VOLD: – Dette er systemsvikt og et direkte resultat av norsk asylpolitikk. Disse guttene tåler ikke mer, sier Ine Johannessen, tidligere verge for den siktede i dobbeltdrapssaken i Trondheim.

asyl

– Ansvaret må plasseres der det hører hjemme, og det er hos norske myndigheter, sier Ine Johannessen, tidligere verge for den afghanske 18-åringen som nå er varetektsfengslet, siktet for dobbeltdrap.

Mandag denne uka ble to unge afghanske gutter drept. Den antatte gjerningsmannen ble seinere skutt i foten av politiet for å forhindre at han skadet seg selv.

Dobbeltdrap i Trondheim: • De to afghanske guttene Nasratullah Hashimi (19) og Reza Alizada (17) ble mandag kveld drept i en leilighet i Trondheim sentrum. En tredje person (18) ble skadet. • Den siktede (18) flyktet gjennom byen og ble seinere skutt i leggen av politiet da han skadet seg selv med ett stikkvåpen. • Alle fire kom til landet som enslige mindreårige asylsøkere fra Afghanistan. Mens de drepte og den skadde hadde fått varig opphold, er situasjonen til den siktede mer uavklart. • Siktede skal ha brukt hammer og kniv i forbindelse med hendelsen.

– Må dreie seg om psykose

Johannessen har fulgt den afghanske gutten i to og et halvt år, fram til 18-årsdagen nylig.

– De siste dagene har vært helt surrealistiske, sier Johannessen, som også er nestleder i den nasjonale Vergeforeningen Følgesvennen.

– Jeg føler veldig sterkt med de to guttene som ikke lever lenger. Jeg har ikke annen forklaring på dette enn at den siktede må ha blitt psykotisk. Det må dreie seg om en alvorlig psykose, sier Johannessen, som har vært der for den siktede gjennom hele asylprosessen.

Fra før er det kjent at den siktede kom til Norge som 15-åring i 2015, som mange av «oktoberbarna».

– Jeg kjenner ham godt og vet hvilke belastninger han har gått igjennom, sier hun.

Ubearbeidede traumer

Grunnet taushetsplikt kan hun ikke gå ut med den siktedes historie, men hun vil gjerne uttale seg på generelt grunnlag om hvordan livet i Norge arter seg for de enslige mindreårige asylsøkerne. Siden flyktningkrisa i 2015 har hun vært verge for mer enn hundre i samme situasjon og beskriver en hverdag preget av mye usikkerhet, ubearbeidede traumer og redsel.

– De aller fleste har vært utsatt for traumer. De har kanskje sett foreldre bli drept, vært i livsfare eller opplevd å få vite at resterende familiemedlemmer har blitt drept av Taliban eller Den islamske staten, sier Johannessen, som er svært kritisk til behandlingen de enslige mindreårige asylsøkerne får i Norge.

Hun sier det medfører hyppig flytting og asylmottak med for få ansatte og uten barnefaglig kompetanse.

– Det er helt vanlig å ha flyttet mer enn ti ganger i løpet av tre år, etter hvert som mottak blir lagt ned. Disse ungdommene blir i liten grad sett og hørt og får ikke behandling for de traumene de bærer med seg, sier Johannessen.

Hun mener ansvaret for å håndtere de enslige mindre­årige asylsøkerne burde flyttes fra Utlendingsdirektoratet (UDI) til barnevernet.

– UDI har ingen kompetanse til å vite hva disse unge menneskene trenger, sier Johannessen, som selv jobber i barnevernet.

Usikker framtid

Vergen er også svært kritisk til utviklingen som har skjedd på asylfeltet de siste årene.

Kort fortalt fikk de enslige mindreårige som søkte asyl i 2015 opphold fram til de er 18 år.

Etter fjorårets «asylopprør» fikk Stortinget drevet igjennom at noen av «oktoberbarna» skulle få sine saker vurdert på nytt, etter såkalte sårbarhetskriterier.

Oktoberbarna får kun ettårige oppholdstillatelser som må fornyes hvert år. For å få ordinær tillatelse må de skaffe afghansk pass, som er vanskelig uten familie og nettverk i hjemlandet.

Johannessen forteller at mange av guttene bruker mye penger, tid og energi på å skaffe seg nødvendige dokumenter, som om de lykkes fører til en ny saksbehandlingstid på over ett år.

– Mange oppfatter dette som veldig belastende og usikkert. De tåler snart ikke mer, sier Johannessen.

Hun har lenge vært bekymret for at presset mot ungdommene skulle utløse voldelige hendelser eller drap.

– Ungdommer som kom i 2015 har levd i usikkerhet i tre år. Dette er noe jeg har ventet på. Dersom det ikke skjer en endring fra myndighetenes side, er jeg redd en slik hendelse kan skje igjen. Dette kunne like godt ha skjedd med norske ungdommer om de hadde blitt utsatt for det samme, sier hun.

fridag@klassekampen.no