Čím sa teraz živíte?

Živím sa tým, čím som sa živil vždy. Som učiteľom na vysokej škole. Mám dovolenku, pretože chodím po Slovensku a rozbieham volebnú kampaň.

Čo učíte?

Momentálne učím na Akadémii Policajného zboru v Bratislave to, čo vždy, teda dejiny štátu a práva a medzinárodnú bezpečnosť.

Predtým ste učili médiá a žurnalistiku.

Aj predtým som učil dejiny a medzinárodné vzťahy, ale vždy som sa pohyboval na mediálnych školách.

Časť rozhovoru s Eduardom Chmelárom - o antisystémovosti, zahraničnej politike a obrane, si môžete vypočuť v našom podcaste:

V novembri sme robili rozhovor s politológom Pavlom Babošom o tom, kto volí Štefana Harabina. Vtedy sme vás zaradili medzi antisystémových kandidátov, ktorých voliči sú proti Európskej únii a NATO a ktorí sú nespokojní s liberálnou demokraciou. Vy ste nám vtedy poslali pomerne nahnevaný e-mail o tom, že odmietate byť zaradený do kategórie s Harabinom a s Kotlebom a dokonca ste sa nám vtedy vyhrážali právnymi krokmi. Prečo sa nepovažujete za antisystémového kandidáta?

Je dôležité vyjasniť si, kto je to antisystémový kandidát. Ja som proeurópsky človek, no túto debatu považujem za veľmi zjednodušenú. O Európskej únii mám možno inú predstavu ako o mainstream, ale stále je to predstava zasadenia Slovenska v rámci Európy.

Systém na Slovensku reprezentuje ústava a zaradenie Slovenska do medzinárodných štruktúr, ktoré systém garantujú, teda Európska únia a NATO. Vy máte v programe novú ústavu, teda v podstate zmenu ústavného poriadku a zároveň ste dosť známy kritik členstva Slovenska v NATO. Nie je práve toto definícia antisystémovosti?

Ak chcem zmeniť ústavu, neznamená to, že chcem zlikvidovať demokraciu. Práve naopak. Chcem vyjasniť vzťahy v ústave, ktoré, veď to vidíme z roka na rok, prinášajú väčšie a väčšie problémy, nejasnosti a spory.

Napokon, ústava nebola prijatá v rámci nejakého konsenzu, ale bola šitá horúcou ihlou. Sú v nej nevyjasnené otázky o postavení prezidenta, postavení generálneho prokurátora a podobne.

Opakovane tvrdíte, že by ste chceli posilniť právomoci prezidenta. Prečo?

Pretože priamou voľbou prezidenta sa zásadne narušil pôvodný duch ústavy. Dali sme mu priamu voľbu, teda najvyššiu legitimitu, ale má minimálne právomoci a toto systém narúša.

Myslím si, že prezident by mal mať právo niekoho nevymenovať alebo niekoho odmietnuť, ale jednoducho to musí byť explicitne napísané. A je to podľa mňa lepší krok ako to, čo robia niektorí kandidáti, teda že sa dnes pohybujú nielen na hrane, ale dokonca za hranou ústavy.

To, čo navrhuje iný kandidát (pozn. red.: Krajniak), teda ako bude rôznymi vecami podmieňovať vymenovanie premiéra, to je jednoducho protiústavné. Chcem sa držať ústavných rámcov a zároveň chcem posilniť tieto právomoci nie na úroveň prezidentského systému, ale na úroveň napríklad poľského modelu, kde je vykonná moc stále v rukách vlády. Stále je to parlamentná demokracia.

Ste veľký oponent členstva Slovenska v NATO. Kto by garantoval bezpečnosť malého Slovenska, ak by sme nemali veľkých spojencov?

NATO nám neprináša dostatočné garancie bezpečnosti, tie prináša jedine spoločná európska obrana. Takže sa stále pohybujeme v rovine západnej demokracie a v rovine Európskej únie, len moje predstavy sa odlišujú od predstáv súčasného mainstreamu.

