Den nøytrale ekspert må avlives | Andreas Slettholm (ekspertekspert)

31. okt. 2018 17:34 Sist oppdatert 23. november 2018

Kristin Clemet i NRKs valgstudio med forsker Anders Ravik Jupskås og programleder Atle Bjurstrøm. SKJERMDUMP NRK

Kristin Clemet er selvfølgelig ingen nøytral observatør, hun heller.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Forrige uke behandlet Kringkastingsrådet over 100 klager på at NRK brukte Civita-leder Kristin Clemet som kommentator under valgsendingen fra det svenske valget.

Dette er i stor grad resultat av en organisert kampanje fra partiet Rødt. Klagene går ikke nødvendigvis på at hun ble invitert, men at Clemet ikke ble «balansert» med en kommentator med kjent ståsted på den politiske venstresiden. Clemet burde behandles som en politisk deltager, snarere enn en observatør, heter det.

Kritikken har fått betimelig kritikk, ikke minst fra folk som politisk står Rødt nærmere enn Civita. BT-kommentator Jens Kihl mener stortingspartier bør være svært forsiktige med å drive kampanjer mot redaksjoners valg. Hege Ulstein i Dagsavisen mener Rødt forsøker å skape et fattigere, trangere og mer polarisert debattklima. På lederplass har Klassekampen vært kritisk blant annet til at kampanjen har vært skjult.

NRK forsvarte seg godt

Rådets behandling var ganske gemyttlig, og NRK forsvarte bruken av Clemet godt. Kanalen må ha en balanse over tid, et mangfold av kommentatorer og unngå slagside i dekningen av enkeltområder. Dette er først og fremst viktig for at journalistikken i kanalen skal være av god kvalitet.

Men selve premisset for klagene bunner i en grunnleggende misforståelse. Skillet mellom «nøytral ekspert» på den ene siden og «politisk deltager» på den andre, er forfeilet.

Rødts kommunikasjonssjef Iver Aastebøl mener «en del valgforskere, akademikere fra ulike grener og politiske kommentatorer» kan være eksempler på eksperter med nok integritet og balanse til at de kvalifiserer som nøytrale.

Oppfatninger preger analysen

Nuvel. Jeg kjenner tilfeldigvis en del politiske kommentatorer og vet godt at de ikke er nøytrale. De har sine verdier og oppfatninger som preger deres analyser i stor og liten grad, uavhengig av om det er uttalt eller ikke. For eksempel har jeg allerede plassert Ulstein og Kihl godt utpå venstresiden, uten at jeg tror de ville protestere på det.

Marvin Halleraker

Men heller ikke valgforskere er nøytrale i noen meningsfull forstand av ordet. Formidlingsgeniet Frank Aarebrot var for eksempel Arbeiderparti-medlem, uten at dette ble opplyst om hver gang han kommenterte meningsmålinger. Skillelinjene mellom hans politiske analyser og egne oppfatninger var, for å si det forsiktig, ikke alltid krystallklare. For eksempel da han anbefalte Arbeiderpartiet å gjøre kampen mot New Public Management til sin viktigste valgkampsak.

Akademia generelt mangler heller ikke eksempler på at politisk ståsted preger analysene. Den hyppig siterte juristen Mads Andenæs er uenig i mye Regjeringen foretar seg på asylfeltet, naturligvis med faglig tyngde, men også klar politisk brodd.

Kalle Moene har åpenbart en annen politisk innfallsvinkel enn økonomer som bekjenner seg til markedsliberalisten Friedrich Hayek. Journalister vet også at islamforsker Ulrika Mårtensson gir andre perspektiver på for eksempel islamsk salafisme enn om man ringer terrorforsker Magnus Ranstorp.

Ikke nøytrale valg

Andre akademikere vil være mer tilbakeholdne med å blottlegge egne sympatier. Det er høyst forståelig. Men oppfatningene har man fortsatt. Og i bred forstand kan heller ikke selve forskerens interessefelt kalles nøytralt.

I den nevnte valgsendingen var populismeforsker Anders Ravik Jupskås Clemets parhest. Han har naturligvis størst interesse for Sverigedemokraterna i det svenske politiske landskapet. Det er naturlig at panelet da var mer opptatt av dem enn for eksempel Centerpartiet, som også gjorde et meget godt valg og nå kan ende med statsministeren. Men nøytralt er det ikke.

Balansert, ikke nøytral

Å være nøytral vil si å ikke ta stilling. I praksis er det umulig som kommentator. En analyse vil alltid vektlegge noe fremfor noe annet, utdefinere noen fakta til fordel for andre og subjektivt vurdere aktørers handlinger.

Derimot er det mulig å opptre balansert. Det innebærer å forstå og gjengi ulike posisjoner fyldestgjørende og evne å få frem de ulike sidene i et sakskompleks. Slikt blir det ofte gode analyser av.

Man kan være balansert selv med kjent politisk ståsted, og uavhengig av om man er akademiker, politisk kommentator, tenketankleder eller politiker, for den saks skyld.

For selv politikere, avgåtte så vel som sittende, opptrer jevnlig som analytikere i mediene. I utenrikssaker får de ofte være både kommentator og aktør. Forrige gang utenriksminister Ine Marie Eriksen Søreide (H) var på Dagsnytt 18, handlet det om EU og situasjonen i Ungarn.

Rødts logikk tilsier at hun burde hatt følge av en utenrikspolitiker fra Arbeiderpartiet som også kunne si at situasjonen i Ungarn var bekymringsfull, slik at Søreides bekymring ble nøytralisert.