I Sverige råder en mycket nedlåtande attityd mot enklare tjänstejobb – samtidigt som vi kämpar mot skyhög arbetslöshet bland unga och utrikesfödda. Hur kan det hänga ihop?

För mig är det obegripligt hur man kan tycka att det är fint och solidariskt att ifrågasätta att folk städar eller passar barn åt andra. Klassresan är inte ett hopp från fattigdom till rikedom, utan många små trappsteg – ibland både uppåt och nedåt.

Att ha ett arbete, oavsett vilket, är ett viktigt steg i alla klassresor.

Jag minns Jasia, min barnflicka när jag var liten i Warszawa. Båda mina föräldrar jobbade långa dagar och Jasia var inte en anonym tjänsteflicka, utan en älskad familjemedlem som bodde hemma hos oss under mina fem första levnadsår. Jasia slutade så småningom och inledde en helt annan yrkeskarriär.

När det kommunistiska förtrycket eskalerade i Polen tvingades min familj söka politisk asyl i Sverige.

För mina föräldrar som inte kunde ett ord svenska och kom hit helt utan tillgångar fanns det bara en sak att göra – börja jobba som städare och byggarbetare, trots att båda var akademiker.

Sedan lärde de sig svenska, fick sina utbildningar validerade och kunde arbeta inom sina egna yrken. Städjobben var inte förnedrande utan en etapp av många på livets resa.

När jag fick mitt första barn var jag mitt uppe i ett kringflackande liv i tv- och artistbranschen samtidigt som jag skulle etablera mig som företagare. Min dåvarande man, som även han var karriärist, och jag anlitade barnflickor åt vår dotter.

För mig och honom innebar det att vi kunde sköta våra professionella åtaganden. Barnflickorna såg vi som familjemedlemmar och kompisar, inte som tjänstefolk. Nu har dottern blivit tonåring men såväl hon som jag har fortfarande kontakt med hennes båda dåvarande barnflickor.

Jobbet som nanny gav tjejerna möjlighet att tjäna egna pengar och bli självständiga under en period i deras liv. Idag har de båda framgångsrika karriärer på chefsposter.

Det är beklämmande hur politiker försöker vinna poänger på att uttrycka sig nedlåtande mot dem som utför så kallade RUT-tjänster. Det senaste exemplet var när Vänsterpartiet dömde ut tiotusentals hårt arbetande människor – många av dessa är nyanlända kvinnor i sina första, vita jobb – som tjänstefolk.

Det är inte förnedrande att vara barnflicka eller städare. Faktum är att vi alla är tjänstefolk – kockar, PR-konsulter, programmerare, lärare och butiksbiträden.

De enda som slipper sälja sina tjänster är de som ärvt en förmögenhet eller vunnit på lotto.Det relevanta är istället hur man behandlar alla de människor i ens närhet som utför dessa, och andra, tjänster.

Vårt samhälle går runt tack vare att människor utför alla olika typer av jobb och jag menar bestämt att inget arbete är finare än något annat.

Vi är alla kuggar i ett hjul som måste snurra, varken mer eller mindre, och alla har rätt att vara stolta över det arbete de utför, utan att bli klappade på huvudet av folk som i det fördolda tycker att de själva är lite finare.