I sagen om den ulovlige instruks om adskillelse af mindreårige asylansøgere fra deres samlevere har udlændingeminister Inger Støjberg (V) og flere medlemmer af regeringen gang på gang henvist til fire piger, som nu er adskilt fra deres ældre mænd:

»Vi har reddet fire piger her fra at bo sammen med en mand, de ikke ønsker at bo sammen med. Og det er jeg ganske godt tilfreds med,« konkluderede Inger Støjberg således i sin afsluttende kommentar til samrådet om sagen i Folketinget den 1. juni. Grundlovsdag talte ministeren igen om de fire piger, og det fulgte hun op på i en opdatering på Facebook 7. juni:

»På grund af indgrebet og dermed adskillelsen af barnebrudene på danske asylcentre, så har fire af pigerne ønsket at komme væk fra deres ældre mænd. Jeg er utrolig glad for, at vi har sikret fire piger muligheden for et frit liv frem for et liv sammen med en mand, som de ikke ønskede at være sammen med.«

Ifølge ministeren er de fire pigers mulighed for at blive adskilt altså en direkte konsekvens af hendes instruks fra 10. februar 2016. Instruksen lagde i sin undtagelsesfri form ifølge Ombudsmanden op til en ulovlig praksis. Men der findes ikke dokumentation for, at ministerens instruks nødvendigvis har været afgørende for, at pigerne fik mulighed for at blive adskilt.

»Hvis ministerens figenblad for hendes lovbrud – at hun reddede de fire piger – også smuldrer, så ved jeg ikke rigtig, hvad der står tilbage. Hvis det, hun har sagt både til samrådet den 1. juni og igen på Grundlovsdag, var forkert, opfordrer jeg hende til at sige sandheden og fremlægge dokumentation,« siger Mattias Tesfaye, Socialdemokraterne. Han mener, at det efterhånden »er lidt svært at finde rundt i Inger Støjbergs forklaringer.«

Information har bedt om oplysninger om de fire pigers sager fra Udlændinge- og Integrationsministeriet, fordi de står centralt i ministerens argumentation, men her ønsker man ikke at udtale sig. I stedet henviser ministeriet til Udlændingestyrelsen, som dog heller ikke vil oplyse noget om sagen inden endnu et samråd fredag i næste uge.

Onsdag aften sendte Inger Støjberg en mail til Information, hvoraf det fremgår, at ministeren ikke selv har dokumentation for sin påstand: »Når jeg har talt om de fire piger, så er det sket med henvisning til de i alt 34 par, der har været omfattet af instruksen, og som fremgår af Ombudsmandens redegørelse,« skriver ministeren og tilføjer senere:

»For mig er det ikke afgørende om adskillelsen er sket mod deres vilje i første omgang, eller om det nye regime har medvirket til, at pigerne selv har sagt, at de ønskede at blive adskilt.«

Ministeren har altså tilsyneladende ingen præcis viden om, hvorvidt det er hendes instruks om øjeblikkelig adskillelse, der har ’reddet’ de fire piger. For som vi skal se, er de par, som var ’omfattet’ af instruksen i Ombudsmandens redegørelse, alle dem, der har haft ophold på et asylcenter i perioden efter den 10. februar 2016. Men knap en tredjedel af de 34 unge par blev ikke adskilt i henhold til instruksen. Og ifølge redegørelsen er det uklart, om ministerens instruks har haft nogen som helst betydning for behandlingen af to af de fire pigers sager.

Ombudsmandens tabel

I sit skriftlige svar til Information henviser ministeren til beskrivelsen i ombudsmandens redegørelse af 34 par, der var ’omfattet’ af instruksen fra den 10. februar til den 3. november 2016. Men i de 34 indgår også par, der allerede var adskilt inden instruksen, samt par, der aldrig blev adskilt. Tallet 34 omfatter altså alle de par i perioden, hvor én af parterne på det tidspunkt var mindreårig, men de er ikke nødvendigvis blevet påvirket af ministerens instruks.

Og herfra bliver det hele lidt kompliceret, men hold fast.

Som det fremgår af tabellen på side fem fra Ombudsmandens redegørelse, var der ud af de 34 par i alt 23 par, der blev »adskilt i henhold til instruksen«.

Ifølge tabellen er der altså forskel på at være ’omfattet af instruksen’, som overskriften lyder, og at blive ’adskilt i henhold til instruksen’, som er den specifikke kategori med de 23 par.

