»Det deprimerer mig at se, at vi er ved at gentage de samme fejl over for nytilkomne flygtninge, som vi begik over for flygtningegenerationen fra 1980’erne. Da mine forældre kom til landet som flygtninge og forsøgte at trænge ind på arbejdsmarkedet, blev de mødt af en mur af forhindringer. Min mors uddannelsesbevis blev ikke oversat, og min far blev parkeret på bistandshjælp. Hvis vi ikke ændrer vores tilgang til de mennesker, der i disse år kommer til Danmark, ender vi med endnu en gang at fastholde en stor del af dem ude fra arbejdsmarkedet og gemt væk fra samfundets blik i sociale boligbyggerier. Det er som at se en dårlig film blive spillet om igen«.

Sådan siger Aydin Soei, der er aktuel med den autofiktive bog ’Forsoning’, der handler om hans families flugt fra Iran og tilværelse i Avedøre på den københavnske vestegn. Bogen er skrevet til Aydins søn og beretter om de kampe, familien stod over for som nytilkomne flygtninge, der forsøgte at starte et nyt liv i Danmark.

»Min familie kom til landet med reelle kompetencer, men Danmark kunne ikke bruge dem. Min far var en dygtig snedker, der lavede smukke, persiske musikinstrumenter. Men på jobcenteret fik han at vide, at hans kundskaber var ubrugelige for det danske arbejdsmarked, fordi han ikke havde papirer på det, han kunne. Det var et kæmpe slag i hovedet for min far. Han blev parkeret på kontanthjælp og kom aldrig ind på det danske arbejdsmarked. Min mor havde en bachelor i fysik, men også hun oplevede at blive nulstillet: Hendes uddannelsesbevis kunne ikke oversættes til dansk, og hun blev sat til at lave 9. klasses-regnestykker, før hun endelig fik lov at læse videre på DTU. I dag er vi igen ved at tabe en masse mennesker på gulvet, fordi vi ikke gør nok for at få nytilkomne flygtninge ud på arbejdsmarkedet«.