Ste za vystúpenie z NATO?

Nepredstavujem si to tak ako kotlebovci, že by sme mali bezhlavo vystúpiť z NATO. Ako prezident by som najprv na európskej úrovni navrhol vytvorenie spoločnej európskej armády. Podľa mňa k tomu musí skôr či neskôr dôjsť.

Vidíme, ako sa mení politika USA, ako sa mení medzinárodné prostredie a okrem toho, iba európska armáda garantuje, že územie Slovenska bude chránené v prípade vojenského útoku. Toto spojenecká zmluva s NATO negarantuje. Článok 5 hovorí niečo celkom iné a Američania to veľmi dobre vedia.

Ide mi len o to, aby bezpečnosť Slovenskej republiky bola posilnená. Jednostranné vystúpenie z NATO za súčasnej situácie ju neposilňuje, ale za to európska obrana je vyšší stupeň bezpečnosti.

Ak by sme neboli členom NATO, ale mali by sme európsku armádu, ako to navrhujete vy, neboli by sme teda automaticky slabší? Veď práve Spojené štáty tvoria najväčšiu silu v NATO. Ak by sme odišli, neoslabilo by to nás a zároveň aj Európu?

Nemusíme prísť o spojenca. Netvrdím, že sa máme stavať k USA nepriateľsky, len tvrdím, že Európa musí byť schopná obrániť sa sama a musí byť schopná prispôsobiť filozofiu obrany vlastným zásadám.

Ak hovoríme o tom, že Európska únia je mierový projekt, tak by mala byť zameraná na vlastnú obranu a nie na intervencie smerom na Blízky východ alebo severnú Afriku, kde vidíme, že vojny, ktorými sme rozbili tento priestor, spôsobujú nestabilitu a utečenecké vlny.

Proti komu by sa mala Európa brániť? Čo je tá najväčšia hrozba?

Najväčšia hrozba bezpečnosti je dnes klimatická zmena. Niet väčšej hrozby, ako boj o vlastné prežitie a s tým súvisí aj to, že vlny utečencov budú čoraz viac enviromentálne.

No je tu stále nebezpečenstvo islamského fundamentalizmu a iných vecí, ktoré ohrozujú Európu. Rizík je dnes veľmi veľa.

Už to nie je také čiernobiele ako za studenej vojny, že toto je náš nepriateľ a my sme spojenci. Globálne hrozby sa tak rozširujú, že musíme myslieť predovšetkým na ne. Nepotrebujeme nadbytočné stíhačky a húfnice, ale potrebujeme expertov na kybernetické hrozby, ktorých nemáme.

Máme tu aj kybernetické útoky, ktoré prišli z Ruska, napríklad aj na ministerstvo zahraničných vecí. Problém s tým majú aj viaceré krajiny v Európe, napríklad Estónsko. Považujete za hrozbu pre bezpečnosť aj Rusko?

Rusko má záujmy také, ako každý iný štát. Napríklad, čo sa týka vyhostenia ruského diplomata, neprišlo to s Putinovým Ruskom. Toto tu už bolo. Vždy sa pracovalo tak, že na ambasádach sú aj spravodajcovia s diplomatickým krytím.

Ale mali by sme to tolerovať, keď je to namierené proti nám?

Nie, prirodzene, že nie. Len nabádam k tomu, aby sme zachovali triezvy rozum, pretože sú tu oveľa väčšie hrozby ako Rusko. Pozrime sa na Turecko, ktoré má vo väzení najviac novinárov na svete a na to, aký je tam život. Podľa tabuliek demokratických štátov sú na tom horšie ako Rusko. My sme spojenci Saudskej Arábie a vyvážame tam zbrane. Ak máme takýchto spojencov, tak nepotrebujeme ani nepriateľov.

K Rusku sa treba správať pragmaticky. Je to veľmoc, vždy bude mať svoje záujmy a tie záujmy budú vždy odlišné od našich záujmov. Rovnako aj tie americké. Preto tak bazírujem na tom, že konečne by sme mali začať riešiť európske záujmy a nie byť vo vleku nejakých cudzích. Pre mňa nie je cesta ani byť americkým pudlíkom a ani byť Putinovým pajácom. Sme členmi Európskej únie, tak sa tak správajme.

