NÄKÖKULMA

Mikko Nyman, VRLeaksin päätoimittaja

—

Tämä on usein esitetty kysymys. Mikä meni pieleen? Miten tähän voi vastata? Ei, syynä eivät ole yksittäisten junien täsmällisyysongelmat, eivät vähä- tai runsaslumiset talvet tai toisinaan lakkoileva henkilökunta. Vastaus ja syy-seuraussuhde ovat paljon tätä monimutkaisempia.

On syytä ymmärtää muutamia asioita, jotka liittyvät VR:ään. VR -aiemmalta nimeltään Valtion Rautatiet- on ollut vuodesta 1862 osa suomalaista yhteiskuntaa. Valtion Rautatiet yhtiöitettiin 1.7.1995 osakeyhtiöksi, jolloin VR:n tuli toimia omillaan, eikä se saanut enää rahoitusta toimintaansa suoraan valtion budjetista.

Osakeyhtiölaissa sanotaan yksiselitteisesti ”Yhtiön toiminnan tarkoituksena on tuottaa voittoa osakkeenomistajille, jollei yhtiöjärjestyksessä määrätä toisin.” VR:n yhtiöjärjestyksessä ei määrätä toisin, joten VR:n tärkein tavoite on tuottaa voittoa osakkeenomistajille, eli tässä tapauksessa Suomen valtiolle. VR ei kuitenkaan ole maksanut tuloksestaan euroakaan osinkoa sitten tilikauden 2007 tuloksen, joka on paitsi ristiriidassa osakeyhtiölain, myös omistajan intressien kanssa. Sen sijaan samaan aikaan yhtiön toimivalle johdolle on maksettu miljoonia euroja kannustimia. Kannustinjärjestelmissä ei yleisesti ole mitään pahaa tai väärää, mikäli kannustimien määräytymisperusteet ovat yleisesti hyväksyttyjä. VR:n tapauksessa tilanne on toinen: VR:n ylivoimaisesti suurimmat asiakkaat ovat valtio liikenne- ja viestintäministeriön (LVM) ominaisuudessa ja Helsingin seudun liikenne –kuntayhtymä (HSL). Näiden yhteenlasketut junaliikenneostot vuositasolla ovat 100 miljoonan euron luokkaa.

Kuten mainittua, VR ei ole maksanut valtio-omistajalleen osinkoa vuosikausiin, mutta samalla se on maksanut miljoonia euroja kannustimia henkilöstölle, asiantuntijoille ja yhtiön toimivalle johdolle. VR:n vuoden 2013 vuosiraportin mukaan toimitusjohtajalle ja muille johtajatasoille (L1-L3-tasot) maksettavat kannustimet voivat olla jopa puolet vuosipalkasta.

Erikoisen asiasta tekee se, että VR-Yhtymä Oy toimii henkilöliikenteessä monopolissa ja käytännössä myös tavaraliikenteessä. Suomessa ei ole ainuttakaan VR:n kaltaista monopoliyhtiötä, jossa toimivalle johdolle maksettaisi kannustimia samaan aikaan, kun sen suurin asiakas on sen omistaja. Tästä huolimatta omistaja ei saa sentinkään tuottoa omistamastaan yhtiöstä. Onko tämä VR:n syy? Ei ole.

Mikä on ongelman perimmäinen syy?

Tapaus Heidi Hautala vuoden 2013 syksynä osoittaa sen, ettei suomalaisissa valtionyhtiöissä voida käyttää omistajan valtaa tai harjoittaa omistettuihin yhtiöihin omistajaohjausta siinä pelossa, että omistajaohjauksesta vastaava ministeri joutuisi pahimmassa tilanteessa jopa jättämään tehtävänsä, kuten Heidi Hautalalle tapahtui hänen harjoitettuaan omistajaohjausta Arctia Shipping Oy:öön liittyvissä jäänmurtajien vuokrauksissa. Kun omistajaohjausta ei voida harjoittaa, se johtaa siihen, että valtion kokonaan omistamat yhtiöt seilaavat vailla isäntää ja ne voivat tehdä käytännössä mitä tahansa ilman, että kukaan voi tai uskaltaa puuttua asiaan. Listatuissa yhtiöissä, tai yhtiöissä, joissa valtio ei ole niiden ainoa omistaja, tilanne on toinen. Näissä yhtiöissä myös muilla sijoittajilla on omat tuotto-odotukset ja näin ollen yhtiöiden toimivan johdon on kuunneltava omistajiensa ääntä. On syytä muistaa, että yhtiöiden toimiva johto nauttii omistajansa tai omistajiensa luottamusta, ei toisin päin.

