Vold som politisk argument er uacceptabelt. Basta.

Uanset hvor stor modstander man er af en bestemt politiker og dennes holdninger. Uanset hvor på den politiske højre-venstre-skala en politiker befinder sig, må det aldrig blive sådan, at denne politiker tvinges eller trues til tavshed.

Så længe man holder sig inden for straffe- og injurielovgivningens rammer, er ytringsfriheden hellig.

Det burde være indlysende i et land som Danmark med en efterhånden over 150 år gammel tradition for demokratisk samtale. Desværre synes der i mindre grad at være en almen forståelse for, at argumenter – også de ekstreme – skal mødes med modargumenter, og at politiske holdninger skal efterprøves og vejes på en debatvægt. Ikke tæskes i jorden.

Vi har ret til at sige og mene, hvad vi vil, og vi har ret til at gå i demonstration for vores synspunkter. Men vi har ikke ret til at tæve andre, fordi vi ikke bryder os om det, de siger.

Men forleden var det, hvad der var ved at ske for partiet Nye Borgerliges politiske leder, Pernille Vermund, da hun i lighed med så mange andre politikere skulle stå i baren på værtshuset Toga i det indre København. Autonome truede med at trænge ind og forstyrre mødet, og Vermund måtte eskorteres væk af politiet. Andre politikere har ved siden af det stigende antal nederdrægtigheder og svinerier på de sociale medier oplevet noget lignende.

Pia Kjærsgaard (DF) måtte have politibeskyttelse under et besøg på Nørrebro. Naser Khader (K) og Lars Aslan Rasmussen (S) kan ikke vise sig i samme bydel. Helle Thorning-Schmidt (S) blev som statsminister oversprøjtet med vand. Pia Olsen Dyhr (SF) har oplevet at blive skubbet og sparket. Og så var der jo maling-overfaldet i selveste Folketinget på daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) og udenrigsminister Per Stig Møller (K).

Ingen af disse overgreb kan forsvares eller retfærdiggøres. De er udtryk for pøbelvælde. Og pøblen har i disse tilfælde desværre især tilknytning til den yderste venstrefløj.

Når en lille flok demonstranter stiller sig op for at protestere mod det, de kalder islamiseringen af Danmark, er en større flok moddemonstranter under det hykleriske navn Antifascistisk Fraktion straks parat til at intimidere dem til tavshed.

De autonome, som var på færde ved Toga, er en del af det hårde venstrefløjsmiljø, især med forbindelser til Enhedslisten, hvor man kun i spage vendinger tør lægge afstand til voldskulturen.

Læs ogå: Pernille Vermund eskorteret ud fra møde på værtshus i aftes: Har truende aktivister vundet over ytringsfriheden?

Dansk Folkeparti formåede i sin spæde start at få gjort op med højreorienterede tosser og udemokratiske tendenser. Enhedslisten har aldrig turdet tage samme konfrontation med sine totalitære sympatisører.

Nye Borgerlige er et parti, der med sine skarpe holdninger i udlændingedebatten har en magnetisk tiltrækning på den lille gruppe af vælgere, som altid drømmer om en stærk leder. Pernille Vermund har ikke selv holdt sig tilbage med uheldige tilkendegivelser om andre debattører og fremstiller gerne sig selv i en rolle som offer for politisk korrekthed. Men det giver ingen ret til at true eller overfalde hende.

Alle partier må bekæmpe voldsudviklingen. Men særligt den yderste venstrefløj har et ansvar, for det er her, intolerancen og voldsromantikken især trives.