”Det räcker nu”, deklarerade Centerledaren och före detta näringsministern Annie Lööf i en högstämd debattartikel i Expressen i våras (25/4 2015). Hon beklagade det tuffare samhällsklimatet och Sveriges tilltagande problem med extremism och främlingsfientlighet. ”Nu måste vi som vill se ett mer medmänskligt samhälle kliva fram och säga: nu räcker det.”

På ett liknande sätt har tidigare demokratiminister Birgitta Ohlsson satt ner foten i fråga om sexuella övergrepp:

”Nog nu, med sexism från män och pojkar”, skrev Ohlsson i en artikel i Aftonbladet (30/10 2014). ”Flickors kroppar, frihet och integritet måste fredas.”

Kanske är det ingen slump att politiker bemöter några av våra mest svårlösta samhällsproblem genom att helt enkelt kräva skärpning av sexförbytare och jihadresenärer. Stora ord och symboler blir ett sätt att stå upp för det goda – även som ansvarig beslutsfattare, och även när det gäller problem som varit fullt förutsebara. Låt oss kalla det kippavandrarsyndromet.

Tyska tidningen Die Welt visade i höstas (25/10 2015) att man kan ha ett annat förhållningssätt. Där varnade källor inom bland annat Verfassungsschutz, den tyska motsvarighet till Säpo, att landet står inför svåra problem med radikalisering. För det första kommer man genom asylvågen att få problem med våldsam islamism: Dels eftersom islamister söker asyl, dels för att extrema idéer kommer att frodas i Tysklands växande parallellsamhällen.

För det andra kommer integrationsproblem och missnöje med den förda asylpolitiken att leda till radikalisering bland infödda tyskar. Risken för främlingsfientlighet och våld ökar.

”De tyska säkerhetsmyndigheterna kommer inte att vara kapabla att lösa dessa importerade säkerhetsproblem och de därigenom uppstådda reaktionerna från den tyska befolkningen”, stod det i en promemoria som cirkulerat inom tyska myndigheter.

Annorlunda uttryckt: Politiska beslut grundade i ren välvilja kan få bieffekter som beslutsfattarna finner avskyvärda. Likafullt är det beslutsfattarnas ansvar att förutse sådana effekter innan de blir verklighet.

Problemet är förstås inte isolerat till Tyskland. Det finns ett politiskt ansvar för radikaliseringen av en inhemsk befolkning, liksom det finns ett politiskt ansvar för den religiösa radikalisering som nu pågår i våra svenska förorter. Och problemen – de så kallade utmaningarna – kommer inte att läka genom ord och symbolhandlingar.

Efter sexövergreppen i Köln skrev Birgitta Ohlsson: ”Kölns överborgmästare uppmanar kvinnor att vara mycket försiktiga under kommande karneval och hålla armlängds avstånd till okända män. Unket. Det är inte kvinnor i Köln som ska stympa sin frihet på stadens gator och torg utan män som stympat kvinnors frihet som ska straffas.”

Men i realiteten, bortom de fina orden, har Kölns borgmästare fått rätt: Kvinnor inte bara i Köln utan också badhusbesökare i Sverige måste vara försiktigare, friheten är stympad. Visst är det unket.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.