Da de er færdige, har Jakob Sundberg stadig farve i kinderne. Tilskuerne og tv-holdet er for længst taget hjem, og stadion står tomt tilbage.

- Nogle tror, at dommere bare er nogen, man råber af. Uanset hvad jeg gør, er det forkert i nogens øjne. Det er et stort pres. For hvad er den rigtige beslutning? Jeg er nødt til at acceptere presset fra alle fronter, og at spillerne prøver at snyde mig. Det er en on going proces, og jeg er stadig ikke i mål. Når jeg fejler i en kamp, kan jeg godt få den der ængstelige følelse, hvor jeg lige når at tænke; ’Pis, det var bare ikke godt nok. Hvad nu?’

Alligevel er det presset, Jakob Sundberg synes, er givende ved at være dommer, og han søger generelt ansvar og ledelse i hverdagen. Når han ikke tager beslutninger på grønsværen, har han sin daglige gang på Christiansborgs bonede gulve, hvor han er organisationskonsulent for Liberal Alliance.

Jeg har lært at forstå, at det er dommeren, de hader og råber efter i det korte øjeblik, og ikke mig som person. Jakob Sundberg

Ligesom i den politiske verden handler dommerhvervet om at kommunikere et budskab ud, så alle forstår meningen og dermed er trygge ved, hvordan beslutningerne bliver taget.

- Det er lige meget, om jeg har ret, hvis ingen andre kan se det, og det er en kæmpe udfordring. Jeg skal have blik for alle faktorer og konstant tage lynhurtige beslutninger, mens jeg konstant har tre andre dommeres inputs i øret. Alle de nye tekniske muligheder er en kæmpe hjælp, men jeg kan hurtigt komme til at tvivle på min egen bedømmelse af en situation. Så må jeg tro på min egen mavefornemmelse. Folk tror, dommere bare står og fløjter, men det handler om at være en empatisk leder og om konstant at være i en læreproces.

Læs også : Sønderjyske-chef tager matchfixingsag helt og aldeles roligt

Jakob Sundberg er én ud af to dommertalenter, der er blevet udtaget til talentprogrammet for DBU-elitedommere, DanCore, og hans ambition er at rykke op i Superligaen til sommer. Et personligt mål siden han for 12 år siden ret tilfældigt blev dommer. For drømmen startede et helt andet sted.

- Jeg var ikke god nok til fodbold. De sagde, at hvis jeg voksede, kunne jeg blive en god målmand. Der var jeg 15 år, men jeg blev ikke højere.