Ordningsproblemen i den svenska skolan är inte en myt. Störningsmomenten är verkliga och de drabbar många elever.

Toppen på isberget utgörs av de skräckexempel som medierna ibland rapporterar om. I Falkenberg dömdes exempelvis nyligen en högstadieelev till skadestånd och ungdomstjänst efter att ha skallat en lärare.

Enligt Hallands Nyheter (23/11) hade eleven hotat läraren med stryk när denne försökte få tillbaka skolkaren till klassrummet. Men läraren stod på sig, och resultatet blev en sprucken läpp.

Längre norrut, i Norrans spridningsområde, gick en elev steget längre. Läraren i fråga hade funnit sig tvungen att använda ett av de sanktionsmedel som står till buds för att bringa ordning i klassrummet.

Eleven utvisades från lektionen men vägrade att lämna slöjdsalen frivilligt. Efter en stunds katt-och-råtta-lek plockade eleven upp en kniv och hotade läraren.

Bortsett från dessa och liknande exempel på situationer där enskilda elever uppför sig extremt illa eller direkt brottsligt, finns givetvis också de ordningsproblem som ungdomar i grupp kan ställa till med. I stadsdelen Biskopsgården i Göteborg ställde ett ungdomsgäng nyligen till tumult på Sjumilaskolan, varvid polis tillkallades.

Som framgår av Göteborgs-Postens rapportering (20/11) råder det delade meningar om exakt vilka delar av inventarierna som kastades runt, men intermezzot ska ha involverat mellan 30 och 40 elever. Tonåringar som borde ha fått lära sig att veta hut och respektera lärarnas auktoritet.

Sedan finns det de mer ordinära ordningsproblemen. Stöket, bullret och respektlösheten.

En person som gör en viktig insats för att kasta ljus på skolans utmaningar är Lärarnas Riksförbund Studenters ordförande Isak Skogstad. I ett blogginlägg (8/8) beskriver Skogstad ordningsproblemens omfång och allvar genom att presentera undersökningar och internationella jämförelser.

Helhetsbilden vittnar tydligt om att det inte räcker att fråga sig vad politikerna kan göra. Det är minst lika befogat att fråga varför inte föräldrarna gör mer.

När Lärarnas Riksförbund frågade 1250 lärare om deras uppfattningar om studiero, ansåg en majoritet att stödet från föräldrarna var svagt. Hela 29 procent av gymnasielärarna upplevde att föräldrarna inte alls utgör något gott stöd i arbetet för att upprätthålla regler och studiero.

Sådana siffror är givetvis helt oacceptabla, och det duger inte att som förälder klaga på läraren om det är på hemmaplan som vuxenansvaret brister. Det är jobbigt att sätta gränser, men det är faktiskt nödvändigt.

Om du inte är beredd att uppfostra dina barn kan du vara ganska säker på att lärarna kommer att få problem att skapa ordning i klassrummet. Och om det inte ställs krav på att läxorna ska göras blir läxorna kanske aldrig gjorda.

Allt kan inte skyllas på skolan eller ens på politikerna. Individen har alltid ett personligt ansvar.

Så som i skolan, så ock i hemmet.