När isarna smälte undan vandrade de första människorna in för nästan 12 000 år sedan. Kusternas rika bestånd av säl och fisk kunde man leva gott av. Vid Göta älvs mynning har de levt sedan urminnes tider. Alltid nära havet. Först i kanoter, sedan i små båtar, senare i skepp, alltid med en hamn att återvända till. Varvskrisen mellan 1969 och 1985 ledde till att majoriteten av urfolket vid Göta älv blev av med sina traditionella maritima arbeten. Hamnarbetarkulturen gick förlorad. I dag talar knappt någon hamnarbetargöteborgska hemma. Allt detta skedde med statens goda minne. Man lät en unik kultur gå under och motiverade det med ekonomiska argument.

I dag arbetar bara ett fåtal göteborgare kvar i hamnen, ännu färre är sjömän. Detta trots att hamnen intar en särställning inom den göteborgska identiteten. En del menar därför att även göteborgare som inte arbetar i hamnen ska ha rätt att bestämma över hamnpolitiken.