Göteborg förändras fundamentalt. Infödd medelklass flyttar ut. Befolkningsökningen i staden består i stor utsträckning av nyanlända. Flyttnettot till resten av länet, det vill säga antalet inflyttande minus antalet utflyttade, har i perioder varit väldigt litet. Exempelvis mellan åren 2008–2013 var nettot utflyttade lågt.

Så hände något runt 2014. Nettoutflyttade ökade till 2000 för att därefter varje år därefter ytterligare öka. Förra året var antalet nettoutflyttade till resten av Västra Götaland något färre än 4000. Samtidigt ökade Göteborgs totalbefolkning.

Födelseöverskottet under samma period är stabilt. Likaså inflyttningen från hela riket. Det som förklarar befolkningsökningen är antalet utrikesfödda. Med start år 2012 tar den ökningen ett ordentligt kliv upp från 2000 per år till föregående års tillskott på 7500 personer. Totalt ökar alltså befolkningen samtidigt som befolkningssammansättningens förändring de senaste åren accelererat.

Befolkningsutvecklingen i Göteborg avspeglar egentligen en utveckling i hela Sverige. Ökningen av antalet invånare består främst av utrikesfödda. Denna utveckling sker parallellt med att infödda i Göteborg flyttar till kranskommunerna. Kungsbacka, Kungälv, Mölndal, Härryda, Ale och Partille vinner på utflyttningen från Göteborg. De som främst flyttar är inte pensionärer eller nyinflyttade utan de i barnafödande ålder som dessutom är yrkesverksamma.

Ett avsevärt problem är att göteborgare i den åldern då de bildar familj ofta inte har råd med övergången från ettor och tvåor till fyror och femmor eller radhus och villa. Mängden större bostäder, i en för medelinkomsttagare utan stora besparingar rimlig prisnivå, är liten. Bristen på rätt bostäder driver prisnivån.

Det spelar egentligen mindre roll att marknaden för bostäder kylts av ordentligt under ett år. Det är enklare att hitta bostad i Ale eller Kungsbacka.

Utarmning av skattebasen samt förlorad köpkraft, vilket drabbar den lokala ekonomin, följer naturligt. För många fortsätter att arbetspendla in till Göteborg samtidigt som de betalar skatt i kranskommunerna. Utvecklingen i Göteborg påminner alltmer om den utveckling som många amerikanska städer gick till mötes under 1970-talet då innerstädernas befolkning ändrades.

Befolkningsökningen är ojämnt fördelad i själva Göteborg. Ökningen äger rum i stadsdelar där offentliga institutioner redan är överbelastade.

Dessutom ska man komma ihåg att många av de nyanlända, om man ska förlita sig till de senaste decenniernas erfarenhet, i stor utsträckning inte kommer befinna sig på arbetsmarknaden på ett bra tag. Det som efterfrågas på den göteborgska arbetsmarknaden är alltjämt högutbildad arbetskraft och inte sällan väldigt specialiserad kunskap inom naturvetenskapliga yrkeskategorier.

Göteborg har en befolkningsobalans. Ett lands förmåga att absorbera och integrera människor står i direkt proportion till hur många kontaktytor nyanlända får med infödda. Inga integrationsåtgärder i världen kan ersätta dagligt språkligt och kulturellt utbyte. Bildas etniska enklaver så flyttar först och främst de infödda. Därefter de med utrikesbakgrund som har hunnit etablera sig i Sverige.

Dessa flyttmönster är inte, som ett par miljöpartister i en debattartikel i Expressen (3/3) hävdade, motiverade av rasism och ”svenskars nationalchauvinism” utan av ren nyttomaximering.

Även personer med utrikesbakgrund resonerar på samma sätt som infödda gällande bostadsort och barns uppväxtmiljö. Tyvärr leder det till att både Göteborg och Västra Götaland blir alltmer segregerat och uppdelat efter klassbakgrund och ursprung.