Kumppanin löytäminen järkiperusteilla olisi ylivoimaisen vaikeaa, koska sopivia vaihtoehtoja on liian paljon. Asiantuntijoiden mukaan luonnonvalinta on kehittänyt aivokemiallisen reaktion eli ihastumisen, joka voi sysätä ihmisen parisuhteeseen ventovieraan kanssa. Aivoissa romanttinen rakkaus toimii huumeriippuvuuden lailla ja sumentaa järjen.

Mistä on kyse? Väestöliiton tutkimusprofessorin Anna Rotkirchin mukaan rakkauteen kuuluu usein 3 eri tasoa eli romanttinen rakkaus, seksuaalinen intohimo ja kumppanuusrakkaus.

Romanttinen rakkaus on vahva voima, joka saattaa kumppanit yhteen.

Kun alkuhuuma hälvenee, romanssi voi syventyä pitkäkestoiseksi kumppanuusrakkaudeksi.

Seksuaalinen kiinnostus voi kohdistua useisiin ihmisiin yhtäaikaa, mutta romanttinen rakkaus vain yhteen.

Evloluutiobiologia selittää mm. sitä, mikä ihmisiä ohjaa parin valinnassa.

Evoluutiobiologian dosentti Markus Rantala pitää aiheesta kaikille avoimia kursseja Turun kesäyliopistossa.

Tiedepiireissä evoluutioteoria peittosi uskomukset ja mystiikan lajien kehityksen suhteen jo pari sataa vuotta sitten, mutta on vielä yksi asia, jonka selittämiseksi ihmiset eivät halua kuulla tieteellisiä perusteluja.

Musiikista, elokuvista ja kirjoista yhä uudelleen puskeva rakkaushömppä on täysin hyväksyttävää järkeville ja korkeasti koulutetuille ihmisille. Rakkauden tunne on viimeisiä saarekkeita, jonne voi paeta kovaa ja kylmää maailmaa.

Väestöliiton tutkimusprofessorin Anna Rotkirchin mukaan romanttinen rakkaus on universaali tunne, joka esiintyy kaikissa maailman kulttuureissa.

– Intiassakin, missä edelleen on vanhempien järjestämiä järkiavioliittoja, jyllää romanttisen rakkauden ihanne. Bollywood-leffoissa toistuvat ensimmäinen katse ja palava ihastuminen, jonka tiellä olevat esteet pitää ylittää. Kokonaisvaltainen hullaantuminen toiseen ihmiseen on meille lajityypillinen, erityinen ilmiö.

"Rakkauteen kuuluu oletus, että juuri hän on se oikea"

Usko rakkauteen säilyy mystisenä voimana, joka kohtalonomaisesti yhdistää parin. Tutkimusten valossa on kuitenkin hyvin ennakoitavissa, millaisen kumppanin ihminen valitsee, ja tämä on vain yksi monista potentiaalisista vaihtoehdoista. Sukupuoli, ikä, koulutus ja etninen tausta määrittävät pitkälti parinvalintaa.

– Tutkijana tiedän, että se ei voi olla niin, etten olisi ikinä voinut rakastua keneenkään muuhun kuin omaan mieheeni, mutta rakkauteen kuuluu oletus, että juuri hän on se oikea. Kukaan ei halua kuulla rakkaaltaan, että sinä olisit voinut olla joku muukin. Järkeily pilaa tunteen, Rotkirch sanoo.

Rakkaus voittaa järjen

Vaikka pyrimme selittämään maailmaa järjellä, tarvitsemme myös vietin, joka sumentaa järjen. Muuten kumppanin valinnasta tulisi aivan liian vaikeaa, kertoo Turun yliopiston evoluutiobiologian dosentti Markus Rantala.

– Geneettinen yhteensopivuus, lapsuuden ympäristö ja oma hormonitaso muodostavat tiedostamattoman riman sille, millainen kumppani koetaan puoleensavetävänä. Jos ihmiset vertailisivat kaikkia potentiaalisia kumppaniehdokkaita ja yrittäisivät tehdä rationaalisen päätöksen, kukaan ei päätyisi naimisiin, koska se olisi mahdoton tehtävä.

Rantalan mukaan evoluutio on nopeuttanut pariutumista siten, että aivoissa käynnistyy neurokemiallinen muutostila eli ihastuminen, kun ihminen tapaa henkilön, joka vastaa hänen tiedostamatonta rimaansa. Ihastumisen tunne on itse asiassa psykologinen adaptaatio, joka motivoi ihmistä tavoittelemaan ihastuksen kohteen seuraa.