Mali by sme s vystúpením z NATO zároveň znížiť aj výdavky na obranu alebo ich aspoň nemať také, ako žiada NATO, teda 2 percentá z HDP?

Pre mňa je prioritou spoločná európska obrana. Až keby nás chcelo NATO zatiahnuť do nejakých vojen a nevidel by som žiadne úsilie o európsku obranu, až potom by prišla na rad táto otázka.

Čo sa týka výdavkov na obranu, tak podľa Štokholmského inštitútu sú dve percentá a viac na obranu jednoznačne prejavom militarizmu. S výnimkou Fínska, neutrálne štáty nedávajú na obranu ani jedno percento. Aj na začiatku nás lákali, že to bude lacnejšie, no nie je.

Nebudem sa handrkovať, či jedno, dve alebo tri percentá, ale chcem vidieť jasné analýzy, prečo potrebujeme takýto rozpočet a nie preto, že sme to sľúbili Donaldovi Trumpovi. Nejde o to, aby sme sa hádali, koľko percent dať na obranu, ale ide o efektivitu výdavkov.

Fínsko, ktoré má porovnateľný počet obyvateľov so Slovenskom, má 3,5-krát väčší rozpočet na obranu ako my. Pripomeňme si, že keďže nie je členom NATO, má povinnú vojenskú službu a dvojnásobne väčšiu armádu ako my. Rakúsko má o tretinu viac obyvateľov ako Slovensko, no až 2,8-krát väčší rozpočet na obranu a tiež aj povinnú vojenskú službu. Ak by sme neboli členom NATO, malo by mať aj Slovensko povinnú vojenskú službu?

Vy rátate reálny objem peňazí, ale rozprávame sa o percente z HDP.

Povedali ste, že nechcete hovoriť o percentách z HDP, preto vám hovorím reálne čísla, koľko stojí armáda v štátoch mimo NATO.

Ide mi o efektívnosť, nie o množstvo peňazí, pretože od toho sa odvíja to, čo vlastne Slovensko potrebuje na obranu.

Tvrdíte, že nie je lacnejšie byť v NATO. No krajiny, ktoré sú v Európe, ale nie sú v NATO, platia na obranu oveľa viac ako my.

Nemôžeme to odvíjať od reálneho množstva peňazí podľa vyspelosti ekonomiky, ale od percent HDP a v tomto prípade platia menej. Mojimi prioritami sú vzdelanie, zdravotníctvo, kultúra, životné prostredie, nie armáda.

Za 30 rokov sme nepostavili jedinú nemocnicu a často dávame nezmyselné peniaze len preto, lebo sme sa v úvodzovkách zaviazali, pretože sme sľúbili dávať nielen dve percentá, ale ešte v rámci nich, a o tom sa nehovorí, minimálne 20 percent na nákup zbraní zo zahraničia. Toto nemá nič spoločné s obranou, toto je len zbrojársky biznis.

Štáty, ktoré sú v Európe a nie sú členmi NATO, majú povinnú vojenskú službu. Mali by sme ju mať aj my, ak nemáme byť členom NATO?

Stál som pri zrušení základnej vojenskej služby, bol som koordinátorom skupiny mimovládnych organizácií, ktoré spísali požiadavky za jej zrušenie.

Rokovali sme s vtedajším ministrom obrany, dnes už nebohým Jozefom Stankom, na základe čoho vzišiel konkrétny termín zrušenia základnej vojenskej služby. Samozrejme, že nebudem za jej obnovenie a nie je to len osobné.

Pýtam sa to preto, lebo je to v rozpore – buď NATO, alebo povinná vojenská služba. Takto to stojí vo väčšine krajín okolo nás.

Mali by sme si uvedomiť, kedy sa objavila základná vojenská služba. Bolo to vždy až v súvislosti so svetovými vojnami, teda s prvou a druhou svetovou vojnou.

