Om et par uger byder studielektor Mogens Nørgaard Olesen 300 nye økonomistuderende velkommen til undervisning i matematik på Københavns Universitet (KU), akkurat som han gjort så mange gange før, siden han i 1993 begyndte at undervise i matematik på universitetet.

Og han vil, som han siger, hilse dem med ordene, »goddag og velkommen, nu har i jeres livs første matematiktime«, til trods for, at de har haft faget på a-niveau i gymnasiet.

»Så kigger de lidt. Men det er jo en kendsgerning. De har ikke lært matematik overhovedet i gymnasiet. Ja, de har haft a-niveau, hvis der altså var det, der svarer til et a-niveau. Der er ikke et a-niveau,« lyder det fra ham.

Dermed melder den erfarne underviser fra KU sig i de seneste dages debat i Berlingske om de studerende og deres faglighed.

Ifølge Mogens Nørgaard Olesen handler det dog ikke om, at de unge »ikke er dygtige nok, men at de ikke er forberedt godt nok«.

»90 procent vil være fuldstændig egnet til gå på universitetet, der er ikke noget i vejen med hovedet, de er venlige og videbegærlige, men de har bare ikke lært noget, før de kommer her,« siger han:

»Det er der, problemet ligger.«

Som han ser det, bliver de unge »svigtet«, ja ligefrem »mishandlet« af uddannelsessystemet, fordi de »slet ikke får den faglige udfordring, de som unge mennesker har krav på«.

»Man har afskaffet beviser og ræsonnementer, saften og kraften i faget, og så sidder de bare der og ser på nogle modeller, der er kodet ind i en computer, og så trykker de på en knap,« siger han:

»De er ikke trænet i at læse bøger. De kan faktisk næsten ikke læse en bog, når de kommer.«

Derfor har Mogens Nørgaard Olesen gennem årene få forøget undervisningstiden for de førsteårsstuderende med 50 procent. På samme måde har han selv udarbejdet undervisningsmateriale, hvor de studerende bliver præsenteret for faget og dets mange facetter.

»Når jeg starter med dem om 14 dage, så starter jeg der, hvor jeg i sin tid selv startede i 1.g. Men jeg slutter med dem på samme faglige niveau som i 1993. De skal nok få det lært, men jeg starter på et andet niveau og skal bruge 50 procent mere tid. Tænk, hvad den tid ellers kunne være blevet brugt til,« siger han:

»De skal lære at læse en matematisk tekst, det kan de ikke. De kender ikke elementære begreber. De ved ikke, hvad et primtal er, og de ved ikke rigtig, hvad er sinus og cosinus er. De kan noget væveri omkring det. Men de har aldrig arbejdet målrettet med det. De har ikke haft nok skriftlige opgaver.«

Mogens Nørgaard Olesens undervisningsmateriale består af fem bind. De første tre bind bliver brugt i undervisningen af de førsteårsstuderende.

»Det er lavet sådan, at al matematik er med, alle beviserne er der. Og så der tilføjet filosofi og historiske bemærkninger, så de kan se, hvornår de forskellige ideer er opstået. Det lærer de intet af i gymnasiet. Men det betyder enormt meget for et ungt menneske at få at vide, hvordan tingene hænger sammen. At man i 1666 med differentialregningen fik en værktøj til at få afklaret problemer, der ikke bare drejede sig om fysik, men så sandelig også om økonomi,« siger han.

Hvad er der sket, mener du?

»Det klassiske, studieforberedende gymnasium eksisterer ikke længere,« siger han:

»For at være lidt moderne og lidt smart, har man tænkt, når de alligevel sidder der med en telefon og har en computer, så kan vi ligeså godt benytte os af det i skolen. Så er forældrene også glade, det er tidssvarende undervisning. Men man lærer ikke noget af at google, hvad differentialkvotient er. Det er noget, der skal gennemarbejdes, det er en intellektuel proces. Det er koblet helt af gymnasiet, hvor det skriftlige arbejde bliver fuldstændigt nedprioriteret i forhold til tidligere.«

Det er, som han siger, »spild af store ressourcer«.

