Nogle kvinder går med en gruppe mænd til en efterfest. En af mændene er meget fuld og gør tilnærmelser over for en af kvinderne, som afviser ham.

Senere falder kvinden i søvn på en sofa, men vågner ved at manden, der er nøgen, rører ved hende. Han fjerner hurtigt hendes bukser og trænger ind i hende med sin penis. Han støder tre til fire gange, trækker sig ud og efterlader kvinden på sofaen. Hun har afvist ham flere gange tidligere. Men på sofaen når hun ikke at protestere, før det er overstået.

Den svenske mand blev idømt to års fængsel for voldtægt efter den nye svenske lov om samtykke, som ændrer definitionen af en voldtægt. Før definerede loven voldtægt som sex under tvang. Den krævede altså, at en anklaget havde været voldelig, truende eller udnyttet, at offeret eksempelvis var for fuld eller for bange til at sige fra. Nu er voldtægt i Sverige sex, hvor den ene part ikke frivilligt har givet sit samtykke i enten ord eller handling.

Flere gerninger kan dømmes

Sagen er en ud af fire sager, der ifølge Sveriges Radios Ekot-redaktion viser, at den nye svenske samtykkelov fører til flere domme for voldtægt. Deres opgørelse, som selvsagt ikke er videnskabelig, bygger på de 20 domme, der er afsagt, efter loven trådte i kraft 1. juli sidste år og frem til november. I 16 ud af de 20 domme ville sagerne også have ført til en dom for voldtægt med den gamle lov. Men i de resterende fire tilfælde har den skærpede lovgivning ifølge anklagere, der har ført de pågældende sager, og som Ekot har interviewet, haft afgørende betydning for domfældelsen. Ekot har søgt aktindsigt i samtlige indberettede domstolsafgørelser til og med november sidste år.

»Vi har fået en helt ny spilleplade nu. De sager, hvor vi nu kan dømme for voldtægt, ville tidligere højst være blevet dømt som seksuel chikane eller forulempelse (som ifølge svensk lov er en mildere forseelse end voldtægt, red.) og ville sandsynligvis have ført til nogle måneders fængsel eller bøder,« sagde statsanklageren i Stockholm Christina Voigt, der førte sagen om kvinden til efterfesten, til Sveriges Radio i november.

Der er altså flere gerninger, der kan dømmes som voldtægt med den nye lov end med den gamle, mener hun.

Sagen beskrev statsanklageren Christina Voigt i øvrigt som ret almindelig: Kvinden var træt, kun lidt beruset og blev meget overrasket og chokeret over, hvad der skete på sofaen. Derfor nåede hun ikke at sige fra. Den svenske mand har siden nægtet sig skyldig og anket dommen.

Gråzonen mindskes

Debika Ray Berghof er ligesom Christina Voigt statsanklager i Stockholm og har netop afholdt et seminar om den nye svenske samtykkelov.

Hun forklarer, hvorfor gerningsmanden ikke kunne været blevet dømt for voldtægt efter den gamle lov:

»Offeret var vågen, og gerningsmanden anvendte ikke vold eller trusler. Men offeret var ikke tilstrækkeligt beruset til, at forudsætningerne i den gamle lov om udnyttelse i beruset tilstand var opfyldt. Med den nye samtykkelovgivning kræves der tydelighed og frivillighed. Og det, man prøvede i denne sag, var, om offeret havde deltaget frivilligt. Hvis hun ikke havde, havde gerningsmanden så forstået det, og havde han forsøgt at sikre sig, at det var frivilligt?«

Det fandt retten ikke. Og derfor blev manden dømt.

Ifølge den nye skærpede lovgivning kan der nu idømmes mindst to og højst seks års fængsel for voldtægt. Desuden har man indført en anden ny bestemmelse i loven, som betyder, at en »groft uagtsom« gerningsmand nu kan straffes med op til fire års fængsel. Man skal altså ikke kunne undskylde sig med, at man troede, at offeret var indforstået.

