Tidligere fiskeriminister Per Sandbergs private ferietur til Iran, der han neglisjerte både meldeplikten til Statsministerens kontor og sikkerhetsmyndighetenes råd om ikke å medbringe tjenestetelefon, utløste nylig en stor sikkerhetsdebatt.

Opposisjonen og offentligheten, og etter hvert også regjeringen, viste seg å være så opptatt av sikkerhet at Per Sandberg måtte trekke seg som statsråd. Så alvorlig tar man altså sikkerhet i Norge.

I kjølvannet av Sandberg-saken dukket regjeringens beredskapspolitikk fram som et omdiskutert tema. Riksrevisjonen har, i nådeløse ordelag, beskrevet regjeringens tilkortkommenhet når det gjelder objektsikring og andre forhold rundt norsk terrorberedskap.

I høst må regjeringen stille til høring i Stortinget og forklare seg om disse forholdene. Det er ventet at regjeringen vil komme under et hardt press, noen kommentatorer antyder at det kan bli reist mistillitsforslag mot regjeringen. I ytterste fall kan det føre til regjeringens avgang.

Annonse

Ingen skal være i tvil om at Norge tar beredskap på største alvor.

Helt til MDGs Une Bastholm i partilederdebatten i Arendal i forrige uke dristet seg til å si at årets sommer, tørkesommeren, er en større trussel mot nasjonen enn både Putin og terror. Og hvor hun tok til orde for en styrket beredskap mot klimaendringer.

Forsøket på å «vri sikkerhetsdebatten over til et poeng om at klimaendringene er en av våre største trusler», ble belønnet med en toer på terningen av Dagbladet. VGs eksperter mente på sin side at «det fungerte dårlig» å snakke klima inn i debatten, og tildelte Bastholm en treer.

Å trekke klimatrusselen inn i en debatt om sikkerhets- og beredskapspolitikk anses altså som en avsporing. Da er det fristende å spørre hvor folk har vært denne sommeren? Med en matproduksjon i knestående etter uker og måneder med hete og tørke, skulle en tro at klimatrusselen endelig oppfattes som en reell fare for rikets sikkerhet. Klimaendringer er ikke lenger noe en snakker om, det er noe en opplever.

Vi trenger langt større bevissthet om klimaendringenes mulige betydning for det norske samfunnet. Vi må bruke mye mer ressurser på å klimatilpasse oss, om det så gjelder å ruste matproduksjonen for større variasjoner i været, å sikre oss mot flom og skred eller å forberede oss på mer konflikter og migrasjon i verden.

Vi kan starte med det opplagte, som å gjøre nødvendige klimainvesteringer i jorda, samt opprette beredskapslagre for både matkorn og såkorn. Alle land må hegne om egen matproduksjon i tiden som kommer.