Omistajaohjauksen täydellinen puuttuminen mahdollistaa yhtiön toimivalle johdolle tekemisen vapauden, mikä esimerkiksi Finnairissa, VR:ssä ja Itellassa on johtanut tuhansien ihmisten irtisanomisiin viime kädessä siksi, kun omistajaohjauksen puute mahdollistaa esimerkiksi jättimäiset kannustinjärjestelmät toimivalle johdolle. Kannustinjärjestelmät VR:ssä perustuvat ensisijaisesti liikevoittoon, kuten VR:n vuosiraportissa sanotaan. Jotta maksimaaliseen voittoon päästään, on kuluja pienennettävä jatkuvasti. Vaikka liikevaihto euromääräisesti laskisikin, voi liikevoitto kasvaa tästä huolimatta. Kannustinjärjestelmien mittarina oleva liikevoitto johtaa vääjäämättä siihen, että henkilökohtaisen taloudellisen edun tavoittelu menee lopulta kaiken muun edelle. Onko tässä jotain pahaa? Ei ole. Onko rakenteissa jotain ongelmaa? On yksiselitteisesti.

Jotta keskustelu ei menisi VR:n kohdalla kirjaimellisesti sivuraiteille, on tärkeää muistaa se, että yhtiön toimiva johto ei ole tätä järjestelmää rakentanut. Sen sijaan yhtiön toimiva johto hyödyntää mahdollisuutta maksimoida itselle kumuloituvat taloudelliset edut. VR:n kannustinjärjestelmä ei siten ole yksittäisen johtajan luovan työn tulos. Sen sijaan tämä kaiken maalaisjärjen vastainen kannustinjärjestelmä johtuu valtio-omistajan ponnettomasta halusta ja intresseistä omistamissaan yhtiöissä. Tämä kaikki maksaa yhteiskunnalle –eli meille veronmaksajille- valtavia euromääräisiä summia.

Mitä ongelmalle sitten pitäisi tehdä?

Aivan ensimmäisenä valtion omistajaohjauksesta vastaavan ministerin tulisi ymmärtää nämä rakenteelliset ongelmat. Vika tai syy ei ole omistajaohjauksesta vastaavassa ministerissä, ei yksittäisissä virkamiehissä, eikä kenessäkään muussakaan yksittäisessä henkilössä. Sen sijaan valtioneuvoston kanslian (VNK) omistajaohjauksen alla olevat yhtiöt ovat vailla omistajan kontrollia. Omistajaohjaus ei tarkoita sitä, että VNK:n yksittäinen virkamies osallistuu kerran vuodessa VR:n yhtiökokoukseen ja kirjoittaa nimensä yhtiökokouspöytäkirjaan. Omistajaohjaus tarkoittaa, tai ainakin sen tulisi tarkoittaa sitä, että valtio-omistaja osallistuisi aktiivisesti yhtiön kehittämiseen pitkällä tähtäimellä. Tällä hetkellä VNK:n alla olevia valtionyhtiöitä ei omistajaohjata käytännössä lainkaan.

Pelisäännöt vai joukkue uusiksi?

Jos ja kun huomaamme toisinaan yhteiskunnan rakenteissa epäkohtia, auttaako siihen enemmän yksittäisen ihmisen erottaminen vai kenties itse ongelmaan puuttumisen? Tämä on yksi olennaisimmista kysymyksistä, mihin ei ole joko haluttu tai voitu puuttua valtionyhtiöiden omistajaohjauksessa. Ongelmana ei ole yksittäinen henkilö, vaan ennen kaikkea rakenteellinen ongelma valtion omistajuudessa. Onko valtio liian byrokraattinen tai kankea omistajaksi yhtiöihin? Solidiumin perustaminen oli hyvä alku läpinäkyvyyden ja byrokratian keventämisen osalta listatuissa valtionyhtiöissä, mutta se ei silti ratkaissut sitä perimmäistä ongelmaa ja kysymystä – miksi valtion pitää omistaa yhtiöitä ja olla mukana (osittain) vapaasti kilpailluilla markkinoilla, mikäli yritys ei ole strategisesti merkittävä yhtiö?

Yhtä kaikki. Valtion pitäisi olla kiinnostunut omistamistaan yhtiöistä ja asioista, mitä yhtiöissä tapahtuu. Tämä on meidän kaikkien veronmaksajien etu, myös sinun.

—