I moderne mælkeproduktion adskiller landmanden oftest koen og kalven gennemsnitligt 24 timer efter kælvning i overensstemmelse med lovgivningen. Det virker måske brutalt på nogen, men det kan sagtens forsvares, både hvis man ser på det ud fra et dyrevelfærdsmæssigt perspektiv, og hvis man sammenligner med køers naturlige adfærd.

En ko skal have en kalv for at kunne producere mælk. Derfor inseminerer man køer, når de kommer i naturlig brunst. Når kalven bliver født, adskilles koen og kalven efter 12-24 timer. Hvis man sammenligner med menneskelige forhold, kan det måske virke hjerteløst. Men tidspunktet er baseret på indgående forskning i dyrevelfærd og trivsel hos malkekøer og kalve.

En ko hører til den type dyr, der i naturen efterlader sit afkom i længere tid ad gangen for at græsse, mens den nyfødte kalv gemmer sig i højt græs eller buskads. I naturen vil koen den første uges tid efter kælvning opsøge kalven for at lade den die, men efter introduktion til flokken er det kalven, som opsøger koen for at få mælk. Antallet af diegivninger falder med alderen. De første uger er der 5-9 diegivninger per døgn, men dette tal falder til 3-5 diegivninger pr. døgn gennem de følgende måneder. Varigheden af en diegivning er typisk 8-12 minutter. I naturen er ko og kalv altså gennemsnitligt i kontakt med hinanden i en halv til en hel time i løbet af et døgn.

Kalve foretrækker selskab af andre kalve

Under naturlige forhold introduceres kalven først til flokken i en alder af cirka en uge, hvorefter den integreres i kalvegruppen. I begyndelsen har kalvene mest social kontakt med koen i form af social hudpleje, men allerede fra 2-3 ugers alderen har kalvene mere social kontakt med jævnaldrende end med deres mødre, hvis ikke diegivning medregnes. I et studie af kvægs naturlige adfærd har man desuden kunnet konstatere, at kalve i naturen allerede ved 8-dages alderen ofte vælger andre kalve som nærmeste ”nabo” i flokken i stedet for deres mor.

Fra naturens hånd tilbringer køer og kalve altså ikke meget tid sammen, og adskillelsen af ko og kalv er således ikke så unaturlig, som det måske fremstår ved første øjekast. Denne naturlige adfærd forsøger landmanden at fremme ved tage kalven fra og lade den "gemme sig" i en lille kasse, en såkaldt ”kalvehytte” med en masse halm, alene eller sammen med en anden kalv for at beskytte den nyfødte kalv mod infektioner og knubs i samværet med større kalve og køer. I kalvehytten kan kalven putte sig og ligge i fred ligesom den ville gøre i naturen. Når kalven er robust nok, flytter den sammen med andre jævnaldrende kalve i en større gruppe. Det er svært at fastsætte det mest optimale tidspunkt for, hvornår det er bedst at adskille koen og kalven. Koen og kalven stimuleres begge positivt ved, at koen får lov til at slikke kalven. Omvendt har forsøg også vist, at det er mindre stressende og belastende for koen og kalven, hvis de adskilles tidligt, fordi de ikke når at knytte stærke sociale bånd, som de gør, hvis de er sammen fx 4 dage, 14 dage eller ligefrem flere måneder. Det er nogle af de aspekter, der har haft betydning for lovgivningen om, at koen og kalven skal gå sammen i minimum 12-24 timer. En kalv lider ikke overlast ved at blive taget fra koen. Det ville tværtimod være synd først at tage den fra, når den i 8-ugers alderen er blevet fuldtudviklet drøvtygger. Selvom kalven på dette tidspunkt ikke længere behøver mælken ud fra et fysiologisk synspunkt, vil koen og kalven på dette stadie have knyttet et bånd og en indbyrdes afhængighed, som gør at det er meget synd at adskille dem på dette tidspunkt. Ko og kalv sammen

Alligevel har en række af Arlas landmænd succes med at lade ko og kalv gå længere tid sammen eller at lade kalvene gå i små flokke med én eller flere ammetanter. En af dem er Henning, som driver et landbrug ved Kirke Hyllinge på Sjælland.