Leger er også mennesker, med behov for noen timer fri av og til

Hei, Ingvild Kjerkol og andre Ap-ledere: Her er tre ting dere kan tenke på!

Hvorfor kan ikke det som beboere og pårørende er så fornøyd med, få bestå?

Leger er også mennesker, med behov for noen timer fri av og til

Hei, Ingvild Kjerkol og andre Ap-ledere: Her er tre ting dere kan tenke på!

Saken oppdateres.

Det er påfallende hvor lite kvalitetsbevisste Ola og Kari er i matbutikken. Når vi kjøper andre varer, er vi nøye på detaljene og skeptisk til billigversjonene. Når vi handler mat, derimot, rasker vi med oss det som virker lettest å tilberede og det som koster minst.

Mange er helt likegyldige til det kroppen må ha for å leve og holde seg frisk. Mat som kunne ha styrket immunforsvaret vårt, erstattes med produkter som like gjerne bidrar til å svekke det. Er vi isteden blitt immune mot påstandene om skadelige stoffer og usunn mat?

Niels Christian Geelmuyden har i høst gitt ut en bok som kanskje fjerner likegyldigheten. «Sannheten på bordet – det du ikke får vite om maten din» er et frontalangrep på matprodusentene og på matmyndighetene. Han mener de mangler vilje og evne til å beskytte forbrukerne mot matsvindel, tilsetningsstoffer og kvalitetsforringelse.

Geelmuyden setter fingeren på opplagte sammenhenger mellom dårlig mat og dårlig helse. Han hevder at vi forbrukere blir ført bak lyset og at påstått sunn mat i faktisk kan være helseskadelig. Eller at maten er frarøvet sin kvalitet gjennom dyrkingsmetoder, transport, bearbeiding, tilsetninger og lagring.

Geelmuyden blir beskyldt for å overdrive og velge ut de fakta som passer hans syn. Men boka inneholder 70 sider med kildehenvisninger, og dersom halvparten av det han tar opp er relevant og reelt, har vi en alvorlig situasjon.

Geelmuyden er selvsagt ikke alene. Boka hans er egentlig et sammendrag av hva et stort antall kritiske forskere og aktivister gjennom mange år har forsøkt å fortelle offentligheten, uten å oppnå altfor stor oppmerksomhet.

Et kritisk søkelys på matmyndighetens rolle i spenningsfeltet mellom forbrukerne og sterke, kommersielle interesser, er berettiget. Hvem er det som tjener på at faregrensene for innhold av plantevernmidler og miljøgifter i maten blir hevet? Hvem drar fordel av nye EU-direktiver som godkjenner stadig flere tilsetningsstoffer?

En trenger ikke være spesielt konspiratorisk anlagt for å innta en kritisk holdning til Monsanto, Bayer og andre multinasjonale frø-, plantevern- og matprodusenter som forsøker å få globalt monopol. Historien om DDT og andre giftpreparater som først var «ufarlige» og siden ble forbudt, har vist at selskapene alltid vil bagatellisere helseskadelige effekter av stoffene de ønsker at bøndene skal bruke på maten vår.

Et eksempel fra boka: I år fant forskere ut at det meget utbredte Monsanto-sprøytemidlet Roundup er farligere enn tidligere antatt. Samtidig har Mattilsynet hevet grenseverdien til det hundredobbelte for rester av nettopp dette stoffet i maten. De mener dette er basert på ny kunnskap og at det ikke er forbundet med helserisiko.

Et velkjent, men sterkt underkommunisert problem, særlig med konvensjonelt dyrket korn, er muggsoppgiftene. Så å si alle kornprodukter og kjøtt basert på kraftfôr er i større eller mindre grad påvirket. Disse giftene er mer skadelige enn man har vært klar over.

Økologisk mat har i mange år vært et alternativ for de som er opptatt av sunn mat uten giftrester. De største Coop-butikkene har et brukbart utvalg, men fortsatt har ikke disse produktene fått særlig stort gjennomslag i Norge.

Forbrukerne er ofte for svakt organisert og for dårlig informert til at de effektivt kan bruke den markedsmakten de egentlig har. De kommersielle kreftene har ubegrensede økonomiske muskler, kontrollerer deler av forskningen og får i mange tilfeller kontrollere seg selv. Derfor er det nødvendig og viktig at myndighetene sørger for lovgivning og uavhengige kontrollorganer.

