För tio år sedan myntades begreppet "Bodströmsamhället". Vår dåvarande justitieminister Thomas Bodström (S) trumfade igenom ett EU-direktiv som tvingade alla tele- och internetoperatörer att lagra data om vem som har kontakt med vem, samt exakt var varje mobiltelefon befinner sig vid varje given tidpunkt. Tills för ett år sedan, då hela datalagringsdirektivet ogiltigförklarades av EU-domstolen, utdömt som ett okontrollerat intrång i människors privatliv.

Men svenska staten vägrar att vika sig en tum. Här fortsätter tvångsdatalagringen att gälla och myndigheterna begär ut allt mer trafikdata, på allt lösare grunder. Företrädare för Tele 2 uppger att de nu får 10 000 förfrågningar i månaden, jämfört med 1 500 för ett halvår sedan (DN Debatt, 4/5).

Datalagringsdebatten kretsade felaktigt kring så kallad "avlyssning" - som om staten hade råd att avlöna öron som faktiskt lyssnar på vad vi säger, eller ögon som läser vad vi skriver. Vi borde ha talat om konsekvenserna av att varje mobiltelefon förvandlas till en automatisk spårsändare.

Myndighetspersoner har nu fått möjlighet att kartlägga inte bara en misstänkt persons rörelsemönster, utan även få en lista på alla som befunnit sig på en viss plats vid en viss tid.

Det senare kallas "mobilmasttömning" och är populärt bland svensk polis. Veterligen har de ännu inte använt tekniken för att massregistrera demonstranter. Men härom året fick tysk polis ut en lista på 12 000 personer som befunnit sig i eller kring en antinazistisk protest i Dresden.

Parallellt med datalagringen infördes FRA-lagen som övervakar all internettrafik in och ut ur landet. Ansvariga politiker påstod att det skulle handla om "försvarsunderrättelser".

Men efter bara ett par år klubbade riksdagen en lagändring. Nu får även Rikspolisstyrelsen signalspana via FRA. Nästa steg kan bli Skattemyndigheten, som redan har tillgång till lagrad trafikdata.

Ändamålsglidningen saknar logisk slutpunkt. Så länge övervakningsmaskinen är i gång, kommer allt fler myndigheter att få tillgång till den. Vilket också öppnar allt fler möjligheter för korrupta tjänstemän, eller för att skapa helt nya supermyndigheter.

Kina är i full färd med att poängsätta varje medborgares redbarhet i ett slags utvidgat kreditupplysningsregister känt som "Social credit system". Uppgifter om inkomster och lån ska vägas samman med automatiska bedömningar av ens beteende på nätet och vilka varor man köper. För varje jobb och varje bostad går det sedan att sätta en poängnivå som begränsar tillträdet för de vars levnadsvanor bryter mot fel norm.

Syftet förklaras som att förebygga korruption och kreditförluster. En lika genial som infernalisk disciplinmetod som hade gjort Jeremy Bentham grön av avund. Efter nästa finanskris kan vi nog räkna med förslag på ett motsvarande register i Europa.

Följ Expressen Kultur på Facebook - där kan du kommentera våra artiklar.