Derfor er norsk barnevern uglesett i Polen

Barnevernets mål er å konfiskere barn. Slike myter - men også feil fra barnevernets side - er blant årsakene til at norsk barnevern har et dårlig rykte i Polen, kommer det frem i en ny bok.

30. januar i år demonstrerte folk foran den norske ambassaden i Warszawa for å få barnevernet i Norge til å gi barn tilbake til foreldrene. Franciszek Mazur/Agencja Gazeta

29. okt. 2016 21:30 Sist oppdatert 31. oktober 2016

Boken «Barn av Norge. Om den (over) beskyttende staten» har nettopp kommet ut i Polen og har vakt stor debatt.

Journalist og forfatter Maciej Czarnecki har forsøkt å finne ut hva som ligger bak det han kaller det «ekstremt dårlige ryktet» det norske barnevernet har fått i Polen og mange andre østeuropeiske land, ved å gå i dybden på 16 barnevernssaker som gjelder polske familier i Norge.

– Jeg oppdaget at en del av kritikken stammet fra misoppfatninger og ubegrunnede generaliseringer om barnevernet. Men jeg fant også at en del skyldes at barnevernet hadde gjort feil. Noen ganger veldig alvorlige feil, sier Czarnecki.

Journalist og forfatter Maciej Czarnecki beskyldes av debattanter i Polen både for å forsvare det norske systemet - og roses for å angripe det. Anna Juszkiewicz / e-mail

Var det grunnlag for kritikken?

Tidligere i år gikk titusenvis i demonstrasjonstog i 22 land verden over mot det norske barnevernet på grunn av Naustdalsaken.

Da gjaldt det omsorgsovertagelser i en norsk-rumensk familie. Men også omsorgsovertagelser i polske familier har skapt overskrifter og protester.

Mindre grupper har demonstrert foran den norske ambassaden i Warszawa i år, men folks misnøye kommer først og fremst frem på Facebook og andre nettfora.

I fjor vår hadde Maciej Czarnecki den første barnevernshistorien på trykk i sin avis Gazeta Wyborcza.

Barnevernet hadde tatt barnet fra et polsk foreldrepar bosatt i Norge, etter et såkalt midlertidig akuttvedtak. Men etter flere måneder med saker i fylkesnemnda og for retten ble barnet gjenforent med foreldrene.

– Dette var et svart-hvitt eksempel som sterkt samsvarte med det synet mange polske immigranter har på barnevernet, sier Czarnecki.

Han bestemte seg for å undersøke flere historier, for å se om denne saken var et sjeldent unntak – eller om det var grunnlag for den massive kritikken.

Fra demonstrasjon mot barnevernet foran Stortinget i april i år. Berg-Rusten, Ole / NTB scanpix

– Polske medier baserer seg på foreldrenes versjon

I boken har Maciej Czarnecki prøvd å komme bak mytene og gi en balansert fremstilling av hvordan barnevernet faktisk jobber.

Journalisten har spurt foreldrene om å få dokumenter fra fylkesnemnda og retten for å få frem barnevernets og myndighetenes vurderinger av de 16 sakene han har gått inn i.

– Dette er den eneste fornuftige måten å omtale barnevernssaker på. Dessverre baserer medier i Øst-Europa seg vanligvis bare på foreldrenes versjon av saken, noe som fører til veldig ensidige beskrivelser, sier han.

Boken "Barn av Norge. Om den (over)beskyttende staten" har vakt oppsikt i Polen. Privat

Tror norske myndigheter «eier» barna

Ifølge Czarnecki er det en gruppe polakker i Norge som har gode oppfatninger av barnevernet. Dem hører man ikke så mye fra.

– Men det er også mange som tror på myter. Det er en overbevisning om at norske myndigheter «eier» barna i Norge. Eller at det eksisterer et mål om hvor mange polske barn det norske barnevernet skal «konfiskere», forteller han.

– Noen sier at Norge «stjeler» de blonde slaviske barna, enkelte sier det er en arv fra vikingtiden. Men sjekker man barnevernsstatistikkene, gir ikke disse hold til slike forestillinger.

– Bunner i misforståelser

Journalisten mener mytene bunner i misforståelser, fordi østeuropeere ikke forstår det norske barnevelferdssystemet.

– Det norske systemet gir mye hjelp til foreldre som trenger det, også finansiell støtte. Det polske systemet gir mindre hjelp og støtte, og går bare inn i de mest alvorlige tilfellene av fysisk vold eller seksuelle overgrep, sier han.

En annen stor forskjell er at det satses på mer frivillige plasseringer av barn i fosterfamilier i Polen, gjerne hos slektninger.

