Eksterne kommentarer: Dette er en debattartikkel. Analyse og standpunkt er skribentens egen.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Mange lurer på hvordan det er mulig for ett ektepar å tjene over 400 millioner kroner på 15 år ved å drive barnehager på fellesskapets regning. Hva gjør disse menneskene så mye mer produktive enn deg og meg? Hva har de bidratt med til samfunnet? Her skal du få svaret.

I august ble det kjent at paret fra Ålesund har tjent 356 millioner kroner på å selge 80 prosent av den kommersielle barnehagekjeden Gnist til oppkjøpsfondet Altor. I tillegg har paret fått ut 54 millioner kroner i utbytte på ti år.

Det begynner med én barnehagetomt i Ålesund i 2003. Paret må skyte inn 100.000 i egenkapital for å etablere Grønmyr Barnehage Høgvoll AS.

Deretter hjelper skattebetalerne gründerne videre, ved at Husbanken finansierer 100 prosent av både tomt og bygninger. Fordi Husbanken trer inn først når bygningen er ferdig og godkjent, må de få mellomfinansiering med egen bolig som sikkerhet. Siden skal dette alltid hete at gründerne måtte «pantsette hus og hjem».

Snart kan én tomt bli til to, for den første barnehagen tjener som sikkerhet for lånet til å bygge den neste. Og så er paret i gang med barnehagegründerens særegne form for «verdiskaping»: Å bruke skattebetalernes penger til å nedbetale lånet på eiendommen, som man deretter kan selge og ta hele gevinsten selv.

Det foregår som følger:

Tilskuddet fra kommunen dekker alle finansieringskostnader (rentene) og dessuten verditapet på bygningene.

Skattebetalerne betaler også «momskompensasjon», som om dette kommersielle selskapet var ideell virksomhet. En sum tilsvarende 25 prosent av byggekostnadene kommer inn på konto.

For å betale ytterligere ned på eiendommen, trenger gründerne overskudd fra selve driften av barnehagene.

Den ene metoden er underbemanning: I Gnist-kjeden til ekteparet fra Ålesund var det over 20 prosent flere barn per voksen enn det nasjonale gjennomsnittet i 2017. Trondheim kommune vurderte bemanningen i en Gnist-barnehage de førte tilsyn med som ulovlig lav.

Det er dokumentert at kjedene med størst overskudd har lavest bemanning.

Den andre metoden er å hente ut overskudd ved at barnehagene betaler i dyre dommer til kjeden sentralt for «administrasjon».

Mens en frittstående barnehage på samme størrelse brukte tre prosent av utgiftene til administrasjon, brukte den underbemannede Gnist-barnehagen i Trondheim over åtte prosent, som skal være det vanlige nivået i kjeden.

Telemarksforskning har vist at utgiftene til «administrasjon» ofte er høyere i store kjeder, hvor man kunne forvente stordriftsfordeler, enn hos frittstående barnehager, som gjør alt av lønn og personal selv.

Samlet overskudd i bransjen var 1,2 milliarder kroner i 2017. Pengene kan gå til å nedbetale gründernes lån, mens skattebetalerne dekker alle renter. Selv om fellesskapet har finansiert hele investeringen, er den lukrative tomta nå gründerens private eiendom.

Slik gikk det til at et ektepar fra Sunnmøre, i tillegg til å ta ut 54 millioner i utbytte over ti år, kunne cashe inn 356 millioner kroner på å selge 17 barnehager til et oppkjøpsfond.

Tilsynelatende driver disse aktørene i barnehagebransjen. Det er mer treffende å si at de driver innen eiendom. Forretningsmodellen er risikofri eiendomsutvikling for fellesskapets regning. Er det dette Høyre og Frp kaller «verdiskaping» og «innovasjon»?