Humaniora er under angreb. Samtidig med at de humanistiske fag bliver hårdt ramt af regeringens besparelser, debatteres det, hvad det egentlig er, vi skal bruge humaniora til.

Produktivitetskommissionen kalder humanisterne »ligeglade« og mener, at de skader produktiviteten. De unge skal i stedet for lyst vælge uddannelse ud fra, hvad arbejdsmarkedet efterspørger.

Det er ikke blot i Danmark, at humaniora står for skud. Det er et globalt fænomen. I USA har CNN-vært og forfatter, Fareed Zakaria, skrevet bogen In Defence of a Liberal Arts Education.

Liberal arts er en særpræget amerikansk uddannelsesform, der går på tværs af flere fakulteter, men rygmarven er de humanistiske fag og deres evne til at skabe et dannet menneske.

Zakaria fortæller Information, hvorfor vi tager fejl, hvis vi tror, at ingeniør- eller businessuddannelse er vejen til fremtidens arbejdsmarked. Det bedste redskab til en foranderlig fremtid er en bredt funderet humanistisk uddannelse, mener Zakaria.

– Hvorfor var det nødvendigt at skrive et forsvar for humaniora?

»Det er mig også lidt af en gåde, at det var nødvendigt. Især i USA. De højere uddannelser fra USA er jo misundt i resten af verden. Amerikanske universiteter anses som det ultimative inden for uddannelse, uanset om du er i Asien, Europa eller Sydamerika, hvilket tallene jo bekræfter; 18 ud af verdens top 20 universiteter er amerikanske. 26 ud af top 50.«

»Alligevel gennemgår det amerikanske universitetssystem en periode med intens selvkritik og granskning. Der har udviklet sig en kritik, der efterhånden er blevet alment accepteret, om at USA’s problemer bunder i, at vi fokuserer for meget på humaniora og ikke nok på professionsuddannelser.«

– Hvad kommer det sig af?

»Jeg ser to forskellige tendenser, der har affødt den her kritik. For det første har den dybe rødder i en tradition i konservative kredse. Her ser man på universiteter, som nogen der opretholder socialisme og andre venstreorienterede dyder. De mener, at unge mennesker spilder deres forældres penge uden at lære noget nævneværdigt. I stedet indoktrineres de med tanker og venstreorienterede idealer som sekularisme. Den konservative tradition har fået fornyede kræfter de seneste årtier.«

»Dertil kommer, at de globale økonomiske realiteter ændrer sig i disse år. USA er i gang med en økonomisk transition, hvor teknologisk udvikling og globalisering betyder, at den almindelige arbejder har meget sværere ved at finde et job med en anstændig løn. Det rammer alle vestlige arbejdere, men i særdeleshed amerikanerne, fordi vi ikke har en stærk tradition for lærlingejobs – som i for eksempel Tyskland.«

»Derfor kommer debatten til at handle om, at vi mister vores jobs til Kina, Sydkorea og Tyskland, fordi de er bedre til at uddanne den arbejdsstyrke. Hvis man samtidig tænker på universiteterne som steder for afslapning og selvudvikling frem for jobtræning, har man formlen på den tiltagende kritik af humaniora.«

– Kræver det mere humaniora, hvis et land skal have en chance i det globale kapløb?

»Præcis. Folk tænker, at vi skal have arbejdere med bedre færdigheder, før vi kan konkurrere. Men det er at misforstå arbejdsmarkedet og dets udfordringer. Selvfølgelige ville det være godt for en ufaglært amerikansk arbejder at få en uddannelse som svejser eller maskinmester. Det er nødvendige færdigheder, men i USA er det ikke de mennesker, der står klar i køen til en humanistisk uddannelse.«

»Den verden, vi er på vej ind i, er én, hvor økonomier, der før var baseret på industriproduktion, bliver til serviceøkonomier. Og hvis du tænker over det, værdien i en 20-dollar gummisko ligger ikke i produktionen, men i hvordan du kan sælge den til 200 dollar. Det handler om design og kreative reklamekampagner. Du bygger en historie op omkring dit produkt, og til den opgave er alle de bløde humaniorafag perfekte.«

– Hvordan har din uddannelse i filosofi hjulpet dig?

