Her er gården der grisene går fritt, og eggene kommer i alle farger

På det lille småbruket på Sokna løper grisene fritt og kan ta seg et bad i elven på varme dager. Stikk motsatt av dyr som lever inngjerdet i norske fjøs.

Spretne, glade griser lever livets glade dager på Sokna. Men det hender eieren løper naken ut midt på natten for å forsvare dem. Erik Røed

20. juni 2019 22:15 Sist oppdatert 2. juli 2019

– Norsk landbruk er et system som har bestemt seg for at dyr skal leve i konsentrasjonsleir heller enn i fri utfoldelse, med de risikoer det medfører, sier småbruker Erik Røed.

Det tok ikke mange minutter etter at Brennpunkt avslørte tragiske dyrelidelser på NRK onsdag, før Erik Røed la ut en helt annen versjon på sin hjemmeside på Facebook.

– Har du sett industrigrisenes tragiske liv for å bli festmat og pølse? beskriver han. Selv forsøker småbrukeren å drive gårdsdrift på dyrenes premisser: med frittgående gris og høns, og produksjon av honning og bær som selges direkte til kunder og restauranter.

Småbruker Erik Røed (t.v.) deler ansvaret for grisene med nabobonde Kjetil Solheim. Erik Røed

Skulle ha et feriested

En time og ti minutters kjøring fra Oslo ligger småbruket Kristofferbråtan. Den lille tømmerstuen som utgjorde hovedhuset, var i en elendig forfatning.

Men det var ikke viktig for Gry Aalde (50) og Erik Røed (53) som drømte om noe annet en Godlia i Oslo med døtrene Ebba (11) og Lilly (8). I første omgang så de bare etter et feriested med «rurale muligheter».

Men sommeren 2014 var så fin at de spurte hverandre om de ikke bare kunne bli der. Og det gjorde de.

For det de så var så uendelige mange muligheter.

Les også Landbruksministeren varsler oppvask etter TV-dokumentar om svineprodusenter

Brun og hvit. Grisene er ganske vanlige norske svin. De kommer i mange sjatteringer og er like ulike som deg og meg. Erik Røed

Utenfor pendleravstand

– Vi ville utenfor pendleravstand til Oslo. Ellers ville det være så lett å falle for fristelsen å pendle. Men det var ikke det vi ville. Vi ønsket å bo her, forteller Erik.

Han er altmuligmannen på bruket og har ingen problemer med å sysselsette seg selv. Hun kom fra en toppstilling i byråkratiet og ble høyskolelektor i jus i Hønefoss. Noe av det første de gjorde, var å innarbeide et nytt navn på gården. Nå heter den bare Herfra. Målet er å skape sin egen merkevare. For akkurat stolthet over ferdig sluttprodukt er en av svakhetene med det norske landbruket, mener Røed.

For selv om Gry er født i Ås og Erik i Tønsberg, så innrømmer de at de tenker som byfolk. Og som byfolk bar de på en drøm om at småbruket også skulle gi noe å leve av. Dette skulle også bli en bedrift.

– Det viktigste vi har gjort, er å unngå å sette oss i stor gjeld. Det er så mange som er flinke til å skaffe bønder store lån. Da må du omsette for millioner, likevel er det lite igjen.

Griser er nysgjerrige og vennlige. Her er en aldri så liten linselus. Erik Røed

– Unaturlig å sammenligne

På en gård i Eidsberg i Østfold jobber Kristin Ianssen som grisebonde. Det er fulltidsjobben hennes. Hun har 45 purker som får omkring 1000 grisunger i året. Hun kjenner seg ikke igjen i inntrykket Brennpunkt-dokumentaren vil skape om at forholdene gjelder for hele næringen.

– Min jobb innebærer tid og ansvar for dyrene. Jeg går gjennom bingene og ser hvert eneste dyr. Det er drøyt å påstå at det vi driver med, er å holde griser i konsentrasjonsleirer bare fordi de ikke går utendørs, sier Ianssen og legger til:

– Det blir helt unaturlig og feil å sette småskala opp mot masseproduksjon, for det handler ikke om antallet dyr man har. Det handler om fokuset vi bønder har på hvert enkelt dyr, enten det er tre eller 300.

