Læs hele sangteksten

1. Den danske sang er en ung blond pige hun går og nynner i Danmarks hus, hun er et barn af det havblå rige hvor bøge lytter til bølgers brus. Den danske sang når den dybest klinger, har klang af klokke, af sværd og skjold. I mod os bruser på brede vinger en saga tone fra hedenold.

2. Al Sjællands ynde og Jyllands vælde, de tvende klange af blidt og hårdt, skal sangen rumme for ret at melde om, hvad der inderst er os og vort. Og tider skifter, og sæder mildnes, men kunst og kamp kræver stadig stål, det alterbål, hvor vor sjæl skal ildnes det flammer hedest i Bjarkemål.

3. Så syng da, Danmark, lad hjertet tale, thi hjertesproget er vers og sang, og lære kan vi af nattergalen, af lærken over den grønne vang. Og blæsten suser sin vilde vise, og stranden drøner sit højtidskvad, fra hedens lyng som fra stadens flise skal sangen løfte sig ung og glad.