Debatt Jeg sitter og blar i hukommelsen over dekningen av det som er erklært som den viktigste saken i årets valg i Bergen. Gang etter gang er det slått fast at det er om Bybanen skal gå over Bryggen eller ikke. Ikke rart, fordi dette er et tema som blant annet jeg i denne spalten har omtalt at har blitt holdt unna to kommunevalg.

Det har liksom besynderlig nok «alltid» vært for tidlig eller for sent for at folket skal få si sin mening. Mange gir selve Bybanen og Bryggen skylden for kaoset i bypolitikken. Sannheten er at kaosets mor, bestemor og oldemor er at noen har forsøkt å avgjøre det viktigste spørsmålet i bypolitikken i vårt tiår over hodet på folket og uten et snøfnugg i Sahara respekt for folkets mening om byen sin.

Når folket oppdager at noen med makt har tenkt å tre nedover hodet på dem en løsning de ikke vil ha, blir det selvsagt kaos. Og kaoset rammer først og fremst dem med makt som hadde en snedig plan om å være folkets herskere og ikke folkets tjenere.

Den implosjonen som hendte i byrådet skyldtes ikke at byråkrater og byråder kom i fri flukt etter at Monica Mælands samlende jernhånd forsvant. Det handlet om at i et sentralt spørsmål hadde den strenge enigheten i flertallsregimet bommet totalt på folkemeningen. Derfor fikk man et palassopprør både i Fremskrittspartiet og i Høyre.

Byråder som hadde konspirert eller akseptert konspirasjon for å tre ned en løsning over eget partis medlemmer og velgere har møtt en ublid skjebne konfrontert med at vi tross alt lever i et demokrati. Langt hederligere er KrF sitt endelikt, som var at de gikk fordi folket og bystyret ikke stilte seg bak deres politikk med å binde opp tungtransport over Bryggen i hundrevis av år fremover.

Det er det dette dreier seg om. Engelskkunnskapen i Norge er god. Derfor vet alle politikerne som har vært på endeløse studieturer at det ikke var en tram (trikk) byen lette etter, men et light rail (lett tog) da Bybanen skulle bygges. Og det fant vi i den stilige Bybanen. Et lett forstadstog tilpasset å betjene forstadsbyene våre i Åsane, Fana og Fyllingen. De to førstnevnte ville begge vært mellomstore byer i Norge.

Bybanen er som forstadstog så vellykket at vi nå må kjøpe større vognsett og bygge ut togplattformene langs ruten. Hyppigheten kommer til å bli ekstrem om en skal betjene Åsane. Alt dette vet vi bergenske velgere, som til tross for vårt rykte i resten av landet, ikke bare er storkjeftet, brautende og dumme.

Flertallet på gaten har klart og tydelig sagt at de prioriterer vrimleplassen på Bryggen og ut mot kaiene fremfor å gjøre dette til et av Europas hyppigst trafikkerte jernbaner når vi ser på antall tog hvert tiende minutt. Flertallet forstår også at når en skal hekte den store forstadsbyen på ryggraden i det fremtidige kollektivsystemet, Bybanen, da gjelder det å føre den raskt og effektivt mellom stoppene. Ikke minst så har flertallet av bergenserne forstått at ryggraden er en sentral korridor, og at denne ikke befinner seg i alle tær og fingre.

Endelig skal vi få si vårt gjennom valg. Jeg har flere ganger foreslått en folkeavstemning over temaet. Dette er blitt tverrpolitisk avvist med at saken kan gjøres opp gjennom de vanlige valgene. Da er det allment kjent at om en stemmer på henholdsvis Høyre, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, De Grønne, Senterpartiet eller Rødt så går stemmen til partier med klare program om at Bybanen ikke skal gå over Bryggen.

Da er det enkelt og greit for meg. Får disse partiene mer enn 50,01 prosent av stemmene eller en representant mer enn partier som vil ha banen over Bryggen, så har folket og demokratiet talt. Dersom en etter dette så mye som leker med tanken om å lure inn jernbane over Bryggen fra byrådet, vil dette være en politisk gruppevoldtekt av demokratiet og bergenserne.

En vil måtte lete etter sitat fra diktatur for å finne noe som vil beskrive det. Bertolt Brecht som selv var kommunist og forsvarte deler av Øst-Tysklands linje formulerte den snedige kritikken sin engang diktaturet gikk for langt selv for ham gjennom linjene: «Sentralkomiteen har ikke folkets tillit. Sentralkomiteen bør oppløse folket og velge et nytt».

Det er et slikt stalinistisk tenkesett som har preget maktens overkjøring av folket i bybanesaken inntil heldigvis de folkevalgte i Høyre kom på at de var valgt av folket og ikke satt til å herse med dem etter eget forgodtbefinnende. Noen har slått fast at Bybanen kommer over Bryggen basert på at noen partier med oppslutning fra mellom 10 og 20 prosent av befolkningen har sagt at den skal komme der uansett.

Dersom partier som går inn for Bryggen får flertall i valget skal jeg bøye meg i støvet og la dem få ødelegge indrefileten i byen med tungtransport. Dersom det motsatte er tilfelle vil det være et enormt svik mot velgerne til flertallet av partiene om en fortsetter å tuske med tankene om Bryggen. Nesten alle eksperter som ikke jobber i firma med millionoppdrag fra Bybanen, eller fylkets og kommunens planavdeling, er mot at banen skal gå over Bryggen.

De som jobber i de nevnte firmaene er like skeptiske når de omtaler temaet på pub på fritiden, men på jobb husker de på «hvilken hånd som gir hunden mat». Oppskriften som småpartiene har lagt ut for å tvinge gjennom bybane på Bryggen er at enten Høyres ledere eller Arbeiderpartiets ledere skal svikte seg og sine velgeres syn for personlig makt ved enden av byrådets bord.

I disse dager er kommunens leder i politiets og kontrollkomiteens søkelys for en eventuelt korrumperende feilvurdering av en gave etter en skipsdåp. Dersom Arbeiderpartiet eller Høyres ledere svikter sine partiers og eventuelt flertallets syn i den viktigste politiske saken for å bli ledere, er det en ekstremt mye mer korrumperende handling.

Den vil selvsagt ikke bli behandlet av politiet og kontrollkomiteen. Et slikt svik mot velgerne vil selvsagt kun straffes av velgernes selv ved neste korsvei, og ved at en skriver seg inn i historiebøkene som politikere som setter posisjoner fremfor å forsvare det programmet en er valgt på.