Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Boksalget går opp, mens lesingen holder seg stabil. TV-tittingen går som en jojo. CD-salget stuper, mens vinyl (!) er på vei tilbake. Tilsett eksplosiv teknologutvikling, en dæsj digitalt bakkenett og en solid dose nye nettmedier, og resultatet er uoversiktlighet. Alt vi kan gjøre er å si som Eilert Løvborg i Ibsens Hedda Gabler, når han blir konfrontert med det håpløse i å skrive en bok om framtiden: «Men det er ett og annet å si om den allikevel.»

Debattserie: Opphavsrett og framtida Aktivistene bak dagens fildelingssystemer, mener det er umoralsk å kontrollere kopier av musikk, film og andre kulturuttrykk. De fleste som laster opp og ned beskyttet materiale ønsker likevel at kunstnere fortsatt må kunne finansiere kunstproduksjonen sin, og eventuelt bli belønnet for det de skaper. Spørsmålet er hvordan det skal kunne finansieres i et internettmarked hvor kopien ikke bare er immateriell, men i realiteten er blitt verdiløs. Dagbladet.no ønsker å diskutere hvordan kulturproduksjon skal finansieres i framtiden. Derfor har vi stilt forfatter Eirik Newth spørsmålet:  Hvordan ser opphavsretten ut om ti år?



 I morgen skriver professor Olav Torvund om Pirater uten moral



Eirik Magnus Newth er utdannet astrofysiker, men arbeider som forfatter, blogger og programleder på radio. Hans populærvitenskapelige Superstreng på Kanal 24, var det første nasjonale radioprogram i Norge med podcasting. Ønsker du å bidra med leserkommentar? Skriv ditt innlegg her. Du kan angripe problemstillingen som du vil, men husk at skriving for internett åpner for lenking og interaktive referanser.



Noen holdepunkter har vi dog

 Det vil finnes rikelig med penger og betalingsvilje.

Platesalget har sunket med en firedel på et tiår, men konsertbesøk har økt enda mer, og vi har aldri kjøpt flere musikkspillere. Digital kjøpetekst på nettet er en flopp, men nettbokhandlene går så det suser. Problemet er ikke pengemangel, men at pengestrømmen går i andre retninger enn mange produsenter skulle ønske seg. For å løse det problemet (i den grad det er et problem) før 2017, trengs ikke stokken, men gulrota.

 Kulturlivet vil fortsatt være kjøpers marked.

Da som nå vil tilbudet av kulturprodukter langt overstige etterspørselen, og resultatet vil være det samme som i dag: gjennomsnittskunsteren vil ikke være i nærheten av å tjene en normal årsinntekt. Maksimen "don\'t quit your day job" vil om mulig være enda sannere i 2017.

 Konvensjonell opphavsrett vil suppleres av frie lisenser.

I fremtiden vil produsenter fremdeles trenge lovens beskyttelse mot å bli overkjørt av kommersielle aktører. Men åpne lisenser som Creative Commons og GPL, som allerede er en del av hverdagen vår gjennom prosjekter som Wikipedia, Firefox og Linux, er på rask frammarsj. Det er vanskelig å konkurrere med åpent og gratis, og denne innsikten (som til og med Microsoft er i ferd med å ta innover seg) vil føre til at langt flere produsenter vil gi brukerne rett til å forandre og spre verk videre, der det er hensiktsmessig.

 Brukerne vil være med på laget.

Brukerskapt innhold er et produkt av sosiologiske utviklingstrekk (utdanningsrevolusjonen, velstandsøkningen) i kombinasjon med teknologi. Dette er altså ingen motebølge, og i 2017 vil brukerskapt innhold spille en mye større rolle enn i dag - ikke minst fordi man da har fått et par tiår med tradisjon å bygge på. Machinima-fenomenet viser at dette ikke bare handler om uklare snutter på YouTube: absolutt alle genre vil bli utfordret.

 Brukerne vil ikke gi slipp på sine hevdvunne rettigheter.

Blant disse er muligheten til å kunne dele et kjøpt åndsverk med venner og familie, og retten til å slippe å betale for samme verk flere ganger hvis programvare eller maskinvare forandrer seg. Dagens systemer for kopibeskyttelse (DRM) bryter fundamentalt med en eller flere av disse rettighetene, om de ikke er til generelt bryderi, utsetter brukerens maskinvare for fare eller truer personvernet. Kortversjonen: DRM kommer ikke til å fungere, og framtidens økonomiske modeller må basere seg på noe annet.

 Hva skal man gjøre med fildelingen?

Fildelingens popularitet handler ikke bare om pris og evne til å forstå hvordan ungdom tenker, men også om brukervennlighet. Fra et enkelt grensesnitt kan man få tak i det aller meste, med et minimum av bryderi, og i åpne formater. Mediebransjens beste sjanse til å marginalisere fildelingen ligger i å gjøre de kommersielle tilbudene bedre på alle områder (utvalg, filkvalitet, brukervennlighet, tilgjengelighet) enn det ene man ikke kan gjøre noe med: betalingen. Også her er det lov til å tenke innovativt.