Af de 23 par fik otte par efter en genoptagelse af sagen igen lov til at bo sammen. 13 par ophørte med at være omfattet af instruksen, hvilket ifølge både redegørelsen og flere operatører bl.a. kan skyldes, at den mindreårige part nåede at fylde 18.

Tilbage er to par, der blev adskilt i henhold til ministerens instruks, og hvor »adskillelsen fortsatte efter ønske fra den mindreårige«. Men altså ikke fire par, som jo ifølge ministeren er blevet »reddet« på grund af indgrebet.

I tabellen fremgår der yderligere to par, som blev adskilt »efter ønske fra den mindreårige«, men de er ikke blandt de 23 par, der blev adskilt i henhold til instruksen. Det lader med andre ord til, at de blev adskilt af andre grunde end ministerens instruks.

Flere mulige forklaringer

På side 50 i Ombudsmandens redegørelse er der en gengivelse af et svar til Ombudsmanden fra Udlændingestyrelsen dateret 22. august. Her fremgår det, at man har behandlet en række sager efter hans henvendelse, men: »fire par er fortsat adskilt som følge af, at kvinden har bedt om adskillelse fra manden«.

Men Ombudsmanden har altså adskilt de fire piger i to forskellige kategorier i sin redegørelse. Ombudsmanden har ikke selv ønsket at udtale sig i sagen, så der kan være flere mulige forklaringer. Med til at komplicere billedet er nemlig, at det endnu er uklart, hvornår den ulovlige praksis som følge af instruksen blev stoppet.

Muligvis varede den ulovlige praksis frem til den 28. april 2016, hvor Udlændingestyrelsen – efter at Ombudsmanden var gået ind i sagen – besluttede at genbehandle en række af sagerne og foretage en individuel vurdering med partshøring, sådan som kravet er ifølge dansk lov og internationale konventioner.

Én mulig forklaring kan findes i to svar fra Udlændingestyrelsen. I et svar den 1. september 2016 oplyser styrelsen til Ombudsmanden om to par, hvor den ene var mindreårig, som styrelsen først blev bekendt med efter 10. februar 2016:

»I det første tilfælde er der tale om en mindreårig, der oprindeligt var registreret som barn i en familie med bl.a. et forældrepar og en bror. Kvinden har efter den 10. februar 2016 oplyst, at hun reelt ikke er familiens biologiske barn, men derimod niece til forældrene i familien, og at hun i øvrigt er blevet tvangsgift med familiens søn, der i forhold til den oprindelige registrering figurerede som hendes bror. Den 3. juni 2016 oplyste kvinden desuden, at hun ønskede at blive indkvarteret adskilt fra den øvrige familie, og den 4. juni 2016 blev kvinden herefter indkvarteret på en hemmelig adresse på Sjælland.«

Det ser umiddelbart ud til, at det ikke var som følge af instruksen, men snarere pigens eget ønske at blive adskilt fra sin mand. Desuden henvendte pigen sig først efter genoptagelserne af sagerne i slutningen af april, hvor praksis var ændret.

I samme brev oplyser styrelsen om en anden pige, der i juni 2016 blev adskilt, da man blev opmærksom på hendes situation. Efter en forudgående partshøring afgjorde styrelsen 22. juli, at parret fortsat ikke kunne indkvarteres sammen.

En tredje mulig forklaring fremgår af et svar fra Udlændingestyrelsen til Ombudsmanden den 1. august om de fem par, der fik lov til at blive sammen på trods af instruksen 10. februar 2016:

»Kun et af de par, der ikke blev adskilt i umiddelbar forlængelse af ministerens instruks, er herefter blevet adskilt, og dette er sket i overensstemmelse med den ene parts eget ønske.«

Det var altså ikke nødvendigvis som følge af ministerens instruks, at dette par blev adskilt, men på grund af senere begivenheder og den ene parts eget ønske.

Indtil videre er det ukendt, men sandsynligt, at de to piger i Ombudsmandens tabel, der ikke blev adskilt i henhold til ministerens instruks, er iblandt de ovenstående.

Hvor er dokumentationen?

Gruppeforkvinde for Alternativet, Josephine Fock, kalder det »problematisk og utroværdigt, at ministeren konstant fremhæver de fire piger som nogle, hun har reddet, når to af dem intet har med instruksen at gøre, og de to andre sandsynligvis også ville være blevet adskilt efter de tidligere regler. Det er en del af ministerens spin for at dække over, at hun har handlet ulovligt.«

De Radikales Sofie Carsten Nielsen peger ligeledes på, at de fire piger kunne være blevet adskilt også før ministerens instruks den 10. februar.

