I begejstringen over de muligheder, som digitaliseringen giver inden for skole- og uddannelsesområdet, har politikerne glemt at tage højde for de etiske spørgsmål, den rejser. Hvilke typer af personlige data og oplysninger om lektier, personlige udviklingsmål og deltagelse i undervisningen, skal de digitale systemer egentlig indsamle, hvad skal de bruges til, hvem må bruge dem, og hvor længe må de ligge gemt?

Sammen med sine embedsmænd har undervisningsminister Merete Riisager (LA) brugt tid på at få overblik over, hvad der egentlig er gang i af initiativer for at digitalisere især folkeskolen. Og det har overbevist hende om, at det er på høje tid, at politikerne tager stilling til de dataetiske aspekter af den nye, digitaliserede folkeskole.

»Udviklingen går meget stærkt, og der er truffet en række vidtrækkende beslutninger de senere år. Men der har været et fravær af en dataetisk debat og en politisk stillingtagen til, hvad vi vil med de mange data, vi fremover vil kunne indsamle om vores børn. Den debat vil jeg gerne sætte gang i nu,« siger Merete Riisager, der også har sikret sig, at der er afsat penge til formålet i den økonomiaftale, som regeringen netop har indgået med kommunerne.

»Med økonomiaftalen med kommunerne er vi blevet enige om at sætte fokus på data på undervisningsområdet for at sikre tryghed hos både skoler, lærere, elever og forældre om, hvordan data håndteres. Det indebærer blandt andet, at der skal udarbejdes dataetiske principper om, hvordan man anvender persondata på folkeskoleområdet,« siger undervisningsministeren.

Undervisningsministeriet har taget sagen op og gennemgået initiativerne i kølvandet på, at Berlingske i april i år kunne fortælle, at forskere og eksperter frygter, at Big Brother rykker med ind i folkeskolen, når den i disse år bliver digitaliseret i et omfang, som endnu ikke er set andre steder i verden.

Inden året er omme skal alle folkeskoler i Danmark have taget læringsplatforme som Meebook eller MinUddannelse i brug. Læringsplatformene skal blandt andet holde styr på, om eleverne lever op til de fælles læringsmål, som Undervisningsministeriet har udstukket, og for at kunne gøre det, er platformene koblet sammen med de mange digitale læremidler, som bruges i skolerne. På den måde bliver det i hvert fald i teorien muligt at følge den enkelte elevs indsats i skolen meget tæt og indsamle og gemme data om skoleforløbet. Næste år bliver det hele koblet sammen med Skoleintras afløser, Aula.

»Vi kan ikke bare give los«

Ifølge undervisningsministeren er behovet for en dataetisk debat på skoleområdet stort, og det haster for politikerne med at få taget stilling, inden læringsplatformene for alvor bliver taget i brug.

Hun henviser til den debat, der allerede har kørt på sundhedsområdet, hvor der også er blevet vedtaget regler for, hvad man må og ikke må med sundhedsdata.

»Måske er debatten endnu vigtigere på skoleområdet, fordi der her er tale er tale om borgere, som endnu ikke er myndige,« siger Merete Riisager.

I dag er alle de personlige data, som bliver indsamlet om eleverne i skolerne, omfattet af den eksisterende persondatalov. Disse regler bliver yderligere skærpet, og de dataansvarlige – der på skoleområdet som udgangspunkt er skolerne og uddannelsesinstitutionerne selv – vil blive mødt med større krav til at kunne dokumentere, at de indsamler og opbevarer data sikkert. Overholdes reglerne ikke, kan det koste store bøder.

Men spørger man Merete Riisager, er alle problemer med indsamling og brug af data ikke løst med den rene jura i persondataloven og den kommende persondataforordning, som træder i kraft om et lille års tid.

»Vi er nødt til at spørge os selv, hvilke data vi vil have samlet ind og hvorfor? Hvad skal vi bruge det til? Hvad ønsker borgerne? Hvad er forældrenes og børnenes rettigheder? Data er som udgangspunkt borgerne egne data, men hvad betyder det for eksempel i forhold til mulighederne for at få slettet eller rettet data? Vi kan ikke bare give los og lave en hel uddannelsesjournal på barnet,« siger ministeren.

Det er vigtigt at være på forkant

Én af de forskere, der tidligere har efterlyst en etisk debat om, hvordan vi skal håndtere de mange data, som i fremtiden vil tikke ind i skoleregi, er Helene Ratner, lektor ved DPU ved Aarhus Universitet. Hun forsker i, hvordan uddannelse styres og forvaltes gennem data.

»Det er vigtigt, at ministeren har lyttet og nu vil rejse denne debat. Lige nu indsamler og deler de virksomheder, der leverer læringsplaner og digitale læremidler, kun data i meget begrænset omfang, men den teknologiske udvikling går så hurtigt, at det er vigtigt at være på forkant med begivenhederne. Derfor er tidspunktet det helt rigtige for at tage den etiske diskussion,« siger Helene Ratner.

Hun henviser til en ny undersøgelse om data i danske læremidler, som er udarbejdet af professor og uddannelsesforsker ved DPU Jeppe Bundsgaard. Undersøgelsens konklusion er, at selvom brugen af data i folkeskolen er inde i en rivende udvikling, så har læremiddelproducenterne kun i begrænset omfang fokus på at producere og dele data med andre.

Kun de helt store producenter og leverandørerne af de nye læringsplatforme arbejder for alvor med emnet, og fælles for dem er, at de alle oplever det som en udfordring rent teknisk at få udveksling af data til at fungere. Samtidig giver nogle af leverandørerne også udtryk for, at der mangler en stillingtagen til hvilke data, man skal indsamle, og hvad de skal bruges til.