Publicidad

En el informe anual de la CCAR ‘La situación de las personas refugiadas en España y en Europa’, se denuncia la baja tasa de reconocimiento de la protección internacional. Se está retrocediendo en la aplicación del derecho de asilo?

Desgraciadamente, sí. Para solicitar asilo debe poder llegar a territorio de asilo, pisar suelo de un país europeo, y en estos momentos la UE está practicando una dura política de externalización y blindaje de fronteras que provoca que muchas personas que necesitan protección queden atrapadas en países de origen y tránsito donde no se respetan sus derechos y en muchos casos sufren persecución.

Se supone que pretenden combatir las mafias que trafican con seres humanos …

Eso dicen, que lo hacen en nombre de la lucha contra las mafias y la «inmigración ilegal», pero la realidad es que hay una maquinaria ideada para evitar que los refugiados puedan solicitar asilo. A finales de 2018 la Unión Europea aprobó una ayuda de 140 millones dirigida a la gestión de las fronteras en Marruecos, país que está impidiendo un gran número de salidas.

Sin embargo el éxodo en todo el mundo es grandioso: Acnur habla de 71 millones de personas que han tenido que abandonar forzosamente sus hogares, de las cuales un 52% son niños.

Sí, cada vez más personas tienen que buscar refugio por conflictos, muchos de ellos de larga duración, y por situaciones de violencia estructural. Y esto aumentará si no se hace una verdadera política internacional de prevención de las causas que conducen a este éxodo, que son las guerras, la falta de respeto de los derechos humanos en países de dudosa calidad democrática y el empobrecimiento creciente debido a un modelo de desarrollo insostenible y al cambio climático.

¿Dónde y cómo se ubican los refugiados?

De los 71 millones de personas que recoge Acnur hay 41 que son desplazados internos, y los otros 30 millones que cruzan la frontera, el 85% son acogidos por los países de alrededor, como Turquía, Pakistán, Uganda, Líbano. .. Sólo un 15% del total de refugiados en el mundo (un 7% si contamos los desplazados internos) llaman a la puerta de la parte rica del planeta. Y no podemos decir que reciban una respuesta satisfactoria: en 2018, el conjunto de Europa sólo una de cada tres solicitudes de asilo se resolvió favorablemente; con respecto a España, una de cada cuatro. Reclamamos al gobierno que recupere el espíritu del Aquarius porque ha avanzado en dirección contraria: ha mantenido las concertinas y las devoluciones en caliente y participa en la política de bloqueo de los barcos de salvamento marítimo. En 2018, de las 4.736 personas que murieron mientras intentaban llegar a un lugar seguro, 2.299 lo hicieron en aguas del Mediterráneo.

¿Por qué cree que se genera alarma en torno a las migraciones?

Para que las políticas de inmigración y de asilo se fundamentan en prejuicios. Los estados boicotean las directivas de la Comisión Europea para afrontar la responsabilidad compartida y los nuevos retos planteados por los desplazamientos humanos. Estos prejuicios van sembrando recelos y temores entre la población, son un verdadero peligro.

¿Tiene peso la extrema derecha?

Obviamente, en la xenofobia basa sus votos. Pero también participan los gobiernos. Desde el momento que destinan tantos recursos a «protegernos» de la llegada de los migrantes, están transmitiendo el mensaje de que son una amenaza. Necesitamos que ante los gobiernos haya personas decididas a desmontar estereotipos y mentiras, hacer frente a los discursos racistas y combatir las desigualdades y las discriminaciones, que defiendan una Europa de los derechos humanos y no la de la criminalización de la solidaridad que quieren imponer Salvini y Orban.

¿Del sufrimiento humano hay quien saca beneficio?

Más que eso, se sabe que muchas empresas de armamento y de seguridad hacen doble negocio exportando a las zonas en conflicto y vendiendo a los estados los sistemas de blindaje de fronteras para cerrar el paso a los que huyen de la violencia que contribuyen a alimentar. Una barbaridad!

En 2004 Bauman denunciaba que la modernidad producía «desechos humanos» expulsadas del sistema. Parece que tenía razón.

Sí, y más excedentes habrá si no cambiamos radicalmente de paradigma. Estoy elaborando un libro sobre los refugiados climáticos y mi conclusión es que está sobre la mesa la opción de matarlos, que los ejércitos acabarán disparando contra los movimientos humanos, contra la gente que se desplazará cada vez más de las zonas tropicales en las zonas templadas. Estamos perdidos si no actuamos con urgencia para revertir el cambio climático y no perder la tercera década del siglo como hemos perdido la segunda, y por consensuar a escala internacional una buena gestión de los movimientos migratorios.

“L’opció de matar els refugiats climàtics està sobre la taula”

Expert en migracions, té una llarga trajectòria de compromís en matèria de drets humans i és autor d’assajos i novel·les en què denuncia el racisme, el tràfic de dones i les desigualtats.

