Ikke rundt ferden i seg selv. Så lenge folk betaler for seg, må de gjerne hoppe rundt på isflak i mørtna så mye de bare vil. Faktisk bør flere pleie kulturarven. Det er bra å være aktiv ute, og snart har mange kanskje bare liksom-is i kostbare liksomvinterhaller igjen å leke i.

Stormen denne gangen handler om medias prioriteringer, hvor en polert guttetur ble toppen av isfjellet. Distriktsopprøret er hett, og nye ras i spalter og kommentarfelt var ikke til å unngå. Når den fjerde statsmakta; vaktbikkja, stadig oftere gjør høylytt til sirkus og kommers heller enn å fremstille reelle liv og politiske utfordringer, lå det an til pryl.

Særlig statskanalen NRK mister tillit når selvrealiserende gutteturer flasher mer spalteplass enn fiskere i reell havsnød. Når metervis med kjendis- og eliteidrettsstoff vinner over fortvilte folk som løper 250 kilometer i vinterstorm for å berge videregående skoler. De gangene saker fra distriktene når ut, presenteres de helst med sentrumsperspektiv. Eksemplene er flere.

I år skulle «En naturlig helaften», NRKs tradisjonsrike julekos av et naturprogram, spilles inn i Steigen, og jeg fikk spørsmål om å bidra. Vel, det kunne jeg jo, men denne gangen satt jeg tilfeldigvis med mengder av fersk film om en kar som ville egnet seg langt bedre! Av en som lever med, i og av naturen i Steigen året rundt.

NRK fikk dermed opptakene av fjordfisker Bjørnar, hvor han på bærekraftig vis fisker fra sin 14 fots åpne trebåt. Han drar garn og liner, snakker med måkene og kan mer natur enn de fleste. Bjørnar har landligge når det melder storm, og gjenbruker det han kan. Et tidsriktig og kortreist eksempel på hvordan flere bør leve, skal vi nå FNs bærekraftsmål. Mål stadig flere styrer etter.

NRK takket nei. NRK styrer ikke etter slike mål, og Bjørnar «passet ikke inn i konseptet». I NRKs naturkonsept passer ekspedisjonsliv og reiseliv bedre. Presentasjoner av friluftsliv litt påtatt og fremmed for folk flest. En virkelighet som skal ha oss til å jage etter mer, høyere og lenger bort. Fremmede landskap, ferielandskap, for å øke BNP og antall likerklikk. Alt Bjørnar ikke står for.

Distrikts-Norge Kamera ruller videre over en forblåst parkeringsplass, hvor ei enslig dame stavrer seg over hålka til Coop-en, og hele innslaget oppsummerer fraflytningsklisjéer.

Tilsvarende mål og verdier kom til uttrykk i årets Sommeråpent. Programserien løftes av NRK selv frem som ett av deres svar på mediemangfold, og sammen med program som Monsen minutt for minutt, er det ment å være utstillingsvindu for lokal identitet og kultur. Men også i Sommeråpents Lofotuke løp kanalen kommersens tjeneste.

Annonse

Store deler av programmene ble gratis reklame for gründere med nyoppkjøpte fiskevær og reiselivsbedrifter. Det er virkelig flott at folk skaper og satser, men disse har gjerne ressurser til å synes uansett.

Hvem skal gjøre dybdeintervjuene med de andre; med lokale hverdagsmennesker fra deres ståsted? Folk som stille og enkelt lever bærekraftige liv på gode steder, synes milliardhaller for skilek er galskap, men gjerne vil ha fly til sykehus når de blir syke? Mennesker som kanskje erkjenner vekstkonseptets fall, er ikke mindre taleføre, og de er en del av bredden.

NRK hadde sjansen da de i høst lagde nyhetsreportasje om massiv fraflytting fra flere norske fylker. Men Dagsrevy-saken bidro ikke nettopp til stolthet og bolyst.

I stedet for å intervjue ungdom i Vevelstad om fordelene ved stedet de bor på, eller vise bilder av arenaer og mestringsmuligheter unike for bygdelivet, valgte NRK å la dem ramse opp muligheter de ikke hadde. Fotografen zoomer inn på varmekjeledress og cherrox i en ellers tom skolegård, mens 10-klassingen svarer; «Vi har ikke kjøpesenter her. Det eneste vi har er en Coop, en frisørsalong og et bilverksted».

Det eneste de har, stusset jeg. Hvilke spørsmål fikk de? Hvorfor presenteres antall butikker som mål på et steds muligheter, eller definisjonen av et sted? Kamera ruller videre over en forblåst parkeringsplass, hvor ei enslig dame stavrer seg over hålka til Coop-en, og hele innslaget oppsummerer fraflytningsklisjéer: Dårlig vær, dårlige veier, få lekekamerater, eldre mennesker og få butikker. Klart de flytter!

Det de sannsynligvis har veldig mye av i Vevelstad, er trygghet, ro, frihet, sosial omsorg, kreativitet og ferdigheter til å leve der de bor. Det hadde fint vært mulig å vise med andre bilder, andre spørsmål.

Med 87 prosent daglig dekning i befolkningen, har NRK som allmennkringkaster et særlig ansvar for mediemangfoldet. Tillit og legitimitet må pleies med variert innhold, for også å ivareta ytringsfrihet, språk og kultur. Det var disse verdiene som ble truet da liksomredningen på polhavet fikk for mye plass. Det var media som havna på villspor, som var i utakt med nye og etablerte verdier i samfunnet.

Når fjordfisker Bjørnar ikke passer inn i NRKs konsept, er det konseptet det er noe galt med. TV-bilder fra skreifatet Vestfjorden smaker mindre uten sånne som ham. Det kjenner vi som bor her.

Sammen med robust distriktsungdom, bør lavmælte fjordfiskere, småbønder, bussjåfører, røktere og kommunekontorister løftes oftere frem som en stolt og naturlig del av norsk virkelighet. Løftes ut av fraflyttingsreportasjene og «Der ingen skulle tru at nokon kunne bu».

Det finnes folk som hopper på isflak til hverdags, på vei fra skolen i praktiske klær, og som kjemper med kveiter før frokost. De skriver bare ikke hjem om det. NRK burde.