Harald Stanghelle: Byråkrater som serielovbrytere

30. mai 2017 17:46 Sist oppdatert 30. mai 2017

Gorm Kallestad / NTB Scanpix

Det skal koste noe å bryte loven. Hvorfor gjelder ikke det for staten selv?

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Massiv systemsvikt og hyppige lovbrudd.

Det er viktige stikkord for rapporten riksrevisor Per-Kristian Foss nå har overlevert Stortinget. For første gang har nasjonalforsamlingens eget kontrollorgan systematisk gjennomgått hvordan departementer og statlige virksomheter praktiserer lovpålagt innsyn og ryddig arkivering.

Redsel for åpenhet

Fasiten er like klar som avslørende:

I det norske byråkratiet er det en «kultur for forsiktighet og en redsel for åpenhet», for å låne riksrevisorens egne formuleringer. I departementene er man lite opptatt av å følge offentlighetslovens intensjon, men desto dyktigere til å omgå loven for å skjule ubehagelige saker fra innsyn.

For det er borgernes rett til å kikke staten i kortene dette dreier seg om. En forutsetning for et ekte demokrati. Og en grunnsten i et tillitssamfunn. Derfor er offentlighetsloven så viktig både for folk flest og for den offentlige samtalen. Og derfor er det dypt problematisk at landets fremste byråkrater nå avsløres som serielovbrytere.

«Vi skryter av offentlighetsloven, men lever ikke opp til den», sa Per-Kristian Foss. Staten er rett og slett ikke til å stole på, skal vi tro Riksrevisjonen.

Og det kan vi dessverre gjøre.

Aftenposten har tidligere skrevet flere saker fra rapporten. Her er en av dem: Signerte kontrakter for én milliard kroner i Politidirektoratet var usynlige for offentligheten

Et generaloppgjør

For i denne unike rapporten dokumenteres det at arkiveringen i departementer og statlige virksomheter er mangelfull. At krav om innsyn ikke behandles seriøst nok. At forhåndsunntak av dokumenter fra offentlighet brukes uten rettslig holdbart grunnlag. At det i viktige enkeltsaker er feil journalføring og mangelfull arkivering. At vurderingene om såkalt merinnsyn ofte svikter. Og at kravet om løpende journalføring i hovedsak ikke oppfylles.

Dette er intet mindre enn et avslørende generaloppgjør med en departemental ukultur og en råtten praksis. Det bør ryste lovgiverne i Stortinget.

For dette betyr at kontroversielle saker aktivt skjules for åpen debatt. Det betyr også at det er store hull i det kollektive minnet statens egne arkiver representerer. Og det betyr at folk flest feilbehandles når det klages over manglende innsyn.

Les også denne saken fra rapporten: Holdt store uenigheter om kontrollen med statens olje- og gassalg skjult for offentligheten

Pinlig og alvorlig

Alvoret i dette illustreres ved at Riksrevisjonen utpeker Justisdepartementet som den store verstingen. Man skulle tro de der i gården var «mindre begavede», sa en spissformulert riksrevisor i går. Men det er de jo selvsagt ikke. De lider trolig bare av inngrodd åpenhetsforakt.

I tirsdagens rapport går Riksrevisjonen til det oppsiktsvekkende skritt å foreslå en spesialopplæring i offentlighetsloven – overvåket av Kommunaldepartementet – bare for Justisdepartementet. For å «styrke kunnskapen», som det så utilsiktet syrlig heter.

Slik mener Stortingets egne kontrollører at det mest juristtette miljøet i norsk forvaltning må settes under administrasjon for å lære å følge loven.

Pinligere kan det ikke bli. Ikke alvorligere heller.

En lov uten sanksjonsmulighet er en svak lov. Svakheten forsterkes ved at ingen har et overordnet ansvar for at loven følges, påpekte Foss. Da blir det også lett ansvarspulverisering. Det er dette Stortinget nå må ta fatt i. For selv om dokumentasjonen er fersk, er problemet gammelt.

Det er jo noe meningsløst og demoraliserende over at når staten selv står for brudd på offentlighetsloven, ja, så får det ingen konsekvenser.

harald.stanghelle@aftenposten.no