En l’informe anual de la CCAR ‘La situació de les persones refugiades a Espanya i a Europa’, es denuncia la baixa taxa de reconeixement de la protecció internacional. S’està retrocedint en l’aplicació del dret d’asil?

Malauradament, sí. Per sol·licitar asil s’ha de poder arribar a territori d’asil, trepitjar sòl d’un país europeu, i en aquests moments la UE està practicant una dura política d’externalització i blindatge de fronteres que provoca que moltes persones que necessiten protecció quedin atrapades en països d’origen i trànsit on no es respecten els seus drets i en molts casos pateixen persecució.

Se suposa que pretenen combatre les màfies que trafiquen amb éssers humans…

Això diuen, que ho fan en nom de la lluita contra les màfies i la “immigració il·legal”, però la realitat és que hi ha una maquinària ideada per evitar que els refugiats puguin sol·licitar asil. A finals del 2018 la Unió Europea va aprovar una ajuda de 140 milions dirigida a la gestió de les fronteres al Marroc, país que està impedint un gran nombre de sortides.

Tanmateix l’èxode a tot el món és grandiós: Acnur parla de 71 milions de persones que han hagut d’abandonar forçosament les seves llars, de les quals un 52% són infants.

Sí, cada vegada més persones han de buscar refugi per conflictes, molts d’ells de llarga durada, i per situacions de violència estructural. I això augmentarà si no es fa una veritable política internacional de prevenció de les causes que condueixen a aquest èxode, que són les guerres, la manca de respecte dels drets humans en països de dubtosa qualitat democràtica i l’empobriment creixent degut a un model de desenvolupament insostenible i al canvi climàtic.

On i com s’ubiquen els refugiats?

Dels 71 milions de persones que recull Acnur n’hi ha 41 que són desplaçats interns, i dels altres 30 milions que travessen la frontera, el 85% són acollits pels països del voltant, com ara Turquia, el Pakistan, Uganda, el Líban… Només un 15% del total de refugiats al món (un 7% si comptem els desplaçats interns) truquen a la porta de la part rica del planeta. I no podem dir que rebin una resposta satisfactòria: el 2018, al conjunt d’Europa només una de cada tres sol·licituds d’asil es va resoldre favorablement; pel que fa a l’Estat espanyol, una de cada quatre. Reclamem al govern que recuperi l’esperit de l’Aquarius perquè ha avançat en direcció contrària: ha mantingut les concertines i les devolucions en calent i participa en la política de bloqueig dels vaixells de salvament marítim. El 2018, de les 4.736 persones que van morir mentre intentaven arribar a un lloc segur, 2.299 ho van fer en aigües del Mediterrani.

Per què creu que es genera alarma al voltant de les migracions?

Perquè les polítiques d’immigració i d’asil es fonamenten en prejudicis. Els estats boicotegen les directives de la Comissió Europea per afrontar la responsabilitat compartida i els nous reptes plantejats pels desplaçaments humans. Aquests prejudicis van sembrant recels i temors entre la població, són un veritable perill.

Hi té pes l’extrema dreta?

Òbviament, en la xenofòbia basa els seus vots. Però també hi participen els governs. Des del moment que destinen tants recursos a “protegir-nos” de l’arribada dels migrants, estan transmetent el missatge que són una amenaça. Necessitem que davant dels governs hi hagi persones decidides a desmuntar estereotips i mentides, a plantar cara als discursos racistes i a combatre les desigualtats i les discriminacions, que defensin una Europa dels drets humans i no la de la criminalització de la solidaritat que volen imposar Salvini i Orban.

Del patiment humà hi ha qui en treu benefici?

Més que això, se sap que moltes empreses d’armament i de seguretat fan doble negoci exportant a les zones en conflicte i venent als estats els sistemes de blindatge de fronteres per barrar el pas als que fugen de la violència que contribueixen a alimentar. Una barbaritat!

El 2004 Bauman denunciava que la modernitat produïa “deixalles humanes” expulsades del sistema. Sembla que tenia raó.

Sí, i més excedents hi haurà si no canviem radicalment de paradigma. Estic elaborant un llibre sobre els refugiats climàtics i la meva conclusió és que està sobre la taula l’opció de matar-los, que els exèrcits acabaran disparant contra els moviments humans, contra la gent que es desplaçarà cada vegada més de les zones tropicals a les zones temperades. Estem perduts si no actuem amb urgència per revertir el canvi climàtic i no perdre la tercera dècada del segle com hem perdut la segona, i per consensuar a escala internacional una bona gestió dels moviments migratoris.

Imagen de portada: Miguel Pajares va presentar l’informe del 2018 sobre la situació dels refugiats ORIOL DURAN.