Palkansaajien pitkäaikainen haave uudesta punapääomasta on nyt lähempänä kuin koskaan, kirjoittaa Olli Ainola.

SAK otti viikon tuumaustauon, jotta maan hallitus tai muut järjestöt eivät hipsi iltalypsylle, kirjoittaa Olli Ainola. KARI PEKONEN

SAK:n aikalisä on pieni jäynä sen rinnalla miten mestarillisesti Lauri Lyly on tanssittanut maan hallitusta ja työnantajia. SAK otti viikon tuumaustauon, jotta maan hallitus tai muut järjestöt eivät hipsi iltalypsylle. Tuon oikeuden suurin keskusjärjestö varaa yksin itselleen.

Juha Sipilän (kesk) hallituksen edusmiehenä puhunut Olli Rehn (kesk) lupasi toissa viikolla, että hallitus tarkastaa kesäkuussa, ovatko liitot ja toimialajärjestöt kirjoittaneet työehtosopimuksiinsa riittävät joustot paikallisesta sopimisesta. Jos uudet työehtosopimukset eivät hallitusta tyydytä, hallitus täydentää niitä pakkolailla, joka sallii palkkojen ja palkanlisien paikalliset miinusmerkkiset liukumat.

Maanantaina julkaistun neuvottelutuloksen valossa paikallinen sopiminen vesittyi. Hallituksella ei ole voimaa tätä tosiasiaa muuksi muuttaa. Perussuomalaisten ja Keskustan kantti ei kestä ja Kokoomuksen uhoamiseen uskoo tuskin kukaan. SAK:n takavarmistaja on tietenkin ahtaajia ja kumipyöräkuljettajia edustava AKT, joka saattaa jättäytyä kierrokselta kokonaan ulos ja pysäyttää viennin, jos hallitus kajoaa järjestöjen pyhiin teksteihin.

lll

Toteutuessaan työmarkkinasopimus leikkaa väliaikaisesti työnantajien palkkausmenoja. Saattaap se antaa joillekin yrityksille lisää elinvuosia vuoden kaksi. Silti sopimus on enemmän poliittinen itsepetos kuin mikään kilpailukyvyn palauttava poppakonsti. Maksujen maksaja nimellisesti muuttuu, mutta samasta yritysten tulovirrasta rahat pumpataan.

– Yrittäkööt itse parempaa, tuhahti eräs työnantajaneuvottelija kuultuaan Suomen Yrittäjien rutinaa maanantaina.

Suuriyrityksiä puolustava EK todennäköisesti piti pääasianaan varmistaa porvarihallituksen pystyssä pysyminen. Tätä voi kutsua vaikka poliittiseksi itsesuojeluvaistoksi. Työnantajien pahin mörkö on hajotusvaalit ja uusi punavihreä hallitus, jonka yrittäjäystävällisyyteen kapitalisti voi luottaa yhtä paljon kuin autoilija rengastehtaan vilpittömyyteen.

lll

Tätä taustaa vasten paremmin ymmärtää senkin, miksi EK antaa palkansaajajärjestöille rikkaat myötäjäiset. Veriraha on hiukan vahva ilmaus, mutta siitähän tässä on kysymys.

EK siirtyy eläkeyhtiöissä takavasemmalle ja luopuu täysin yllättäen eläkelaitosten hallinnossa noudatetusta pariteetista. Vastedes palkansaajajärjestöt saavat työnantajiin verrattuna tuplasti suuremman edustuksen työeläkelaitosten päätöksentekoelimiin.

Tavallaan tuo kertoo myös SAK:n, STTK:n ja Akavan arvostuksista. Ne haluavat vahvistaa valtaansa. Nurinkurista kyllä, näin vieläpä tapahtuu sellaisen poliittisen hallituksen aikana, joka on parhaansa mukaan yrittänyt leikata korporaatioiden mahtia.

Vallankeikausta neuvottelijat perustelevat sillä, että palkansaajien osuus työeläkemaksujen maksajana kasvaa. Halpa hinta hallituspaikoista!

Palkansaajapuoli ottaa maksaakseen 1,20 prosenttiyksikköä nykyistä suuremman työeläkemaksun ja vastaavasti työnantajien maksuosuus alenee 1,20 prosenttiyksikköä. Vielä kaksi tällaista sopimusta, ja työnantajat heitetään eläkelaitoksista tykkänään.

lll

Mikä käytännön merkitys tällä on?

Työeläkelaitokset hallinnoivat lähes 200 miljardin euron sijoitusvarallisuutta. Jos omaisuus jaettaisiin hallituspaikkamuutosten suhteessa, palkansaajat saivat viikonloppuna yli 30 miljardia suuremman kakunpalan peukalonsa alle kuin mitä työnantajat.

Otetaan esimerkiksi työeläkeyhtiö Varma, joka on pankkiiri Björn Wahlroosin silmäterä. Varman hallituksen nykyinen puheenjohtaja on Wahlroosin ystävä Berndt Brunow. Varman hallituksessa on lisäksi Wahlroosin pankeissa palkkajohtajina työskentelevät Petri Niemisvirta ja Ari Kaperi.

Varman hallituksessa on 12 jäsentä. Hallitukseen kuuluu kolme työnantajajärjestöjen edustajaa ja kolme palkansaajajärjestöjen edustajaa. Vuonna 2020 palkansaajien hallituspaikat nousevat neljään ja työnantajaedustajien paikat laskevat kahteen.

Eläkeyhtiön hallitus käyttää valtaansa esimerkiksi valitessaan tai vapauttaessaan yhtiön toimitusjohtajan tai muita tärkeitä johtajia. Palkansaajajärjestöt saavat nyt suuremman vallan näissä ratkaisuissa.

Hyvä jo nyt totutella ajatukseen vaikka siitä, että Varmaa voi tulevaisuudessa pomottaa ex-valtiovarainministeri Antti Rinne tai Jutta Urpilainen. Rinne tunsi jo työmakkinapomona olleessaan vetoa eläkeyhtiö Eläke-Fennian johtoon, mutta päätyikin Sdp:hen.

Varman hallitus päättää yhtiön sijoitussuunnitelman. Hykerryttää jo etukäteen kuvitteellinen tilanne tulevaisuudessa, kun Varma ryhtyy kotiuttamaan sijoituksiaan hedgerahastoista ja veroparatiiseista parantaakseen maailmaa ja aloittaa esimerkiksi pelastamalla Outokummun terästehtaan.

Kiva pikku punapääoma.