Jos Suomi keskittyy pelkkään digitalouteen, maasta katoaa valtaosa työpaikoista, Björn Wahlroos varoittaa.

Suomella on kaksi kilpailutekijää, jotka pitävät meidät joten kuten käynnissä, Sammon ja UPM:n hallituksen puheenjohtaja Björn Wahlroos sanoi tänään kirjanjulkistustilaisuudessaan Helsingissä.

– Ensinnäkin insinöörit ovat Suomessa halvempia kuin verrokkimaissa. Se on häkellyttävä asia, ja tässä voisi sanoa, että haloo Insinööriliitto! Tosiasia on, että suomalaiset insinöörit ovat sekä erittäin hyviä että kansainvälisesti kilpailukykyisiä, Wahlroos huomautti.

– Toinen kilpailutekijä on se, että täällä on saakelin kylmä. Siksi tänne tulee suuria palvelinkeskuksia, koska ilmastointikustannukset ovat matalampia kuin missään muualla. Mutta me emme selviä pitkään halpojen insinöörien ja kylmän ilman varassa, vaan me tarvitaan jotain muuta.

Katso ylläolevalta videolta, miten Wahlroos arvostelee Suomea laidasta laitaan.

Mutta mitä se muu voisi Wahlroosin mielestä olla? Wahlroos esittää uudessa kirjassaan Kuinkas tässä näin kävi? Miksi maallamme ei ollut malttia vaurastua? (Otava, 2019) strategioita, miten Suomi voisi pärjätä tulevaisuudessa.

Toinen niistä on digitaaliseen maailmaan keskittyminen eli kasvavat panostukset digitaaliseen kommunikaatio-, alusta-, jakamis- ja kiertotalouteen. Tämä kuitenkin loisi Wahlroosin mukaan polarisaatiota.

– Se synnyttää paljon erittäin korkean tuottavuuden työpaikkoja ihmisille, jotka ovat tosi nerokkaita digitaalisissa applikaatioissa. Ja se synnyttää työpaikkoja niille, jotka tekevät näiden nerokkaiden ihmisten elämän mahdolliseksi, Wahlroos sanoo ja viittaa tällä esimerkiksi kodin- tai lemmikinhoitajiin.

Digi-Suomi ei siis tarjoaisi vastausta työllisyyden ja alueellisen kehityksen ongelmiin, koska se ei loisi monia työpaikkoja. Lisäksi sillä olisi vaikutuksensa tulonjakoon, koska osaajille pitää maksaa kovaa palkkaa ja heidän houkuttelemisekseen pitäisi keventää verotusta, Wahlroos korostaa.

– Jos satsaamme yksinomaan digitaalisuuteen, Suomi muuttuu dramaattisesti tavalla, josta en ole ollenkaan varma, että suomalaiset haluavat sen muuttuvan. Siksi täytyy kantaa huolta tavallisen suomalaisen kilpailukyvystä, Wahlroos sanoi.

–Itse asiassa tässä oli pieni copyright-keskustelu muumien kanssa tästä kirjan kannesta, Björn Wahlroos mainitsi tiedotustilaisuudessa viitaten Tove Janssonin Kuinkas sitten kävikään? -kirjaan ja sen kanteen. Wahlroosin mukaan hän olisi halunnut Janssonin kirjan kantta mukaellen halunnut alareunaan Jyrki Kataisen ja Antti Rinteen vetämään rekeä.­

– Probleema on se, että mitä enemmän globaaleja me ollaan, sitä enemmän teollisuus ja palvelut menevät muulle, koska ne menevät kuluttajan eikä tuottajan mukaan. Eivät Koneen hissinkorjaajat lennä Helsingistä São Paoloon.

Wahlroosin mukaan yrittäjille pitäisi rakentaa sellaiset edellytykset, että tuotanto kannattaa sijoittaa Suomeen.

Wahlroosin kasvu-Suomi-strategian idea on kehittää maata laajemmalla rintamalla, jotta varsinkin teollisten ja jälkiteollisten työpaikkojen kilpailukyky paranisi. Tämä edellyttäisi lisää investointeja, joustavampaa palkkausta ja tuloverotuksen huomattavaa keventämistä, Wahlroos sanoo.

Hänen mielestään ensiksi pitäisi poistaa työehtosopimuksista yleissitovuus tai rajata sitä minimiehtoja koskevaksi, keventää omistamisen ja yritystulon verotusta sekä uudistaa sosiaaliturva purkamalla kannustinloukut esimerkiksi perustilin avulla.

Näiden jälkeen pitäisi Wahlroosin mukaan uudistaa tuloverotus, jossa olisi ensimmäiseksi pidettävä huolta siitä, että kukaan ei maksa veroja yli puolet tuloistaan. Lisäksi pitäisi nostaa asteittain tuloverotuksen työtulovähennystä ja laskea työttömyysturvaa.

– Myönnän, että tässä esitetyt toimenpiteet kasvattavat väistämättä tuloeroja. Mikään maa ei ole koskaan vaurastunut ilman, että sen kansalaiset olisivat vaurastuneet – toiset yleensä hieman enemmän kuin toiset.

Wahlroos huomauttaa, että nämä muutokset olisivat pieniä verrattuna tulonjakoon, joka syntyisi pelkkään digitalouteen keskittymisestä.

Lähde: Björn Wahlroos: Kuinkas tässä näin kävi? Miksi maallamme ei ollut malttia vaurastua. (Otava, 2019)