Eksperter sår nu tvivl om kvaliteten af Amnesty Internationals danske afdelings rapport om voldtægt. Rapporten er gået verden rundt med en beskrivelse af Danmark som havende en »udbredt voldtægtskultur«, og ifølge organisationen selv har rapporten til hensigt at ændre lovgivningen på området for voldtægt, så den fremover er baseret på frivilligt samtykke.

Flere fagpersoner, der har deltaget i interviews med Amnesty, siger til Berlingske, at deres udtalelser er bragt i en kontekst, som de ikke kan genkende, eller at rapporten fremstiller det, som om disse fagpersoner støtter konklusioner, de ikke har medvirket til at drage.

Senioranklager ved Statsadvokaten i København Emil Folker (Statsadvokaten fører på anklagemyndighedens vegne voldtægtssager i Østre Landsret, red.) har til rapporten ladet sig interviewe om »anklagemyndighedens behandling af voldtægtssager«.

I et indirekte citat har Amnesty sammenskrevet, hvad der i rapporten fremgår som en af Emil Folkers pointer fra det halvanden time lange interview, han deltog i.

»Senioranklager Emil Folker sagde til Amnesty International, at han mente, at dommerne godt kunne uddannes bedre. Han understregede specifikt vigtigheden af, at retssystemets tjenestemænd ikke har stereotype forestillinger om, hvordan et offer bør opføre sig efter, før eller under en voldtægt,« står der i Amnestys rapport.

Men senioranklager Emil Folker kan ikke genkende ordlyden af det, som Amnesty har citeret ham for. Som citatet optræder, får læseren indtryk af, at han som anklager mener, at danske dommere ikke er godt nok uddannede til at behandle voldtægtssager. Det er ikke retvisende, forklarer han til Berlingske.

Han kalder omstændighederne for interviewet både »uheldige« og »meget beklagelige«.

En del af rapportens kritik går blandt andet i et senere afsnit på, at flere voldtægtsofres erfaringer med det danske retssystem »afslører holdninger og opfattelser blandt retshåndhævende personale, som er kraftigt påvirket af voldtægtsmyter funderet på kønsstereotyper«, og det »påvirker behandlingen af overlevere (ofre red.) samt beslutningsprocesserne i alle stadier af retsprocessen.« Og derudover retter rapporten blandt andet en kritik af, at myndigheder - herunder eksempelvis politifolk, anklagere og dommere - ikke tager kvinders voldtægtsberetninger alvorligt nok, og der derfor kun »sjældent« tages voldtægtssager op, som ikke bærer præg af vold, fremgår det.

FAKTA Rapportens kilder Rapporten bygger ifølge Amnesty blandt andet på interview med 18 kvinder og piger over 15 år, to eksperter fra Center for Voldtægtsofre i Aarhus og Center for Seksuelle Overgreb i København samt »repræsentanter for blandt andet politiet, Justitsministeriet og Advokatsamfundet.« Amnesty oplyser, at organisationen sammenlagt har interviewet 48 personer til rapporten. FOLD UD FOLD UD

I samme afsnit, hvor senioranklager Emil Folker citeres om mangelfuld uddannelse af fagpersoner, optræder retsassessor og sekretariatschef ved Retten i Roskilde Lise Leth-Nissen.

I rapporten fremgår det, at »Lise Leth-Nissen, dommer ved byretten i Roskilde, sagde til Amnesty, at undervisning i seksuel vold er frivillig, og at de kan vælge, hvilke kurser de deltager i. To gange om året kan de endvidere opsøge Domstolsakademiet, som i 2018 udbød et halvdagskursus om voldtægt og ofre,« men heller ikke hun kan genkende sit citat i den kontekst, som Amnesty præsenterer det i.

»Amnesty har formuleret det, som om det er valgfrit, hvorvidt man vil beskæftige sig med voldtægtsforbrydelser under dommerfuldmægtiguddannelsen, men sådan er det ikke. Amnesty får det til at virke som om, at undervisning heri ikke er prioriteret, men det er det på lige vilkår med andre emner som vold og terror,« siger Lise Leth-Nissen og fortsætter:

»Jeg har ikke svaret i kontekst om, at der er mangelfuld uddannelse, men i en generel forespørgsel om retssystemet. Det er taget ud af kontekst, og det får da én til at overveje, om man har lyst til at deltage i sådan noget igen.«

Karoline Normann, formand for Rådet for Offerfonden »På den måde bliver jeg taget med ind i et kor, som jeg ikke synes, at jeg har været en del af.«

»Taget til indtægt«

I rapporten opfordrer Amnesty International blandt andet Folketinget og justitsministeren til at ændre lovgivningen på området for voldtægt, så den fremover »er baseret på frivilligt samtykke og dermed kommer på linje med internationale menneskerettighedsstandarder.«

Advokat og formand for Justitsministeriets Rådet for Offerfonden, Karoline Normann, er ligeledes en af de eksperter, som Amnesty har interviewet. Hun oplever, at hun i rapporten »uden videre« er blevet »taget til indtægt for, at det er super vigtigt at indføre samtykkelovgivning, og det kan jeg ikke helt stå på mål for.«

»Sådan har jeg ikke formuleret mig på noget tidspunkt. Sager om seksuelle overgreb er i forvejen ofte kendetegnet ved bevisvanskeligheder, og det vil en samtykkelovgivning formentlig – og desværre – ikke ændre på,« fastslår Karoline Normann.