I en af de fire sager, som Sveriges Radio refererer til, blev den anklagede dømt for uagtsom voldtægt. I de tre andre sager blev der idømt to år for voldtægt.

Generalsekretær i det svenske Advokatsamfundet, Anne Ramberg, har tidligere kaldt samtykkeloven, der blev vedtaget af en enig svensk Riksdag, for »politisk populisme«.

Hun mener, det er for tidligt at drage konklusioner i forhold til effekten af den svenske samtykkelov.

»Men der findes et meget stærkt pres i samfundet for, at den nye lovgivning skal føre til flere domme. Det ligger der en fare i. Hvis antallet af domme (ved en nærmere undersøgelse, red.) ikke øges, men tværtimod falder i forhold til antallet af anmeldelser, hvilket ikke kan udelukkes, risikerer tiltroen til retsvæsenet at lide skade,« skriver hun i en mail til Information.

Forældet

Afdækningen af de første sager efter den nye svenske samtykkelov er interessant i en dansk sammenhæng, fordi den danske regering efter lang tids modstand nu også er klar til at se på, hvorvidt der skal indføres en samtykkelov i Danmark. På en konference på Christiansborg om den danske voldtægtslovgivning i slutningen af oktober sagde ligestillingsminister Eva Kjer Hansen (V) blandt andet:

»Mit mål er at beskytte kvinderne bedre ved at få dømt flere voldtægtsforbrydere og ved at skabe en holdningsændring i forhold til voldtægt.«

Og for nylig nedsatte justitsminister Søren Pape Poulsen (K) en ekspertgruppe, der skal indhente erfaringer om samtykkelovgivning fra andre lande.

Amnesty International har længe presset på for, at Danmark følger andre landes eksempel og indfører en samtykkelov. Tirsdag i denne uge offentliggjorde menneskerettighedsorganisationen så en rapport, der kritiserer den danske lovgivning for at være forældet. I rapporten har Amnesty blandet andet analyseret de juridiske argumenter ved 352 lukkede voldtægtssager samt 94 voldtægtssager, der førte til dom.

Amnesty konkluderer på den baggrund, at selv om der ifølge dansk lovgivning kan dømmes i voldtægtssager, hvor der ikke er tegn på vold, så kræver det i praksis ofte beviser på fysisk vold eller på, at ofret har kæmpet imod, før en voldtægtssag fører til domfældelse. I samtlige af de gennemgåede sager var der tale om fysisk vold i de sager, der førte til dom, fremgår det af rapporten.

Dommerforeningen, der er kritisk over for rapporten, er uenig i Amnestys konklusioner.

»Det er ikke rigtigt, at der kun bliver dømt i sager, hvor der er beviser på fysisk vold,« sagde medlem af Dommerforeningens bestyrelse Lene Sigvardt således i Deadline tirsdag, hvor hun også kaldte rapporten fejlbehæftet og misvisende.

Normativt sigte

Debatten i Sverige og Danmark har været præget af mange af de samme argumenter for og imod en revision af lovgivningen. Og baggrunden for at den svenske seksualforbrydelseskommission i 2014 tog spørgsmålet op, bygger blandt andet på en kritik, som ligner den, Amnesty rejser.

De svenske domstole havde fulgt den daværende voldtægtslovgivning. Og de frifandt i flertallet af sager om overgreb, der havde fundet sted uden antydning af vold, trusler, tvang eller udnyttelse. Men kritikerne af den daværende lov mente på linje med Amnesty, at den ikke tog hensyn til de medicinske og videnskabelige forklaringer på, hvordan ofre kan reagere i forbindelse med denne type af forbrydelser. For eksempel at offeret ’fryser’, en psykologisk mekanisme, hvor passivitet både kan være lammende frygt og chok eller simpelthen en strategi for at overleve.

