Solskinnet falder skråt ned over Musvågevej i Københavns Nordvestkvarter, hvor Krølle kommer gående. Den 48-årige tidligere slagtersvend er radmager og har været stofbruger i mere end 30 år og går med stive skridt og en kasket på hovedet hen til jobcentret.

Normalt, når Krølle har kræfter til det, sidder han og tigger foran Illum på Strøget for at finansiere sit sideforbrug af coke, som han fixer ud over sin metadon.

Uden for jobcentret står Krølles støttekontaktperson, og det samme gør hans bisidder, Charlotte, fra organisationen Gadejuristen på Vesterbro. Klokken 11 skal de tre mødes med Krølles sagsbehandler og kommunens rehabiliteringsteam, og ifølge mødeindkaldelsen til Krølle skal deltagerne »drøfte dine muligheder«, efter han har fået afslag på førtidspension.

Læs også: Har Krølle udsigt til at få arbejde?

»Det bliver sikkert et ressourceforløb,« gætter Charlotte, der er socialrådgiver. Hun tvivler på, at et sådant forløb kan gøre Krølle mere egnet til at blive selvforsørgende på arbejdsmarkedet, sådan som det egentlig er meningen.

»Det er billigere for kommunen. Dels er ydelsen meget lavere, dels er der højere refusion,« siger hun, inden vi går ind.

Information har tidligere på baggrund af indsigt i Krølles sagsmappe beskrevet, hvordan han – trods konstateret mangeårig hjerneskade efter en påkørsel, hiv, smitsom leverbetændelse, bylder i hjernen, livstruende lav blodprocent samt sårdannelser på arme og ben og formentlig indre blødninger – ikke vurderes som tilstrækkelig syg til at kunne få førtidspension.

Selv om en overlæge på Infektionsmedicinsk Ambulatorium på Hvidovre Hospital har vurderet, at Krølle »vurderes absolut uegnet til enhver form for arbejde, og prognosen er dårlig, ikke så meget pga. hans hiv, men pga. hans fortsatte stofmisbrug og psykiatriske habitus«, har myndighederne givet afslag få førtidspension, fordi »der fortsat er mulighed for afklarende og udviklende indsatser efter beskæftigelseslovgivningen«, som kommunen skrev.

Mens Krølle venter i jobcentrets reception, fortæller han, at han har reduceret sit cokeforbrug i den sidste tid. Nu, hvor han ikke fixer coke hver dag, har han taget tre kilo på, fortæller han. Han kommer ikke lige så meget i Istedgade som tidligere, forklarer han, i stedet ser han meget til sin kammerat Lasse, der også er stofbruger. Lasses kæreste er indlagt, og han er smidt ud af den campingvogn, hvor hun boede, så han har fået lov til at flytte ind hos Krølle.

»Når jeg laver mad til Lasse og mig, bruger jeg en halv liter piskefløde til sovsen. Vi åd stegte oksehaler, og en halv time efter sov vi begge to,« siger han og smiler.

’Vi hører, hvad du siger’

Nu bliver Krølle hentet ind i et mødelokale. Rundt om bordet sidder fem kommunale medarbejdere, og efter en kort præsentationsrunde tager en af dem ordet og byder velkommen.

»Du er her for, at vi kan tale om, hvad der skal ske nu, hvor du har fået afslag på førtidspension. Vi vil indstille dig til et ressourceforløb. Vi kan godt se, at du har en masse udfordringer, men har du eller I andre forslag til, hvad der skal satses på,« spørger han og kigger bordet rundt. Ingen siger noget, så ordstyreren fortsætter: »Vi tænker på hjælp til psykologisk rådgivning og praktisk livsførelse i hverdagen. Vi kan se her af papirerne, at det er svært at motivere dig til behandling. Hvad er status,« spørger han lægen, der er en del af rehabiliteringsteamet.

Lægen svarer, at Krølle er en person, der ikke kan ret meget. Krølle har en masse sygdomme og er svær at holde fast i et behandlingsforløb. Spørgsmålet er, hvor omfattende Krølles hjerneskade er, og om der er noget at komme efter i forhold til behandling. Men det skal undersøges nærmere, siger lægen.

»Så får vi en tilbagemelding, om der er behandlingsmuligheder,« svarer ordstyreren og tilføjer, at det også ville være godt med en samlet vurdering af Krølles funktionsniveau over et længere tidsrum. Hvilke ting kan Krølle selv gøre, og hvad skal der til for at motivere ham.

