme årtier, mener Michael Harbsmeier.

De fleste opdagelsesrejser på den tid skulle finde nyt land eller alternative søveje.

Men Carsten Niebuhrs ekspedition skal indsamle viden om lande, der allerede er kendte, og meget af rejsen foregår på land og ikke til vands.

Ifølge Niebuhrs egne beretninger fra ekspeditionen, så gør han meget for at tilpasse sig det arabiske folk og forstå den måde, de lever på.

Han går i kjortel, turban og tøfler, bærer sabel, spiser med fingrene og prøver at forstå deres skikke. Desuden tager han det arabiske navn Abdallah.

Så Carsten Niebuhr og hans ekspedition adskiller sig fra tidens andre opdagelsesrejsende eller vestlige tilflyttere.