Til gengæld har modstandere af at indføre krav om samtykke hævdet, at en samtykkelov vil være ren signallovgivning.

Et argument som højesteretsdommer og formand for den svenske seksualforbrydelseskommission, Mari Heidenborg, på lange stræk har været enig i. Kommissionen nåede alligevel frem til at anbefale en samtykkelovgivning i Sverige. Blandt andet fordi det »normative« og »pædagogiske« sigte med loven ifølge Heidenborg er vigtigt. Loven skal med andre ord klargøre, hvad der er strafbart, hvilket kan føre til færre overgreb.

Blår i øjnene

I Danmark har flere advokater og juridiske eksperter haft svært ved at se, hvad der skulle stå i en ny samtykkebaseret lovgivning, som ikke allerede står i lovgivningen.

Henning Fuglsang Sørensen, der er lektor i strafferet ved Syddansk Universitet, mener ikke, at en samtykkelov vil ændre afgørende på antallet af domme. Det sagde han til DR’s P1 tirsdag, som en kommentar til Amnesty Internationals rapport:

»Amnesty er ude i det bedste ærinde i alle verdener. Men jeg må bare sige, at man stikker de forurettede blår i øjnene, hvis man tror, at det her vil medføre en eneste domfældede mere, end vi ser i dag. Det kommer ikke til at ske. Man har en overdreven tro på, at man kan håndtere det inden for strafferetten.«

Forelagt de relativt få sager, som Sveriges Radio har gennemgået i det knap halve år efter den svenske lovs ikrafttræden, vurderer Henning Fulgsang Sørensen, at den omtalte svenske sag ville have ført til domfældelse i Danmark. Selv om den eksisterende danske lovgivning altså ikke har en samtykkebestemmelse som den svenske lov:

Den svenske lov § 1: »Den som gennemfører et samleje eller en anden seksuel handling, som med hensyn til krænkelsens alvor er sammenlignelig med samleje, med en person, som ikke deltager frivilligt, dømmes for voldtægt til fængsel i mindst to år og højst seks år. En person kan aldrig anses for at deltage frivilligt, hvis: 1. Deltagelsen er en følge af mishandling, anden vold eller trussel om en kriminel handling, trussel om at tiltale eller angive nogen for kriminalitet, eller trussel om at udsende et skadeligt budskab om nogen. Eller: 2. Gerningsmanden utilbørligt har udnyttet, at personen på grund af bevidstløshed, søvn, alvorlig frygt, beruselse eller anden påvirkning (af stoffer, red.), sygdom, kropsskade, psykisk forstyrrelse eller i øvrigt med hensyn til omstændighederne har befundet sig i en særligt udsat situation. Eller: 3. Gerningsmanden har formået at få personen til at deltage ved alvorligt at misbruge, at personen står i afhængighedsforhold til gerningsmanden. Er forbrydelsen med hensyn til omstændighederne at anse for mindre grov, dømmes for voldtægt til fængsel i højst fire år.« § 1a: »Den, der begår en gerning omfattet af § 1, og er groft uagtsom angående den omstændighed, at den anden person ikke deltager frivilligt, dømmes for uagtsom voldtægt til fængsel i højst fire år. Hvis gerningen med hensyn til omstændighederne er mindre alvorlig, skal [gerningsmanden ikke dømmes til ansvar, red.].

»Med det forbehold, at jeg kun har et meget summarisk grundlag at forholde mig til, så lyder det for mig umiddelbart, som om det også efter dansk lov vil være strafbart – ifølge det man kalder ’voldtægt nummer to’, der handler om hjælpeløs tilstand. Gerningsmanden udnytter, at hun har sovet, og inden hun når at komme rigtig til bevidsthed og fatte, hvad der foregår, har han klaret det, han skulle. Om der så ville blive dømt efter det, vil være en vurdering af beviserne. Men med hensyn til det rent objektive vil jeg mene, at det allerede er kriminaliseret i dansk ret,« siger Henning Fulgsang Sørensen.

