Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Igjen brukes kvinners rett til å bestemme over sitt eget liv som politisk forhandlingskort. To år etter reservasjonsrettrabalderet, som resulterte i at regjeringen måtte trekke tilbake beslutningen om at leger skulle få drive kamp mot abort på sine offentlige kontorer, er vi i gang igjen.

KrF er denne gangen også kreative i å finne nye måter å krenke kvinners selvbestemmelse på, nå ved å trekke i tvil vår kapasitet for etisk refleksjon og selvstendige beslutningsevne.

Jeg tar det personlig. Jeg er kvinne, jeg har vært gravid tre ganger, den ene gangen tok jeg abort. KrF mener at jeg den gangen burde vært pålagt å tenke meg bedre om. Det er personlig. Det kristne partiet tråkker på meg, og jeg blir så forbanna at jeg koker.

I nevnte reservasjonsrettdebatt publiserte Dagsavisen en kronikk der jeg skrev om min egen abortopplevelse. Jeg var så lei av skammen vi som går gjennom dette bærer. Og, skammer du deg ikke over å ha tatt valget, så skammer du deg over å ikke ha dårlig samvittighet for å ha tatt valget. Du visste det var eneste rette løsning, men samfunnet sier at du skal kjenne på et lite helvete. Skjemmes skal det.

Så er det det da, om nå KrF skal få all denne oppmerksomheten igjen? Skal vi bruke tid og krefter på å skrive innlegg og kronikker, engasjere oss i debatter og ofre energi på et bakstreversk miniparti sine virkelighetsfjerne påfunn?

Svaret er ja. Grunnen er at det ikke finnes noen automatikk i at påfunnene avvises i større og mektigere partier. Statsministeren gjentar sin oppgitthet fra da kravet var at leger kunne reservere seg fra henvisning. Hun sier at påleggelse av en tvungen refleksjonstid i praksis ikke vil ramme så mange. Underforstått at dette er da vel ikke noe å bråke om (dette heller).

Når vår øverste politiske leder gjentakende viser manglende respekt for en av de mest grunnleggende betingelsene for kvinners selvstendighet, må vi bruke tid og krefter på å si ifra. Igjen.

Selv om det er fikse ideer fra et lite parti. Igjen.