»Tænk, hvor meget længere vi kunne nå, hvis indgangsniveauet var i orden,« mener han.

Han taler om et system og forståelse blandt gymnasierektorer og i ministerier, »hvor det bare gælder om at få kunder i butikken«. Altså så mange gymnasieelever som muligt. Han tvivler på, at nye og strammere adgangskrav til gymnasiet i 2019 vil føre til store ændringer.

»Jeg tror, der kommer for mange i gymnasiet,« siger han:

»I folkeskolen kan du få 02 og bestå ved blot regne 20 procent af en opgave rigtigt. Bestå bare ved at kunne en femtedel af en opgave, det er for galt,« lyder det fra ham.

Mogens Nørgaard Olesen har sammen en kreds af ligesindede dannet en slags klub, hvor de bl.a. diskuterer den faglighed, de unger møder op på universitetet med. Blandt de andre deltager er tidligere gymnasielærer Christian Foldager, der, som han beskrevet i Berlingske, har »været i chok over tilstanden i gymnasieskolen«.

På samme måde har gymnasielektor emeritus i fysik og matematik, Leif H. Andersen, i Berlingske bl.a. beskrevet, hvordan »elevernes indgangsniveau i gymnasiet alt for ringe«.

»Jeg kunne rigtig godt tænke mig, at en minister havde lyst til at snakke med os om det her. Der er mange som mig, der ikke kan forstå, hvorfor det er endt her,« siger Mogens Nørgaard Olesen:

»Jeg så meget gerne, at vi igen fik et gymnasium, der var studieforberedende til akademiske studier.«

Ifølge styrelsesformand for Matematiklærerforeningen (STX/HF), uddannelsesleder Morten Olesen fra Roskilde Katedralskole, »underviser gymnasiet i dag i noget andet«, end da han selv gik der for over 30 år siden.

»Universitetspensum er ikke altid tilpasset de forandringer, der er sket i gymnasiepensum. Altså vil der være ting i universitetspensum, som man forventer, de unge er bekendt med, men som ikke længere er en del af gymnasiepensum,« siger han.

Så de er en uoverensstemmelse?

»I gymnasiet er vi nødt til at tilpasse vores pensum efter folkeskolens og tilrettelægge vores undervisning efter de fælles mål for folkeskolen,« siger han:

»Hvis universitetet ikke gør det samme i forhold til gymnasiet, så vil denne diskeprans bare forøges.«

Dermed er han »for så vidt enig i«, at de studerende af i dag ikke kan det samme som de studerende, som han selv »var en del af«.

»«Vi eksaminerer i andre ting, pensum indeholder andre ting, og der forventes andre kompetencer,« siger han:

»Der er i hele samfundet en ambition om, at borgerne skal være digitalt dannede. Inden for det sigte skal uddannelsessektoren også digitaliseres med bl.a. digitale hjælpemidler. Det, at vi på den måde i nogle tilfælde kan slippe for det langsommelige håndarbejde og i stedet bekæftige os med mere abstrakte problemstillinger, betyder, at vi kan komme længere. Men det koster på de rutiner, som den ældre generation er skolet i.«

Morten Olesen fremhæver, hvordan gymnasieelever af i dag mestrer og betjener matematikprogrammer, mens de måske ikke helt så skarpe på håndregningsfærdigheder som hans egen gymnasieårgang.

Han har som underviser på universitetet oplevet, hvordan kolleger har undret sig over, at det ene hold studerende efter det andet har kæmpet med bestemte formler.

»Men så har jeg været nødt til at sige, at netop det bliver studenterne faktisk ikke undervist i længere,« siger han.

»Så kan frustrationen som underviser jo hurtigt bliver stor, hvis man tror, at studenterne er blevet undervist i det samme, som man selv er blevet undervist i,« siger han:

»Der er behov for mere kommunikation mellem folkeskolen og gymnasiet og igen mellem gymnasiet og universitetet, og det betyder, at vi ikke har tilstrækkelig ndsigt i hinandens arbejde.«