Derfor mener lektoren heller ikke, at en samtykkebestemmelse i Danmark vil føre til flere domfældelser.

Henning Fulgsang Sørensen mener til gengæld, at det kan give god mening at undersøge, hvorvidt man skal indføre en sproglig opdatering af voldtægtsbestemmelsen.

»Fordi det passer bedst med, hvordan vi taler om de her ting i dagligdagen. Men vi skal ikke stille de desværre mange tusind kvinder, der oplever sig udsat for et seksuelt overgreb, i udsigt, at de via en samtykkebestemmelse vil få nemmere ved at få, hvad de opfatter som deres gerningsmænd, dømt« siger Henning Fulgsang Sørensen.

Han tilføjer, at den største risiko ved en eventuel samtykkelovgivning for ham at se ikke er, at tiltalte risikerer at stå med en omvendt bevisbyrde. Men at man i stedet »svigter nogle kvinder ved at give dem et dårligt redskab«.

Lettelse for anklageren

Generalsekretæren i det svenske Advokatsamfundet, Anne Ramberg, frygter imidlertid, at loven fører til lettere bevisførelse for anklageren.

»Den omstændighed, at man har indført dels et krav om frivillighed, dels en bestemmelse om grov uagtsomhed, risikerer at lede til lettere bevisførelse for anklageren og en forklaringsbyrde for den tiltalte,« pointerer Anne Ramberg og tilføjer, at det jo også »kan defineres som øget effektivitet.«

Ramberg mener desuden, at loven indebærer en risiko for en mere eller mindre »vilkårlig« bedømmelse af, hvornår der forligger et samtykke, og hvornår der ikke gør.

»Som loven er udformet, skal frivilligheden ikke bare foreligge, men komme til udtryk i hvert nyt moment. Nogen nærmere beskrivelse af, hvordan det skal tolkes, eksisterer af naturlige årsager ikke. Det er overladt til den enkelte dommer at afgøre, og dermed er der åbent for fortolkning,« skriver hun i mailen til Information.

Statsanklager Debika Ray Berghofs opfattelse er imidlertid, at voldtægtssager er lige så svære for hende og hendes kolleger at føre beviser i. Som oftest er der ikke vidner til hændelserne. Og den nye svenske lov ændrer ikke på, at det i sidste ende fortsat vil være ord mod ord.

»Vi har den samme problematik som før, når det gælder en ord mod ord-situation – uanset om det handler om vold eller spørgsmålet om frivillighed. Så i Sverige er det ikke blevet lettere for anklagerne at føre beviser i voldtægtssager. Bevisbyrden ligger fortsat hos anklageren, og beviskravet er stadig det samme,« siger hun og ligger her på linje med formanden for den svenske seksualforbrydelseskommission, Mari Heidenborg, der gentagne gange har understreget, at kravet til bevisførelse er akkurat det samme som tidligere med den nye lov.

Den danske lov »For voldtægt straffes med fængsel indtil 8 år den, der 1) tiltvinger sig samleje ved vold eller trussel om vold eller 2) skaffer sig samleje ved anden ulovlig tvang, jf. § 260, eller med en person, der befinder sig i en tilstand eller situation, i hvilken den pågældende er ude af stand til at modsætte sig handlingen.« § 260 definerer ’ulovlig tvang’ som følger: 1. Ved vold eller ved trussel om vold, om betydelig skade på gods, om frihedsberøvelse eller om at fremsætte usand sigtelse for strafbart eller ærerørigt forhold eller at åbenbare privatlivet tilhørende forhold tvinger nogen til at gøre, tåle eller undlade noget, 2. ved trussel om at anmelde eller åbenbare et strafbart forhold eller om at fremsætte sande ærerørige beskyldninger tvinger nogen til at gøre, tåle eller undlade noget, for så vidt fremtvingelsen ikke kan anses tilbørlig begrundet ved det forhold, som truslen angår.