Å reise er blitt banalt og slitsomt. Masseturismens suksess ødelegger til og med reisemålene selv | Knut Olav Åmås

Knut Olav Åmås, spaltist og direktør i Fritt Ord

28. oktober 2017

I år ble det forventet det et sted mellom 100.000 og 150.000 turister til Trolltunga i Tyssedal. Kvantiteten truer kvaliteten, i Norge som andre steder, skriver Knut Olav Åmås. Tore Meek / NTB scanpix

Turismen er i trøbbel.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

På veggen i et fotgjengerundergang midt i Wien har noen tagget: «Tourists are terrorists.»

Det har sannelig skjedd mye med fenomenet reising og turisme, bare i tiårene siden andre verdenskrig. Å reise langt i fritiden var eksklusivt og bød på unike opplevelser for relativt få.

I 2017 er turisme et veritabelt massefenomen. Du kan få en flybillett til en europeisk hovedstad for noen hundrelapper. Snart to milliarder mennesker er turister rundt omkring på kloden hvert år, og de reiser stort sett til de samme stedene, som nå kjemper for ikke å bli nedslitt og forsøplet.

Knut Olav Åmås er direktør i Stiftelsen Fritt Ord, og spaltist i Aftenposten annenhver uke – og skriver da på egne vegne. Tor G. Stenersen

Reiselivet må endre seg. Heldigvis oppdager bransjen stadig nye destinasjoner, som det heter. Jeg vokste opp noen kilometer fra Trolltunga i Odda, men jeg var der aldri, ingen snakket om stedet. I fjor gikk 80.000 menneske den lange, seige turen med 900 høydemeter stigning. Det er hundre ganger flere enn i 2010.

Problemene kom brått på. Hva med toaletter? Parkeringsplasser? Og sikkerhet? Det ble utallige redningsaksjoner for utenlandske turister i småsko og byklær. Det fantes knapt tilbud om overnatting eller god mat i Odda heller – grunnleggende infrastruktur.

I dag heter annenhver servicebedrift innerst i Sørfjorden noe med Trolltunga.

Jo, reiselivet har nok å stri med, og ser det. Næringen gjør det bra på de norske statistikkene, antallet gjestedøgn øker sterkt. Lofoten, vestlandsfjordene, Oslo og Bergen, kysten oppover, nordlyset – alt dette lokker flere og flere.

Sommersesongen 2016 brukte turistene ca. 40 milliarder kroner på ferie i Norge, opp 24 prosent fra året før. Riktignok godt hjulpet av en svekket norsk krone, som gjør norgesturen betraktelig billigere for utlendinger. Men samtidig legger flere av dem igjen mer penger her, amerikanere og kinesere aller mest.

Presset lønnsomhet

Reiselivsnæringen svulmer, men med små lønnsomhetsmarginer mange steder – bare spør de som jobber i hotellenes frokostsaler og som gjør i stand rommene. Airbnb er kommet for å bli, og nettportaler som hotels.com, booking.com og Trivago tar opptil en tredjedel av hotellenes omsetning pr. bestilling.

Når turismen er blitt et sånt massefenomen og en så enorm business, må bransjen stadig finne nye reisemål og utvide sesongene.

Det gjelder i Norge også. Hvem skulle trodd for noen år siden at flyet jeg tar til Tromsø skulle være fullt av japanske turister i mørkeste mars, på vei til nordlysopplevelser (som nok ikke alltid når helt opp til bildene og filmene de har sett på nett).

Reiselivslandet Norge er mer eller mindre «fullt» om sommeren. Ikke rart Innovasjon Norge i forrige uke lanserte «Hele Norge – hele året» som motto for sin nye reiselivssatsing. En utvidelse i både tid og rom.

Og i tema: Kultur, mat, storbyliv og opplevelser er de nye stikkordene. Her finnes det åpenbart et potensial. Samtidig er det umulig å se bort fra at det i all hovedsak er naturen turistene kommer for fortsatt.

Men kvantiteten truer kvaliteten, i Norge som andre steder.

Vi kjenner historiene fra Venezia og Barcelona, med 20 og 32 millioner turister hver, årlig. De kjente stedene er mer enn overfylte og nedslitt, befolkningen orker ikke mer.

Overturisme er blitt et begrep. 137 millioner kinesere fra middelklassene er nå på reise årlig. I Oslo ansetter apoteker og luksusforretninger personale som snakker mandarin.

Forurenser naturen

50 prosent av all trafikk i verden har nå med reiseliv å gjøre. De merker én av effektene av dette i Flåm i Sogn, et av Norges viktigste reisemål som del av «Norway in a nutshell»-konseptet.

Sterkt forurensende cruiseskip ødelegger delvis luften og naturopplevelsen i vestlandsfjordene, og tonnevis med kloakk slippes ut 300 meter fra land.

Det er lov. NRKs Brennpunkt-dokumentar «Shit o´hoi» fortalte forrige uke at ett to ukers cruise for å observere smeltende is rundt Svalbard forurenser like mye som 1600 bensinbiler i løpet av et helt år.

Suksessen er blitt sin egen fiende.

Den problemstillingen rammer også Lofoten, selve perlen i naturbasert reiseliv. Jeg ble overrasket over å få vite i sommer at det er prekær mangel på både søppelspann og toaletter for de hundretusener av besøkende der hvert år. Etter så mange år med høykvalitets reiseliv har man ikke grep om selv grunnleggende faktorer. Det er helt uholdbart og uproft.

«Geoturisme» heter det visst når man forsterker og fremhever et steds egenart. Det som skjer nå, er det motsatte. Den norske bransjen svarer ved å satse på et mer ansvarlig, naturbasert alternativ, og har nylig vedtatt et «Veikart for et bærekraftig reiseliv».

Å sørge for at flere kan reise nye steder blir da viktig. Vesterålen er for eksempel ofte like fint som Lofoten, med mindre trengsel og trøbbel.

Fra turist til reisende

Reising er uansett blitt noe helt annet enn for de første «turistene» – pilegrimene og korsfarerne. Men det er blitt noe helt annet enn den europeiske overklassens fabelaktige Grand Tours på 1800-tallet også. Ja, noe helt annet enn den øvre middelklassens første, utprøvende charterreiser på 1960-tallet òg – da var de noe helt spesielt og privilegert.

Denne reiselivskommentaren av Knut Olav Åmås ble mye delt og diskutert: Hva kan Norge lære av Sveits?

Selv på 1980-tallet husker jeg hvilken fest og hvilken skattkiste Star Tour-katalogen var, og hvor uoppnåelig det var å velge et firestjerners hotell i Bayswater i London. Det ble med to.

Den reisende er blitt turist. Reisen er helt avmystifisert og består av slitsomme, trasige rutiner i trengsel og kø.

Masseturismen er først og fremst en industri. Jeg tror turisten på mange vis må prøve å bli en reisende igjen – lete etter det sjeldne og spesielle. De unike opplevelsene må gjenskapes.

Som noen har sagt: Den reisende ser det han ser, turisten ser det man viser ham.

Knut Olav Åmås er direktør i Stiftelsen Fritt Ord. Han er spaltist i Aftenposten annenhver uke, og skriver da på egne vegne.

Delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter

Grundig journalistikk og arenaer for meningsutveksling er viktigere enn noensinne. Bli abonnent på Aftenposten i dag