pero smolčić

‘Kad je Nikoli balun u nogama, meni je srce u peti’ Gledala si i brata Nikolu na Poljudu, u dresu Hajduka?



- Jesam, meni je to uzbudljivo. Još uvijek sam tu dosta subjektivna. Kad je njemu balun u nogama, meni je srce u peti. Veliki mi je stres, pogotovo što to dugo traje. Nadam se da ću s vremenom otupiti, mada sumnjam, jer će tenzije biti još veće. Bit će zanimljivo pratiti njegov razvoj. Još uvijek ne mogu to pojmiti, da je on momak koji zarađuje sebi za kruh.



Zagrizao je u profesionalne vode, a s druge strane će uvijek biti moj mali brat. Ponosna sam, srce mi je veliko kad ga vidim, ali ne želim puno okolo govoriti o njemu, ne želim mu i ja nabijati dodatni pritisak, ima toga u nogometu ionako napretek.

‘Bila je voljena’ u klapi Rišpet Kako ti je bilo snimati sport za klapu Rišpet, za pjesmu “Bila si voljena”?



- Trajalo je kratko, oko dva sata. Nisam imala posebne zadatke, malo bih pogledala u pod, malo u njega. Pa malo tužna, malo zamišljena. Kad se nađeš u nekom drugom svijetu, zanimljivo je. Bilo mi je čudno vidjeti se kad je spot bio gotov, da sam ja žena iz tog spota o kojoj se pjeva. Drago mi je da sam to napravila.



Bi li mogla glumiti u nekoj seriji?



- Mogla bih možda gostovati, ali nije mi to neka želja. Kažem neka se pusti gluma glumcima.

