Helsingin Sanomat kysyi viisasten kerholtaan (siirryt toiseen palveluun) viikonloppuna, toimivatko Greenpeacen aktivistit moraalisesti oikein pyrkiessään venäläiselle öljynporauslautalle.

Selvä enemmistö (65 %) vastaajista oli sitä mieltä, että Sini Saarelan ja kumppanien toiminta oli eettisesti kestävällä pohjalla, kun he tietoisesti rikkoivat lakia tunkeutuessaan luvatta öljynporauslautalle. Hyvällä asiallahan he olivat.

Kiinnostavaa HS-raadin vastauksissa oli se, että mukana Saarelan toimintaa komppaamassa oli runsaasti poliitikkoja: kansanedustajia, valtuutettuja ja europarlamentaarikko.

Aloitin aiheesta keskustelun myös omalla FB-seinälläni. Ympäristöministeri Ville Niinistö (vihr.) liittyi Greenpeacen toiminnan moraalia puolustavaan ryhmään: "Kyllä, moraalisesti hyväksyttävää, kun tarkoitus on laajentaa ihmisoikeuksien, ekologisen tai eettisen vastuun suojaa", Niinistö kirjoitti.

Räsäsen ajatusmaailmaa paheksui heinäkuussa myös Ville Niinistö - siis se sama ympäristöministeri, joka pitää lain rikkomista moraalisesti oikeutettuna, jos aate on oikea.

Kun sisäministeri Päivi Räsänen (kd.) totesi heinäkuussa, että joissakin tilanteissa Raamatun sana painaa enemmän kuin laki, lausunnosta nousi valtava kohu. Ihmisiä erosi kirkosta solkenaan, Räsäsen kommentista kanneltiin oikeuskanslerille ja poliitikot paheksuivat sosiaalisessa mediassa. Käytännössähän Räsänen kannatti aivan samaa kuin Greenpeacen toiminnan hyväksyneet poliitikot: jos oma moraali ja vallitseva laki ovat ristiriidassa, moraali voi nousta lain yläpuolelle.

Räsäsen ajatusmaailman paheksujien joukkoon liittyi heinäkuussa myös ympäristöministeri Ville Niinistö - siis se sama ympäristöministeri, joka pitää lain rikkomista moraalisesti oikeutettuna, jos aate on oikea.

"Sisäministeri Räsänen on taas puhunut levottomia uskonnosta, vaikka hän on valinnut maallisen politiikan tien vaikuttamiselleen. Jos poliitikon puheet eivät miellytä, oikea ratkaisu on olla äänestämättä hänen puoluettaan. Pidetään valtio ja uskonto erillään", Niinistö kirjoitti tuolloin.

Niinistön peilikuva on kristillisistä arvoistaan tunnettu europarlamentaarikko Eija-Riitta Korhola (kok). Hän puolusti uskonsisartaan Päivi Räsästä heinäkuisen kohun aikoihin. "Täytynee kai ehdottaa Räsäsfobian vastaista päivää. Jos olet lukenut Räsäsen tekstin eikä siitä tehtyjä kohu-uutisia, se sisältää asiallista pohdintaa: moraali ja laki eivät ole sama", Korhola kirjoitti.

Ilmastoagnostikoksi itseään kutsuva Korhola taas piti HS-raadin vastauksessaan Greenpeacen toimintaa moraalittomana ja kutsui sitä jopa ympäristöterrorismiksi - vaikka ympäristöjärjestön jäsenet toimivat oman eettisen normistonsa mukaan.

Tyypillistä kansalaistottelemattomuuden puolustajille on se, että he pitävät toimintaa oikeutettuna, jos tavoite vastaa heidän omia arvojaan.

Mutta jos lain rikkominen henkilökohtaisen moraalin takia sallitaan yhdelle ryhmälle - esimerkiksi Greenpeacelle, pitäisikö se sallia myös muille ryhmille - vaikkapa sitten Räsäsen uskontovereille, esimerkiksi homojen tai abortin vastustajille? Kuka valitsee ja millä perusteella valitaan ne asiat, joiden puolesta on sopivaa tehdä laittomuuksia?

Kysytään samaa asiaa toisella tavalla: Onko moraalisesti oikein, että abortteja vastustava ryhmä hyökkää aborttiklinikalle ja kytkee itsensä kettingeillä operaatiopöytään?

Veikkaan, että HS-raadin vastaus tähän kysymykseen olisi toisenlainen. Mutta myös abortinvastustajat ovat omasta mielestään oikealla asialla, ihmisoikeuksien puolella, murhaamista vastaan.

Ja toisaalta - jos Päivi Räsänen hyväksyy sen, että kristityt asettavat pyhän kirjansa lakitekstin edelle, pitäisikö hänen hyväksyä myös se, että koraani, hindujen ja buddhalaisten tai vaikkapa saatananpalvojien kirjat asetetaan lakitekstin edelle?

Asetelma on erikoinen, kun demokraattisesti valittu poliitikko demokraattisessa valtiossa kannattaa kansalaistottelemattomuutta.

Kansalaistottelemattomuutta ovat kannattaneet muissa yhteyksissä hallituksen jäsenistä ainakin vasemmistoliiton molemmat ministerit Paavo Arhinmäki ja Merja Kyllönen (siirryt toiseen palveluun). Vihreiden virallisilla kotisivuilla todetaan, että väkivallaton ja avoin kansalaistottelemattomuus on hyväksyttävä vaikuttamisen muoto.

Asetelma on erikoinen, kun demokraattisesti valittu poliitikko demokraattisessa valtiossa kannattaa kansalaistottelemattomuutta - olipa syy kuinka ylevä tahansa. Demokratia ei voi toimia, elleivät edes päättäjät sitoudu parlamentaarisiin pelisääntöihin ja viittaavat kintaalla vallan kolmijako-opille. Jos lainsäätäjät kannattavat julkisesti lain rikkomista, liikutaan jo melkoisen huteralla jäällä.

Eduskuntaan valitut poliitikot eivät ole tavallisia yksityishenkilöitä, he ovat lainsäätäjiä. Heidän voisi kuvitella kunnioittavan lakeja, joita he ovat itsekin säätämässä ja toimeenpanemassa - ja kannustavan ihmisiä vaikuttamaan niiden puitteissa. Ja pyrkivän muuttamaan lakeja luottamustoimensa sallimalla mandaatilla, jos ne sotivat yleistä oikeustajua vastaan.

Länsimaissa kansalaisilla on lisäksi käytössään laajempi keinovalikoima vaikuttaa asioihin lain puitteissa kuin korruptoituneissa diktatuureissa.

Ja viedään ajatusleikkiä eteenpäin: Olisiko esimerkiksi maanteiden liikenteen tukkiminen yksityisautoilun estämiseksi moraalisesti oikein? Entäpä turistien reittilentojen häiriköinti? Lihantuotannon pysäyttäminen?

Ja millainen olisi yhteiskunta, jossa poliitikot - kukin vuorollaan - yllyttäisivät omia kannattajiaan rikkomaan lakeja oman puolueensa ajamien asioiden takia? Ihan vaan moraalin nimissä.

Sanna Ukkola

Kirjoittaja on A-studion politiikan toimittaja