Når mere end en million flygtninge og immigranter i løbet af 2015 er ankommet til EU, er årsagerne en blanding af krig, desperation og ringe fremtidsudsigter.

»De gamle konflikter består, og nye kommer til. Fra 2010 til 2015 er antallet af fordrevne på grund af voldelige konflikter i verden firedoblet,« lyder det indledningsvis fra António Guterres, der den 1. januar i år takkede af efter ti år som FN’s flygt-ningehøjkommissær.

I et afsluttende interview lavet og publiceret af FN’s flygtninge- højkommissariat (UNHCR), giver António Guterres sin egen udlægning af flygtningekrisens opståen og de mulige løsninger. Han er dog ikke særlig optimistisk i forhold til den aktuelle udvikling, ligesom han er meget kritisk over for den måde, de europæiske ledere har taklet – eller netop ikke har taklet – den igangværende flygtningekrise.

Læs også: Lukketid i Europa

»Det er første gang, der ankommer så mange fra syd til det globale nord: Til de udviklede og de rige lande. Men folk er mere bekymrede for, hvordan det påvirker den udviklede del af verden end for flygtningenes velbefindende.«

Den største gruppe af flygtninge, der ankommer til Europa, er fra Syrien. Den snart fem år lange krig har sendt op mod 12 mio. syrere på flugt, langt de fleste internt i regionen, men siden foråret 2015 har mere end en halv million syrere søgt mod EU for beskyttelse.

Ikke fordi de nødvendigvis ønsker at tage den lange tur, men fordi de har tabt troen på fred, siger António Guterres.

Mister håbet

»Folk tror ikke længere på udsigten til en politisk løsning, og at de kan vende tilbage i den nærmeste fremtid. Jeg husker krigens første tid, hvor jeg talte med folk, der sagde, vi vender tilbage om et par måneder. Nu siger mange af dem, at de sandsynligvis aldrig kan vende tilbage.«

Læs også: De humanitære stormagter er tæt på sammenbrud

Samtidig er de betingelser, som de syriske flygtninge lever under i nærområderne, blevet stærkt forværret, og det har skabt en desperat situation, siger António Guterres:

»De har ikke lov at arbejde, kun halvdelen af deres børn kommer i skole, og for syriske familier er uddannelse helt afgørende, fordi de har været vant til et system med uddannelse til alle. Samtidig er niveauet af fattigdom ekstremt i de syriske flygtningesamfund i Libanon, Jordan og Tyrkiet. Folk bliver desperate og føler, at eneste mulighed er at flygte videre.«

Det har skabt et pres i EU’s medlemsstater, hvor der både har været mange, der har taget sig godt af de ankomne flygtninge, mens de ukontrollerede flygtningestrømme for andre har skabt frygt. António Guterres er glad over de mange, der har bidraget til at modtage flygtninge i EU, men han forstår også godt, at andre er blevet skræmte.

Frygten for kaos

»Selvfølgelig vil der altid være xenofobiske reaktioner, som vi simpelthen bare skal afvise. Men vi må også tage højde for, at der i vores samfund er folk med frygt og bekymring, og det må vi kunne reagere på og være i stand til at besvare med andet end bare fordømmelse.«

Han mener, at folks frygt opstår, fordi der netop ikke er nogen form for politisk styring i EU. Havde EU’s ledere reageret prompte på udfordringen, havde de sørget for ordentlig modtagelse med kontrol og screening samt en omfordeling af flygtningene med fly fra det punkt, hvor de kommer ind i EU til de lande, der skal tage imod dem, kunne man have undgået det europæiske kaos med tusinde af flygtninge marcherende op igennem Balkan og resten af Europa.

Læs også: Dybe tyske rynker over dansk kontrol

»Men når folk et eller andet sted i en lille by i Europa oplever det her – eller ser den her strøm af mennesker i nyhederne, hvor ingen har overblikket eller tager styringen, så opstår der en frygt. Folk tror, de bliver invaderet. Det er blevet det budskab, der står tilbage.«

Derfor er det EU’s ledere, der har svigtet, mener han:

»Vi taler om en million (der har søgt mod EU, red.), det er mindre end to flygtninge pr. tusind europæere. I Libanon er der nu én flygtninge for hver tre libanesere. Det viser jo, at problemet nemt kunne have være håndteret, hvis ellers man havde besluttet sig for at håndtere det. Men uheldigvis var Europa delt og ude af stand til at handle i fællesskab, så derfor blev flygtningestrømmene ikke styret af de europæiske myndigheder, men af menneskesmuglere. Det er ærgerligt og har været medårsag til at skabe frygt og bekymring i mange af de europæiske samfund.«

Fokus på fred

Situationen har ændret sig markant i de ti år, António Guterres har stået i spidsen for FN’s flygtningehøjkommissariat, UNHCR. Dengang håbede UNHCR årligt at kunne sende en million mennesker tilbage til genhusning i deres hjemlande. I dag er situationen nærmest den modsatte. Konflikter skaber flygtninge som aldrig før.

»Ser vi på, hvor vi står i dag, er der enkelte glimt af håb. Vi har Wien-forhandlingerne (fredsforhandlinger for Syrien senere i januar, red.), der forhåbentlig vil kaste resultater af sig, selv om det stadig er meget usikkert. Men overordnet set er tendensen, at det i øjeblikket går mod værre, før det på et tidspunkt forhåbentligt vender til det bedre.«

António Guterres mener derfor, at det internationale samfund bør sætte meget mere aktivt ind i forhold til at løse de igangværende konflikter. Han efterlyser en »stærk fredslobby« med »oprigtige forhandlere«, der kan tage sig af verdens mange forskellige konflikter.

»De her konflikter berører os alle, og vi er nødt til at samles om at løse dem. Vi ønsker ikke flere flygtninge, vi ønsker at undgå flygtninge, og derfor er det arbejde helt afgørende,« siger António Guterres, der samtidig advarer imod fortsat at negligere de udfordringer, som de mange flygtninge særligt i nærområderne giver:

»Indtil da er det vigtigt, at nødhjælpsarbejdere og udviklingsorganisationer står sammen side om side for at både at sikre dem, der er flygtet, men også for at hjælpe de samfund, der modtager flest flygtninge, og som oftest selv er skrøbelige lande, så vi undgår, de falder sammen én for én som dominobrikker.«