ми, українці, завжди любили казки і вміли у них вірити.

ще не так давно (за мірками матінки-Історії) більшість з нас вірила у казку про Сплячу красуню і сімох генеральних секретарів

але прийшли часи нових казок...

отож, влаштовуйтесь зручніше - ми починаємо:





давним-давно жила-була Попелюля

однажди вона потрапила на королівський бал, і їй так понравилось, шо вона рішила ніколи звідти не свалювати

і вся королєвская (то не хвамілія така) конніца, і вся королєвская рать, нє могут Шалтая, нє могут Болтая, Шалтая-Болтая собрать...собрать, дать дєнєг на дорогу і відправити у відставку

він від Бабушки ушол, він від Дєдушки ушол, но від своїх корнєй (по материнській лінії) старався далеко не відходити



сказка ложь, да в нєй намьйок, начинка і цільні горішки



сорок брутальних мужчін у закритому помєщєнії... ну чим не мєчта каждого радикального персонажа



давним-давно (ше до позаминулих виборів) жила-була Снєжная Королєвська, но як вона не старалась - ніяк не могла скласти з букв "П" "О" "Ж" і "А" слово "ВЄЧНОСТЬ"



і знесла курочка ларьочки...



"а король то - голий" сказав хлопчик ... і піз@анув коктейльом Молотова по палацу



далеко на Сході плюгавий Кримпельштільцхер предлагав ісполніть любе желаніє кожному, хто зможе вгадати його ім'я

но всі просто желали йому здохнути - бо "Х@йло" вимовляти було легше... да і прижилось уже



Телесик ніяких особєнних подвигів не совєршав, но усім сусідам розказував, шо обернув Бабу-Ягу у ядєрний пепел



а ті, хто його слухав - перетворювалися на Злидні

але які б казки нам сьогодні не розповідали, - завжди слід пам'ятати:

казки живуть доти, доки ми самі у них віримо.

сторінка автора: https://www.facebook.com/terytoria