Facaden på den bygning, der huser McKinseys danske afdeling er lige så anonym, som husets konsulenter har ry for at være.

Hemmelighedsfulde omkring, hvem der køber deres tjenester, og hvad de laver, og dog alligevel til stede lige dér i magtens centrum, lige over for Slotsholmen. Jeg må gå forbi et par gange, inden jeg fatter præcis, hvor jeg skal gå ind. Der er ikke engang navn på dørklokken. Bygningen, kan man sige, understreger dette om verdens største konsulenthus:

Det er ikke McKinsey, der beder om din opmærksomhed og hjælp. Det er dig, der beder om McKinseys.

Ham, jeg skal tale med inde bag den grønne port, har bedt McKinsey om masser af hjælp. Bjarne Corydon fik i sin tid i Finansministeriet hjælp til mange analyser, der mundede ud i besparelser. Og nu er han selv en af dem, der rådgiver.

Siden den 1. februar har han kunnet kalde sig global direktør for McKinsey Center for Government. Han har krydset kanalen, forladt rampelyset og er trådt ind i skyggen. Næsten intet har man hørt fra ham, siden han meldte sit jobskifte ud i december. Men ifølge ham selv arbejder han stadig mod samme mål: Han forsøger at sikre velfærden. Den er i stor fare, mener han.

Spørgsmålet er, hvem der har magten til at redde den. Konsulenten Corydon har et bud.

“Der er mange ting, der gør en forskel i styringen af et land. Konkret, individuelt lederskab gør en forskel. Kvaliteten af det lederskab gør naturligvis også en forskel, og politik gør en forskel,” siger han.

“Men det, der gør en overraskende stor forskel, er, hvordan man rent teknisk styrer sit land.”

Den forskel bliver ofte overset, mener Bjarne Corydon. Og det har konsekvenser.

“I sidste instans er det politikerne, der træffer beslutningerne i et demokrati. Men de beslutninger træffer man på baggrund af faglig rådgivning. Et velfungerende embedsværk er ikke kun i stand til at eksekvere, men også til at give beslutningstagerne et ordentligt beslutningsgrundlag.”

Og her står Danmark og andre lande med “en udfordring”, mener Corydon.