»Jeg voksede op i Indien i 1970’erne. På min skole var der tre muligheder. 1: Enten var du rig, og så kunne du studere, hvad du ville. 2: Du var pige og skulle studere humaniora. 3: Du var dreng og skulle studerede naturvidenskab. Sådan var tankegangen.«

»Jeg kom til USA og fandt en anderledes tilgang. Jeg kom til at bruge en masse tid på at se og læse verden og prøve at forstå den for derefter at strukture den forståelse og formulere den forståeligt for en bred målgruppe. De evner, jeg tillærte mig på studiet, lærte mig at læse, analysere information og skrive på en tilgængelig måde. Min bror er chef for en hedgefond, og han bruger mange af de samme færdigheder, fordi han også forsøger at forstå information, strukture den og kommunikere det videre.«

– Men ligger der ikke en vis jobsikkerhed i at vælge en uddannelse inden for naturvidenskab som f.eks. ingeniør, fordi markedet efterspørger det?

»Der er måske et element af sikkerhed i at blive ingeniør. Men det er ikke alle, der kan blive ingeniør. Hvis du leder efter et klogt, motiveret, reflekterende ungt mennesker med evnen til at tænke bredt og kreativt, så skal du tage en fra humaniorauddannelsen.«

– Hvordan kunne Nordeuropa lære fra USA?

»Min holdning er, at ethvert land ville være bedre stillet med et uddannelsessystem inspireret af den amerikanske humanioratradition: En bred gruppe af fag, hvor studerende får en masse valg, hvor de ikke skal specialisere sig; hvorfor de får mulighed for at prøve kræfter med videnskabelige forsøg og nogle sokratiske tekster. Det skaber kreativitet og disciplin, hvilket er uhyre vigtige egenskaber.«

»Fremtidens ingeniører skal tænke kreativt og uden for deres felt. Det er den type ingeniører, Steve Jobs ville hyre; en mand, der placerede sit firma i krydsfeltet mellem teknologi og humaniora.«

– Selv din præsident har kritiseret humaniorauddannelsen. Hvorfor?

»Han har også fået den ide, at vi skal blive mere som Sydkorea. Ironien er, at hvis du ser, hvad der foregår i Asien, er asiatiske universiteter desperate for at finde en måde at kopiere amerikansk tradition for at kombinere naturvidenskab og humaniora på. De oplever, at de producerer ikkeavancerede robotstuderende, som er gode til simple og klart afgrænsede opgaver, men dårlige til alt det, der kræver kreativitet.«

– Hvilken del af humaniora-kritikken er berettiget?

»Et emne, der fylder for lidt i min bog, er karakterinflation. En af grundene til, at humaniora har fået et dårligt navn, er, at fagene er blevet for nemme. Karakterinflationen har været større på humaniora end i naturvidenskaben. Og for en arbejdsgiver er karaktererne fra en naturvidenskabelig uddannelse simpelthen en bedre indikator for kandidatens faktiske evner.«

– Men man kan vel altid vælge at gå på businessschool i stedet for at få en humaniorauddannelse?

»Business betragter jeg som den største fupuddannelse overhovedet. Fuldstændig meningsløs. Enhver, der reelt har arbejdet med business, vil fortælle dig, at det ikke er noget, man studerer. Direktøren for Time Warner har læst filosofi på Yale. Direktøren for Goldman Sachs, historie. Universiteter som Harvard, Princeton og Yale tilbyder ikke businessuddannelser. Du kan ikke uddanne dig inden for business. Det er ikke et vidensfelt. Det er en del af livet.«

– Men min fornemmelse er, at min fremtidige arbejdsgiver bedre forstår en businessuddannelse end en kandidat i filosofi?

