Seinäjokelaiset tietävät, että Paukanevalla ammuttiin punavankeja vuonna 1918. Sen sijaan Seinäjoella sijainneesta vankileiristä ei ole yleisesti puhuttu.

Kunnes vuonna 2015 Ilmajoen museon holvissa tapahtui vesivahinko.

Se oli onni. Ilmajokelainen historian harrastaja ja kirjailija Martti Koskenkorva oli museolla odottamassa remonttimiehiä ja ryhtyi odotellessaan järjestämään papereita.

– Käteen osui muovipussi, jossa oli Vaasanlaivojen mainos ja ajattelin, että tämä ei ole kovin vanhaa asiaa ja siirsin sen sivuun. Sitten jossain vaiheessa ajattelin katsoa, mitä siellä sisällä on. Päällimmäisenä oli monistettuja Mannerheimin päiväkäskyjä, jotka eivät ole kovin harvinaisia. Onneksi sitten selasin pidempään ja vastaan tulivat kirjeet, kertoo Martti Koskenkorva.

Martti Koskenkorva tunnetaan Könnin suvun oltermannina, kirjailijana ja historian harrastajana. Johanna Manu / Yle

Vankien kirjeet

Oli myös onni, että löytäjä oli juuri Martti Koskenkorva. Hän oli parhaillaan kirjoittamassa kirjaa vuoden 1918 tapahtumista Ilmajoen Koskenkorvalla, joten aihe oli hänelle tuttu. Muovipussissa oli Seinäjoella sijainneen vankileirin kuulustelupöytäkirjoja, vankilistoja ja muita dokumentteja sekä kirjeitä.

Kirjeet olivat vankien omaisille kirjoittamia ja omaisten vangeille kirjoittamia, jotka eivät koskaan löytäneet vastaanottajalle.

– Niissä oli postimerkitkin paikallaan. Kyllä siinä rupesi kädet tutajamaan, kun avasin kirjeet ja ajattelin, että mitähän näissä on, toteaa Koskenkorva.

Koskenkorva arvelee, että muovipussi on tuotu Ilmajoelle Seinäjoen työväentalon purkamisen yhteydessä 1970-luvulla.

– Henkilö, joka arkiston on mapittanut ja pussittanut, on arvioinut, että materiaali on arkaluonteista. Hän on saattanut tuntea Ilmajoen museon entisen puheenjohtajan Antti Mäki-Lauroselan, joka hoiti silloin myös rahakokoelmaa. Luulen, että hänelle on viety se pussi ja sen jälkeen sitä kukaan ei ole nähnyt. Se on laitettu turvaan, ettei se joudu vääriin käsiin, pohtii Koskenkorva.

Seinäjoen vankileirin vankien ja omaisten kirjeitä. Elina Niemistö / Yle

"Melkoinen aarreaitta"

Vuonna 1918 toimineiden vankileirien historia tunnetaan jo melko hyvin, mutta Seinäjoen vankileirin kohdalla on tyhjää myös virallisissa historiakirjoissa. Koskenkorva kertoo löytäneensä vain maininnan erään kirjan taulukosta, mutta kuolleista ja teloitetuista ei siinä kerrottu.

– Minulle jäi käsitys, ettei esimerkiksi paikallisia ole teloitettu siellä ollenkaan, sanoo Koskenkorva.

Siinä rupesi kädet tutajamaan, kun avasin kirjeet Martti Koskenkorva, kirjailija

Nyt kuvaan astuu mukaan Ilkan toimittaja Anne Puumala. Hän luki lehtijutun Martti Koskenkorvan Saappaanjäljet-kirjasta, jossa kerrottiin kyseisen aineiston löytymisestä.

– Tajusin, että siinä on melkoinen aarreaitta. Pelkästään Seinäjoen vankileiri herätti ison kysymyksen. Teloituksista on puhuttu ja niistä tiedetty, mutta vankileiristä on ollut hyvin vähän tietoa. Minkäänlaista perustutkimusta ei ole tehty, kertoo Puumala.

Puumala oli juuri kirjoittamassa artikkelia Seinäjoen Paukanevan teloituksista (siirryt toiseen palveluun). Nyt hän halusi tietää lisää. Hän sulkeutui kesäksi tutkimaan Kansallisarkiston, Työväenarkiston, Kansan Arkiston ja SKS:n arkiston aineistoja. Hän löysi monelle Seinäjoen vankileirillä olleelle varsin surullisen tarinan.

Ylistarolainen Frans Lehto

Yksi Seinäjoen vangeista oli ylistarolainen Frans Lehto. Hänen kirjeensä löytyi Ilmajoelle päätyneestä muovipussista. Hän oli kirjoittanut vankileirillä toiveikkaan kirjeen vaimolleen Marille. Kirje ei koskaan lähtenyt kohti Ylistaroa.

– Hänen tarinansa puhutteli eniten, koska hänen äänensä oli jotenkin niin tuore ja ajaton, pohtii Puumala.

Lehto pidätettiin tiettävästi 38 ylistarolaisen mukana Tammisunnuntain tapahtumien yhteydessä Ylistarossa. Puumalan mukaan Lehto oli venäläismielinen ja häntä syytettiin muun muassa venäläiseen asepukuun pukeutumisesta, joten hänet katsottiin vaaralliseksi ja vangittiin.