Karoline Normann er citeret for at sige, at »selvom advokater skal gennemgå et obligatorisk antal undervisningstimer, når de begynder at praktisere, kan emnerne variere.« Men mener selv, at hun kommer til at fremstå som tilhænger af samtykkelovgivning i rapporten uden efter eget udsagn at have ytret sig sådan.

»På den måde bliver jeg taget med ind i et kor, som jeg ikke synes, at jeg har været en del af,« siger Karoline Normann og fastslår, at det derfor ikke er »helt retvisende at formulere sig på den måde, som Amnesty International har gjort.«

Birgitte Astrup, lektor og speciallæge i retsmedicin »Men hvis man i stedet vil lave et »holdningspapir« med en politisk agenda, skal man ikke kalde det en rapport, som Amnesty har gjort her.«

En politisk agenda

Flere eksperter påpeger, at Amnestys rapport har en klar politisk agenda for at ændre lovgivningen på voldtægtsområdet »så sex uden samtykke defineres som voldtægt«.

Men ifølge Birgitte Schmidt Astrup, lektor og speciallæge i retsmedicin ved Syddansk Universitet, kan det netop være problematisk at betegne Amnestys rapport som en rapport, fordi organisationens politiske agenda skinner så tydeligt igennem, mener hun.

»Når man vælger at kalde den en rapport, skal man virkelig have styr på data. Hvis man vil viderebringe fakta, skal man selv holde sig til fakta. Men hvis man i stedet vil lave et »holdningspapir« med en politisk agenda, skal man ikke kalde det en rapport, som Amnesty har gjort her,« siger Birgitte Schmidt Astrup.

Ud over en række eksperter bygger rapporten blandt andet på udsagn fra 18 kvinder, der har været udsat for voldtægt. Også her mener Birgitte Schmidt Astrup, at Amnesty forsøger at formidle subjektive kilder som objektiv fakta.

»Ofrene er ikke tilfældigt udvalgt. Amnesty har fået fat på dem gennem forskellige aktivistgrupper, så det er kvinder, der i forvejen er aktivister på det her felt. Og det er der ikke noget galt i, men det er en stærkt farvet gruppe. De kan sagtens bruges, men de er kun eksperter på deres egne oplevelser, og jeg synes, at de får lov til at komme med politiske udmeldinger,« siger Birgitte Schmidt Astrup og henviser til ønsket om en samtykkelov.

Hun bakkes op af Lene Sigvardt, dommer og bestyrelsesmedlem i Dommerforeningen, som betegner rapporten som »manipulerende, upræcis og illoyal i sin fremlæggelse« af fakta i forsøget på at ændre områdets lovgivning.

Amnesty: Det er »ærgerligt,« men ikke problematisk

Medforfatter til rapporten, Helle Jacobsen, Amnestys programleder for »køn, kvinder og LGBTI-rettigheder« i Danmark ærgrer sig over kritikken og forklarer, at Amnesty indledte alle interview med at fortælle, at samtykke er en af rapportens hovedanbefalinger, fordi det er en »menneskerettighedsstandard«.

Helle Jacobsen påpeger over for Berlingske, at Amnesty ikke har forsøgt at få fagpersonernes citater til at passe ind i en særlig politisk dagsorden eller forkert kontekst. Hun understreger, at de medvirkende kun står til ansvar for deres egne citater og ikke Amnestys anbefalinger til myndighederne. Det samme gælder valget af de 18 ofre, som ifølge Helle Jacobsen gerne må komme med bud på forandringer, men forklarer at deres medvirken omhandler deres subjektive møde med retssystemet, og hun understreger at anbefalingen om samtykke ikke kun er baseret herpå.

»Vi tager selvfølgelig ingen, vi har interviewet, til indtægt for andet end det, de er citeret for. Vi vælger vores kilder ud fra deres faglige ekspertise, og ikke hvad de mener. Uanset om de støtter samtykke eller ej. Vi er interesserede i at vise de steder, hvor systemet kan blive bedre. Eksempelvis samtykke. Men der er 29 anbefalinger i rapporten i alt fra bedre seksualundervisning til oplysningskampagner. Jeg håber ikke, at de føler sig taget til indtægt for dem alle,« siger hun.

Helle Jacobsen er ked af de medvirkendes udmelding og betegner det som »ærgerligt,« når flere fagpersoner sidder tilbage med en sådan opfattelse efter at have medvirket i Amnestys rapport. Hun understreger, at de tre kun er en lille del af rapportens undersøgelse.

»Vi forventer ikke, at nogle af vores kilder står på mål for vores anbefalinger. Det er Amnesty, der gør det, for de bygger på international menneskerettighedslovgivning og al den dokumentation, som rapporten bygger på. Blandt andet analyser af mere end 400 domme og henlagte sager. Vi har fuld tillid til vores retssystems juridiske kunnen, men vi ser huller i forhold til viden om kønsstereotyper og voldtægtsmyter, og det er ikke baseret på, hvad hverken Emil Folker eller Lise Leth-Nissen fortæller os,« siger Helle Jacobsen.