I dag tidlig kom den lenge varslede SSB-rapporten «Kriminalitet blant innvandrere og norskfødte med innvandrerforeldre». Den har allerede hatt en lang historie i mediene. Frp ville først bestille den, men måtte takke nei på grunn av den stive prisen. SSB ville nemlig ikke bare utlevere rene tall, men lage en utfyllende analyse som krevde omfattende ressursbruk.

Partiet løste det ved at innvandrings- og integreringsminister Sylvi Listhaug bestilte den, og justisdepartementet tok regninga.

Nå som den er på bordet, er det lett å forstå hvorfor SSB ville legge arbeid i rapporten. Tematikken er komplisert og tidkrevende. Nyansene er avgjørende å dekke på en tilfredsstillende måte for å kunne levere statistikk som er nyttig for samfunnet. Uansett hva som var Listhaugs eller Frp’s motivasjon for å bestille den, er rapporten som nå foreligger i all hovedsak gode nyheter. Hvis man leser den.

Det er nemlig noen helt grunnleggende trekk ved rapporten som drukner i nyhetsformidlingen. De rene tallene forteller at 11,3 prosent av norskfødte borgere med innvandrerforeldre ble siktet for minst ett lovbrudd mellom 2010 og 2013. Og at 6,7 prosent av innvandrerne i Norge var siktet for minst ett lovbrudd mellom 2010 og 2013. For den øvrige befolkningen var andelen 4,5 prosent.

Men det er før man korrigerer for kjønn og alder. Det er selvsagt helt avgjørende for å få et bilde av hvordan kriminaliteten fordeler seg. Menn og unge mennesker har skyhøy overrepresentasjon i krimstatistikken. Hvis man ikke justerer for hvordan dette påvirker utslaget i de ulike befolkningsgruppene, blir man ikke mye klokere. Det illustreres godt ved følgende tankeeksperiment: Hvis vi hadde laget et reint kjønns og aldersregnskap for kriminalitet, ville menn og unge kommet elendig ut. I 2015 var for eksempel hele 83 prosent av de siktede menn, og 67 prosent under 40 år.

Når SSB justerer tallene for kjønn og alder stuper forskjellene. Norskfødte med innvandrerforeldre som er siktet for lovbrudd går ned fra 11,3 til 6,8 prosent. Og for innvandrere går tallet ned fra 6,7 til 5,8 prosent. Justerer man for sosioøkonomiske forhold som sysselsetting, kryper det enda litt mer nedover til henholdsvis 6,4 og 5,4. SSB understreker også at noe av overrepresentasjonen kan skyldes at «innvandrere (...) - tilsiktet eller utilsiktet - blir diskriminert av politiet og andre aktører i strafferettssystemet».

Det er også svært gledelig å se at kriminaliteten både blant norskfødte med innvandrerforeldre og innvandrere, har «vist en markant nedadgående trend de siste 10-15 år», som SSB skriver. Det skyldes ikke bare at kriminaliteten generelt synker, men at den synker mer i disse to gruppene.

Den noe høyere andelen norskfødte med innvandrerforeldre i statistikken, er en tendens vi skal være på vakt for. Men først og fremst forteller rapporten at integreringen i Norge går ganske godt. Og langt bedre enn tonen i samfunnsdebatten ofte kan vi inntrykk av.