Gdje je Blanka Vlašić? Što radi? Trenira li? Hoće li skakati iduću godinu? Pitanja je puno, a odgovori dolaze, polako ali sigurno. Tako teče i oporavak naše skakačice u vis koja nas je godinama usrećivala velikim sportskim rezultatima. Zadnjih nekoliko godina zbog ozljeda nije na svojoj najvišoj razini, no volja joj nije ni poljuljana, a kamoli slomljena.Našli smo se s njom u njezinom ‘mirnom kantunu’ na Žnjanu, u kafiću ‘Corto Maltese’. Tik uz plažu.- E, stvarno.- Imali sam dosta dugu rehabilitaciju zbog upale tetive lijevog koljena. Željeli smo to riješiti kako treba. Kako sam počela raditi s Nenadom Bakulom, fizioterapeutom u Šibeniku, išla sam češće kod njega. Sad idem jedan ili dva puta tjedno na ‘održavanje’. To je recimo novo u odnosu na prošlu zimu. Treniram i dajemo si vremena.- Bavimo se još razmišljanjima o toj dvoranskoj sezoni. Tek u listopadu je Svjetsko prvenstvo u Pekingu, dosta kasno. Ljetna sezona je duga, a ja bih je voljela napraviti cijelu, a to je od početka svibnja pa do kraja listopada, što je jako dugo... Što se tiče zime, tu je Europsko dvoransko prvenstvo koje...- Ma sigurno je važno, ali kada bismo stavili na vagu to ili Svjetsko prvenstvo, nema usporedbe. Dvoranu nismo otkazali, vidjet ćemo kako će se odvijati sve na treninzima. Jer, nas najteži posao tek čeka. Vidjet ću u kakvoj situaciji se budem nalazila. Uvijek se mogu odlučiti skakati na nekoliko natjecanja.- Ono što bi mi dalo pravi zalet za 2016. je kad bih odradila cijelo ljeto kompletno, s mini ciklusom priprema u sredini ljeta, s odrađenim SP-om... Kad bih povezala iduće ljeto, pa zimu i onda ono olimpijsko ljeto, to bi bila prava stvar.- Ne, ali kasno smo počeli s pripremama nakon oporavka od ozljede koljena. Što je, opet, posljedica ozljede Ahilove tetive. Kad imaš jednu ozljedu nakalemi se njih još, tako je ispalo s koljenom. Nisam željela počinjati s pripremama navrat-nanos...- Ma je, ali nisu to još neke posebne visine. Ali radila sam ozbiljno i na nekim specifičnim vježbama kretanja. Na taj mi je način tijelo opet ušlo u sinkronizaciju pokreta. Kad treniraš pod bolovima, teško je. Tijelo ti to uvijek negdje ‘kompenzira’. Kad je to period koji traje jako dugo, onda je i povratak dug.- Znala sam da će protekla godina biti vrijeme za saniranje posljedica, povratak u ritam. Nisam euforična i sigurno imam jako pozitivna razmišljanja o budućnosti. Ali teško je govoriti o velikim stvarima. Nadam i vjerujem da mogu do njih doći, ali ne razmišljam dalje od idućeg tjedna.- Velika očekivanja donose i velika razočaranja. Mi uvijek želimo imati sve pod kontrolom, a možemo kontrolirati samo ovaj aktualni trenutak. Fokusiram se na svaki pojedinačni trening. Shvatila sam da me grč u kojem sam živjela strahujući od ozlijeda samo sputavao. Sada sam opuštenija, ako trebam ići na neku terapiju, idem...- Imala sam zabavu s tridesetak prijatelja, budući da 30. rođendan nisam slavila. Napravila sam party za ekipu i bilo je jako dobro. Drago mi je da sam ga obilježila, često ti rođendani dođu i prođu...- Prene me malo ta brojka kad je izgovorim na glas... Još uvijek sam ostala negdje na 23. rođendanu. Recimo da još uvijek naginjem dvadesetima, što ne znači da izbjegavam odgovornosti koje donose tridesete.- Je, je, izleti im teta, pa mi govore vi. Nije to nešto zbog čega bih gubila san.- To je vrijeme iščekivanja, kad se malo više nego inače ljudi posvećuju razmišljanjima o sebi, skloniji su činiti dobro, svi smo nekako razdragani, pod dojmom iščekivanja Isusovog dolaska. Tako je to doista posebno vrijeme i radujem se što ga proslavljam na pravi način, s obitelji, i odlascima na ponoćku, Božićnu misu, zornice koje su pune poruka... Doista pokreću i na pravi način pripremaju za sami Božić.- Čula sam na jednoj od zornica da se Božić mora dogoditi u našim srcima, to želim svima.- Mi se uvijek darujemo, prije samo mama i tata, sad kako svi privređujemo, čak i Nikola, sad se to raširilo. Kad je Božićno jutro i otvaranje darova... To je lijepo vrijeme.- Da. Dobro, Marin je oženjen, ali mislim da ćemo i dalje to raditi kod roditelja, dok ne dođu djeca, Marinova, moja, tako ćemo do daljnjega.- Pa naravno, jednog dana, ako Bog da. Sasvim je prirodno da o tome razmišljam, majčinstvo je iskonska ženina potreba. Odrasla sam u velikoj obitelji i to je zaista pravi blagoslov.- Kaže na par zadnjih skakanja da mu to jako dobro izgleda. I trener Bojan (Marinović, nap. a.) kaže da vidi kako pobjeđujem strah. Bojan koji me gledao sve ove godine primjećivao je strah od odraza, neopuštenost. Sad kaže da vidi tu pomake prema naprijed. Stvarno smo optimistični, ali realno optimistični. Osobno uživam u svakom treningu, ne žurim unaprijed s mislima.- Sigurno je znakovito i to je zanimljiva pričica.- Pa je, svašta se dogodilo u međuvremenu, ne izgleda mi kao da je bilo jučer. Ne bih se bunila da ponovim taj rezultat. U centimetrima. Budi neke uspomene, ali nikako ne bolne.- Da, na Katoličkom sveučilištu. Imali su predavanje o sprezi sporta i vjere. Bili su razni sportaši iz drugih sportova, vidjela sam se s nekim prijateljima svećenicima koje sam upoznala prije dvije godine u Rimu pa su mi oni malo pokazali grad. Kad te tako svećenik provede Rimom, pa imaš izlaganje jedan na jedan, sigurno je bolje nego u turističkoj grupi. Bila su to lijepa dva dana.- Prestala sam uporno moliti za to, zna Gospodin što mi treba, puno bolje od mene same. Želja za skakanjem je još uvijek jako živa i idem u tom smjeru, svaki dan dajem najbolje što mogu... Kamo će me to odvesti, ne znam. Niti se želim baviti razmišljanjima ‘što ako..?’. Molitva treba biti trenutak zajedništva i prisnosti s našim Ocem, a ne neprestano moljakanje za nešto što mislimo da nam je potrebno.