FORSKJELLER: Professor mener vi kan få svenske tilstander i Norge, der en håndfull familiedynastier rår over enorme verdier.

ulikhet

Alle er enige om at små økonomiske forskjeller er et gode, og ulikhetsvalgkampen vil derfor heller handle om hvorvidt det er statsminister Erna Solberg eller utfordrer Jonas Gahr Støre som kan levere varene.

I en fersk artikkel i Tidsskrift for velferdsforskning har professor ved Høgskolen i Oslo og Akershus Einar Øverbye oppsummert den blåblå regjeringens politikk med tanke på ulikhet, og hans konklusjon er at i hvert fall Solbergs retorikk ikke har vært fulgt opp i praksis.

– Det har vært økende ulikhet under Solberg-regjeringen, slik det også var under Stoltenbergs siste regjering. Det er for tidlig å slå fast om endringene som allerede har skjedd under Solberg, skyldes politiske vedtak, men vi kan si ganske klart at den langsiktige konsekvensen av politikken vil være økt ulikhet. Historiebøkene i skolen har typisk titler som fra ættesamfunn til velferdsstat, men om endringene særlig i formues- og arvebeskatningen blir stående, vil vi kanskje få en utvikling fra velferdsstat til ættesamfunn, sier Øverbye.

Ulikhet: • Professor i statsvitenskap på Høgskolen i Einar Øverbye, har i en artikkel i Tidsskrift for velferdsforskning oppsummert den blåblå regjeringens politikk sine konsekvenser for økonomisk ulikhet. • Forskeren konkluderer med at politikken vil føre til mer ulikhet, men at det er for tidlig å si om den allerede har slått inn. • Blant endringene som vil føre til mer ulikhet, er redusert formues- og bedriftsbeskatning, og avvikling av arveavgiften. Engangsøkningen av minstepensjonen i 2015 trekker imidlertid i motsatt retning.

Ulikhet i toppen

Inntekts- og formuesulikhet påvirkes av forhold som til dels er utenfor politikernes kontroll, som innvandring og økonomiske konjunkturer. I den nevnte artikkelen har imidlertid Øverbye undersøkt det regjeringen enkelt kan påvirke og har sett seg ut fire sett med reformer: Skatt, uføre og sosialsystemet, arbeidsmiljøbestemmelser og endring i pensjon og barnetrygd.

– Avviklingen av arveavgiften og reduksjonen i formues- og bedriftsbeskatning er endringene som vil få størst konsekvenser på lang sikt. Sammen med generasjonsveksling og at velstående mennesker har en tendens til å bli sammen med hverandre, fører endringene til en sterk kumulativ effekt på lang sikt. Det kan føre til at vi får familiedynastier tilsvarende Wallenberg-familien i Sverige, og som vi ikke har vært vant med i Norge til nå, sier han.

Risikabel arbeidslinje

Regjeringen har også gjennomført politiske endringer som får konsekvenser for dem som typisk er nederst i fordelingen.

Blant annet har mange uføretrygdede med barn fått redusert sin inntekt på grunn av en ny regel som sier at trygd- og barnetillegg aldri kan overstige 95 prosent av inntekten før trygd.

Bakgrunnen er en frykt for at folk skal prøve å melde seg ufør uten å reelt være det. Prisen er økt fattigdom for dem som virkelig ikke kan arbeide.

Et tilsvarende dilemma oppstår når regjeringen har innført arbeidsplikt for å motta kommunal sosialstøtte for de under 30 år.

– Avveiningen mellom fordelings- og insentivvirkninger er en klassisk motsetning i sosialpolitikken. Norske og internasjonale studier tyder på at slik arbeidsplikt har en svak positiv effekt på å få sosialstøttemottakere i jobb. En mye sterkere effekt er en dramatisk nedgang i antallet som søker om sosialstøtte. Spørsmålet er om denne gruppen kommer seg i jobb, eller fortsetter å bo i kjellerstuen til mor og far eller forsørges av kjæresten uten å søke støtte, sier han.

Øverbye vurderer også endringer som er gjort i barnetrygd og alderspensjon. Økningen i minstepensjonen med 4000 kroner i 2015 bidrar til lavere ulikhet, mens den fortsatte underreguleringa av barnetrygden fører til høyere ulikhet.

Regjeringen har endret arbeidsmiljøloven og blant annet gjort det enklere for arbeidsgivere å ansatte folk midlertidig.

Øverbye mener det er to effekter av endringen som går i motsatt retning, og at det derfor er vanskelig å slå fast nettovirkningen på ulikhet.

Dersom økt adgang til midlertidige ansettelser fører til at flere kommer i arbeid, kan ulikheten blir redusert. Om endringen derimot fører til et større permanent sjikt med midlertidige ansatte, kan det gjøre at evnen til å stille lønnskrav blir svekket og dermed at ulikheten øker.

stiann@klassekampen.no