I 2007 sagde daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen, at økonomerne skulle skrive lærebøgerne om. Nu beskylder han igen økonomisk teori for at være ubrugelig.

Magnus Barsøe, f. 1981, er debatredaktør på Finans. Han er kandidat i erhvervsøkonomi fra Handelshøjskolen i København og har suppleret med en journalistisk masteruddannelse på City University London. Magnus har tidligere arbejdet med erhvervsstof hos Financial Times og avisen City A.M. i London. Han var forretningskonsulent på et digitalt reklamebureau i et par år, før han gik ind i journalistikken. Magnus har fast siddeplads på Lyngby Stadion og er overraskende glad for Excel.

Man kan ikke bruge økonomernes teorier om boligpriser og skatter til en pind i politik. Faktisk fører det kun »ondt med sig«, hvis politikerne lytter til økonomerne, og bruger skatten til at regulere boligmarkedet med.

Sådan lød meldingen fra tidligere statsminister, Anders Fogh Rasmussen (V), da han forleden holdt en gæsteforelæsning foran et fyldt auditorium ved Økonomisk Institut på Københavns Universitet.

»Det er nærliggende at tro, at man kan bruge skatten til at regulere priserne, så man kan undgå bobler. Men er det rigtigt, når det kommer til praktisk økonomisk politik? Mit svar er klart et nej baseret på mange, mange års erfaring,« sagde den 64-årige Fogh, der i øvrigt selv er uddannet økonom fra Aarhus Universitet i 1978.

Teori kan ikke bruges til noget som helst, konkluderede Fogh, der i samme åndedræt blankt afviste, at regeringens politik pustede til boblen dengang i nullerne.

Udtalelserne vækker minder om Foghs nu berygtede kommentar fra den 29. november 2007, hvor han anbefalede økonomerne »at skrive lærebøgerne på universiteterne om«. Kun ni måneder efter det interview med TV2 News kollapsede den amerikanske investeringsbank Lehman Brothers og kortsluttede nullernes kreditfinansierede forbrugsfest. Den hjemlige boligboble sprang, og dansk økonomi tog i 2009 det værste dyk i moderne tid.

Nu - 10 år senere - sætter Fogh den samme plade på igen. Man fristes til at spørge: Hvor længe kan man blive ved med at insistere på, at jorden er flad?

Det passer simpelthen ikke, hvad Fogh siger. Der er solid empirisk og teoretisk dokumentation for, at man godt kan bruge skattepolitikken til enten at puste boligpriserne op eller tage luft ud af ballonen.

Den Internationale Valutafond (IMF) konkluderer i et større studie fra 2016, at ejendomsskat er et »effektivt redskab« til at dæmpe prisudsving på boligmarkedet. IMF anbefaler specifikt »løbende beskatning på bolig og ejendom«, fordi den form for skat har færre forvridende effekter på mobilitet end en afkastskat eksempelvis.

IMF anbefaler altså netop den form for beskatning, som Fogh afskrev, da regeringen fastfrøs den løbende ejendomsskat i procent og kroner i 2001.

Man kan diskutere – og det gør IMF også – om strammere krav til kreditgivningen er et mere effektivt redskab til at lægge låg på prishop. Men Fogh gjorde hverken eller: Han lempede kreditreglerne og fastfrøs boligskatten.

Det ville klæde Fogh, hvis han kom kritikken en smule i møde. Det vil han åbenlyst ikke. Men så må han finde sig i, at vi andre kalder hans forsvarstale for det, den er: Faktuelt forkert og et halvpinligt forsøg på historieforfalskning. Magnus Barsøe, debatredaktør

Derfor er der også bred enighed blandt topøkonomer om, at Foghs politik i hans tid som statsminister fra 2001 til 2007 medvirkede til at overophede økonomien.

Skattestoppet var »destabiliserende« og gjorde boligmarkedet mere følsomt overfor renteudsving, skriver tænketanken Kraka i en rapport fra 2014. Fogh førte en for »lempelig finanspolitik« og smed benzin på bålet, da man indførte afdragsfrie lån i 2003, konkluderer økonomerne, der bl.a. tæller de to tidligere overvismænd Torben M. Andersen og Peter Birch Sørensen.

Nationalbanken har vist, at boligpriserne i faste priser steg med hele 71 procent fra 1999 til 2007. De to største faktorer var den lave rente og højere indkomster, men de afdragsfrie lån og de variabelt forrentede boliglån bidrog med knap halvdelen af den samlede prisstigning. Altså to ting, som Fogh havde magten til at regulere, hvis han ville.

Skattestoppet satte også – om end i mindre grad – skub i priserne, skriver Nationalbanken. Det såkaldte Rangvid-udvalg med økonomiprofessor fra CBS, Jesper Rangvid, i spidsen kom frem til lignende konklusioner.

Den tidligere statsminister står altså ret isoleret med sin opfattelse af historien og den danske økonomi i nullerne.

Man må omvendt give Fogh tre ting:

For det første kan man naturligvis ikke reducere finanskrisens omfang og længde til VK-regeringens politik. Det var i høj grad en international krise.

For det andet er økonomer på ingen måde fejlfrie. Økonomer rammer hver dag skævt i deres vækstprognoser og undervurderer ofte risikoen for kriser.

For det tredje ønskede oppositionen at bruge endnu flere penge i de år. Det er stærkt tvivlsomt, om et rødt flertal anført af Mogens Lykketoft (S) med Enhedslisten som parlamentarisk grundlag ville have ført en strammere finans- og kreditpolitik. Men det er og bliver et skidt argument, at de andre ville have været endnu dårligere.

Det ville klæde Fogh, hvis han kom kritikken en smule i møde. Det har han haft 10 år til at tænke over. Det vil han åbenlyst ikke. Men så må han finde sig i, at vi andre kalder hans forsvarstale for det, den er: Faktuelt forkert og et halvpinligt forsøg på historieforfalskning.

Magnus Barsøe er debatredaktør. Følg ham på @MagnusBarsoe eller skriv på magnus.barsoe@finans.dk