Dobbelt grunn til å hate de to kunstnerne Dan Parks og Uwe Max Jensen: Jensen stiller opp som kandidat for Stram Kurs, og Parks har laget en valgplakat som henter formuttrykket fra antifaplakater. Her sparker en støvel en halvmåne! Venstresiden går amok.

På den lille danske øya Læsø er det et kunstgalleri, som 7. juni åpner utstillingen «Den politiske kunsten» med Lars Vilks, Ai Weiwei, Bansky og Uwe Max Jensen og Dan Parks. Det er de to siste som har skapt røre. Jensen er en av Danmarks mest berømte provo-kunstnere. Han er også en habil journalist. Dan Parks er en svensk kunstner som liker å provosere det politisk korrekte Sverige. Det skal ikke så mye til.

Den svenske staten har trukket Parks for retten og dømt ham til lange fengselsstraffer for bilder. En del av dommen har vært destruksjon av bildene.

Stater som brenner bilder og dømmer kunstnerne til fengsel har sjelden kommet heldig ut av det.

Lars Vilks var i Oslo for å fortelle om hva det er som skjer i Sverige. Da sto 23 organisasjoner på trappa til Deichmanske i Oslo og skrek seg hese. De mente at Vilks ikke skulle få forklare hvorfor Parks ble dømt. De gikk enda lenger enn den svenske staten: Anført av Rune Berglund Steen ville de heller ikke høre om saken.

Dette var i 2014. No-platforming er ikke noe nytt begrep. Venstresiden har alltid tydd til munnkurv mot det den ikke liker.

Men det er sider ved Læsø-saken som er nye.

Læsø kunsthal ledes av nordmannen Jon Eirik Lundberg. Han visste godt hvilket farvann han navigerer i og sørget for at kunstnerne er inneforstått med hverandre. Det han ikke så komme var at venstresiden utstrekker sin vetorett til også å gjelde fortid: Kunstnere som skal stille ut til høsten, forlanger vetorett over utstillingen som åpner 7. juni. De vil ha Parks og Jensen fjernet. Det kan ikke Lundberg gå med på.

– De sendte mig et ultimatum om, at jeg skulle pille to navne ud af programmet, siger han.

Lundberg påpeker noe helt opplagt.

Håbet med udstillingen ‘Den politiske kunst’ har ifølge kunsthallens leder været, at den kunne medvirke til at nuancere billedet af den politiske kunstner. – Jeg vil gerne have flyttet fokus fra kunstnerne og værkerne over på de reaktioner, de skaber. Alene navnene tænder gnisten. Jeg tror, der ligger langt mere stof i deres værker end det, man ofte bare kalder det ‘kontroversielle’, siger han i Kulturen på P1. – Jeg vil også gerne sikre kunsthallens legitimitet. Hvad er dens rolle i samfundet? Jo, den producerer et offentligt rum, som ingen ejer. Et rum, hvor man kan reflektere kritisk, uddyber han.

Dette var tidligere opplest og vedtatt. Utenfor diskusjon. Men fremveksten av det multikulturalistiske samfunn har introdusert helt nye problemstillinger, der ytringsfriheten må vike for andre «hensyn». Det er denne hesten venstresiden rir.

Offentligheten kryr av fagpersoner som bruker sin kompetanse til å legitimere sensur. Trine Ross er magister i kunsthistorie og arbeider både som kunstanmelder og kunstdebattør.

Fordi Danmarks Radio, i likhet med NRK, bruker sin offentlige rolle til å legitimere sensur, får ikke Trine Ross et eneste motspørsmål:

Hun kan godt forstå, at de danske kunstnere ikke har lyst til at skulle forsvare, hvorfor deres værker skulle vises i forlængelse af en udstilling, der ‘blandt andet består af bidrag fra meget kontroversielle kunstnere’. Det siger hun til dr.dk. – Nu kan jeg jo ikke udtale mig på kunstnernes vegne, men jeg mener, at med frihed følger også retten til at sige nej tak – i dette tilfælde til at udstille et sted, som kort forinden har vist værker, man ikke ønsker at blive associeret med, siger hun. Trine Ross pointerer, at både Dan Park og Uwe Max Jensen har modtaget domme – Dan Park for racisme og ‘hate speech’, Jensen for vold. – Selvom der er tale om to forskellige udstillinger, ville der let kunne ske en slags sammenblanding, og her har de unge kunstnere altså prioriteret at holde deres sti ren. Og det kan jeg sådan set godt forstå.

Dette er den røde borgerlighet som stikker nesen i været og synes det lukter vondt av Parks og Jensen.

Uttrykket «holde sin sti ren» er hentet fra pietistisk kristendom. Det signaliserer moralsk renhet, men i dag kan man være så svinsk moralsk man bare vil, bare man er politisk-moralsk ren, bare man unnlater å omgås mennesker som er urene.

Dette er en form for voodoo-politikk som Mao dyrket. Mao brukte den ungdommelige mobben til å ydmyke og hundse folk fordi de hadde boklig lærdom.

Alliert med islam har venstresiden begitt seg ut på en tilsvarende galei.

Dette er bare begynnelsen.

Drama på Læsø: Kunstnere kræver kontroversielle værker fjernet fra galleri

En udstilling om politisk kunst har skabt røre på den lille ø i Kattegat.