Forsøgt myrdet: “To år efter at have ødelagt mit liv i et voldsorgie, kunne han bevæge sig frit omkring…”

Claus Meyer har valgt at fjerne den i kronikken omtalte video med franske Frank David Saksik, der i dag gør karriere hos restaurantøren. En grotesk historie beskrevet af offeret i dagens Politiken – Får offeret også en chance til?.

Han trækker mig langs gulvet gennem soveværelset og hen til vinduet. Det sidste jeg husker, er, at han står hævet over mig, mens jeg med overkroppen hænger ud af vinduet. Jeg har ingen kræfter. Jeg hører stemmer fra gaden. De råber. Og så giver han slip. Jeg falder 11 meter ned på asfalten.

Min ekskæreste dukker pludseligt og uden varsel op i døråbningen. Han holder et stort, rustent jernrør i hænderne. Med sindssyge øjne begynder han at slå vildt omkring sig. … Han slår løs på mig med jernrøret. Sammenkrøbet på gulvet prøver jeg desperat at forsvare mig. Billeder, der har printet sig fast hos mig for altid. Alting sker uden ophold og meget voldsomt, og det sortner konstant for mine øjne. Mit ansigt er smadret, mine tænder ligger rundt omkring på gulvet, og min krop er livløs. …

Gerningsmanden er derimod efter samme tre år reelt en fri mand, selvom han fik en dom på seks års fængsel. Hos stjernekokken Claus Meyer får han en læreplads som belønning for at have afsonet halvdelen af en i forvejen alt for kort straf. Claus Meyer er glad og stolt. …

“Det er tre år siden. … I dag er jeg 50 procent invalid, og i en alder af 29 er jeg ikke længere i stand til at arbejde. Efter tre år med omfattende operationer kan jeg starte i genoptræning på et hjerneskadecenter.

(David Frank Saksik, fransk statsborger – ikke udvist trods mordforsøg)

Jeg lever med angst, fordi jeg ved, at systemet lader voldsmanden gå frit omkring. Ja, han har tilmed fået en eftertragtet elevplads foran en række – lovlydige – konkurrenter. Simpelthen fordi han er kriminel, og fordi han skal hjælpes. Hvor langt skal man gå for at hjælpe en mand dømt for drabsforsøg? …

To år efter at have ødelagt mit liv i et voldsorgie, kunne han bevæge sig frit omkring på trods af, at han stadig var fængslet. … Første gang jeg møder systemets eftergivenhed, der i mit tilfælde er direkte farlig, er under retssagen. Der var masser af vidner d. 19. november 2008, og der var ingen tvivl om gerningsmandens skyld, men han kan ikke udvises. Han er ellers fransk statsborger, og burde selvfølgelig udvises. …

Et år og mange weekendophold i København senere færdes han nu dagligt i gaderne og bliver efteruddannet med hjælp fra borgernes skattekroner. Det viser netop, hvordan kriminalitet kan blive smutvejen til personlig forfremmelse. Det er tragisk. …

Jeg har endnu ikke fået min erstatning fra det offentlige. Hverken Arbejdsskadestyrelsen eller Erstatningsnævnet har afsluttet min sag. Jeg har heller ikke fået mine udgifter til medicin, transport og den stadigt endeløse behandling dækket. De siger, at jeg er 10 procent invalid. Alle lægeundersøgelser viser ellers uden forbehold 50 procents invaliditet. Skal jeg finde mig i at blive behandlet sådan? Husk, at gerningsmanden får serveret hjælpen på et sølvfad.”