Etter at jeg påpekte at professor emeritus Willy-Tore Mørch er en politisert forsker som trekker konklusjoner på sviktende grunnlag, forsøkte han å svare. Dessverre var professoren ikke i stand til å gjøre stort annet enn framvise sin egen arroganse i hans innlegg «Jeg skal raljere over Helgheims CV». Dersom dette er representativt for nivået innen norsk samfunnsforskning har vi et stort problem.

Jeg har ikke kritisert gode forskere for å sette forskning inn i en politisk sammenheng, slik Mørch påstår. God og seriøs forskning er et viktig grunnlag for politikkutforming. Jeg har kritisert Mørch for å gjøre dette på feil grunnlag.

Når han påstår at all forskning er entydig på at fengsel ikke fungerer, så tar han feil. Det er svært enkelt for enhver som er interessert, å finne tung empirisk basert forskning som gir helt motsatt konklusjon.

Det er verdt å nevne at Mørch også har uttalt seg bombastisk om regjeringens manglende moral, at han blir svimmel når han hører undertegnede uttaler seg og at han anbefaler de som vil forsvare en etisk standard å ikke stemme på regjeringspartiene.

Her avslører han at han ikke klarer å skille mellom sin rolle som forsker og sine egne politiske synspunkter.

Undersøkelser viser at forskere har en sterkt venstrevridning. Dersom forskere hadde bestemt ved stortingsvalget i 2017, ville Høyre og Frp til sammen fått 10,2 prosent oppslutning, mens Ap, Rødt, SV og MDG ville fått over 64 prosent av stemmene.

Det er ingen tvil om at forskernes politiske overbevisning, spesielt på migrasjonsfeltet, sterkt påvirker forskningsresultatene og at forskermiljøene aksepterer dette, gjerne fordi dette er ansett å være av «det gode». Dette er dårlige forskere som driver med dårlig forskning og det blir ikke fanget opp av dårlige standarder for forskning.

Det pyntes litt her og kuttes litt der, og uansett hvor mørkt forskningsresultatet ser ut, så klarer man alltids å dra fram et lite lysglimt som man framhever som hovedfunn. Dette påvirker forskningen, som igjen påvirker politikken. Til slutt får vi politikk som har støtte i forskningen, men er totalt i utakt med folks oppfatning av sunn fornuft.

Selvsagt vet forskermiljøene om dette, men når gjengs oppfatning i miljøene er at dette er «av det gode», så ryddes det ikke opp i. Flere professorer har tatt kontakt og påpekt at min kritikk er meget treffende. Selv kan de ikke gå ut med noe slikt fordi det vil bli en altfor stor belastning å stå i.

Forskere som uttaler seg om forskning bør være pinlig nøyaktig i sin framstilling, problemet er at mange er pinlig unøyaktige. Dette bør det norske forskermiljøet selv ta initiativ til å rydde opp i. Jeg forventer ikke at professor Mørch evner å utøve en slik selvkritikk, men jeg håper forskersamfunnet også i Norge i større grad evner å rydde opp.