Frivillig 1 av 11

Fra en gammel kassebil gir Åsne hjelp til Oslos narkomane og prostituerte.

– Egentlig er det ikke så mye vi gjør. Vi får ingen rusfrie eller gir noen et nytt og bedre liv, men kanskje bidrar vi til at byens rusmisbrukere får det bittelitt bedre, sier Åsne.

Hun er frivillig for Sykepleie på hjul, og for den narkomane Christer Modin hadde det hun gjør, nesten alt å si.

– Disse folka har sørga for at jeg har begge beina i behold.

Christer nikker mot de to som står ved siden av ham. De spinkle beina er dekket av mørke skorper og væskende sår. Etter et langt liv på heroin har han utviklet kronisk nyresvikt, og nå vil ikke sårene gro.

– I verste fall kan det føre til blodforgiftning og amputasjon, forklarer Åsne og henter bandasjer og gasbind. Kollegaen Gunnar er allerede i gang med å dekke sårene med betennelsesdempende krem.

Besøket hos Christer blir et av de siste. Noen måneder senere dør han, bare 49 år gammel.

Navn: Åsne Dahl

Åsne Dahl Alder 30 år Ekspander Yrke: SykepleierFrivillig for: Sykepleie på hjul en til to vakter i måneden Sykepleie på hjul er et tilbud fra Fransiskushjelpen til rus- og prostitusjonsmiljøet i Oslo. De jobber forebyggende med skadereduksjon og gir gratis helsehjelp. I tillegg deler de ut kondomer, rene sprøyter og annet brukerutstyr. Det oppsøkende teamet består alltid av en fast ansatt, sammen med en frivillig. De frivillige må være sykepleiere.

To ganger i måneden er Åsne ute med Sykepleie på hjul, en helsetjeneste for Oslos narkomane og prostituerte. I tillegg til å dele ut rene sprøyter og annet brukerutstyr, gir de gratis helsehjelp til alle som trenger det.

Bilen deres står på faste plasser til faste tider, slik at folk vet hvor de kan nå dem. Før sto de mest utenfor Oslo S og delte ut sprøyter, men etter at Oslo kommune og politiet for noen år siden brøt opp miljøet, er brukerne spredd over hele byen.

– Nå går mer av tiden vår på hjemmebesøk og sårstell, forklarer Åsne.

Brukerne tar selv kontakt, og snart er det en mann på Torshov som trenger hjelp.

For en stund siden ramlet Helge, og nå er kneet en sammenfiltret knute av størknet blod og skitt. Åsne må vaske såret flere ganger med saltvann og henter til slutt frem skalpellen. De fleste ville vridd seg i smerte, men hos Helge er terskelen høy.

– Tror jeg har blitt immun, humrer han bare mens såret pirkes rent.

Når friskt blod pipler frem, forbindes kuttene med plaster og bandasje. Åsne lover at hun snart kommer tilbake. Før hun går, får Helge streng beskjed om å gå til lege hvis han blir verre.

Om rådet hennes blir fulgt, er tvilsomt. Av erfaring vet Åsne at det for mange sitter svært langt inne å be om hjelp.

– Ofte blir disse folka møtt med fordommer og føler seg sviktet av det vanlige helsevesenet. Dessuten har mange et ganske anstrengt forhold til folk i uniform, politi, vektere og sikkert også leger og sykepleiere.

De seks timene på vakt går fort, og snart står Åsne utenfor inngangen til Ullevål sykehus. Hun skal straks på nattevakt, så nå er det ingen vits å reise hjem.

– Det er ikke alltid det er like bra å være med på dette. Noen ganger går jeg herfra litt på gråten. For det er så mye dritt, rett og slett! Det kan føles som et spøtt i havet, men et sted må man jo starte.