Dick Harrison har rätt i sin kritik av svensk högskoleutbildning. Dagens system premierar volym och universiteten tävlar om att locka studenter utan egentliga förutsättningar att klara studierna. I praktiken löser man problemet genom att mer eller mindre medvetet sänka kraven medan man intalar sig att det handlar om pedagogisk utveckling och anpassning av utbildningen till arbetsmarknadens behov. Alla tror sig tjäna på systemet och håller god min. Studenterna får sin examen, universiteten sina pengar och staten kan redovisa bra siffror.

Men på lång sikt blir alla förlorare. Inte minst alla de duktiga och ambitiösa studenter som inte får den utbildningsnivå de förespeglas och på så sätt förvägras möjligheten att utveckla sin fulla potential.