Justitsminister Søren Pind (V) får nu kritik for at misbruge en sag om et dobbeltdrab i debatten om overvågning af danskernes internetadfærd. Da det for nylig kom frem, at Justitsministeriet foreslår at genindføre den såkaldte sessionslogning, ville ministeren ikke kommentere sagen i et egentligt interview med Information.

Søren Pind udsendte derimod en skriftlig kommentar til flere medier, hvor han udtalte, at »logning« er et »helt centralt redskab« for politiet og Politiets Efterretningstjeneste.

»Det var det f.eks. i sagen om dobbeltdrabet i Tusindårsskoven,« skrev Søren Pind med henvisning til en brutal sag om et drab på et ægtepar, der fandt sted i 2011 på Fyn. Men selv om ministeren nævnte dobbeltdrabet i forbindelse med debatten om internetovervågningen, som fandt sted fra 2007 til 2014 i Danmark og så blev indstillet, blev der slet ikke brugt den type overvågning i den pågældende sag. Politidirektør Svend Larsen fra Rigspolitiet siger således til Information, at sagen handler om traditionel mobiltelefoni, hvor der blev indhentet såkaldte masteoplysninger. Det er oplysninger, som dengang og i dag registreres af teleselskaberne, når der foretages opkald eller sendes eller modtages sms’er, og som kan bruges til at stedfæste en mobiltelefons fysiske placering, ud fra hvilke mobilmaster den har forbundet til. Der var altså ikke tale om brug af internetovervågning.

’Usagligt’

Pernille Skipper, retsordfører for Enhedslisten, finder det stærkt kritisabelt, at justitsministeren bruger eksemplet med dobbeltdrabet på Fyn. »Det er usagligt, og det er grundlæggende ikke i orden,« siger hun. »Det lyder jo, som om der her er blevet brugt sessionslogning, og at vi derfor skal genindføre det.«

Retsordfører for Radikale Venstre Sofie Carsten Nielsen er ligeledes skeptisk: »Det virker som et meget dårligt eksempel, som Søren Pind her har fundet frem,« siger hun. »Uanset hvad er der grænser for, hvor meget vi skal overvåge danskernes helt almindelige færden på internettet,« tilføjer hun.

Det har ikke været muligt at få et interview med Søren Pind om kritikken, men i et skriftligt svar skriver han: »Pointen er soleklar. Logning er afgørende for politiets efterforskning, og det viser eksemplet med al tydelighed. Tidligere foregik kommunikationen via traditionel telefoni og sms – som i eksemplet om drabet i Tusindårsskoven – men i dag foregår meget kommunikation internetbaseret. I fremtiden vil det være endnu mere udbredt.«

Søren Pind tilføjer: »Politiet står derfor nu over for en ny udfordring, og hvis en gerningsmand i en tilsvarende situation i dag havde benyttet internetbaseret kommunikation, ville politiet sandsynligvis ikke have haft adgang til afgørende oplysninger.«

Venstre var kritiske

De politiske fortalere for sessionslogning har tidligere haft problemer med at finde dækkende eksempler, der kan begrunde den omfattende overvågning. Da sessionslogningen eksisterede fra 2007 til 2014, efterspurgte kritikere flere gange eksempler på, at det var et vigtigt redskab for myndighederne.

Daværende justitsminister Morten Bødskov (S) blev i et folketingsspørgsmål i 2012 spurgt om, hvad man havde brugt internetovervågningen til. Men han svarede, at ministeriet ikke ville undersøge det, da det ville »forudsætte en manuel gennemgang af et stort antal straffesager, der beror i de enkelte politikredse«.

Spørgeren var nuværende skatteminister Karsten Lauritzen fra Venstre, der var en af de hårdeste kritikere af sessionslogning, og som efterfølgende kritiserede ministeren på grund af de manglende eksempler.

»Det må være sådan, at når vi som lovgivere i et åbent demokrati som det danske skal indskrænke den enkeltes frihed ved overvågning, så skal det ske med et formål, og når vi skal beslutte, om det skal fortsætte, så skal vi have bevis og dokumentation for, at det rent faktisk står mål med indsatsen,« sagde Karsten Lauritzen, der dengang var retsordfører, til Information.

Han tilføjede: »Når de tilsyneladende ikke vil fremlægge nogen dokumentation, er vi efterladt med den opfattelse, at det ikke er noget særligt effektivt redskab. Altså, hvad pokker skal vi så bruge det til?«

Endnu et fejlagtigt eksempel

I slutningen af 2012 fremlagde Justitsministeriet så et eksempel på, hvordan sessionslogning var blevet brugt. Det skete i forbindelse med en redegørelse om logningsreglerne. Sagen handlede om to gerningsmænd, som i flere tilfælde havde truet butikspersonale med et skarpladt oversavet jagtgevær til at udlevere kontantbeløb.

Men det viste sig, at eksemplet alligevel ikke handlede om sessionslogning. Ifølge redegørelsen blev sessionslogning brugt til stedfæste den ene gerningsmands færden ud fra internettrafik på gerningsmandens mobiltelefon. Men ministeriet erkendte senere, at den daværende sessionslogning i sig selv ikke kræver, at teleselskaberne gemmer oplysninger om en persons fysiske placering. Det viser dokumenter i en aktindsigt, som internetaktivisten Christian Panton har fået. Det var kun, fordi teleselskabet TDC selvstændigt valgte at logge disse oplysninger, at det var muligt at få adgang til dem for politiet.

Et andet eksempel om en sag om såkaldt databedrageri blev også nævnt i redegørelsen. Her står der ikke direkte i redegørelsen, at eksemplet handler om sessionslogning, men i medierne er det flere gange blevet forstået sådan. Det er dog forkert, at der skulle være tale om sessionslogning. Der er i stedet tale om en forespørgsel om, hvem der været tildelt en given IP-adresse på et givet tidspunkt. Tilbage i redegørelsen er der reelt kun en enkelt sag, hvor sessionslogning er blevet brugt. Det handler om et netbankindbrud. Men i beskrivelsen af sagen står der ikke, om oplysningerne til sessionslogningen faktisk førte til domfældelse.