»Før hendes instruks var det også en del af regelsættet, at par skulle adskilles, hvis den mindreårige ønskede det, eller hvis hensynet til hendes tarv tilsagde det,« siger Sofie Carsten Nielsen, der nu efterlyser mere afklaring:

»Ministeren har nul dokumentation for sine udtalelser. Igen kan vi overhovedet ikke regne med, hvad hun siger. Det kunne være ret enkelt for Støjberg. Hun kan jo selv spørge, hvad der egentlig er sket, og få de oplysninger frem. Hvorfor gør hun ikke det,« spørger den radikale ordfører.

Men Inger Støjberg giver ikke ved dørene.

»Jeg synes, oppositionen prøver både at blæse og have mel i munden, når de på den ene side kræver mig afsat som minister, fordi jeg greb ind, men på den anden side nu åbenbart prøver at bilde befolkningen ind, at disse fire piger med sikkerhed også havde fået deres frihed uden mit indgreb,« skriver hun i svaret til Information.

Inger Støjberg understreger:

»Mit ønske har været at vende udgangspunktet for vores indkvarteringssystem på hovedet, så udgangspunktet blev, at vi adskilte parrene.«

Sporløst forsvundet?

Information har talt med flere operatører, men det har ikke været muligt at finde dokumentation om de nævnte par. Det skyldes blandt andet, at mange af de mindreårige ægtefæller siden februar 2016 er blevet 18 år og derfor ikke længere er i systemet.

Bornholms Kommunes Børne- og Familiechef Vibeke Juel Blem fortæller, at Asylcenter Bornholm kun har kendt til ét par, hvor den ene var under 18 år. Parret blev dog adskilt af andre grunde end instruksen. Hun siger samtidig, at ministerens praksisændring godt kan have ført til en strammere kontrol:

»Under den gamle praksis var vi særligt opmærksomme på de her par, for det påkræves af Børnekonventionen. Men vi startede ikke nødvendigvis en sagsbehandling om eventuel adskillelse, med mindre vi kunne spore en form for mistrivsel. I så fald blev det underrettet til Center for Børn og Familie fra asylcentret,« siger hun.

Men nu sker der en øjeblikkelig sagsbehandling, uanset om der er observeret grunde til mistrivsel, forklarer kommunalchefen:

»Siden praksisændringen har det været sådan, at vi fra det øjeblik, et asylpar ankommer til centret, hvor den ene part er under 18 år, kontakter Udlændingestyrelsen. Altså foregår der en sagsbehandling med det samme – og det er jo en stramning i forhold til den gamle praksis. Asylcentret vil sende en underretning til kommunen, så snart de bliver opmærksomme på det forhold,« siger hun og tilføjer:

»Men jeg vil understrege, at vi også var særligt opmærksomme inden praksisændringen.«

Det sidste er Solveig Vestergaard enig i. Hun var Røde Kors’ regionsleder i Midtjylland i perioden, hvor instruksen blev ført ud i livet, og hun mener, at man også før Inger Støjbergs instruks var i stand til at tage hånd om pigerne:

»Vi reagerede altid, når vi var bekymrede for nogen. Mindreårige i ægteskaber har vi altid været særligt opmærksomme på, og hvis der var tale om en mindreårig, der levede i et tvangsmæssigt forhold, så har vi straks underrettet myndighederne.«

Støjbergs skriftlige svar til Information »Mit ønske har været at vende udgangspunktet for vores indkvarteringssystem på hovedet, så udgangspunktet blev, at vi adskilte parrene. Når jeg har talt om de fire piger, så er det sket med henvisning til de i alt 34 par, der har været omfattet af instruksen, og som fremgår af Ombudsmandens redegørelse. Ifølge tabellen på redegørelsens side fem, så er der fire piger, der har ønsket at forblive adskilt fra deres ældre ægtefælle eller partner. For mig er det ikke afgørende, om adskillelsen er sket mod deres vilje i første omgang, eller om det nye regime har medvirket til, at pigerne selv har sagt, at de ønskede at blive adskilt. Jeg synes oppositionen prøver både at blæse og have mel i munden, når de på den ene side kræver mig afsat som minister, fordi jeg greb ind, men på den anden side nu åbenbart prøver at bilde befolkningen ind, at disse fire piger med sikkerhed også havde fået deres frihed uden mit indgreb.«