“Staffanstorp, sådan som resten af Sverige også burde være”. Sådan står der til sidst i en video, der skal lokke svenskere til at flytte til denne kommune. Videoen består udelukkende af svenskere, og har afkastet en række vrede artikler i gammelmedierne. “Forfærdeligt”, “afskyeligt”, “ækelt”.

Se den korte video og så vil du forstå hvorfor de reagerer som de gør.

(((Aftonbladets))) Hateff Mousaviyan bruger overskriften “usmageligt af Staffanstorp kommune”, mens tidligere statsminister Reinfeldts taleskriver, den horrible kattedame Moa Berglöf, kaldte videoen det mest ulækre hun længe har set, og hun optrådte herefter i gammelmedierne, hvor hun tilsvinede Staffanstorp kommune.

Vi som nationalister bør primært være sure over at den utryghedsskabende bande man ser først i videoen spilles af svenske unge. Det er en bizar hvidvaskning, men ålrajt, vi forstår hvad de mener (pssst… PERKERE).

Det vreden drejer sig om er, at man viser glade børn, hjælpsomme borgere, folkeligt fællesskab og etnisk homogenitet. Det er det gamle samfund i skarp kontrast til det utrygge Skægbørnssverige, som man ellers forsøger at udviske helt. At henvise til hvad der var, og hvad man stræber for i Staffanstorp, er den ultimative politisk ukorrekte forbrydelse. Selv kioskejeren er hvid, lol. Virkeligheden er selvfølgelig en anden og den skånske by er naturligvis ikke gået fri fra indvandringens rædsler.

Dulnys glohede tagning.

Der er ingen forskel i Danmark. Alle er bekendt med den evige portrættering af muggiavl i reklamer, medier og alt hvad der vedrører børn i Danmark. Det er i sandhed frastødende og vammelt, og man føler det som et ægte pusterum fra råddenskaben, når blot man ser danske børn være sig selv i deres eget land, uden uvelkommen fremmed tilstedeværelse.

Det tætteste vi kommer på en hed reklamefilm som den Staffanstorp kommune har leveret, er vel de nylige tradmemes fra Thy, der viser kommunen som et frirum fra moderniteten og en tilbagevenden til naturen.

At se sit folk i dets naturlige omgivelser, blandt landsmænd og den tryghed, omsorg og trivsel der er den homogene nations følgesvend, vækker glæde og længsel i folk. Det er dels medvirkende til at man vil stræbe efter det som Staffanstorp portrætterer, og samtidig er det en øjenåbner at se den uvirkelige, hadske reaktion fra multikulturalister og fremmede. Masken er fjernet. Det er dem eller os, og vi vælger nu og i al evighed familie, folk og fædreland.