Yhdysvaltalainen moraalipsykologi Jonathan Haidt on esittänyt, että sikäläisten liberaalien (demokraattien) ja konservatiivien (republikaanien) välille syntynyt kuilu moraalikysymyksistä perustuu siihen, että liberaalien moraalikäsitys on kapeampi kuin konservatiiveilla.

Liberaalien etiikassa haitan tai vahingon välttäminen ja reiluus ovat kaikki kaikessa, kun konservatiiveille myös sellaiset yhteisölliset asiat kuin lojaalisuus omalle viiteryhmälle – usein isänmaalle – auktoriteettien kunnioitus ja pyhyyden tai ”puhtauden” arvostaminen ovat tärkeitä.

Paitsi että liberaalit ja konservatiivit ovat monista keskeisistä kysymyksistä abortista homoavioliittoihin eri mieltä he eivät myöskään aina edes ymmärrä toisiaan. He eivät ikään kuin puhu samaa kieltä.

Haidtin mukaan konservatiivit ymmärtävät kuitenkin hieman paremmin liberaalien ajattelua kuin liberaalit konservatiiveja. Tätä Haidt selittää sillä, että reiluus ja vahingon välttäminen ovat myös konservatiiveille tärkeitä arvoja.

Liberaalit ovat ymmällään lukiessaan konservatiivien kannanottoja, koska he eivät jaa konservatiivien kollektiivisia arvoja. Niinpä he epäilevät, että konservatiivit ovat pahoja ihmisiä – sellaisia, jotka eivät välitä toisista tai joille reiluus ei merkitse mitään.

Selittäisikö sama ilmiö Suomen politiikan kahtia jakautumista kristillisdemokraattien, perussuomalaisten ja keskustan arvokonservatiivien ja vasemmistopuolueiden ja vihreiden arvoliberaalien välille?

Siihen viittaa Aalto-yliopiston emootiotutkijan ja kokeellisen psykologin Matias Kivikankaan ”moraalivaalikoneella” keräämä aineisto

Tuloksia Kivikangas ei ole julkaissut vielä missään tieteellisessä lehdessä, mutta hänen blogissaan esittämä tulkinta moraalivaalikoneen suomalaisista vastaajista viittaa siihen, että Haidtin teoria soveltuu myös suomalaisen politiikan analysointiin.

Moraalivaalikoneeseen vastasi netissä 904 eri puolueiden kannattajaa.

Vasemmiston ja vihreiden vastaajat perustivat moraalisuutensa lähinnä yksilöllisiksi kutsuttuihin moraaliperustoihin eli vahingon välttämiseen ja reiluuteen ja merkittävästi vähemmän muihin kolmeen perustaan, kuten saattoi aavistellakin. Punavihreille yhteisölliset arvot eivät tämän mukaan siis ole tärkeitä.

Rkp:n, kokoomuksen, perussuomalaisten, keskustan ja kristillisdemokraattien moraalisuus perustuu hieman enemmän vahingon välttämiseen ja reiluuteen, mutta myös suuressa määrin lojaalisuuteen, auktoriteettiin ja puhtauteen.

Kivikankaan mukaan nämä puolueet eroavat käytännössä toisistaan ainoastaan suhteessa puhtauteen eli pyhyyteen. Pyhyyden merkitys oli suurin kristillisdemokraateilla, mutta korkea myös keskustalla, ja vähän matalampi Rkp:llä, kokoomuksella ja perussuomalaisilla.

Kivikangas jakoi puolueet neljään ryhmään.

Vasemmistolle ja vihreille moraalisuus on sitä, että ei aiheuteta muille vahinkoa ja ollaan kaikille tasapuolisia.

Oma porukkansa on Sdp, jolle edellisistä poiketen on vahingonteon välttämisen ja tasapuolisuuden lisäksi moraalisempaa myös olla omalle ryhmälle lojaali, totella auktoriteettia ja pitää asiat ”puhtaina”.

Kolmannen ryhmän muodostivat Rkp, kokoomus, keskusta ja perussuomalaiset, joille vahingonteon välttäminen ja reiluus saavat väistyä useammin, ja lojaalisuus omalle ryhmälle, auktoriteettien totteleminen ja puhtaus ovat tärkeämpiä kuin edellisille.

Neljäntenä muista eroavat kristillisdemokraatit, jotka eroavat edellisestä ryhmästä pitämällä puhtautta – oletettavasti erityisesti uskonnollisuuden takia – yhtä tärkeänä kuin vahingon välttämistä ja reiluutta.