Suomi ja Ruotsi on kriisinhallinnassa todettu Naton läheisimmiksi ja luotettavimmiksi kumppaneiksi. Suurin osa Naton jäsenmaista ottaisi Suomen ja Ruotsin jäseniksi oikopäätä. Sanoissa ”suurin osa” on kuitenkin miina – eikä se miina ole Venäjä.

Naton ongelma on, että parhaat jäsenehdokkaat eivät hae jäsenyyttä, ja eri tavalla ongelmaiset maat hakevat jäsenyyttä. Lisäksi 28 maan liittoon mahtuu piileviä perheriitoja.

Osalla Naton nykyisistä jäsenmaista on ehdokassuosikkinsa, joita ne ajavat jäseniksi, tarvittaessa tiukasti. Esimerkiksi Slovenia tai Kroatia voisivat kulissien takana ilmoittaa, että Montenegro on otettava jäseneksi, muuten Suomen ja Ruotsin jäsenyys ei etene.

Makedoniakin liittyisi Natoon oikopäätä, ja useimpien Nato-maiden tuella, mutta Kreikka on nimikiistan takia torpannut sen jäsenyyden.

Kiristys tai tinkaus on mahdollista, koska uusien jäsenmaiden hyväksyminen vaatii Natossa yksimielisen päätöksen. Suomen ja Ruotsin jäsenyys voidaan siis koplata osaksi laajempaa pakettia, joka etenisi hitaimman mukaan.

Balkanin lisäksi jarrumiehiä on muuallakin. Natosta kerrotaan, että Puola ja Turkki haluavat Georgian jäseneksi, ja ne voisivat vastaavasti pelata aikaa, kun pitäisi päättää Pohjolan valiokaksikon jäsenyydestä.

Ylimääräinen ongelma tulee Atlantin toiselta puolelta. Yhdysvallat on kyllästynyt maksamaan Euroopan turvallisuudesta samalla kun Euroopassa vähennetään puolustusmenoja. Senaatti on vaatinut, että Naton uusien jäsenmaiden pitäisi käyttää puolustukseen ainakin kaksi prosenttia bruttokansantuotteesta. Suomen puolustusmenot ovat ensi vuonna vain 1,3 prosenttia BKT:stä.

Vaatimus on sikäli kova, että vain neljä Nato-maata (Yhdysvallat, Britannia, Kreikka ja Viro) käyttää puolustukseen vähintään kaksi prosenttia BKT:stä.

Suomen tilanteen tunteva Nato-lähde ei usko, että senaatti kaataisi Suomen ja Ruotsin Nato-jäsenyyden, vaikka maat jäisivät kahden prosentin tavoitteesta. Uusilta jäseniltä ei voi vaatia tolkuttoman paljoa enempää kuin vanhoiltakaan.

Naton ovet ovat periaatteessa auki, mutta käytännössä jono etenee tahmeasti.

Nato on jo ehtinyt ja erehtynyt lupaamaan jäsenyyden sekä Georgialle että Ukrainalle. Vuosiluvusta ei tosin ollut puhetta, eikä tule olemaan pitkään aikaan. Sijaiskärsijöitä voivat olla Suomi ja Ruotsi.

Jos veto-oikeuden käytöstä kysyy Naton jäsenmailta, kukaan ei tietysti tunnustaudu koplaajaksi tai peluriksi.

Nato-jäsenyyden mahdollisia läntisiä jarrumiehiä ei mainita tulevaisuuskatsauksissa eikä poliitikkojen puheissa.

Ai niin, mutta turha suomalaispoliitikkojen on tätä kaikkea edes murehtia, koska eiväthän Suomi ja Ruotsi edes halua jäseniksi. Vai miten se nyt virallisesti menikään.

Mika Mäkeläinen, @Mikareport

Kirjoittaja on Yle Uutisten ulkomaantoimittaja