Sven Egil Omdal: Journalister spiser av Sylvis hånd

FRIPENN: Hvis vi alle husker å mate småfuglene, kan vi overlate til Sylvi Listhaug å mate journalistene. De spiser uansett av hånden hennes.

Publisert: Publisert: 4. mai 2019

Torsdag la Sylvi Listhaug og lærlingen hennes fra Frp’s innvandring- og integreringsutvalgs fram første delrapport. I dagene forut hadde nyhetsmedium etter nyhetsmedium kastet seg over tildelte smuler av den. Foto: Lise Åserud, NTB scanpix

Sven Egil Omdal Journalist

Denne artikkelen er over ett år gammel

Sist uke har hun strukket hånden ut i alle retninger: En liten godbit her, noe snadder der. Snart hadde hun en hale av pressefolk etter seg, som alle gapte og ville ha mer. Og mer fikk de, hele danskepakken full.

I tråd med statens ønske om å styrke lærlingeordningen, har Sylvi nemlig tatt med seg læregutten på en liten studietur til Danmark. Med seg hjem hadde de et knippe ideer til hvordan livet kan bli enda verre for flyktninger og asylsøkere. Etter at reiseregningen var levert, antakelig i tråd med best practice i Frp’s stortingsgruppe, ble inntrykk og tanker samlet i en liste med tiltak som skal bevise at Frp er fremmedfryktens Ingebrigtsen-brødre. Arbeiderpartiet kan bare kan glemme drømmen om å vinne kappløpet mot høyre. I hvert fall så lenge Danmark har mer å gi. Og det har Danmark alltid. Nå har de fått et parti som vil gjennomføre skikkelig etnisk rensing og fordrive en halv million mennesker. Men det får bli til neste tur.

NM i synkronjournalistikk

I andre partier er underutvalg ofte så urutinerte at de legger fram sine forslag samlet, og gjerne til det organ som har oppnevnt dem. Men et parti hvor First House er direkte representert i ledelsen, legger selvsagt en moderne lanseringsstrategi. Slikt er ekstra viktig når hensikten med forslagene først og fremst er litt ballade i mediene.

Derfor fikk Aftenposten eksklusivt tildelt forslaget om dobbel og firedobbel straff for forbrytelser begått i bydeler hvor Frp har lite å hente. Det ble et pent oppslag mandag ettermiddag, med et bilde der Sylvi og lærlingen går målbevisst oppover Karl Johan, en gate i Oslo.

Avisen hadde også snakket med Anine Kierulf, jurist og spesialist i menneskerettigheter. Hun undret seg over dette forslaget om å innføre klassejustis, der en forbrytelse på Holmlia straffes mye hardere enn samme forbrytelse i Holmenkollen. Andre har påpekt at forslaget er en oppfordring til knivstikkere og ransmenn om å ta banen vestover før de forbryter seg.

Men Sylvi bryr seg ikke om hva jurister og eksperter måtte mene. «Den gjengen», kaller hun dem, som om forsvar av rettsstaten er en slags gjengkriminalitet.

Et par timer etter Aftenposten, var Dagsrevyen på lufta. De hadde like eksklusivt fått punktet om at kvoteflyktninger må skrive under på en samfunnskontrakt før de får komme til Norge. Der må de blant annet love å oppdra barn etter norsk standard – noe de antakelig kan lære på FpU’s landsmøter, spesielt hvis det er voksne nestledere til stede.

Dagen etter fikk Dagbladet punktet om et eget innvandringsbarometer, med måltall blant annet for hvor mange innvandrere i hver kommune som forsørger seg selv, og hvor mange Frp-velgere som gjør det samme. Ok, det var ikke akkurat slik formulert, men dere tar poenget.

Så var vi kommet til onsdag, og NTB kunne vise fram sin godbit fra danskelisten: Kvinnelige flyktninger skal ha kortere fødselspermisjon og mindre kontantstøtte enn kronisk norske, antakelig for at de skal ta med seg den nyfødte på norskkurs (eller enda bedre: på første fly hjem).

VG kom usedvanlig sent til dem å være. Men noen timer etter NTB, kunne også VG presentere sitt eksklusive punkt fra listen: Et forslag om å stenge sju kommuner for flere flyktninger. Saken var illustrert med et bilde der Sylvi og lærlingen går målbevisst bortover Storgata, en annen gate i Oslo.

Kanskje var det en og annen redaktør eller journalist som oppdaget at de var blitt deltakere i et slags norgesmesterskap i synkronjournalistikk. Men siden det er en egen paragraf i Vær Varsom-plakaten som minner om at det er god presseskikk å tro at alt Sylvi Listhaug gjør og sier, er av nasjonal betydning, lukket de øynene og lot det stå til.

Som for to år siden

Slik var det også under valgkampen i 2017. Listhaug kom tilbake fra permisjon i august. Deretter sa eller gjorde hun noe provoserende én gang i uka fram til valgdagen, gjerne tirsdag eller onsdag, slik at hun sikret god fart i pressedekningen og Dagsnytt Atten-debattene fram mot helgen.

Også den gang opptrådte journalistene presist og disiplinert som en nord-koreansk trekkspilltrupp. De dekket hvert utspill som om hun var kommet ned fra Sunnmørsalpene med et par steintavler. De svirret rundt henne da hun dro som frykt-turist til Rinkeby, en slags husseintur som alternativ til harryturene. Så mange var de norske pressefolkene at hun dessverre ikke fikk sett hvordan svenskene lever i Rinkeby. Men det var jo heller ikke poenget.

Heller politisk realistiske temaer?

Sylvi Listhaug gjør det som virker for henne, og det kan man nesten ikke fortenke henne i. Gjennom lærlingeordningen sørger hun også for kontinuitet hvis hun skulle slumpe til å bli partileder og innimellom må snakke om noe annet enn flyktningeplagen. Men skulle ikke vi pressefolk – og her må jeg nesten inkludere meg selv, ikke minst på grunn av kommentarartikler som denne – møtes til gruppeterapi for å snakke om hvor uendelig lett vi lar oss manipulere?

Hva om Dagsrevyen tar sjansen på å dekke 1. mai uten å bry seg om hvordan Sylvi forsøker å utnytte dagen? Hva om nyhetsredaksjonene vurderer forslagene fra interne partiutvalg ut fra sjansene for at de blir gjennomført? Hva om vi løfter oss litt og ser på den banale pr-strategien med et falkeblikk, i stedet for å sitte i Sylvis hånd og pikke den i oss, godbit for godbit?

11. april 1940 – da Storhaug brant: «Det engelske flyet var lastet med to tonn bomber og store mengder bensin. Så ble det truffet av granater, kom ut av kurs og styret.»

Les også Sylvi Listhaug blir eldreminister

Les også Skjelte ut Listhaug i fjor. Nå sitter de i regjering sammen