Kukaan ei tunne minua. Kukaan ei odota mitään. On helppo hengittää. Näin ajatteli Jonna Tervomaa, kun hän muutti parikymppisenä opiskelemaan Helsinkiin kotikaupungistaan Forssasta.

Siellä Minttu sekä Ville -hitin lapsitähti vielä tunnettiin, mutta pääkaupungissa ei enää aikuistunutta naista.

Kirjallisuuden opinnot yliopistossa jäivät kuitenkin pian taka-alalle, sillä musiikin parissa kasvaneen veri veti kuuntelemaan klubeille keikkoja. Uudet musiikkipiirit veivät treenikämpille. Tervomaa teki ensimmäistä kertaa itse musiikkia. Vuonna 1998 ilmestyi ensimmäinen soololevy, joka sai hyvän vastaanoton. Entinen lapsitähti yllätti rocksoundillaan.

– Silloin löytyi olomuoto ilmaista itseään. Sai olla miltä tuntui. Se oli suora osuma omaan todelliseen persoonaan, Tervomaa muistelee.

Tervomaan ja usean muun artistin musiikki oli osuma myös moneen muuhun nuoreen 90-luvun lopulla. Maailman menossa pysyttelemistä käsittelevät tekstit koskettivat. Nousukauden tuoman vauhtisokeuden keskelle syntyi sukupolvikokemus.

– Nousukausi ei koskettanut kaikkia ikäisiäni. Olimme lama-ajan lapsia ja teinejä, jotka nuolivat vielä näppejään ollessaan opiskelemassa tai vastavalmistautuneina. Pohdimme elämän merkitystä suhteessa rahaan ja menestykseen. Myös sitä mitä tarvitaan omanarvon tuntoon ja itsevarmuuteen.

- Uskon ihmisiin ja ihmisyyteen. Olen höpönassu, nauraa Jonna Tervomaa. Nella Nuora / Yle

Artistikaaria

Jonna Tervomaa istuu kahvilan pöydässä nykyisen kotinsa lähellä Lauttasaaressa. Hänen olemuksensa ei ole parissakymmenessä vuodessa juurikaan muuttunut. Vaaleat hiukset hapsottavat sinne tänne. Vaikka ikävuosia on tullut, kynsissä on tyttömäistä kimalletta.

Tervomaa pohtii, millaista olisi olla artisti tänä päivänä. Ei enää, hän huudahtaa.

– Tässä päivässä vauhti on niin hullua. Kappaleita tulee ja menee. Lisäksi koko ajan pitää työntää tekemistä ja itseään esille.

Laulaja ottaa esille Katri Helenan ja Pate Mustajärven kaltaiset artistit, jotka ovat vuosikymmenten aikana profiloituneet tietyntyyppisiksi artisteiksi, jopa ikoneiksi.

Tervomaa kokee 44-vuotiaana olevansa artisti, joka esittelee aina itsensä uudelle sukupolvelle. Hänellä on kuitenkin jo pitkä ura takanaan, toisin kuin nuorilla musiikintekijöillä.

– On mielenkiintoista nähdä, miten kauan nuoret jaksavat tätä tahtia. Tuleeko vielä tyyppejä, jotka pystyvät tekemään pitkän artistikaaren. Itsellä matkassa on kulkenut musiikintekijöitä, jotka ovat rakentaneet musiikillaan minun elämäni soundtrackiä. Löytävätkö nuoret enää sellaisia?

Vastakkainasettelua

– Ei! En haluaisi edes puhua tästä asiasta. Kukaan ei halua. Eivät koulukiusatutkaan itse kerro, että heitä kiusataan. Se on tosi nynnyä ja epämiellyttävää.

Jonna Tervomaa kiihtyy, kun kysyn häneltä, toteutuuko naisten tasa-arvo suomalaisessa musiikkibisneksessä. Hän kokee, ettei ole oikea ihminen puhumaan asiasta. Hän ei ole julistava artisti. Tervomaan selviytymiskeino on tehdä työnsä niin hyvin kuin mahdollista.

Silti Tervomaa ihailee sitä, kuinka laaja kirjo naispuolisia musiikinkirjoittajia Suomesta tällä hetkellä löytyy. Naisartistit myös löytävät paikkansa musiikkikentästä aiempaa luonnollisemmin ja se myös heille annetaan.

– Musantekijöissä näkyy mahtavaa halua ja kykyä olla niin kuin ovat. Sen täytyy riittää. Täytyy luottaa siihen, että kukaan muu ei ole tällainen. Sitä on ollut ihana seurata.

