Dobrih devet godina čekala je javnost, ne samo štovatelji kultne grupe Pink Floyd, da se glas i gitarist iste, David Gilmour ukaže ponovo na pozornici. Isto toliko čekao se i novi album koji službeno izlazi idući petak 18.9.2015. (recenziju čiju možete čitati na našem portalu idući tjedan) pod nazivom "Rattle That Lock".





Sinoćnji koncert u Puli označio je i početak Gilmourove europske turneje što je svakako velika čast za jednu našu lokaciju, ali ruku na srce, velebna Arena ne samo da zaslužuje koncert ovakvog kalibra i rezultata, nego i bogme i izvođač nju. Bilo je pitanje vremena kada će ili Roger Waters, druga strana Pink Floydovog novčića ili Gilmour sam baciti oko na Arenu. Ispalo je - Gilmour, ali bilo bi posve svejedno i da je bilo drugačije.





Hrvatska je odgledala Watersa s velebnim spektaklom, ne samo vizualnim, "The Wall-om" već dva puta, bilo je zanimljivo sinoć pomalo i uspoređivati ta dva koncerta s Gilmourovim.













Rezultat: posve su neusporedivi, jer su totalno drugačiji, ali su svi jednako fenomenalni. Rekla bih jednako za tvrdokorne Pink Floyd fanove kao i za one ostale. "The Wall" sigurno nije među najboljim Floydovim albumima ali je unikatan, zanimljiv i glazbeno pun. Waters je pak najvjerojatnije najbitniji član Floyda, bez obzira na Syda Barreta.





S druge strane Gilmour je u Floyde donio originalnost, prepoznatljivost i širinu, dakle i nešto komercijalniji pristup. Njegovi solo uratci nisu naravno ni izbliza najboljim Floydovim albumima, ali imaju toliko Floydovskog da tek kada odslušate te njegove albume shvatite koliko je on zapravo bio integriran u stvaranje Floyd glazbe.





Ako je "On the Island", prethodni album, bio pomalo samozatajan, novi "Rattle That Lock" čiju smo koncertnu premijeru sinoć imali prilike odslušati i odgledati, zasigurno je živahnije, raznolikije i bolje ostvarenje.





Prepuna Arena koja je brojila i preko 6500 posjetitelja (koncert je bio polu-sjedeći), među kojima je bio i povelik broj turista i stranih fanova koji su specijalno za koncert doputovali u Pulu, očekivano je najbolje primila pjesme koje su bile iz Pink Floyd faze, no začudno, iako "Rattle That Lock" još nije službeno izašao, pjesme s albuma koje su izvedene, pet komada, bile su jako dobro prihvaćene, neke čak odlično poput naslovne "Rattle That Lock" i baladnog jazz ugođaja u "The Girl In Yellow Dress".













Bez sumnje su svi sinoć u Areni bili odlično raspoloženi, uključujuči Davida Gilmoura i sjajne prateće glazbenike među kojima moram posebno istaknuti saksofonistu Thea Travisa, basisu Guya Pratta i najbitnijeg (uz to i producenta albuma) ex-Roxy Music Phila Manzanera na gitari koji je i dobio najglasniji pljesak publike. Gilmour 'ko Gilmour malo je pričao, ali puno rekao. Sasvim sigurno vizualni efekti nisu bili ništa posebno (sve to vidimo i na koncertima najboljeg Pink Floyd cover benda, 'Brit Floyd'), a ipak dojmljivi, ali nikako bomba u kategoriji Watersovog "The Walla" - no to i nije najvažnije na svijetu a svakako ne kada je u pitanju Gilmour.





Sigurnog i dojmljivog vokala, prstiju na gitari koji su nam dali točno ono što smo svi htjeli: savršenstvo nastupa, filigranski rad s osjećajem. Prvi val divljenja desio se već rano, na četvrtoj pjesmi i besmrtnoj "Wish You Were Here", te kasnije na fenomenalnoj izvedbi "Money", "Astronomy Domine" i sasvim očekivano "Shine On You Crazy Diamond".





Bit će da rang izvođača prati rang publike jer sam rijetko srela toliko "dobre" publike kao sinoć - u svakom pogledu. Bez obzira na godine, te specifičnu vrstu prog rock muzike koju Floyd i Gilmour imaju, bilo je pitanje kada će se svi dići na noge (naravno oni na sjedalicama) i digli su se na posljednjoj na drugom dijelu koncerta (koncert je bio podijeljen u dva dijela s 15-20 min pauzom), odnosno službenog kraja koncerta - "Run Like Hell". Nismo trčali glavom bez obzira, ali smo eruptirali oduševljenjem. Kraj je bio zakucavanje samo takvo.













Bis smo čekali par minuta, sve prema staroj dobroj školi koncertnih nastupa, kada se izvođača zazivalo taman toliko da je gušt izazvati galamu i pokazati euforiju.