Napríklad Švédsko povinnú vojenskú službu znovu zavádza aj napriek tomu, že neprebieha svetová vojna. Švédi tvrdia, že ju zavádzajú v súvislosti s Ruskou hrozbou.

Každá krajina to rieši individuálne, ale toto zastaraný spôsob. Veď branná povinnosť stále trvá, nezbavili sme sa tej povinnosti, že keď vznikne konflikt, tak naši chlapci musia narukovať a prejsť výcvikom.

Keď niekto ešte ako generál zo starej školy tvrdí, že vojna z vás urobí chlapa a podobné nezmysly, takto dosiahneme jedine šikanu mladých ľudí, ktorým to možno skomplikuje život.

Ide mi o obranu. Štáty v Európe dnes majú buď veľkého spojenca – sú členmi NATO, alebo majú základnú vojenskú službu. To je objektívny fakt.

Otázka nestojí tak, či by sme si mali vybrať medzi spojencom alebo povinnou vojenskou službou. Nezbavujeme sa svojich spojencov, len si myslím, že tieto otázky treba riešiť inak. Mali by sme sa zaoberať niečím celkom iným. Keď to SNS takto predložila a keď si myslí, že tým posilní vlastenectvo, tak týmto sa teda neposilní.

Na stretnutiach s mladými ľuďmi vždy kladiem otázku, koľkí z nich by išli dobrovoľne brániť vlasť, keby ich na to vyzvali. A boli by ste šokovaní. Toto je náš problém. Kým v roku 1944 počas Slovenského národného povstania bolo prirodzené masové zdvihnutie národa, dnes na vlasť každý kašle. Toto nedosiahneme povinnou vojenskou službou, ale len výchovou a vzdelaním.

Vašimi tvrdeniami sa pomerne vo veľkej miere zaoberajú a šíria ich konšpiračné médiá. Ako to vnímate?

Toto je jedna zo zlomyselných nálepiek, ktoré treba uviesť na pravú mieru. Nevyhľadávam konšpiračné médiá, a to, že ma citujú, to mi hádam nebudete prikladať za vinu.

Parlamentné listy, kde som dával občas rozhovory, boli už dávno vyňaté z toho zoznamu. Oveľa častejšie tam už dávajú rozhovory aj iní ľudia z politiky, napríklad aj bývalá premiérka Iveta Radičová, Pavol Demeš alebo Jaroslav Naď.

Myslel som napríklad konšpiračný web Hlavné správy. Máte tam asi 10 záložiek s vaším menom.

Moje vyjadrenia sú väčšinou preberané z iných oficiálnych zdrojov, niekedy aj z TASR. Ale aj keby som im dával vyjadrenia, hodnoťte moje vyjadrenia a nie to, v akom nosiči sú. Môžem mať niekoľko výhrad voči mainstreamovým médiám, tam sa tiež objavujú dlhodobé lži a nemôžeme zabúdať, prečo vznikli konšpiračné médiá. O tom sú celosvetové štúdie.

Hlavná vlna prišla po vojne v Iraku, keď médiá klamali a ľudia prestali dôverovať médiám a hľadali alternatívu. Prečo človek, ktorý v roku 2003 ako zahraničný reportér klamal o vojne v Iraku, je dnes dokonca šéfredaktorom jedného z nich? Napríklad v New York Times alebo v amerických médiách museli ľudia za tieto klamstvá odchádzať. Niet sa čomu čudovať, že vznikla ponuka alebo dopyt po tomto druhu médií.

Nové klamstvá predsa neospravedlňujú tie staré, ani ich nenapravia. Konšpiračné médiá zverejňujú neoverené informácie a úmyselné lži. Nemáte s tým problém?

Samozrejme, ja mám problém s každým klamlivým článkom, ale médiá sú pre mňa nosičom. Dôležité je to, čo poviem ja, nie pre ktoré médium.

