Det skal handle om mat. Nei, jeg snakker ikke om smørkrisen og det kalde gufs fra Sovjetunionen, men om salat, nærmere bestemt å tråkke i den. Karl Ove Knausgård klarte å provosere nokså mange med et utsagn i sin siste bok om at han etter 22. juli og den nasjonale samlingen han så i gatene endelig gjorde at han følte seg som et del av et større vi, og forstod hvordan tyskerne på 1930-tallet må ha følt det da de flokket seg rundt deres karismatiske leder Adolf Hitler.

I et forsøk på å svare på denne uttalelsen og distansere samholdet etter 22. juli fra Nazi-Tyskland skrev Jonas Gahr Støre i en kronikk i Aftenposten: “Å gjenkjenne og ville tilhøre et “vi” er avgjørende for det jeg vil kalle samfunnets samholdskraft.” Det var bare ett problem med dette, nemlig at nyordet “samholdskraft” slett ikke var nytt. Lederen av Nasjonal Samling, Vidkun Quisling, brukte dette ordet i sin nyttårstale i 1941.

Ooops.

Men dette var da vel bare en uheldig glipp? Det kan vel umulig være slik at Arbeiderpartiet har noenting som helst til felles med Nasjonal Samling og Nazistene? Vel, faktisk er ikke dette første gang at det norske arbeiderpartiet og det tyske nasjonalsosialistiske arbeiderparti (NSDAP) har kommet frem til nærmest identiske formuleringer. Første gang dette skjedde var i 1933 da Arbeiderpartiet hadde som sitt slagord “By og land hand i hand.” Nazistene hadde samme år slagordet “Stadt und land hand in hand” som direkte oversatt til norsk betyr “by og land hand i hand.”

Ooops.

Vel, det må jo bare være en tilfeldighet, eller hur? For å sitere Severin Suveren: “uflaks.” Men man jo innrømme at det var fryktelig mye samholdskraft i disse plakatene da. “By og land hand i hand” er jo egentlig bare en annen måte å si nasjonal samling på. Så kanskje det er noen likheter som stikker dypere enn bare ordlikhet? Kanskje det er ideologiske og politiske likheter? La oss sjekke.

Jonas Gahr Støre sier “å gjenkjenne og ville tilhøre et “vi” er avgjørende for det jeg vil kalle samfunnets samholdskraft.” Joseph Goebbels forklarte kjernen i nasjonalsosialismen som følger: “Å være en sosialist er å underkaste sitt “jeg” til et “vi;” sosialisme er ofring av individet til helheten.”*

Men vent nå litt. Hvorfor snakker Goebbels om sosialisme? Er ikke liksom nazistene “høyreekstreme”? Ordet “høyreekstrem” ble oppfunnet av Josef Stalin og hans propagandister for å sverte sin argeste konkurrent på venstresiden, nemlig nasjonalsosialistene. Dermed forsøkte han å sverte dem som “høyreekstreme” for å fremstille dem som kapitalistiske. Begrunnelsen for dette var at nazistene ville bevare privat eiendomsrett. De ønsket en blandingsøkonomi, en sterkt regulert form for markedsøkonomi. Dette gjorde at Stalin kalte Hitler og Mussolini for “høyreekstreme.” Men han kalte også sosialdemokratene for høyreekstrem. De fikk tilnavnet “sosialfascister.”

Men hvor “høyreekstrem” var egentlig Hitler, Quisling og Mussolini? Mussolini var leder for Partido Nacional Fascista som direkte oversatt til norsk betyr “Partiet for nasjonal samling.” Ordet “fascist” betyr union/samling/samhold/forening. Og ja, i tilfelle du lurer kan “samholdskraft” oversettes til italiensk som “potenza de fascista.” Et av slagordene til Mussolini og hans fascist-parti var “Den tredje vei” (mellom kapitalismen og kommunismen). Mussolini definerte seg altså som et sentrumsparti, med en blanding av nasjonalisme (høyresiden) og sosialisme (venstresiden) — nasjonalsosialisme. (Ironisk nok er “Den tredje vei” også slagordet til det norske sentrumspartiet Venstre.)

Både Quisling, Hitler og Mussolini var innbitte motstandere av kapitalismen. Bare hør på hva Quisling skrev i nyttårstalen fra 1941 hvor han brukte ordet “samholdskraft”:

“Liksom de amerikanske kolonisters heldige opprør mot England for 170 år siden, startet den revolusjonen som var bestemt til å gjøre slutt på feudalvesen og fyrstevesen og å skape de 19de århundres årdning, således gjør den europeiske revolusjon nå slutt på kapitalismen og demokratiet og skaper det 20de århundres nasjonal-socialistiske stats- og samfundsordning.”