Ei! Naisten tasa-arvo suomalaisessa musiikkibisneksessä ei toteudu, sanoo Jonna Tervomaa. Nella Nuora / Yle

Vielä parikymmentä vuotta sitten tilanne oli toinen. Jonna Tervomaa ja Maija Vilkkumaa nousivat Suomen ykkösartisteiksi vajaan vuoden sisällä. Uudenlaisia naisartisteja alettiin heti vertailla toisiinsa.

– Syntyi asetelma, että piti valita puolensa. Onko Ilves vai Tappara. Soitin silloin lyhyen puhelun Maijalle, että tämä alkaa syödä itse asiaa meiltä molemmilta. Puhuttiin, että me emme ainakaan lähde tähän mukaan.

Vastakkainasettelua syntyi silti esimerkiksi festivaaleilla.

– Festareilla mietittiin, että jos täällä on jo Maija, niin mahtuuko vielä Jonna. Täällä on jo yksi naisartisti, että ei nyt oteta ainakaan samana päivänä toista. Mahdutteko te nyt molemmat tänne, Tervomaa muistelee nauraen.

Sukupolvien kuilu

Tikapuut-kappaleen musiikkivideolla Jonna Tervomaa esittää omaishoitajaa. Hän siivoaa, laittaa ruokaa ja syöttää vanhaa naista. Välillä hän itkee. Vuonna 2013 julkaistun musiikkivideon on ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvaohjaaja Mika Ronkainen. Videon tarina on hänen tulkintansa kappaleesta.

Jonna Tervomaa on pohtinut paljon sukupolvien välistä kuilua. Hän kasvoi kodissa, jossa oli kolme sukupolvea; isoäiti, äiti ja tytär. Isoäiti hoiti lapsenlastaan paljon.

Tervomaasta tuntuu, että nykyisin vanhempi sukupolvi on siivottu pois näkyvistä. Normaalia sukupolvien välistä kommunikointia ei enää synny.

– Ei osata hyödyntää eri sukupolvien ainutlaatuista viisautta. Olemme kyvyttömiä tai haluttomia ymmärtämään tai kuuntelemaan toisiamme. Helposti ajatellaan, että nuoret ovat ihan pihalla. Nuoriso on puolestaan, että voi jestas noita piimäpartoja, mitä touhua.

Jonna Tervomaan mielestä eri sukupolvien tietämystä ei osata hyödyntää. Nella Nuora / Yle

Tervomaa myös hämmästelee oman sukupolvensa tapaa kasvattaa lapsiaan. Hänen lapsuudessaan lapset leikkivät ja selvittivät ristiriitansa keskenään. Nyt leikkipuistoissa aikuiset kulkevat lasten perässä ja selvittävät heidän asioitaan. Lapsille annetaan koko ajan neuvoja ja ohjeita. Ja ennen kaikkea lapsia suojellaan kaikelta.

– Herranen aika sitä turvavälineiden ja suojelun määrää. En silti syytä tai moiti ketään. Olen itse siellä mukana.

Monissa muissa kulttuureissa suvut kokoontuvat sunnuntaisin piknikille. Samanlaista yhteisöllisyyttä kaipaa myös Jonna Tervomaa. Suomen säät eivät aina sellaiseen anna mahdollisuutta, mutta löytyy se yhteinen pöytä myös sisätiloista ravintolasta.

– Suomessa ravintolat eivät hirvittävästi tykkää, jos mukana on lapsia. Se on erikoista, ettemme vietä vapaa-aikaa yhdessä. Sitten on vaivaannuttavia perhejuhlia, joissa nähdään kerran kolmessa vuodessa ja kukaan ei tunne toistaan.

Synkistely on voimavara

Pari vuotta sitten Jonna Tervomaa tarpoi aikaisin aamulla räntäsateessa. Hän oli juuri saattanut ekaluokkalaisen tyttärensä kouluun. Keskellä synkeää suomalaista säätä ajatus kirkastui. Hänen pitää tehdä levy ensimmäistä kertaa yksin.

Muusikko, taiteilija ja artisti nimeltä Jonna Tervomaa oli ollut syrjässä muun muassa siksi, että Tervomaasta oli tullut äiti. Nyt hänellä oli jälleen voimavaroja tehdä musiikkia. Edellinen albumi Eläköön oli julkaistu vuonna 2013.