– I Norge skjer et stort flertall av plasseringene ved tvang, og oftest hos fosterforeldre som ikke er i slekt med barnet.

Fakta Polakker største innvandrergruppe Polakker er den største innvandrergruppen her i landet med 95700 personer. Det utgjør nesten 14 prosent av innvandrerne. I løpet av fjoråret ble det 4800 flere bosatte innvandrere med bakgrunn fra Polen, den minste tilveksten av polakker siden 2005. På annen og tredje plass kommer litauere og svensker. Barn av innvandrere fra Polen er nå den tredje største gruppen norskfødte med innvandrerforeldre i Norge – rundt 10.000. Vis mer

Dyp skepsis mot staten

Skal man forstå mytene som oppstår, må man også forstå at det dreier seg om en kulturell kollisjon, mener Maciej Czarnecki.

Polakker har en dyp skepsis overfor myndighetenes innblanding og en generell mistillit mot staten – noe som igjen kommer fra kommunisttiden, da staten var fiende, ikke venn.

Mens nordmenn på sin side er blant dem som scorer høyest på tillit overfor offentlige institusjoner.

– En polsk mor vil anse det som en utidig innblanding i familien hvis en barnehageansatt tar henne til side og sier hun er bekymret for at barnet virker trist, og gjerne vil gi noen råd, forklarer journalisten.

– På samme måte vil det norske barnevernet tro at foreldre som ikke vil snakke med dem, eller oppfører seg på en nervøs måte, har noe å skjule.

«Klaps» aksepteres av noen

Czarnecki understreker også at det er forskjeller i barneoppdragelse.

Mens det å gi barna «en klaps» er forbudt i norsk lovverk, er det fremdeles akseptert i noen familier i Polen - i hvert fall trusler om å gi det.

Demonstrasjoner mot barnevernet utenfor Stortinget i april i år. Samtidig var det lignende protester i nærmere 60 byer i 20 land. Berg-Rusten, Ole / NTB scanpix

Tidspress og mangel på kompetanse

Maciej Czarnecki har snakket med barnevernskonsulenter, jurister, psykologer, aktivister, fosterforeldre, forskere og en rekke andre fagpersoner.

Han mener feil beslutninger i barnevernet noen ganger skyldes tidspress og mangel på god nok undersøkelse av sakene.

Barnevernsansatte har selv fortalt ham at de kan ha så mange som 10–20 saker på én gang. Andre kilder trekker frem mangel på kompetanse hos barnevernsansatte som et problem.

– Noen ganger er feilene innebygd i systemet. For eksempel at barnevernsansatte skriver sine subjektive meninger, observasjoner og konklusjoner inn i dokumentene, mens foreldrenes versjon av de samme hendelsene ikke tillegges samme vekt i rapportene etter møter.

Han mener også kravene til kvaliteten på bevis mot foreldrene bør bli høyere. Czarnecki kom over flere saker der foreldre var mistenkt for å slå barnet og der politiets etterforskning ble droppet ganske fort - på grunn av kravene til bevis. Likevel fortsatte barnevernet saken i måneder etterpå.

- Barnevernsansatte fortsatte å spørre ut barna og presset dem til «å snakke åpent» og fortelle «sannheten», sier han.

Infokampanjer virker ikke

– Hva er den største utfordringen for norsk barnevern i kontakten med familier fra andre land?

– De må bekjempe misforståelser og mangel på tillit. Dette kan man ikke gjøre bare ved informasjonskampanjer. Mistilliten blant noen immigrantgrupper er så høy at de vil se på ethvert norsk initiativ – selv om det ikke er i samarbeid med barnevernet – som et propagandaverktøy, sier Czarnecki.

Han mener man må kanalisere budskapet gjennom stemmer fra immigrantmiljøene selv.

– I tillegg til å ta tak i saker der barnevernet gjør feil, noen ganger svært alvorlige feil som ødelegger familier. For dette er jo på ingen måte et perfekt system.

Bufdir-direktør Mari Trommald er positiv til journalister som skriver grundig om norsk barnevern. TINE POPPE

Bufdir: Færrre henvendelser fra utlandet

Direktør i Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, Mari Trommald, sier de ikke har lest denne boken og derfor ikke kan kommentere innholdet i den.

– Men generelt kan vi si at vi er positive til alle journalister som skriver grundig om norsk barnevern, og som bruker alle tilgjengelige dokumenter. Barnevernssaker har alltid flere sider, som alle andre saker, sier Trommald.

Bufdir opplever færre henvendelser fra utenlandske medier i høst sammenlignet med i vår, da Naustdal-saken pågikk.