»Vi skal gøre det inden for 12 måneder i tæt samarbejde med den koordinerende sagsbehandler …«

Krølle afbryder: »Jeg ved ikke, hvad I mener med alt det lort. Jeg aner ikke, hvad I snakker om. Hvorfor vil I ikke give mig min førtidspension, når jeg ikke kan noget? I må se sandheden i øjnene,« siger han.

Ordstyreren svarer, at netop fordi Krølle har fået afslag på førtidspension, er han i målgruppen for et ressourceforløb. »Det er mig, det går ud over. For otte år siden blev jeg indstillet til førtidspension, men jeg sidder stadig her,« afbryder Krølle.

Lægen svarer: »Du er, for nu at sige det direkte, i en lortesituation. Enten skal man finde ud af, at du ikke har større …«

»Jeg kan ikke en skid. Skal jeg bruge 10 år på det,« siger Krølle.

»Nej, det tager ...« begynder lægen.

»Skal jeg dø, før jeg får førtidspension,« fortsætter Krølle.

»Vi hører, hvad du siger,« bryder ordstyreren ind.

»Vi kan arbejde videre herfra og indstille dig til et ressourceforløb. Vi laver en skriftlig indstilling og sender den i partshøring, så kan I tage stilling til det og sende den videre til os. Så vil jobcentret træffe en afgørelse, og så vil du få tilknyttet en sagsbehandler fra behandlingsenheden,« oplyser han henvendt til Krølle og tilføjer, at han ikke rigtigt har mere at sige.

»Hvorfor kan I give alle perkerne i hoved og røv, mens jeg ikke kan få noget som helst? I sidder bare der og læser de skide papirer. Hvorfor kan I ikke hjælpe mig? Så begynder jeg at tage stoffer igen,« siger Krølle.

»Har I noget at spørge om,« spørger ordstyreren og fortsætter efter et hurtigt blik bordet rundt: »Så siger vi tak for i dag.«

Blomster og god mad

Udenfor på fortovet får Krølle ild på en cigaret, som han får fra sin støttekontaktperson. Krølle græder og snøfter.

»Når de ser, hvordan du har det, går der sikkert ikke så lang tid,« trøster støttekontaktpersonen.

Også Charlotte trøster og siger, at Gadejuristen vil arbejde for, at det vil gå hurtigere end 12 måneder. Resultatet er forventeligt, men hun er glad for, at rehabiliteringsteamet ikke gjorde Krølles sidemisbrug med coke til et tema, der skulle kræve selvstændig behandling. Det er heller ikke grunden til hans helbredsmæssige problemer.

Støttekontaktpersonen kan ikke mindes, at Krølle har taget så få stoffer, som han er nede på nu.

»Det må være det sidste forløb, du skal igennem nu. Det var rigtigt fint, at du sagde så meget,« opmuntrer han, mens Krølle snyder næsen og får snøftet færdigt.

»Det er ikke så svært at stoppe med coken. Det er tyndskid i otte dage. Det er metadonen, der er umulig at slippe. Jeg har engang været indlagt, hvor jeg skreg døgnet rundt i 16 dage oppe i Aalborg, fordi jeg ikke fik metadon. Det var, som om knoglerne blev trukket ud gennem huden,« siger Krølle.

Han er utilfreds med, at det trækker ud med førtidspensionen, og at han skal rende til møder.

»Jeg kunne have siddet inde på Strøget og lavet 800 kroner på den tid, vi har brugt her,« siger han. Senere ændrer han dog forklaring om hvor mange penge, han tjener ved tiggeriet. Det er ikke nær så meget, så det var mest for at prale.

Men nu, hvor han har skåret ned på cokeforbruget, køber han i stedet ting til hjemmet, siger han og fortæller, at han lige havde købt sig en computer hjem til det værelse, hvor han bor, men den blev stjålet efter otte dage. Han ved godt hvem, men de sidder inde nu, forklarer han.

Krølle kunne godt tænke sig at bo i et lille hus ude på landet med en masse blomster. Der kunne han bo sammen med Lasse og spise god mad.

Han ryger færdig og går ned ad Musvågevej i solstriben sammen med støttekontaktpersonen, der kører Krølle hjem til hjemløseenhedens værelser i Sydhavnen.