Ianssen mener at masseproduksjon og størrelse ikke har noen sammenheng med dårlig behandling av dyrene. Hun har tre egenskaper med seg som hun mener utgjør forskjellen: kompetanse, empati og holdningen til dyrene.

– Jeg tror at majoriteten er sånn. Det gjør bare vondt å se på det som vises i dokumentaren, for det er ikke mulig å kjenne seg igjen i, forteller hun.

Lederen i Norges Bondelag, Lars Petter Bartnes, er tydelig på at dårlig behandling av dyrene er uakseptabelt.

– Det er mange flinke svinebønder som jobber hardt for at dyra skal ha det bra og være friske. De som ikke følger regelverket, ødelegger for alle, sånn kan man ikke behandle dyr, sier Bartnes i kjølvannet av onsdagens Brennpunkt-dokumentar.

Lite igjen

Erik Røed mener den norske kooperativ-tankegangen er et problem for landbruket.

– Når andre skal «styre med salg av sluttproduktet», blir det en veldig lav kilopris igjen til bonden.

Derfor har han valgt en annen vei som betyr at han må jobbe enda hardere for smaken.

– Vi selger sluttprodukter direkte til butikk, forbruker og restauranter, blant annet via Facebook, forteller Røed.

Dermed sitter han igjen med en mye større andel av kaken. Det går faktisk fint an å leve av det.

I fjor leverte gården 3,5 tonn svinekjøtt og proteiner, egg, saft, bringebærsyltetøy og honning fra 500.000 bier. Likevel mener Røed at de ikke er i nærheten av å utnytte alle mulighetene, enda det er under halvparten av de 50 målene på gården som er dyrkbar mark.

Stadig mer populært

Nettstedet Bondens marked selger bærekraftig og lokalproduserte varer. Omtrent 400 bønder selger sine varer der.

– Man kan trygt si at det å drive med småskalaproduksjon er blitt mer og mer populært. Vi ser at stadig flere bønder og kunder ser at den industrialiserte produksjonen har noen bieffekter som ikke er ønskelige, og at de heller viser interesse for denne metoden hvor kunde og bonde møtes ansikt til ansikt, sier daglig leder i Bondens marked, Randi Ledaal Gjertsen.

Hun mener det unike på markedene er at kunden kan få informasjon om hva grisene har spist, hvor kuene har beitet og hvordan dyr og frukt er blitt behandlet.

Kan man leve godt av småskalaproduksjon?

– Hvis man skal bli rik fort, bør man nok satse på noe annet. Det er sjelden bøndene våre kun driver med dette, de har gjerne andre jobber ved siden av. Men salget øker, og det samme gjør interessen. Det er helt klart mye jobb, men det gir store muligheter for bøndene, sier Gjertsen.

Lilly (8) er blitt en ekspert på sauer. Det er fint med levende sosiale kosedyr. Erik Røed

Travel vår

18 av 38 av spelsauene på småbruket Kristofferbråtan utenfor Oslo ble født i vår. Her er 30 griser av typen norsk svin, kjøpt på Stange, som løper fritt. Grisene har et eget hus de kan søke inn i, men der er det ingen som er med mindre det er veldig dårlig vær.

Grisene spiser det de har lyst på i naturen. Men de må få ekstra mat. Da får de frukt og grønnsaker fra nærmeste Kiwi-butikk. Så blir det mindre matsvinn også. Erik Røed

Jager reven naken

Det er omtrent 120 høner på gården. Eggene blir kjørt direkte til kunder i Oslo en gang i uken.

– Høner har seg hele tiden, og vi driver ikke rasehygiene. Dessuten er det er ikke viktig. Det viktige er bare at eggene kommer i alle farger, sier Erik Røed.

Han innrømmer at det er en viss risiko med å la dyrene leve i fri utfoldelse. De er tross alt en del av et naturlig kretsløp. Det er ikke alt som ender i butikken.

– Det hender jeg løper naken ut av døren med børsa på nakken hvis jeg hører reven ta høner om natten. Det kan komme hauk. Det finnes gauper i nærheten, og det kan tenkes at det kommer bjørn. Vi må passe på, sier Røed.

Vi videreutvikler våre artikler.

Hjelp oss å forbedre, gi din tilbakemelding. Gi tilbakemelding