Alle danskere kender Odin, Freja, Thor og flere af de andre nordiske guder. Vi hører myterne om de nordiske guder i barneårene. De bliver fortalt af forældre, i skolen, og de dukker op i forskellige fiktioner, vi læser – ikke mindst i de populære Valhallategneserier af Peter Madsen. Vi ser billeder og statuer af nordiske guder, sagnhelte og væsner fra vores gamle folketro.

Den førkristne mytologi og folklore er allestedsnærværende og bruges af mange forskellige mennesker i Danmark, i Skandinavien, i Europa, ja, i hele verden.

I de senere år har asatroen haft stor tilvækst både i Danmark og resten af Skandinavien, sågar mange andre steder i verden. Det er ikke kun danskere, svenskere, nordmænd og islændinge, der søger til den nordiske mytologi, det er også spaniere, tyskere, russere, amerikanere og argentinere.

Der er mange forklaringer på, hvad det er, der har inspireret denne åndelige interesse for den nordiske mytologi.

I en bred samfundsmæssig kontekst kan vi pege på den globale popularitet, som vikingetiden og den nordiske mytologi har nydt i mindst et årti nu. Marvels Thor-film, tv-serien American Gods baseret på Neil Gaimans roman af samme navn og HBO’s show Vikings har været med til at skabe interesse på globalt plan.

Med de globale politiske strømninger, hvor flere bliver kritiske over for det, der gerne opfattes som globalistiske systemer, ser vi også en øget interesse for at se indad mod en fortid, der forstås som mere lokal og folkelig. Dette sker både på højrefløjen og på venstrefløjen.

På højrefløjen er det de identitetsskabende aspekter af fortiden såsom tilhørsforholdet til Skandinavien, Danmark og vikingetiden, der opleves som mest relevante, mens det er ideen om en mere harmonisk balance mellem menneske og natur, som appellerer mest til venstrefløjen.

I Danmark og andre overvejende kristne lande er det også en del af en generel trend, at folk søger væk fra den etablerede kirke og finder sig selv i nye religiøse strømninger, herunder asatroen.

Fejlbarlige guder

Men hvad er det, der er så tiltrækkende ved asatroen? Jo, der er kvalitative aspekter af den nordiske mytologi som ud over de faktorer, der har med samfundsudviklingen og medieeksponeringen at gøre, kan siges at gøre asatroen interessant for moderne mennesker.

Myterne fortæller om gudefigurer, der fejler, har menneskelige følelser og giver adgang til hele følelsesspektret.

Vi ser for eksempel Odin advare mod drukkenskab og sværmeri med det modsatte køn baseret på hans egne fejltrin i digtet »Den Højes Tale«, og i digtet »Harbards Tale« udstilles den frygteligt mandige Thor som en latterlig og handlingslammet hidsigprop.

Kristendommens myter om Jesus fremstiller en mand, som det kan være svært at identificere sig med. Den nordiske mytologi fremstiller mænd og kvinder, hvis tanker og følelser taler til os som mennesker.

Både kristendommen og islam stiller ufravigelige krav til mennesket om, at det skal tænke og agere på bestemte måder uden at tage specielt hensyn til, at vi i den moderne verden finder os selv i mange forskellige roller gennem livet, og at dette kræver fleksibilitet i vores tilgang til andre.

I de nordiske myter finder vi denne fleksibilitet.

I de nordiske myter finder vi en Odin, der i én sammenhæng opretholder kravet om, at du skal overholde en svoren ed, mens han i en anden sammenhæng bryder sådan en ed. Vi finder en Thor, der er den mandigste mand og redder dagen i én sammenhæng, og i den næste er han klædt ud som en kvinde, der skal giftes med en jætte.

Ingen dogmer

I førkristen tid var den nordiske mytologi en del af en religion, der ikke foreskrev dogmer for adfærd. Moral var ikke knyttet til guder, men i stedet til familien og det nære samfund. Man tog måske guderne til indtægt i forhold til love, regler og moral, når man svor eder, men der var aldrig tale om ’Odins ti bud’ eller noget i den stil.

Der er ingen tekster eller myter i asatroen, der foreskriver noget, man ikke må gøre.

I digtet »Den Højes Tale« giver Odin gode råd, men det er meget sigende, at han ikke siger, at du skal eller ikke må gøre et eller andet. Han siger i stedet: Tag mit råd, det vil hjælpe dig og gøre dig godt. For eksempel strofe 135:

»Jeg råder dig, Lodfafner, tag dette råd. Det vil hjælpe dig, hvis du tager det, gøre dig godt, hvis du forstår det: Fornærm ikke en gæst, jag ham ikke fra din dør; vær barmhjertig over for dem, der er i nød.«

Religionen tilbød ikke noget, der lignede de kristne og muslimske fiktioner om himmel og helvede. Den var jordnær og optaget af livet her og nu. Dette kom typisk til udtryk i ritualer, der handlede om frugtbarhed, afgrøder, rejser, handel, krig og alle mulige almindelige gøremål.

Resterne af denne religion, de spredte middelalderkilder, der giver indikationer på førkristne ritualer, den islandske sagalitteratur og den lille håndfuld nedskrevne myter, vi har, giver stadig det indtryk.

Guderne er figurer i myter, der hjælper os til at finde vej i verden uden at foreskrive ufravigelige dogmer. De peger dig i en retning og stoler på, at du er menneske nok til at træffe det bedste valg.

Der tales ofte om, at kristendommens budskaber er tidløse, men er det specielt tidløst at knytte sig til bibelske fortællinger om israelitternes slaveri i Egypten eller Gud, der narrer Abraham til at tro, at han skal ofre sin søn – eller Jesus, der blev offer for et politisk spil mellem jødiske og romerske magthavere?

Ligesom shariaens retspraksisser er baseret på 1.400 år gamle regler for et klansamfund på Den Arabiske Halvø, er kristendommen håbløst fanget i en tidsboble, der kun med stor anstrengelse lader sig overføre til den moderne, pluralistiske verden.

Fri til at være menneske

Uanset hvor de asatroende stiller sig politisk, er det ideen om friheden til at være et menneske, som ikke er skabt i en guds billede, men er et produkt af sit miljø, der tiltrækker dem.

Hvad enten det er ideen om at komme fra det nordiske landskab, eller det er ideen om at leve i en multikulturel verden, tillader de nordiske guder en fleksibilitet, der lader den asatroende træde ud af de desperate kampe om religiøs identitet mellem kristne og muslimer.

Den nordiske mytologi giver den asatroende mulighed for at se sine guder i tordenvejret på himlen, i vandkantens bølgeskvulp, i træernes raslende blade, i det overvældende bjerglandskab og ikke mindst i sig selv.

I erkendelsen af at vikingetiden er langt væk, og den førkristne religion i Skandinavien blev mere eller mindre udslettet, er det muligt for den asatroende i dag at acceptere, at verden er foranderlig, og at man kan leve i disse opbrudstider uden at skulle længes efter en verdensorden, hvor alle ens naboer er hyggekristne, rettroende muslimer eller overlegne kulturradikale.

For de asatroende er de nordiske guder billedet på en verden, hvor mennesker er formet af deres ophav og tilgår verden som et resultat af deres slægt, miljø og mangeartede oplevelser. Du er skabt som dig selv, lige præcis som du skulle være, og du er fri til at søge din lykke på dine egne præmisser.

Asatroen er et svar på relativismens fordringer til det moderne menneske.