Som både kvinde og jøde tilhører jeg to forskellige offergrupper.

Det kan godt være svært at stå med et ben i hver verden og ikke vide, hvor man hører hjemme. Siden jeg var lille, har jeg fået at vide, at vi har bedre forretningssans end andre. At vi er mere velhavende og udspekulerede end vores naboer. Derfor har jeg også altid satset på, at jeg kunne falde tilbage på min tro og lobby'e mig til en magtfuld stilling i medierne, hvis alt andet går galt.

Men efter 34 års erhvervserfaring som jøde har jeg måtte indse, at jeg muligvis er blevet ført bag lyset. Min saldo hænger stadig i neglene på den forkerte side af nul.

Til gengæld er kvindebranchen tilsyneladende i rivende udvikling. Kvinder udgør cirka halvdelen af jordens befolkning, hvilket er mere, end man kan sige om jøderne. Og de udgør endda flertallet af de studerende på universiteterne.

Alligevel har Københavns Universitet besluttet sig for at indføre kønsdiskriminering ved samtalen (altså ikke kvinder, hvilket ville være for strengt). KU giver i dag penge til de fakulteter, der ansætter kvindelige professorer. Hver gang et fakultet øger sin kvindeandel med en vis procent, får fakultetet en bonus på mellem en og tre millioner kroner. Hvis de derimod ansætter en mandlig professor, får de bare ham. Og de trængte fakulteter kan endda få udbetalt bonuspengene på forhånd. Så kan de altid ansætte kvinderne bagefter.

Alt det har jeg læst i materialet, der hedder Mangfoldighed på KU - Flere kvinder i forskning og ledelse.

Da jeg ikke tidligere har hørt om denne bonusordning, slog jeg en dag op i Den Store Danske Encyklopædi. Her fandt jeg en beskrivelse, der passede: »At love eller tilbyde fordele på betingelse af, at der handles på en vis måde.«

Det stod under 'b' for bestikkelse og var tilsyneladende udbredt i Italien og Frankrig. Som sædvanlig var Danmark langt bagefter andre lande.

Bonusordningen skal ifølge universitetet fremme ligestillingen blandt professorer, men den gælder kun på de fakulteter, hvor kvindelige professorer er i undertal.

Blød lovgivning

Jeg må indrømme, at jeg har undret mig over denne fremmedartede bonusordning, for jeg har altid lært af rødstrømperne, at kvinder ikke skal bedømmes på deres køn, men på det de kan. Og da jeg slog op i ligebehandlingsloven, blev det da også slået fast, at forskelsbehandling er ulovlig: »Stk. 7. En instruktion om at forskelsbehandle en person på grund af køn betragtes som forskelsbehandling.«

Det betød, troede jeg, at bonusordningen på KU var ulovlig. Men jeg fandt hurtigt ud af, at det ville være for bogstavelig en måde at læse loven på.

I 2008 valgte videnskabsminister Helge Sander (V) at give dispensation fra ligebehandlingsloven, sådan så diskriminationen på Københavns Universitet nu er lovlig: »Ministeriet for Videnskab, Teknologi og Udvikling har netop givet tilladelse til, at universitetet kan dispensere fra ligebehandlingsloven i bestræbelsen på at få flere kvinder i forskning og ledelse,« meddelte ministeriet.

Tørre tal

På det tidspunkt var jeg blevet ret forvirret. Derfor greb jeg telefonen og ringede til min ven Rune S. med det røde skæg.

- Der er noget, jeg ikke forstår. Er det ligestilling, hvis man skal have dispensation fra ligebehandlingsloven for at gennemføre det?

Han tænkte sig om.

»Det er ikke ligestilling. Det er hævn. Bare ring igen, hvis der er mere.«

Jeg har altid lært, at skønhed kommer indefra. Men mon ikke en kvindelig ansøger ser bedre ud i skæret af mellem en og tre millioner kroner?

