Jeg er inderlig modstander af en masseovervågning. Dels åbner den for massive fejltolkninger, og udgør dermed en risiko for vores retssikkerhed. Dels er masseovervågning både ineffektivt og kontraproduktivt. Høstakkene bliver større og større.

Når det er sagt, finder jeg hele diskussionen efter NSA-skandalen afsporet. Man blander statsspionage sammen med det vigtige nationale sikkerhedsarbejde, der er lovmæssigt reguleret.

Sidstnævnte disciplin har brug for fornuftige redskaber for at forhindre angreb mod den danske stats sikkerhed. Forudsætningen for den slags overvågning er selvfølgelig, at man alene handler på baggrund af begrundet mistanke, og at indgrebene i den personlige frihed foregår under domstolskontrol.

Hvis man tror, at man kan afskaffe spionagen, ender man som den naive drømmer, der kæmper for det gode, men ender i en håbløs krig mod vejrmøller.

Virkeligheden er, at stater har brug for oplysninger, der kan fremme deres interesser. Alle udøver spionage. Nogle mere aggressivt end andre, og der skelnes ikke mellem venner og fjender, fordi man ved, at en ven i dag kan være en fjende i morgen.

Tandløse tyske løvebrøl

Intet land i Europa har været mere indigneret over NSA end Tyskland. Derfor kan tyskernes reaktioner bruges til at perspektivere NSA-skandalen. Det var et slag i solar plexus, da kansler Angela Merkel blev klar over, at hendes mobiltelefon havde været aflyttet. Det tyske folk følte det som »en dolk i ryggen.« Diplomatisk blev det betragtet som »et graverende tillidsbrud.« Det er i diplomatiet en voldsom optrapning af sproget mellem venner. Forholdet mellem USA og Tyskland var på frysepunktet. Rigsadvokaten i Karlsruhe var klar til at rejse en straffesag mod NSA. Tidsskriftet Der Spiegel bombarderede uge efter uge den tyske befolkning med et crescendo af nye afsløringer og stærke holdninger om det helt uantagelige i NSA’s adfærd. Tilstanden mellem USA og Tyskland nærmede sig en permafrost. En situation, der kun kunne tøs op med en no spy-aftale, hed det.

Så kom Ukraine-krisen. Tonen ændrede sig i erkendelsen af, at netop spionageaktiviteter kan medvirke til at afsløre modpartens sande hensigter og dermed formindske risikoen for overreaktioner. Reaktioner, der kunne få ganske alvorlige konsekvenser for stabiliteten i Europa og ikke mindst for den tyske økonomi.

Da præsident Obama og Angela Merkel mødtes for 14 dage siden i Washington, var tonen venlig og varm. Obama kaldte Merkel for »min kære Angela« og gav udtryk for, at han betragtede hende som en tæt ven og god samarbejdspartner. På et spørgsmål fra pressen om en no spy-aftale undgik Obama at svare klart, og Merkel kvitterede venligt ved at sige, at »der var få uoverensstemmelser, der skulle overvindes«, men at hun fandt det mere relevant at gå over til den aktuelle dagsorden.

Tilbage står nu kun, at en undersøgelsesgruppe i Tyskland skal afhøre Snowden, og det er et politisk spil for galleriet. Skandalen ender der. Det vil jeg garantere for. Det er som en uropførelse af Echelon-skandalen: Man brøler som en løve og falder ned som et lam.

Fri bane for masseovervågning

Det er synd at sige, at vi i Danmark har brølet som en løve, måske har vi snarere bræget som et lam. Regeringen har gentaget sit mantra om, »at den ikke har grund til at tro, at der foregår ulovlig amerikansk overvågning af Danmark og danske interesser«.

Konsekvensen af NSA-skandalen er den helt paradoksale, at regeringen og et flertal i Folketinget nu er i gang med det, som nogle har kaldt: »en legalisering af den nuværende tilstand.« Vedtagelsen af et lovforslag om Forsvarets Efterretningstjenestes Center for Cybersikkerhed ophæver Grundlovens paragraf 72, hvorefter man uden retskendelse giver Forsvarets Efterretningstjeneste adgang til at masseovervåge en række danske borgere og virksomheders såvel på meta- som på pakkedata-niveau. Dette sker trods massive advarsler fra offentligheden og fra retsordførere fra begge sider af oppositionen.

Modstandere af loven er sat på en svær opgave, for hvordan i alverden kan de sikre en reel, kvalificeret og vedholdende debat om retssikkerhed og om hvordan, man kan få en smule fornuft og balance i vor hverdag uden at sætte vores tryghed over styr? Så længe regeringen afstår fra at give danskerne reel information om overvågningen, lægger den låg på en offentlig og kritisk debat. Det er en skam, for folkelig forankring er fundamentalt for at skabe et bolværk, der forhindrer, at fremmede magter kan skade det danske samfund.