Spomeniem jeden príklad - výrok Churchilla. Keď počas druhej svetovej vojny zosilnela nemecká propaganda, spýtali sa ho, čo s tým budú robiť. Povedal, že im budú hovoriť pravdu. Toto je jediná cesta k tomu, aby sa oslabil tento druh médií.

Zúčastnili ste sa niektorého z protestov po vražde Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej?

Zúčastnil som sa prvého, a to skôr pietneho pochodu, lebo Ján Kuciak bol môj študent. Na politických demonštráciách som sa už nezúčastnil.

Prečo?

Podobne ako pri protestoch Gorila, kde som navrhoval určité riešenie, som varoval pred tým, že najväčší zločin v politike je vziať ľuďom nádej. Protesty nemohli dopadnúť inak, ak sa tam vyskytovali iba personálne požiadavky, ale žiadne obsahové návrhy na zmenu povedzme volebného systému, ktorý by oligarchiu aspoň trochu priškrtil.

Postaviť to do roviny – Kaliňák dolu, Fico dolu, chceme predčasné voľby a podobne – nestačí. Predčasné voľby nevyriešia nič, pretože oligarchiu nie je možné poraziť voľbami, ale iba súborom opatrení, ktoré sa dajú vymôcť tlakom. Bola to veľká príležitosť na to, aby sa nejakým spôsobom skupiny dohodli na súbore požiadaviek, ale nič také sa nestalo.

Čo mali žiadať? Akú zmenu volebného systému?

Mali žiadať taký volebný systém, ktorý by voľby demokratizoval a ktorý by minimalizoval v čo najväčšej miere dosah oligarchov na jednotlivých politikov.

Čo znamená demokratizovať voľby? Mali žiadať iný volebný systém?

Môžeme hovoriť o volebných obvodoch, o financovaní volebnej kampane a tak ďalej, tém bolo veľa. Navrhoval som to aj pri protestoch Gorila. Pamätáte si, ako sa vtedy správal Robert Fico a aký bol vystrašený? Keď vyhral voľby, povedal, že už nikdy nebude Slovensko také, ako pred Gorilou a nestalo sa vôbec nič, pretože nikto na neho netlačil.

Prekážalo mi aj porovnávanie týchto protestov s Nežnou revolúciou, lebo toto nebol prechod od totality k demokracii a kto to nezažil, tak nevie, o čom rozpráva.

Prekážalo mi to aj preto, lebo pri Nežnej revolúcii bolo od začiatku jasných 12 požiadaviek verejnosti a študentov vysokých škôl proti násiliu. Minulý rok neprišli žiadne požiadavky tohto typu. Od začiatku mi bolo jasné, že to spoločnosť ešte viac rozdelí, polarizuje a k ničomu to nepovedie.

Myslíte si, že to naozaj neviedlo k ničomu? Nezmenilo sa Slovensko za posledných pár mesiacov?

Nie, po tejto stránke nie. Spoločnosť je ešte viac polarizovaná a ak to takto pôjde ďalej, dlaždíme cestu extrému. Napokon aj protesty Gorila, ktoré nič nevyriešili, viedli v konečnom dôsledku k tomu, že tí extrémisti, ktorí boli dovtedy len pouličnými bitkármi, sa stali relevantnou parlamentnou stranou a k tomuto môžu viesť aj takéto protesty.

Ale na protestoch Gorila boli aj neonacisti alebo rôzni extrémisti, ale na protestoch Za slušné Slovensko sa takáto skupina neprejavila.

Uvidíme, ako to bude vyzerať po parlamentných voľbách, lebo to považujem za najväčšiu hrozbu. Nahnevaní a frustrovaní ľudia nedajú hlasy demokratickej opozícii, ale dajú hlasy extrému z protestu, zo zúfalstva. Nie preto, že by súhlasili so všetkými ich krokmi, ale preto, že chcú, aby v krajine niekto konečne urobil poriadok. Najväčším zločinom v politike je vziať ľuďom nádej, lebo to vedie do katastrofy.

Ako vzali tieto protesty ľuďom nádej?

