For tilhængere af public service er det blevet mere og mere trist at betragte DR’s tankeløse færd mod den mediepolitiske afgrund. Den seneste sag om den tidligere mediedirektør Gitte Rabøls nye job som ’mangfoldighedskonsulent’ til en løn på over to millioner kroner viser desværre, hvordan DR-ledelsen i stigende grad lukker sig om sig selv.

Bestyrelsesformand Michael Christiansens floromvundne forklaring til medierne om Rabøls fremtidige arbejde og løn har gjort ondt værre og efterlader en fornemmelse af, at der er aspekter i sagen, som DR ikke ønsker skal frem.

DR’s bestyrelsesformand var engang det politiske korridorspils ubestridte mester, men har i de senere år udvist stigende arrogance og uvilje mod en åben dialog om den store medievirksomheds fremtid og rolle.

Generaldirektør Maria Rørbye Rønn, der er et ordentligt og loyalt menneske, synes at have misforstået sin rolle som den øverste leder af landets største kulturinstitution. Sådan én skal være udfarende, samt perspektiv- og iderig – ikke bare en lidt usynlig manager, der sørger for ro, renlighed og regelmæssighed.

På denne lederplads spåede vi fejlagtigt i foråret, at DR’s roste store historieserie kunne være vejen frem til en mere stilfærdig og saglig mediepolitisk debat. Med den helt fejlslagne kommunikationshåndtering af Rabøl-sagen har ledelsen bidraget til, at det næppe kommer til at ske.

Nu er et lille beløb, der svarer til en halv times dramaproduktion, sammen med et langt mindre beløb til en hestetransport blevet til en slags bevis på ødselhed og mangel på styring.

Hajerne, der sultent har kredset omkring DR i de senere år, har dermed fået endnu mere blod på tanden. Hvad enten det er de politiske kræfter, der af ideologiske eller andre grunde ønsker DR beskåret, eller de stærke kommercielle kræfter, der fejlagtigt tror, at et nedskåret DR vil give dem øget omsætning og indtjening.

Den helt centrale debat om, hvordan public service-medierne kan og skal styrke sammenhængskraft og oplysning i et stadigt mere fragmenteret og vildt konkurrerende mediebillede, drejer sig nu om heste og lønninger. Og det er på mange måder DR’s egen skyld.