»Hvis ikke forbuddet er der, er det svært at italesætte de problemer, der er med hash,« sagde misbrugsvejleder Christopher Schmitz til TV 2 Nyhederne i slutningen af juli.

Udtalelsen kom i kølvandet på en ny undersøgelse, der viser, at antallet af unge danskere, der har prøvet at ryge hash, er steget. Og ingen tvivl om, at det kan være både sympatisk og nødvendigt at forsøge at forhindre unge mennesker i at indtage cannabis. Det er dog højst tvivlsomt, om forbuddet har en effekt, hvilket stigningen netop indikerer. I 2004 øgede man kriminaliseringen af cannabis, uden at det har fået forbruget blandt de unge til at falde. Tværtimod.

Men der findes en anden gruppe, som er mærket af forbuddet, nemlig de mennesker, som bruger cannabis medicinsk. Nogle af dem har samlet sig i gruppen ’Medicinsk Cannabis – We are in recovery’ på Facebook, der har næsten 11.000 medlemmer. Det er tale om danskere, som bruger cannabis til at behandle et væld af sygdomme uden om det danske sundhedsvæsen. Og deres personlige beretninger om bedring ved brug af cannabisplanten bliver i disse år bakket op af forskning i cannabinoider – altså de aktive ingredienser i cannabisplanten.

Talrige lidelser som multipel sklerose, epilepsi, neurodegenerative lidelser, grå stær, osteoporose, skizofreni, kardiovaskulære lidelser, kræft, kvalme og metabolisk syndrom-lidelser bliver behandlet eller har potentiale til at blive behandlet af cannabinoider.

Selve cannabisplanten er ulovlig og derfor yderst besværlig at forske i. I Information i torsdags blev det i artiklen »Hvem vil forske i en plante?« beskrevet, at der lige nu er meget lidt forskning i medicinsk cannabis. Men forskning i syntetiske cannabinoider er faktisk et af de hurtigst voksende forskningsfelter. I de sidste 15 år har store virksomheder i medicinalindustrien således søgt 363 patenter for at beskytte metoder eller stoffer, der efterligner specifikke effekter af cannabisplanten.

Information fortalte tilbage i 2013 om femårige Frederik, der ifølge hans mor har »gavn af medicinsk cannabis«. Siden er det kun blevet sværere at fastholde forestillingen om, at cannabis ikke har legitime anvendelsesformer.

Kontrolleret af kriminelle

Medicinsk cannabis er ikke farligere end anden medicin. Erfaringer fra Holland, der kan læses i en rapport fra Sundhedsstyrelsen udgivet i 2014, viser, at patienter generelt tåler medicinsk cannabis godt. En lav dosis giver ofte tilstrækkelig lindring, hvorfor bivirkninger sjældent forekommer. Når de forekommer, så er de sædvanligvis resultatet af en høj dosis eller kombineret anvendelse sammen med et stof som alkohol, der forøger bivirkningerne. Grundlæggende er de negative effekter af cannabis sammenlignelige med de negative effekter, som vi tolererer ved en lang række anden anvendt medicin.

Cannabis kan bruges og bliver brugt medicinsk af en gruppe mennesker i Danmark. Det er disse mennesker, der bliver hårdt ramt af kriminaliseringen. Det betyder noget, om den medicin, man bruger, er lovlig og reguleret af staten eller ulovlig og kontrolleret af kriminelle. Her er seks grunde til, at kriminaliseringen ikke er i orden:

1. Prisen

For det første er cannabis dyrt. Prisen på gadeplan ligger omkring fire gange over de reelle omkostninger ved at producere planten, fordi risikoen er indregnet i prisen. Det er mange penge for mennesker, der ofte er for syge til at arbejde og må leve af sygedagpenge eller kontanthjælp. Dertil kommer, at en bøde for besiddelse starter på 2.000 kroner og fordobles ved hver gentagelse.

