”Vi måste se till att de pengar som ska gå till svensk järnväg går där människor bor och där människor reser, och inte till träd i Norrland.”

Jag begriper inte behovet att när man argumenterar för en sak nedvärdera en annan.

Jag är inte en sån där som ens på skoj kallar Stockholm ”fjollträsk” (eftersom jag inte tycker det är kul). Jag är inte heller en sån där som låtsas som att jag inte begriper att man kan få problem i regioner där det flyttar in människor väldigt snabbt precis som man kan få det i utflyttningsregioner (även om det första problemet känns mer delikat än det sista).

Inte ens att stockholmarna tyckte det motiverade en riksdebatt när förslaget om en höjning av kollektivtrafikavgifterna presenterades, tyckte jag var skäl att håna huvudstadsborna. Detta trots att SL-kortet som täcker hela Stockholms län inte ens kostar hälften av vad ett motsvarande kort kostar i de här delarna av landet.

Jag kan i och för sig roas av att de tycker det är värt riksuppmärksamhet, men på grund av bostadsbristen i Stockholm betyder höga kollektivtrafikavgifter främst att det är låginkomsttagarna, de som inte har något alternativ till att bo långt ut i förorten, som en sån höjning slår hårdast för. Varför skulle jag vilja skratta åt det?

Så när ett trafiklandstingsråd från Stockholms landsting, Kristoffer Tamsons (M), i ett möte med infrastrukturminister Anna Johansson (S) i dagarna ville argumentera för att just hans landsting skulle få så mycket som möjligt av de 620 miljoner som regeringen avsatt åt järnvägsnätet i år så köper jag även det. Jag kan till och med tycka han har poänger med önskemålet; flyter inte den rälsburna kollektivtrafiken i Stockholm drabbar det hundratusentals människor varje dag.

Dessutom räknar jag kallt med att företrädare för mitt eget landsting skulle kräva precis samma sak i ett möte med infrastrukturministern. Att de framhöll problemen med flaskhalsen som är Ådalsbanan, att de påpekade de fortsatta problemen med signalsystemen och vintertrafiken. Det är det logiska att man argumenterar till sin egen fördel. ”Vi förtjänar mest för att…”

Tamsons gick dock längre än så. Inte bara menade han att Stockholm förtjänade pengarna mest, utan även att Norrland inte gjorde det. ”Vi måste se till att de pengar som ska gå till svensk järnväg går där människor bor och där människor reser, och inte till träd i Norrland.”

Från det här så kallade ”trädet i Norrland” till trafiklandstingsrådet: se till att dra ut huvudet ur ar…

Fundera ett ögonblick på de där träden i Norrland. På pappers- och massafabrikerna, på råvaruutvinningen, på energin och fundera om så bara ett ögonblick precis lika själviskt på hur ditt Stockholms landsting skulle klara sig om det inte fanns exempelvis järnväggsspår som kan forsla inte bara de relativt få norrlänningarna mellan landsändarna utan även allt annat som kommer resten av Sverige – inklusive Stockholm – till del.

Att försöka vinna populistiska Stockholmspoäng med detta slentrianmässiga Norrlandshån är verkligen enbart pinsamt. Att det oftare än inte är moderater som står för det, ja det är kanske något för moderater i norr att börja agera emot mer kraftfullt.