»Så vil jeg fortælle din arbejdsgiver, at hun er snæversynet. Og jeg vil fortælle dig, at det ikke passer. I USA er der et enormt antal businesskandidater. Det er den kandidatgrad, der har oplevet den største vækst i antal over de seneste 20 år. Men det er et udtryk for usikkerhed og et behov for at have noget, der er nemt at kommunikere til din potentielle arbejdsgiver. Igen, det faktum, at du har læst noget business, er absolut ingen garanti for, at du er god til business. Business handler ikke om at tage tests. Business handler om succes. Du kan se på det sådan her: Jeg er ret sikker på, at Donald Trump ikke ville være en god businessstuderende.«

– I vores tid efterspørges specialister frem for generalister. Der har naturvidenskaben vel en fordel?

»Den verden, vi er på vej ind i, belønner en bred uddannelse frem for en smal, fordi fremtiden er voldsomt mere fluktuerende og foranderlig end noget, vi før har set. Vi står lige midt i en revolution. Det betyder, at du ikke har nogen ide om, hvorvidt det, du uddanner dig til, overhovedet vil eksistere i morgen.«

»Verden forandrer sig så hurtigt, at færdighederne fra en smal specialiseret uddannelse vil være forældede om fem år. Harvards præsident sagde til mig: ’Vores opgave er ikke at uddanne dig til dit første job, men dit sjette.’ Unge mennesker, der læser denne artikel, vil komme til at arbejde for firmaer, der ikke eksisterer før om 10-20 år. Hvordan kan du uddanne dig til det? Så er du meget bedre tjent med en stor, bred og generel uddannelse.«

– I slutningen af din bog skriver du, at vi skal tale mere om meningen med livet. Hvorfor?

»Da jeg voksede op under den kolde krig, var der fokus på moralske værdier, fordi vi lå i en eksistentiel kamp med et andet system, som var baseret på en helt anden model og eksistentiel filosofi. En masse ressourcer – kraft og uddannelse – blev dedikeret til store spørgsmål som: ’Er det moralsk at overveje kortdistance atomraketter i Europa?’, ’Vil det afskrække det onde imperium?’, og ’Er det amoralsk at kalde det et ondt imperium?’. Det var store problemstillinger.«

»Vi brugte meget tid på at diskutere, hvordan det gode samfund skulle indrettes. Siden den kolde krig har vi levet i en tid defineret af globalisering, teknologi og kapitalismens sejr. Det er alt sammen meget fint på et praktisk plan, men det betyder, at vi er holdt op med at diskutere de større spørgsmål. Det er en af grundene til den meningsløshed, vi føler. Til tomheden i tilværelsen. Noget der kan fylde det hul, er de tekster og redskaber, man får med sig fra en humanistisk uddannelse. Vi kunne jo stille os selv Platons første spørgsmål: ’Hvad er et godt liv?’«

– Kommer de diskussioner lettere, når der peger atomare missiler mod én?

»Jeg tror, det har mindre at gøre med missilerne og mere med de konkurrerende værdisystemer. Kommunisme var et egentligt alternativ til vestlig kapitalisme. Jeg husker timevis af debatter om, hvorfor kapitalisme var god og kommunisme ond. De debatter er døde. Hvis du husker Fukuyamas The End of History, så passer hans beskrivelse godt på vores tid, hvor der er konsensus om verdens systemer, og hvor en mand som Bernie Sanders’ mission er at gøre USA til Danmark. Det er ikke radikalt, når man sammenligner med dengang, nogen kæmpede for, at USA skulle blive som Maos Kina.«

– Hvordan genskaber man det?

»Ved at stille de store spørgsmål: ’Hvad er det gode liv?’. I vor tid vil det spørgsmål udforme sig til: ’Kan penge købe alt?’. ’Er meningen med livet at tjene penge?’. Hvis ikke: ’Hvad er det, vi prøver at få mere af?’ Tid? Relationer? Hvad vil skabe det mest meningsfyldte liv?«