2. Selvmedicinerende kriminaliseres

For det andet har danskere, der selvmedicinerer med cannabis, sværere ved at bevæge sig frit i samfundet. De kan ikke færdes offentligt med deres medicin på sig uden at risikere kriminalisering og bødestraf. De kan ikke køre bil. Det er heller ikke sikkert, at de skal det, men det ville være bedre, hvis regulering af, hvornår cannabis i blodet udgør en fare for trafikken, beroede på en lægefaglig vurdering. Lige nu har vi blot et totalforbud. De kan heller ikke rejse med deres medicin. Hvis de skal på charterferie med familien, må de enten risikere at blive stoppet i lufthavnen eller etablere kontakt til det kriminelle marked i et fremmed land. Alt sammen et unødvendigt pres på mennesker, der i forvejen er syge.

3. Manglende rådgivning

For det tredje lades de mennesker, der medicinerer deres lidelse med cannabis, i stikken af behandlingssystemet. Der er ingen læge til at rådgive om dosering. Det er uhensigtsmæssigt, fordi det let fører til overmedicinering, når syge mennesker selv skal håndtere deres medicinering. Mange syge indtager cannabis i form af røg, fordi det er den konventionelle indtagelsesform. Men det er ikke optimalt, fordi røg skader lungerne. Her er damp et bedre alternativ. Igen noget vi kunne regulere, hvis vi havde cannabis på recept.

4. Manglende kvalitetskontrol

For det fjerde får de, som selvmedicinerer med cannabis i Danmark, forkert og til tider farlig medicin. Cannabis er en kompleks plante, der kan sammensættes på et væld af måder. Det kriminelle marked dyrker cannabisplanten med henblik på at fremme rusen og skruer derfor op for mængden af den psykoaktive cannabinoid THC. Det øger risikoen for psykoser. Der er også set eksempler på, at der tilsættes andre stoffer som eksempelvis heroin. Det illegale marked laver med andre ord langt fra optimal cannabismedicin, og det er problematisk, at syge mennesker henter deres medicin et sted, hvor det ikke altid er forsyningssikkerhed, og hvor produktet kan ændre sig fra gang til gang.

5. Selvmedicinerende stresses

For det femte stresses syge mennesker, når de skal hente deres medicin. Det kan være en udfordring selv for et raskt menneske at skulle håndtere social interaktion med mennesker, der bedriver organiseret kriminalitet. Og det er ligefrem politiets strategi at ’stresse køberne’ af cannabis.

6. Social marginalisering

For det sjette har kriminaliseringen en social dimension, som ofte er en stor omkostning for mennesker, der selvmedicinerer med cannabis. De andres fortolkning af forbruget kan have store konsekvenser for den syges mulighed for at deltage i sociale fællesskaber. Sympatien og støtten til den syge bliver langt mindre, når omverdenen forstår ham som en kriminel misbruger.

God forretning

I lyset af disse seks argumenter fristes man til at tænke, at ulovlig medicinering med cannabis slet ikke er besværet værd. Desværre er der ofte tale om mennesker, som har prøvet cannabis i desperation og har fundet den sidste udvej, som gør det muligt for dem at leve med deres lidelse.

En sklerosepatient i DR’s dokumentar Syge Danskere på Hashmedicin sætter det på spidsen:

»Hvis jeg får spasmer (...) så tager jeg tre hiv af en joint, og så er de væk. Så det eneste, der kan hjælpe mig, det gør mig kriminel. Det gør mig både vred, og det gør mig ked af det. Det er en helt uforståelig situation (...) Hvis ikke jeg kunne få lov til at ryge cannabis, så havde jeg slået mig selv ihjel.«

Mange mennesker i Danmark lever med den omfattende marginalisering, som forbuddet forårsager. Det gør de, fordi deres sygdom ikke giver dem andet valg. Det eneste, vi foretager os som samfund, er at sende et signal til unge mennesker. Et signal, som de tydeligvis ikke har opfanget.

Og så har jeg ikke en gang nævnt, at legalisering af cannabis til medicinsk brug vil være en god forretning for staten. For cannabis bør først og fremmest legaliseres til medicinsk brug, fordi kriminaliseringen medfører en omfattende forringelse af livet for mennesker, der i forvejen er syge.