Kort efter att SCB hade tillkännagivit sin senaste sympatiundersökning, utbröt i sedvanlig ordning fantasifull och färggrann broderiverkstad i de sociala medierna. Från Centerpartiet var budskapet: ”Centerpartiets 6,5 % är den högsta siffran i en SCB-mätning på över 8 år.” Från Socialdemokraterna: ”Exakt jämnt mellan blocken i #SCB. De rödgröna och Alliansen får 39.0 procent vardera.” Från Aftonbladet: ”KD tappar 1/4 av väljarna och ligger fast under spärren, enligt Sifo.” Från Moderaterna: ”Där kom SCB! S nere på 27,6 mkt låg nivå för SCB.” och ”Lägsta siffran någonsin i SCB för @socialdemokrat”. Och: ”Vallokalsundersökningen visar att 22,2% av kvinnorna röstade på M i valet 2014, SCB nu visar på 24%. Bra!”

Så här låter det återkommande. Den undersökning som för tillfället ger någon ynka tiondels procent i ökning för ett parti, lyfts fram av de egna som vore det statistiskt säkerställd braksuccé. Och kan man inte hissa flagg för egen framgång, kan man i alla fall skadeglatt konstatera någon annans motgång. Den stora bilden negligeras till förmån för det synfältsskymmande nollsummespelets. Det är som att stå på Titanic och jubla över att vattnet bara når den egna familjen till naveln, medan det redan sköljt över den edsvurna fienden.