Det sjove er, at kvinder slet ikke diskrimineres til jobsamtalen på universiteterne. Ifølge tallene i ligestillingsministerens rapport Fakta om Ligestilling 2006 bliver kvinder faktisk ansat på universiteterne i præcis samme grad som mænd. Kvinder udgør nemlig 14 procent af ansøgerne til professorater og 15 procent af de nyansatte professorer. Dermed er der altså ikke belæg for at hævde, at kvinder bliver fravalgt til samtalen. Og kvindelige ansøgere har endda en svagt større chance for at få jobbet end en mand, når de søger om at blive lektorer og adjunkter. Her udgør kvinder 25 procent af ansøgerne til lektorater og 29 procent af de nyansatte lektorer. For adjunkter udgør kvinder 31 procent af ansøgerne og 36 procent af de nyansatte.

Fravælger selv

Kvinder bliver altså ansat på lige vilkår, når de søger.

Bonusordningen bliver endda opretholdt, selv om end ikke Københavns Universitet påstår, at kvinder fravælges. Kun én af de seks grunde, universitetet har listet op som forklaringer på, at kvinder ikke søger professorater, handler om, at kvinderne ikke kan søge på lige fod med andre, nemlig at stillingerne ofte opslås i snævre netværk. De andre fem grunde handler om, at kvinder selv fravælger professoraterne, fordi de 1) er tilbageholdende med at søge, 2) fremtidsudsigterne på universiteter er usikre, 3) arbejdsmiljøet er domineret af mænd, 4) kvinder i højere grad ønsker arbejdsfællesskaber frem for ensom forskning, og 5) kvinder ikke opbygger internationale forskningskontakter i samme grad som mænd.

Bestikkelse virker. Mere bestikkelse virker bedre.

Men det er ikke kun Københavns Universitet, der vil forskelsbehandle sig til ligestilling. Overborgmester Ritt Bjerregaard vil også have flere kvindelige ledere på Københavns Rådhus.

Nyt problem

»Der er stadigvæk for få kvinder på ledelsesgangene. Nu giver vi direktørerne et konkret incitament til at gøre noget ved ligestillingen,« havde hun sagt i en pressemeddelelse, hvor hun introducerede en bonusordning, der var endnu mere ambitiøs end den på Københavns Universitet.

Ritt Bjerregaard vil nemlig sætte et beløb direkte ind på chefernes personlige bankkonto, hvis de ansætter en kvindelig leder i stedet for en mand. Det skal skrives ind i resultatkontrakten, og det betyder, at hvis man står og har brug for nogle penge her og nu til en ny carport, kan man jo ansætte en kvinde næste gang. Denne form for kontant afregning er selvfølgelig heller ikke lovlig. Derfor har Ritt Bjerregaard søgt om dispensation fra loven om ligebehandling. Der er endnu ingen afgørelse.

Jeg gik selvfølgelig ud fra, at det må stå virkelig galt til med ligestillingen på rådhuset, når Ritt Bjerregaard er parat til at bruge sådanne metoder. Men det gør det faktisk ikke. 64 procent af lederne i Københavns Kommune er kvinder. Mænd udgør ikke engang de magiske 40 procent. Sådan her er fordelingen: I Sundheds- og Omsorgsforvaltningen er 91 procent af lederne kvinder. I Børne- og Ungdomsforvaltningen er 63 procent af lederne kvinder. Der er kun færre end 40 procent kvinder i to ud af syv forvaltninger: 28 procent i Økonomiforvaltningen og 27 procent i Teknik- og Miljøforvaltningen. På det øverste lederniveau 1 er der samlet set 38 procent kvinder. På den næste lederniveau 2 er 33 procent kvinder. På det laveste lederniveau 3 er 66 procent kvinder.

Og nu er det bare, at der er noget, jeg ikke forstår. Hvis man diskriminerer en mand for at tilgodese en kvinde, har man vel ikke løst et ligestillingsproblem. Så har man skabt et nyt.

Leny Malacinski er journalist og forfatter til bogen 'Den dag jeg opdagede jeg var undertrykt', som udkommer i dag på Gyldendal