Modell 1: Direkte salg av innhold

iTunes er det foreløpig beste eksempelet på at det går an å videreføre eksemplarsalg på nettet. Apples integrering av maskinvare, programvare og innhold gir et hint om framtidens mediemaskiner: i 2017 vet mobilen det meste om deg og alt om din mediebruk, inklusive hvor du trykket på pause-knappen på filmen du så i går, hva du lytter til i bilen og hvilke filer du arbeider med på jobben eller skolen. Men verken produsenter eller brukere har interesse av at Apple (eller Microsoft) alene realiserer en slik visjon.

Radioheads In Rainbows viser at det går an å lage nettbutikker basert på helt andre prinsipper. Enda mer interessant, ikke minst for artister som er for ukjente eller teknisk uinteresserte til å lage en nettbutikk selv, er Amiestreet. Dette er en sosial markedsplass for indiemusikk som baserer seg på prinsippet om at jo mer populær musikken blir, desto mer må du betale.

Buffetmodellen a la Napster burde likevel ha de lyseste utsiktene på lang sikt, simpelthen fordi den er enklere å forholde seg til. Flat betaling kan lett inkluderes i andre abonnementer, slik Telenor-kunder i dag får tilbud på Store norske leksikon. Jeg betaler en månedlig avgift for å motta godt over hundre TV-, radio- og -musikkanaler via min kabelleverandør, og har problemer med å begripe hvorfor ikke jeg får tilgang til en musikkhandel mot en økning i månedssatsen.

Modell 2: Annonser og sponsing

Annonsemarkedet er ikke er stort nok til at det kan finansiere alt innhold på nettet, men det er mulig å se for seg at en intelligent etterkommer etter f.eks. Adsense vil skape et lønnsomt annonsemarked for enkelte små aktører. Mer sannsynlig er det at direkte sponsing blir en viktig inntektskilde for spesialiserte nettsteder, jamfør prosjektet Pro Publica, som støtter uavhengig journalistikk på nettet. I Norge ga stiftelsen Fritt Ord ti millioner for å holde papirutgaven av Store norske leksikon i live. Om Fritt Ord virkelig ville gjøre inntrykk på det norske nettet, burde det neste skrittet være å betale for å fjerne passordbeskyttelsen på Store Norske.

Modell 3: Inntekt av bivirkninger

Flere av dotcomboomens kjernetanker lever i beste velgående (ikke minst i BBC): markeder er konversasjoner, og generøsitet gir oppmerksomhet som kan konverteres til penger. I dag legger musikere ut sanger på MySpace i håp om å få interesse fra konsertgjengere og plateselskap, mens forfattere og journalister blogger for å få lesere i tale eller skaffe seg forelesnings- og konsulentoppdrag. At denne modellen virker, kan jeg stå inne for: inntekten fra oppdragsgivere som direkte tar utgangspunkt til saker jeg har blogget, øker stadig, mens den relative verdien av boksalget mitt avtar. Det er intet nytt ved dette: man kan se på det som kulturlivets variant av forvandlingen fra produksjons- til serviceøkonomi.

Modell 4: Offentlige og kollektive ordninger

I 2014 skal én prosent av statsbudsjettet gå til kulturformål.Vi kan regne med at støtteordningene fremdeles vil favorisere gamle kulturuttrykk, men selv en liten prosentandel av kulturbudsjettet i 2014 kan komme til å bety mye for norske nettprodusenter. Den rene statsstøtten vil også suppleres med vederlag for nettbruk, som kan komme til å øke kraftig om Nasjonalbibliotekets digitalisering av norske bøker, aviser, tidsskrifter blir noe av.

Spørsmålet er om offentlig støtte noensinne blir så viktig som den har vært for analoge medier. Når grensen mellom produsent og bruker viskes ut, er det vanskelig å se for seg hvordan dagens stipender og vederlagsutbetalinger skal videreføres. Det nye kulturlivet er på en og samme tid mer kollektivistisk og mer privatisert: vi er i langt større grad ansvarlige for egen synlighet.Konklusjon

For produsenter som er vant til å overlate det meste av produksjonskjeden til en statsstøttet kulturindustri, vil alt dette virke skremmende. Men for nettgenerasjonen vil det virke frigjørende. Den vil se det som en mulighet til å forvalte livsverket etter eget hode. Istedenfor å se gamle verker falle ut av bruk og bli glemt, slik musikere og skribenter opplever i dag, vil man i framtiden kombinere direktesalg av nytt materiale med halesalg eller frislipp av eldre materiale.

Forlag og plateselskap vil fremdeles finnes, men mest som mellomstasjoner på et langt karrièreløp. Først og fremst vil det handle om å dyrke forholdet til brukerne. Som også vil opptre som produsenter, når det passer seg sånn. Ingen har sagt at framtiden ikke blir forvirrende.

PIRATE BAY: - Fildelingens popularitet handler ikke bare om pris og evne til å forstå hvordan ungdom tenker, men også om brukervennlighet, skriver forfatter Eirik Newth. Via nettsteder som Piratebay kan internettbrukere laste ned beskyttet materiale i åpne filformater.