På et asylcenter i Herning bor tolken Hector, der har arbejdet for det danske militær i Afghanistan. Før han kom til Danmark, bad han de danske myndigheder om hjælp.

»Jeg blev truet på livet af Taleban,« som han siger til Information. »Hvis de finder mig, så slår de mig ihjel.«

Men Hector fik afslag på at få hjælp efter den såkaldte tolkeaftale, der ellers skal sikre, at »ingen« tolke, der har arbejdet for danskerne i Afghanistan, bliver »ladt i stikken«, som der står i aftalen.

Afslaget om hjælp fik ham til selv at bevæge sig ud på en farlig rejse fra sit hjemland for at nå til Danmark på egen hånd uden de danske myndigheders hjælp.

Læs også: ’Kynisk’ og en ’politisk hån’ at forlænge omstridt tolkeaftale

Rejsen tog 45 til 50 dage, fortæller han og siger, at han har betalt flere menneskesmuglere undervejs på turen, der foregik både til fods, i bil og via båd. Allerede da han kom til Iran, kom han i problemer og blev bestjålet af røvere.

»De slog os og tog vores penge,« siger Hector, der er 27 år gammel. Men han fortsatte turen videre til Tyrkiet, Grækenland og op gennem Europa. Den har kostet ham 4.000 dollar, som han mestendels har lånt, til menneskesmuglere, og rejsen har ført ham ud på gåture på mere end 12 timer og vandringer i bjergområder.

Men sagen om Hector og den manglende hjælp fra de danske myndigheder begyndte tilbage i 2010, hvor Hector det meste af året var tolk for danske soldater i Helmand-provinsen i Afghanistan.

Han var en »god« tolk, »hårdtarbejdende«, »dedikeret«, og han arbejdede »tæt« sammen med de danske styrker under »svære omstændigheder«. Det står der i en anbefaling fra en dansk kaptajn, som Information har fået aktindsigt i sammen med Hectors øvrige sag.

En anden dansk kaptajn, Mads Silberg, der også har arbejdet sammen med Hector, har tidligere over for Information beskrevet ham som pligtopfyldende og ekstraordinært dygtig.

Læs også: Venstre forlænger tolkeaftale trods kritik

Hector tolkede blandt andet for læger på en klinik i Camp Price og ved porten til campen, hvor han hjalp vagterne.

Senere blev han også udstationeret til den berygtede Armadillo-base, og han og en anden tolk blev såret af et raketangreb.

Brevet fra Taleban

Efter i alt ti måneder som tolk for de danske styrker sagde Hector sit job op. Han blev senere ansat hos det private sikkerhedsfirma ArmorGroup North America, hvor han i stedet for at tolke arbejdede som sikkerhedsvagt.

På et tidspunkt, som ikke står klart ud fra Hectors sag, ophørte denne ansættelse også. Derefter flyttede Hector hjem til sin familie i Nangarhar-provinsen. I maj 2013 skete der så noget særdeles ubehageligt.

På døren til Hectors forældres hus fæstnede Taleban et trusselsbrev.

Det var stilet til Hectors far, og der stod, at faderen skulle bringe sin søn – »der har arbejdet sammen med amerikanske styrker som spion« – til Taleban. Ellers ville hans hoved blive »adskilt« fra hans krop, som Taleban formulerede det.

Det fremgår af en oversættelse af trusselsbrevet, som er blevet lavet i forbindelse med de danske myndigheders behandling af sagen.

Derefter måtte familien flytte til en anden by i Afghanistan for ikke at risikere, at der skete dem noget. Hector selv søgte også hjælp hos de danske myndigheder. Senere forklarede han myndighederne, at han var blevet ringet op af en, der sagde, at han var repræsentant for Taleban.

Talebans repræsentant forlangte, at han vendte hjem til det distrikt, hvor hans familie boede før, for at tilslutte sig Taleban og føre hellig krig.

Ingen skal lades i stikken

I den politiske aftale, som et bredt flertal i Folketinget har indgået, står der, at ingen tolke skal blive ladt i stikken, men alligevel fik Hector afslag på sin anmodning om visum til Danmark, så han kunne søge asyl.

En af årsagerne til, at Hector ikke kan få hjælp, er, at han været ansat før skæringsdatoen 19. december 2012. En dato i tolkeaftalen, som er blevet kritiseret gentagne gange for at afskære tolke fra at få hjælp – og som er blevet kritiseret for ikke at give nogen logisk mening i en dansk sammenhæng. Men der er en anden mulighed i tolkeaftalen, som ville kunne betyde, at Hector kunne have fået hjælp efter den såkaldt intimideringspolitik, som skal hjælpe tolke, »der trues eller er i fare«.

Det kan eksempelvis være en såkaldt lokal løsning, hvor tolken modtager en sum penge. Men de danske myndigheder vurderede heller ikke, at Hector var berettiget til den hjælp.

Afslaget om hjælp skal formentlig læses sådan, at de danske myndigheder mente, at Hector ikke var i fare på grund af sit arbejde som tolk for danskerne, men i stedet var i fare, fordi han senere har arbejdet for sikkerhedsfirmaet.

Under en samtale med de danske myndigheder blev Hector i hvert fald spurgt til, hvorfor han ikke havde søgt hjælp hos det private sikkerhedsfirma. Han svarede, at han ikke kunne se, hvordan et privat firma skulle kunne hjælp ham. Og han mener i øvrigt, at hans sikkerhedssituation i høj grad hænger sammen med hans arbejde som tolk. Kaptajn Mads Silberg, der har arbejdet sammen med Hector, kalder den politiske aftale for ’uværdig’.

»Hector har stået med et valg mellem pest eller kolera: at blive i sit land, hvor han er truet, eller tage ud på en meget farlig rejse. Det udstiller håbløsheden i tolkeaftalen,« siger han og tilføjer:

»Med tolkeaftalen sagde vi som land, at vi havde et ansvar, hvis tolkene var i fare. Og vi sagde, at vi ikke ville lade nogen i stikken. Men så gør vi præcis det modsatte. Aftalen er simpelthen for restriktiv,« siger han.

Michala Bendixen, der er formand for organisationen Refugees Welcome, som hjælper asylansøgere med juridisk bistand, har set flere sager om tolke.

Hun mener også, at tolkeaftalen er for restriktiv. Hun peger blandt andet på det krav, der betyder, at tolkene skal have arbejdet efter en særlig skæringsdato.

»Jeg synes, at det er fuldstændigt latterligt, at man har den slags begrænsninger i aftalen. Danmark var jo i Afghanistan i over et årti,« siger hun.

Tilbage i Herning får Hector dagene til at gå med at drikke kaffe og snakke med de andre. I begyndelsen var der ikke andre afghanere, men det er der kommet nu, så han har flere at snakke med, siger han.

Han venter nu på, at han kan komme til den første samtale med de danske myndigheder, så han kan få behandlet sin ansøgning om asyl. Den samtale har han fået en dato for. Den er skemalagt til slutningen af næste år. Og hvad gør han, hvis han ikke får asyl i Danmark?

»Så ved jeg ikke, hvad jeg gør,« siger Hector.