Ny forskning visar att de rikssvenska läromedlen har fuskat bort den forna östra rikshalvan och 650 år av gemensam historia i skolundervisningen.

Lina Spjuts doktorsavhandling i pedagogik har nagelfarit hela 276 rikssvenska och finlandssvenska läroböcker i historia, geografi och samhällslära, som används i undervisningen av barn i klasserna 1-9. Tidsperspektivet omspänner en över 150 år lång period från 1866 till dagens situation.

– Dagens historieundervisning fokuserar i huvudsak på de svenska riksgränser som existerar i dag, inte de gränser som existerade tidigare. Det här innebär att Finland ofta glöms bort i historieböckerna, trots att undervisningen kan handla om Sveriges historia på 1600-talet, berättar Lina Spjut, forskare i pedagogik vid Örebro universitet.

Finland glöms ofta bort i historieböckerna, trots att undervisningen kan handla om Sveriges historia på 1600-talet.

– Det här valet gjordes redan på 1970-talet då Sverige betraktade sig som en stormakt i fredsarbetet och gick i bräschen för kampen mot orättvisor på olika håll i världen. Det passade inte in i självbilden att Sverige har haft ett krigiskt förflutet eller att det fredliga, neutrala landet har varit en regional stormakt, säger Spjut.

Det är inte bara den svenska stormaktstiden som har fått stryka på foten. Även vikingatidens verklighet retuscherades för att passa in i den demokratiserade historieskrivningen.

– Från och med 1950-talet framställs vikingarna som fredliga handelsmän samtidigt som de krigiska aspekterna och plundringarna tonas ned. Vi får plötsligt läsa betraktelser av den demokratiska vikingakvinnan medan trälarna försvinner ur bilden, berättar Spjut.

– I de finlandssvenska läroböckerna framhäver man ofta den svenska minoritetens särart samtidigt som man också betonar att finlandssvenskarna utgör en naturlig del av Finland.

Vissa historiska händelser ägnas ingen uppmärksamhet alls i Sverige medan samma händelser slås upp stort i de finländska läromedlen.

– Till exempel årtalet 1362 nämns inte i de rikssvenska läroböckerna över huvud taget. Året är viktigt i finländskt hänseende eftersom det var första gången som ett ombud från Finland deltog i ett svenskt kungaval då Håkan Magnusson valdes till Sveriges konung.

Enligt Spjut karakteriseras många rikssvenska läroböcker av en ton av svensk förträfflighet och en kulturell nedvärdering av andra folk. I äldre läroböcker säger man rakt ut att Sverige är ett föredöme för andra nationer. Senare omformuleras de explicita pekpinnarna till antydningar om hur Sverige har lyckats väl med sitt samhällsbygge och utformningen av det svenska folkhemmet.

– Man byggde upp en nationell gemenskap som exkluderade vissa etniska grupper. Till exempel beskrevs finnar och tornedalsfinnar med nedsättande ord fram till 1950-talet för att sedan vara osynliggjorda till 2010-talet, då de började omnämnas som minoritetsgrupper.

– I 1920- och 1930-talets läroböcker framställs den finska mannen som en tyst och tillknäppt figur som knyter näven i byxfickan. Konstigt nog målar man fram liknande bilder av det tystlåtna finska folket i en lärobok som gavs ut så sent som 2015, vilket bevisar att vissa stereotyper är sällsynt långlivade.

Lina Spjuts avhandling avslöjar också att begreppet ras var mycket vanligt fram till 1940-talet i både rikssvenska och finlandssvenska läroböcker, men under 1950-1960-tal försvann begreppet stegvis. Det är något senare än vad tidigare forskning har visat.

– På 1970-talet framhäver man arbetskraftsinvandringens fördelar även om man också betonar problemen med integration och hur svårt det är för invandrarna att lära sig svenska. Från och med 1990-talet behandlar läromedlen också rasism och främlingsfientlighet.

– Det är stor fokus på den omfattande utvandringen till Amerika och Sverige, vilket ledde till att svenskbygderna i Finland tömdes på folk. I övrigt är det ganska tunnsått med information om invandringen till Finland.