Seitsemännen albumin nimeksi tuli Ääni. Se on Tervomaan mielestä kutkuttava sana, sillä se pitää sisällään ihmisäänen lisäksi soundin ja vaaleissa annetun äänen. Laulajalle itselleen se tarkoittaa oman sisäisen äänen vapautumista.

– Levyllä se kuuluu jo laulussa. Jos on ollut pidikkeitä tai jarruja, niin olen päästänyt paljon irti. Sekä musiikissa että teksteissä on ollut peloton ja vapautunut olo.

Tervomaa kirjoitti kappaleita levylleen kaksi vuotta. Loppusilauksen teki The Posies ja R.E.M. -yhtyeiden keikkamuusikkona tunnettu kalifornialainen Ken Stringfellow, joka tuotti albumin.

- Melankolisessa musiikissa on suomalaisten voimavara. Voiko olla mitään ihanampaa!, sanoo Jonna Tervomaa Nella Nuora / Yle

Levy on Tervomaan mukaan melankolian riemuvoitto. Se, jos mikä on suomalaisia yhdistävä asia yli sukupolvien.

– Jos elät tässä maassa, niin suuren osan vuodesta suojaudut kylmältä ja rännältä. Ei tässä mennä ihanassa mekossa, että voi kun mä olen niin nainen ja vitsi sentään mikä boogie.

Tervomaan mielestä synkistely pitäisi ottaa jopa voimavarana. Musiikin kautta melankoliaan voi vaipua ihan luvan kanssa.

– Voiko olla parempaa kuin se, että voi vähän tanssia ja vähän hymyilyttää, mutta samalla kyyneleet valuvat silmistä. Sitten seuraavana päivänä on hirvittävä morkkis, että olikos mulla nyt vähän liian kivaa, Tervomaa nauraa.

Minttu sekä Ville

Kultakutrinen Jonna Tervomaa voitti kymmenvuotiaana Syksyn sävel –kilpailun vuonna 1983 kappaleella Minttu sekä Ville. Hänestä tuli kertaheitolla Suomen tunnetuin lapsitähti. Suosiota kesti muutaman vuoden ajan.

Tervomaa ei ole ollut kovinkaan halukas puhumaan lapsitähteytensä ajoista. Aikuisuran alussa lapsitähteyden esiin tuominen oli kova pala. Nykyisin hän suhtautuu asiaan kevyemmin, vaikka kokee edelleen, ettei hän ollut artisti esittäessään toisten tekemiä lauluja.

– Se oli erityislaatuinen kurkistus aikuisten maailmaan. Siihen kuului paljon laulamista ja matkustamista. Se oli pitkäksi venynyt luokkaretki, johon kuului velvollisuuksia.

- Tässä tulee paha olo. Tosin viime kesänä rohkaistuin ja menin huvipuistossa yksin tosi hurjaan laitteeseen, Tervamaa kiljuu keinusta. Nella Nuora / Yle

Tällä vuosikymmenellä suomalaiseen popmusiikkiin on noussut jälleen lapsitähtiä. Robin ja Isac Elliott aloittivat ollessaan vielä alakouluikäisiä. Tervomaa toivoo, että nuorena julkisuuden valokeilaan nousevilla on ympärillä tukevia ja auttavia ihmisiä.

– Minusta pidettiin silloin ehdottoman hyvää huolta. En saanut mitään traumoja ja sain elää myös ihan normaalia lapsuutta.

Tervomaa ei ole esittänyt Minttu sekä Ville –kappaletta sitten 80-luvun. Lastenlaulu ei ole sopinut laulajan keikkalistaan millään tavalla.

Mutta mitä kuuluu Mintulle ja Villelle nyt?

– Heidät erotettiin traagisesti toisistaan, koska Villen perhe muutti toiseen kaupunkiin. He kuitenkin palasivat myöhemmin yhteen Turussa opiskeluaikoina. He ottivat yhteisen lainan ja muuttivat samaan asuntoon. He saivat kaksi lasta. Heillä oli yksi keskenmeno. Sitten he muuttivat Toijalaan. Enää he eivät ole yhdessä, mutta asuvat lähellä toisiaan ja hoitavat lapsia yhdessä. Kaikki on ihan hyvin.

Tervomaa kertoo, että on miettinyt parin kohtaloa paljon. Jopa niin paljon, että on hekumoinut tekevänsä Minttu sekä Ville –kappaleesta jatko-osan, joka kertoo heidän aikuisiän tarinansa.

– Mun viisaus ei taida vielä riittää siihen. Ehkä ensi levyllä, Tervomaa virnistää.