Pozrite sa, koľko ľudí ešte verí tomu, že v tomto štáte sa dá naozaj niečo podstatné zmeniť a zvrátiť.

A nezmenili niečo práve tým, že odišiel Robert Fico a Robert Kaliňák, ktorí vládli 12 rokov? Netvrdím, že zmenili systém a vládu, ale dosiahli viac, ako čakali.

Odišli len z očí. Robert Fico stále drží kľúče od miešačky. On určuje politiku, on je predseda strany.

Ale už hľadá únik na ústavný súd.

Môže to byť len ďalšia z jeho hier. Robert Fico je majster politických hier a intríg, vždy odvádza pozornosť na niečo iné a vždy urobí niečo celkom iné, než očakávame. Počkáme si, ako to bude s ústavným súdom, lebo Smer chce predovšetkým vyhrať parlamentné voľby a urobí pre to všetko.

Vo svojom komentári, ktorý máte na stránke, ste napísali, že prezident by mal hlavne spájať a nie rozdeľovať a že má zmierňovať napätie. Myslíte si, že to dokážete? V komentári zároveň útočíte na herca Richarda Stankeho a ľudí z iniciatívy Za slušné Slovensko ste pomenovali „mláďatká zo slušného Slovenska“. Nie je práve toto slovník, ktorý viac rozdeľuje ako spája?

Toto je slovník expresívny a publicistický, ale môžeme sa venovať spájaniu, hovoria o tom všetci. Hovorí o tom Šefčovič a dokonca aj Harabin. Spojiť Slovensko nemôžete na základe kultu osobnosti. Andrej Kiska sa o to snažil, mal perfektné PR z hľadiska marketingu. A čo po ňom zostane? Len spľasnutá bublina.

Zjednotiť spoločnosť môžete len na báze nejakej myšlienky, za ktorou ľudia pôjdu. To nie je o tom, či budete mať tvrdší alebo mierny slovník, či sa budete hrať na mačičku, alebo budete za alfa samca.

To je o tom, či dokážete dať spoločnosti nejakú ideu, za ktorou ľudia pôjdu. Náš problém je, že prešľapujeme na mieste, že od vízie vstupu Slovenska do Európskej únie táto spoločnosť nemá žiadnu víziu. Nemá ju už dve desaťročia. Nevieme, kam by sme to chceli dotiahnuť.

A čo je tá vaša vízia?

Určite je to príprava Slovenska na klimatickú zmenu, na robotizáciu a v neposlednej miere to, čo som už spomínal, teda druhá ústava, druhá republika. Mám naozaj silný pocit, že tento štát, ak nám na ňom záleží a mne na ňom záleží, stojí na vratkých nohách. Môžeme o neho pri najbližšom konflikte prísť, pretože nemá korene.

Ak to porovnáte s Československom, tak Tomáš Garrigue Masaryk dal tomu štátu nielen základnú ideu, na ktorej štáty stoja a padajú, ale občanom sa po vzniku kvalitatívne zmenil život. Dosiahli namiesto 16-hodinového 8-hodinový pracovný čas a všetky vymoženosti, ktoré poznáme dnes, teda dovolenku, nemocenskú a podobne.

Prenesme sa do roku 1993, vznikla Slovenská republika a nastala privatizácia, rozkrádanie, mafiánske vraždy, prepad životnej úrovne o 50 až 60 percent. Nemôžete vyžadovať lojalitu k štátu tak, ako to vyžaduje SNS alebo kotlebovci, že sa za každú cenu búchajú do pŕs. Štát musí dať ľuďom pridanú hodnotu. Tento štát treba založiť odznova, čo, samozrejme, neznamená, že by sme ho mali rozbiť.

Čo je tá pridaná hodnota a ako by ste ju priniesli práve vy?

Mali by sme mu dať novú myšlienku a postaviť si nové ciele o tom, že chceme byť najlepší. My by sme sa mali porovnávať s najlepšími, nie s Maďarskom alebo s Poľskom.