Er Mattilsynet og andre offentlige organer i stand til å sette ned foten når det jukses med maten og når hensynet til folkehelse kommer i konflikt med interessene til sterke næringsaktører? Først etter langvarig press, og ti år etter Danmark, vil våre helsemyndigheter nå innføre restriksjoner mot det skadelige transfettet, som har vært brukt i blant annet kaker og pålegg.

Et kostholdsmantra i de siste årene har vært at fet fisk med sitt innhold av omega 3-fettsyrer er ekstra sunn kost. Nordmenn spiser oppdrettslaks som aldri før. God, rimelig – og sunn mat. Eller?

Problemet er at laksen er blitt vegetarianer, den fôres opp på soya og mais tilsatt kunstig rødfarge. Dermed har innholdet av omega 3 gått kraftig ned. Litt stygt sagt er den blitt en «svømmende pølse». Samtidig inneholder fôret såpass mye miljøgifter at man frarådes å spise laks oftere enn to ganger i uken. Den offisielle versjonen er at laks likevel er sunt fordi du fortsatt får i deg omega 3, og usunt bare hvis du spiser for mye.

Som for all mat med giftrester, er definisjonen på hva som er helsefarlig den til en hver tid gjeldende faregrense. Da er det bekvemt at Mattilsynet i mange tilfeller hever faregrensen. Mye kunne vært bedre dersom oppdrettsnæringen kostet på seg å rense fôret eller stilte strengere krav til leverandørene.

Vi spiser mer kjøtt enn noen gang. Vi burde spist mindre. Vårt høye kjøttforbruk er ikke bærekraftig dersom vi mener at alle på jorda skal ha nok mat. Kjøttproduksjon er dessuten svært lite klimavennlig, og for mye kjøtt i kosten er ikke bra for helsen.

Lammekjøtt fra dyr som hovedsakelig har gått på morsmelk, fjellbeite og gress, kan være et bedre valg enn kjøtt fra usunne, overfôrede kyllinger i «konsentrasjonsleir», både med hensyn til miljøpåvirkning, mathelse og dyrevelferd.

Mange av oss lukker ørene for ubehagelige fakta og tenker at det er nok ikke så farlig likevel. Det kan være en sunn strategi, for det er ingen grunn til matangst og hysteri. Men samtidig er det ikke så vanskelig å følge gode råd:

Handle økologiske produkter. Uansett hva som blir sagt om «giftrester under faregrensen» og «ikke forbundet med helsefare», må det være lurt å spise renest mulig mat. Hvis det ikke finnes økologiske varer, velg norsk fremfor utenlandsk mat. Den inneholder tross alt mindre gift, mindre tilsetningsstoffer, har kortere transport og tettere kontroll med produksjonen.

Sats på vill, og like ofte mager som fet fisk. Ta tran for omega 3 og D-vitaminer. Kosttilskudd og «supermat» er i mange tilfeller bare supert for produsentene. Kjøp rene råvarer og lag maten selv. Du trenger ikke bli vegetarianer, men spis mer grønnsaker, frukt og bær og mindre kjøtt.

Hvis vi er mer bevisst på hva vi kjøper og hva vi lar være å kjøpe, og hvis vi tenker like mye kvalitet som pris, benytter vi den markedsmakten vi faktisk har. Forbrukernes avvisning av palmeolje, godt hjulpet av mediene, er et eksempel på at det nytter.

Til tross for bedre helsevesen, høyere bevissthet om helse og sunnere livsstil, har vi sett en kraftig økning av kreft, diabetes, psykiske forstyrrelser, allergi, fedme og mange andre livsstilssykdommer. Samtidig er det et faktum at sædkvaliteten hos menn har gått ned.

Å se bort fra at dette har sammenheng med hva slags mat vi spiser og hva den egentlig inneholder, kan være et stort feiltrinn. Fortsatt kan vi velge sunne alternativer. Men først og fremst er det de som leverer oss maten og de som er satt til å kontrollere den, som har ansvaret.

stein.arne.sether@adresseavisen.no