En mand kommer gående mod mig med hastige, målrettede skridt. Han kigger mig i øjnene. Han ser vred ud.

- Hvordan er det, du ser ud, siger han vrissende.

Han er en lille spinkel mand. Han har lidt gråt skæg og madrester mellem tænderne.

Jeg forsøger at gå uden om ham og videre.

Jeg kan stadig huske den første gang, jeg så en kvinde iført burka. Eller niqab, som jeg nu ved, det hedder.

Hun stod i en af de gule bybusser i Aarhus med ryggen til mig og talte til sin datter i klapvognen foran hende, da jeg steg på. Kort efter vendte hun sig om og kiggede på mig. Mit hjerte slog pludselig meget hurtigere. Hun var dækket til i det meste af ansigtet. Jeg kunne kun se hendes øjne. Jeg blev lidt flov over min reaktion, husker jeg. Men jeg havde aldrig set en helt tildækket kvinde før. Jeg kommer fra Thyregod, hvor knap halvdelen af de 1400 indbyggere stemte på Dansk Folkeparti ved seneste folketingsvalg.

Onsdag træder tildækningsforbuddet i kraft, så jeg iførte mig tirsdag en niqab og gik en tur i Esbjerg. Ikke for at provokere, men for oprigtigt at opleve hvordan det er at være niqabklædt i landets femtestørste by. Kigger folk ligeså forskrækkede på mig, når jeg næsten helt tildækket begiver mig ud på en helt almindelig strøgtur, som jeg gjorde på kvinden i den aarhusianske bybus?