Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Det er ikke gitt at menn alltid er vinnerne og kvinner alltid er taperne av samfunnets sexisme, likevel presenterer Anne Kvam det i en kronikk den 10.08. som om det var så svart og hvitt. Hun går til angrep på tidligere likestillingsminister Solveig Hornes forsøk for å få til en likestilt likestillingslov.

Jeg mener det er gode grunner til at dette er det vi trenger i Norge. Horne forsøkte å forandre teksten i likestillingsloven, for å gjøre den mer inkluderende. Dette ville innebære å gjøre det blant annet mulig å kvotere inn menn i stillinger der disse er få, og videre bidra til en økt fokus på områder i samfunnet der menn sliter.

Kvam impliserer i sin kronikk at slike forandringer ville satt likestillingsarbeidet tilbake.

Dette er det gode grunner til å stille spørsmål ved. For å gi et eksempel, menn har lettere å betro seg til andre menn, og det er en mangel på mannlige psykologer og psykiatere. Likevel ble Universitetet i Oslo nylig nektet å innføre kvotering på menn innen psykologi, begrunnet av likestillingsloven slik den står. Om loven var likestilt, hadde ikke dette være noe problem. Jeg har vondt for å se hvordan dette bidrar positivt til «likestillingsarbeidet», som Kvam taler så iherdig for.

Videre er dette en kjensgjerning at guttene er i ferd med å bli større tapere enn jentene på nesten alle områder av utdannelse, særlig de høyere områdene. Guttene faller fra.

Det har ofte vært venstresidens og feministenes holdning at forskjeller mellom gruppers ytelse i slike systemer gjenspeilet urettferdig behandling. Store deler av argumentet for kvotering er bygget på dette, hvor langt nede må menn være før kvotering blir aktuelt?

Horne skulle ha gjennomført sitt opprinnelige forslag for en likestilt likestillingslov. Feminister som Kvam virker ofte veldig opptatt av forholdet mellom de aller mektigste i samfunnet, f.eks. i å få flere kvinnelige toppledere. Det er viktigere å hjelpe unge gutter som er i ferd med å falle ut av samfunnet før deres liv egentlig har begynt, enn å hjelpe suksessfulle kvinner å komme bitte litte grann lenger.

Det kan virke som Kvam mener videre at arbeid med minoritetskvinner er mindre viktig, men her også mener jeg at man gjør mer godt ved å bry oss om de svake framfor de som har mye men gjerne vil ha mer.

Det er et gammelt rettsprinsipp som sier at alle er like for loven. Likestillingsloven slik den står gir beskyttelse til grupper i samfunnet på bekostning av andre grupper. Er det dette vi kaller rettferdighet?