Mali by sme mať ambície tak, ako si Kostarika, stredoamerický štát, postavil ambíciu, že bude lídrom v školstve a životnom prostredí v rámci Strednej Ameriky. Zrušili armádu, dnes je to najvyspelejší štát v Strednej Amerike. Je to štát, ktorý určuje tempo vo veľmi biednej časti sveta.

Keď poviete Estónsko, je to eGovernment, Fínsko je lídrom v školstve. Čo by ste povedali o Slovensku? Nemáme nič, na základe čoho by sme chceli, aby nás videli.

Pokúšali ste sa založiť hnutie SEN, no ministerstvo vnútra vám neuznalo podpisy. Tvrdili, že ste predložili podpisy ľudí s falošným alebo so skartovaným občianskym preukazom. Ako to bolo?

Nie s falošným. Vyslovene sa tam písalo, že tam našli niekoľkotisíc skartovaných a ukradnutých občianskych preukazov. Sám si odpovedzte na otázku, kto má prístup k takejto databáze, no my nie.

Ale ako sa dostali na vaše petičné hárky?

Dodnes som presvedčený, že ten zásah bol mocenský, pretože kontrola prebehla dvakrát. Prvýkrát skontrolovali hárky a povedali, že je všetko v poriadku. Druhýkrát prišiel pokyn priamo z vyšších miest na ministerstve vnútra, aby preverovali občianske preukazy. Nemáte šancu to všetko pokryť, keď podpisy zbierajú aktivisti. Mohol to tam podhodiť ktokoľvek.

Takže si myslíte, že vám ich niekto podhodil?

Som o tom presvedčený. Viem, že to bez konkrétnych a priamych dôkazov znie ako konšpirácia, ale v tom istom čase z podobných dôvodov zamietli, aj keď to nebolo tak medializované ako v prípade mojej osoby, zaregistrovať aj ďalšiu ľavicovú stranu bývalého vicepremiéra Jozefa Kalmana.

Pre Smer nepredstavuje ohrozenie nejaké Progresívne Slovensko alebo strana SPOLU. Smer sa najviac bojí útoku z ľava.

Aký výsledok prezidentských volieb by ste považovali za dobrý?

Išiel som do prezidentských volieb s tým, aby som uspel. Uvedomujem si hendikepy najmä v tom, že mám veľmi nízkonákladovú kampaň, čo je spôsobené tým, že neprijímam peniaze ani od politických strán, ani od oligarchov.

Nie som zaviazaný nikomu, len bežným ľuďom, od ktorých mi, často len 5 alebo 10-eurových príspevkoch, prišlo okolo 18 tisíc eur.

Takže aký výsledok by ste považovali za dobrý?

Nebudem odhadovať výsledky, idem do toho naozaj naplno. Nejdem do toho s cieľom propagovať si či už súčasnú alebo budúcu stranu ako väčšina kandidátov, ktorí tam sú.

Pozrime sa na to, že strana Smer nebola schopná celý rok vygenerovať jedného kandidáta a dva mesiace pred voľbami postaví niekoho, kto o tejto otázke nikdy neuvažoval. Ten človek tu nebol takmer 20 rokov a zrazu mu máme uveriť, že sa zaujíma a chce reprezentovať záujmy tejto krajiny.

Aký výsledok by ste považovali za prehru a odradil by vás od účasti vo verejnom živote?

Ak by bol môj výsledok pod 5 percent, znamenalo by to môj definitívny odchod z politiky. Uznal by som, že tam nemám čo robiť a že som nedostal dôveru bez ohľadu na to, že som nemal veľké peniaze. Problém je v tom, že poradie kandidátov je určené podľa veľkosti pokladničky. Je smutné, že sa nebavíme hodnotovo o tom, čo by mal prezident predstavovať.

Ide mi o to, či máte sebareflexiu.

Samozrejme, považoval by som to za vyjadrenie totálnej nedôvery a nie je môj štýl sa nasilu tlačiť do politiky. Som homo politicus. Či už som v tej politke, alebo nie, rozmýšľam politicky a chcem dať ľuďom určitú spoločenskú ponuku a je na nich, či ju prijmú.