“Det er i sandhet en forrykt idé å hevde at i denne Europas frihetskamp faller Norges interesser sammen med Englands kapitalistiske og imperialistiske maktpolitikk.” “Men det burde være klart for alle at vi lever i en revolusjon, at kapitaliststaten med dens partipolitikk og klassekamp er falt sammen for alltid, at Englands herredømme og jødemakten er brutt på det européiske kontinent, og at det er en ny tid som er begynt.”

Det var da voldsomt så negativ Quisling var til kapitalismen da! Han høres jo skikkelig sosialistisk ut! En skulle nesten tro at han virkelig mente det når han omtaler seg som nasjonalsosialist.

Men kanskje det bare er retorikk? Kanskje parallellene til Arbeiderpartiet bare er overflatiske og at det i praktisk politikk er en veldig stor forskjell? Dessverre er nok dette bare ønsketenkning. Da Nasjonal Samling kom til makten innførte de Arbeidstjenesten, som var en obligatorisk samfunnstjeneste for unge. Arbeiderpartiet foreslo tidligere i år nøyaktig det samme.

[youtube]http://www.youtube.com/watch?v=hUmOUEi64eo[/youtube]

Nasjonal Samling innførte også barnetrygden, og da Arbeiderpartiet kom til makten i 1945 vedtok de samme lov med nesten identisk ordlyd. Nazistene var pionérer på utbygging av velferdsstaten. De innførte universelle offentlige pensjoner (samme modell som Norge i dag har), og de nasjonaliserte fagforeningene og laget en felles fagforening (Deutsche Arbeitsfront) som eliminerte streiker og inngikk lønnsforhandlinger med næringslivet i et fellsoppgjør. Dette ligger tett opp til det som i dag omtales som den nordiske modellen, hvor LO og NHO som nasjonale aktører forhandler frem en fellesavtale.

Den norske akademikeren Øystein Sørensen har i boken “Solkors og Solidaritet” undersøkt politikken som ble ført under nazistene i perioden 1940-1945 og sammenlignet den med politikken før og etter krigen. Hans konklusjon er at nazistenes styre ikke markerte et brudd med det sivile styret men var preget av kontinuitet. Det vil si at nazistene videreførte Arbeiderpartiets politikk fra slutten av 1930-tallet, og når Arbeiderpartiet på nytt kom til makten i 1945 videreførte de nazistenes politikk. Det var som om Arbeiderpartiet satt med makten gjennom hele krigen.

Ok, ok, så viser altså faktaene at Arbeiderpartiet og nazistene hadde nesten identisk økonomiske politikk, men det er jo en stor forskjell likevel. Arbeiderpartiet er demokratisk, mens nazistene var totalitære. De brukte statens voldsmakt til å tvinge alle med i en nasjonal samling, og slik er jo ikke Arbeiderpartiet! De vil vel ikke at alle skal med, at ingen slipper unna? Eller…

Ooops.

Men de er jo demokratisk, og da er jo alt i orden! Folket bestemmer! Likevel sitter man igjen med en følelse av at det er noe som ikke stemmer helt. Sosialistiske regimer har en fæl tendens til å kalle seg demokratiske. Ta det tidligere kommunistdiktaturet DDR for eksempel, Deutsche Demokratische Republik. Eller kommunistdiktaturet Nord-Korea, People’s Democratic Republic of Korea. Eller det tidligere kommunistdiktaturet Etiopia, People’s Democratic Republic of Ethiopia. Eller det tidligere kommunistdiktaturet i Yemen, People’s Democratic Republic of Yemen.

Faktisk er det slik at et regime som har ordet “demokrati” i seg nesten alltid er fascistisk på en eller annen måte, og da er det på sin plass å spørre seg hvor demokratisk et sosialdemokrati egentlig er. Er virkelig det styresettet vi har i Norge genuint et demokrati — folkestyre? Nei, det er ikke det. Det vi har i Norge er et flertallsstyre. Opptil halvparten av befolkningen — mindretallet — merker ingen forskjell på om det er en Fører med bart som lager lovene eller om det er et flertall. Mindretallet tvinges til å adlyde disse lovene like mye uansett. Alle skal med, ingen slipper unna. Enten de vil eller ikke. Mindretallet tvinges til å være med det store “vi” som Gahr Støre og Goebbels snakker om.

Det er i realiteten dette som ligger i Quislings og Gahr-Støres begrep “samholdskraft.” Samholdskraft betyr å holde folk sammen med makt.

*) Goebbels er sitert i Erich Fromms bok “Escape from freedom”