Ylistarolaisen Frans Lehdon kirje vaimolleen ei koskaan päässyt perille. Elina Niemistö / Yle

Lehto siirrettiin Seinäjoen vankileiriltä Vaasan lääninvankilaan. Jäljet katoavat, kun hänet siirrettiin takaisin Vaasasta Seinäjoelle kuulusteltavaksi.

– Arvioni on, että hänet teloitettiin matkalla, sanoo Puumala. Hän selvittää edelleen Lehdon ja monen muun kohtaloita.

Savonlinnalainen punakaartijohtaja

Ilmajoelta löytynyt aineisto yhdessä Puumalan selvitystyön kanssa on siis tuonut uutta tietoa vuoden 1918 tapahtumista Etelä-Pohjanmaalla, mutta samalla myös muualla maassa.

Kävi muun muassa ilmi, että savonlinnalainen työväen järjestyskaartin nokkamies Johan William Johansson teloitettiin Seinäjoella. Johanssonin tarinan loppu on ollut tuntematon.

Puumala sai selville, että Johansson saapui Seinäjoelle 18. helmikuuta, häntä säilytettiin poliisivankilassa Seinäjoen rautatieaseman vieressä ja hänet ammuttiin 24. helmikuuta Hankkijan viljamakasiinin takana.

Valkoinen tarina on ollut niin voimakas, ettei näille tarinoille ole ollut tilaa Anne Puumala, toimittaja

Myös Johanssonin tarina on nyt esillä Seinäjoen Suojeluskunta- ja Lotta Svärd -museon näyttelyssä Satavuotias yö. Näyttelyn ovat koonneet kuraattori Heta Kaisto, valokuvaaja Hanna Koikkalainen ja toimittaja Anne Puumala. Koikkalainen on kuvannut muistitiedon mukaisia teloituspaikkoja eri puolilla Suomea ja Karjalassakin.

Satavuotias yö -näyttely on ollut esillä myös Suomenlinnassa ja Kaustisella, mutta Seinäjoen näyttelyssä on mukana täysin uutta materiaalia. Näyttely matkaa popup-tyyppisesti ja laajennetusti myös Seinäjoen remontissa olevaan Kalevan navettaan syyskuun lopulla.

Toimittaja Anne Puumala, kuraattori Heta Kaisto ja valokuvaaja Hanna Koikkalainen ovat koonneet näyttelyn 1918 tapahtumista. Elina Niemistö / Yle

Vankeja muualta – mutta myös Etelä-Pohjanmaalta

Seinäjoella oli punavankien kuulustelukeskus, koska paikkakunnalla oli myös ylipäällikkö Mannerheimin päämaja. Päämajapitäjään tuotiin vankeja eri puolilta Suomea.

Sekä Koskenkorva että Puumala yllättyivät, miten moni vanki oli kuitenkin myös Etelä-Pohjanmaalta. Valkoisella alueella pidätettiin paljon muun muassa sellaisia, jotka kieltäytyivät tarttumasta aseisiin.

– Esimerkiksi Kurikassa kutsunnoista kieltäytyi 50 miestä, joista ainakin 30 pidätettiin, kertoo Puumala.

Seinäjoen lisäksi vankileirejä oli alueella myös muun muassa Vaasassa, Närpiössä ja Kokkolassa. Eniten teloituksia kuitenkin tehtiin Seinäjoella.

Virallisten arvioiden mukaan teloitettuja olisi ollut lähteestä riippuen 44-62, mutta todellista määrää on mahdoton arvioida.

– Yksi syy on se, että osa teloitettiin matkalla tai vietiin lähipitäjiin ammuttaviksi, kertoo Puumala.

Kansan Arkiston kuva Vaasasta 1918. Kuva on esillä Seinäjoen Suojeluskuntamuseossa. Elina Niemistö / Yle

Ihan hiljaista

Etelä-Pohjanmaalla punaisen puolen tarinoista on puhuttu korkeintaan työväenyhdistysten seinien sisällä. Seinäjoen Paukanevan teloituspaikalla on muistomerkki, jonka synkkää historiaa Seinäjoen työväenyhdistys muistaa jokaisena vappuna.

– Kun yritettiin kysellä esimerkiksi näistä ylistarolaisista vangeista, ei kukaan tiennyt heistä mitään. Oli ihan hiljaista. On niin totaalisesti vaiettu, etteivät nykyihmiset enää tiedä heistä mitään, kertoo Martti Koskenkorva.

Hiljaisuuden muuri alkaa pala palalta murtua. Kun sata vuotta on jo kulunut, on korkein aikakin.

– Valkoinen tarina on ollut niin voimakas, ettei näille tarinoille ole ollut tilaa. Mutta ei ole myöskään ollut historian tutkijoita, joita olisi kiinnostanut pohjalaiset vankileirit, harmittelee Anne Puumala.

– Uskon, että tämä muuttuu.

Lisää aiheesta Ylen Elävästä arkistosta: https://yle.fi/aihe/kategoria/elava-arkisto/verinen-veljessota-1918

Juttua korjattu 9.9.2018 kello 6.32 ja 7.30: Kokkola sijaitsee Keski-Pohjanmaalla, ei Etelä-Pohjanmaalla. Vaasa ei sijaitse Etelä-Pohjanmaalla.

Juttua korjattu 10.9.2018 kello 11:00: Sata vuotta sitten Seinäjoki, Vaasa ja Kokkola olivat samaa aluetta. Nykyiset maakunnat perustettiin 1990-luvulla.