Pääministeri Juha Sipilä antoi tänään ilmoituksen hallituksen politiikasta eduskunnalle. Puhe oli surullista kuultavaa. Hallitus on antautunut toiveajattelun valtaan. Tai sitten asiat ovat vielä pahemmin, ja ilmoitus oli vain kyynistä vaalipropagandaa.

Pääministeri kertoi, että hallituksen työllisyystavoite on ennallaan. Tavoitteena on 72 % työllisyysaste hallituskauden aikana. Se tarkoittaisi yli 100 000 lisää työllistä parissa vuodessa. On täysin mahdotonta uskoa, että tavoite saavutettaisiin ilman uusia toimenpiteitä. Ei vaikka talouskasvu olisi huomattavasti konsensus- tai VM:n arviota nopeampaa.

Uusien toimenpiteiden esittelyn sijasta pääministeri yritti liioitella kituliaan nousukauden aikaansaamaa pikkiriikkistä työllisyyden paranemista. Yritys ei ollut kovin vakuuttava. Sipilän mukaan ”hyviä uutisia on kuulunut ympäri Suomea”. Se kuulostaa lähinnä läpinäkyvältä tavalta esittää, että asiat ovat paremmin kuin tilastoista näkyy. Sipilä myös väitti, että pitkäaikaistyöttömyys on kääntynyt laskuun. Väite ei näyttäisi tilastojen perusteella olevan totta. Vaikka Sipilällä olisi parempaa tietoa, pitkäaikaistyöttömyydessä ei ole voinut tapahtua mitään merkittävää muutosta.

Pitkäaikaistyöttömyys ei siis ole paranemassa itsestään. Työllisyys kokonaisuutena varmaankin paranee kasvun mukana, mutta ei varmasti niin paljon kuin hallituksen tavoite edellyttää.

Omituisinta Sipilän ilmoituksessa oli haaveilu eri maakuntien työllisyystasoista. Pääministeri kertoi, että tavoitteisiin päästäisiin, jos työllisyys koko maassa nousisi Pohjanmaan tasolle. Ja vielä paremmin asiat olisivat jos työllisyys saavuttaisi Ahvenanmaan tason. Jäi täysin ilmaan, kuinka Pohjanmaan tai Ahvenanmaan työllisyystasolle päästäisiin.

Yhtä hyvin pääministeri olisi voinut puhua niistä hienoista asioista, joita tapahtuisi jos innovaatioiden määrä nousisi Piilaakson tasolle. Tai jos jokaisesta yrityksestä tehtäisiin yhtä tuottava kuin Supercellistä. Soteuudistuskin olisi helpompaa jos jokainen terveyskeskuslääkäri muuttuisi huippukirurgiksi.

Hallitus ei tällä menolla yksinkertaisesti tule saavuttamaan työllisyystavoitettaan. On käsittämätöntä, ettei sitä sanota ääneen.

Sipilä ei ollut yhtään sen uskottavampi julkisen talouden tavoitteista puhuessaan. Talouspolitiikan arviointineuvosto totesi juuri selkeästi, ettei hallitus tule pääsemään julkistalouden tavoitteisiinsa ilman lisäleikkauksia. Tämä ei pääministerin menoa haitannut. Hän totesi tavoitteiden pysyvän ennallaan, ilman lisäsäästöjä. Säästöjen tilalle Sipilä tarjoaa ”uudelleen kohdentamisia, rakenteellisia uudistuksia ja työllisyystoimia”. ”Uudelleen kohdentaminen” vaikuttaa yhtä uskottavalta julkisen talouden parantamiskonstilta kuin klassikot ”byrokratian karsiminen” ja ”toiminnan tehostaminen”.

Sipilä myös väitti puheessaan, että valtio on velkaantunut huomattavasti ennustettua vähemmän. Mutta kysymyksessä näyttää olevan ainakin osittain budjettiteknisillä käsitteillä pelaaminen. Julkisen talouden alijäämä ei ole muuttunut merkittävästi. Alijäämää on vain rahoitettu ottamalla rahaa valtion kassakirstusta.

Julkisen talouden kannalta merkittävää on se, kuinka paljon menot ovat tuloja suurempia. Yhtenä vuonna kassassa saattaa olla enemmän rahaa, toisena taas vähemmän. Mutta kassatilanne ei ole olennainen, vaan se mikä on tulojen ja menojen erotus. Se, että joskus maksaa pankkikortilla luottokortin asemesta, ei kerro siitä kuinka paljon elää yli varojensa.

Sipilän käsiteveivauksen havaitsi eduskunnassa vasemmiston Paavo Arhinmäki. Olin lähdekriittinen ja tein pikagallupin ekonomistikollegojen joukossa. Konsensus oli, että Arhinmäen jutussa oli merkittävästi perää. Hyvää oppositiopolitikointia vasemmistoliitolta siis.

Hallitus yrittää siis toiveajatteluun perustuen maalata talous- ja työllisyystilanteesta ruusuista kuvaa. Ruusuinen tilannekuva on välttämätön, jotta hallitus voisi väittää työllisyystavoitteidensa toteutuvan ilman uudistuksia ja julkisen talouden tavoitteiden ilman lisäsäästöjä. En usko kumpaankaan.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.