Kun rakkaudella on sormensa pelissä, myös lähtökohta suhteen solmimiselle paranee.

– Rakkauden tehtävä on saada sammakko näyttämään prinssiltä, jotta parinvalinta olisi mahdollista, eikä toisen virheisiin turhaan kiinnitetä huomiota, Rantala sanoo.

Rakkaus on riippuvuustila

Ihastuminen eli romanttinen rakkaus on siis aivokemiaa. Vaikka ihmiset tuntevat sen mitä voimakkaimmin, Rantalan mukaan se ei kuitenkaan ole tunne vaan pikemminkin vietti, joka saa yksilön kohdistamaan kaiken tarmonsa yhteen ihmiseen. Tämä taas kasvattaa todennäköisyyttä parisuhteen syntymiselle.

Rotkirchin mukaan rakkaus muistuttaa myös riippuvuustilaa.

– Tutkimuksissa on havaittu, että rakastuneen aivoissa aktivoituvat samat alueet kuin kokaiinin vaikutuksen alaisina. Hormonaalinen muutos ihmisessä on valtava. Se yhdistyy mielihyvään, päämäärän tavoitteluun, luovuuteen sekä voimakkaisiin tunteisiin.

Varsinaiset tunteet, kuten ilo, suru tai hämmennys vaihtelevat nopeasti, mutta romanttinen rakkaus voi kestää muutaman vuodenkin, kunnes se loppuu tai korvautuu pitkäkestoisella kiintymyksellä.

Aivokuvauksissa on havaittu myös, että romanttiseen rakkauteen liittyvät eri aivoalueet kuin tunteisiin.

– Aivoissa on hirveä välittäjäaineiden sekamelska. Pelkästään rakkauden kohteen ajatteleminen heikentää etuaivolohkon toimintaa, minkä vuoksi rakastunut tekee päättömiä asioita. Rakastuminen pistää oikeasti nupin sekaisin, Rantala summaa.

"Luonnonvalinnan näkökulmasta ihmisten onnellisuudella ei ole merkitystä"

Rantalan mielestä romanttinen rakkaus on kulttuurissamme niin vahvasti esillä, koska se on ratkaisevassa roolissa ihmisten lisääntymisessä ja siten evoluutiossa.

Rakkaus saa meidät ottamaan suuria riskejä, koska näemme ihastuksen kohteen ruusunpunaisten lasien läpi. Joskus käy niin, että illuusio romahtaa ja joudumme pettymään.

– Luonnonvalinnan näkökulmasta ihmisten onnellisuudella ei ole merkitystä vaan ainoastaan sillä, että ihmiset lisääntyvät. Me olemme vain geeniemme tapa tuottaa kopioita itsestään. Romanttinen rakastuminen palvelee sitä tarkoitusta, että ihmiset muodostavat parisuhteen ja saavat jälkeläisiä.

Joissakin yhteiskunnissa kielletty rakkaus saa ihmiset jopa uhmaamaan kuolemaa. Rantalan mukaan se on kuin jano, jonka vain ihastumisen kohde voi sammuttaa.

– Tutkimuksilla on osoitettu, että mitä enemmän vastoinkäymisiä on rakastumisvaiheessa, sitä voimakkaammin ihastumistunteet tulevat. Kun ihastunut ihminen pääsee rakastumisen kohteen luokse, se aiheuttaa voimakkaan dopamiiniryöpyn ja hyvänolontunteen. Kun tätä yritetään estää, halu vain voimistuu.

Kiintymysrakkautta ilmenee yleensä sukulaisten, kuten vanhempien ja lasten välillä, mutta romanttisen rakkauden tehtävä on saada meidät hullaantumaan ventovieraaseen ihmiseen, jolla on sopivan erilaiset geenit lisääntymistä ajatellen.

– Siinä on vaarallista voimaa. Ihmiset voivat rikkoa sosiaalisia normeja tai perhesuhteita. Evoluution kannalta tunteen funktio on se, että parisuhde solmitaan, lapsi syntyy ja ehtii varttua kahden vanhemman kanssa ainakin muutaman vuoden. Se on voimakas liima, joka tuo yhteen, Rotkirch sanoo.

Pelkkä seksi ei riitä

Vaikka lisääntyminen on evoluution kannalta tärkeää, pelkät seksisuhteet eivät riitä useimmille suomalaisille.

Väestöliiton vuonna 2008 julkaiseman perhebarometrin mukaan 85 prosenttia suomalaisista pitää avo- tai avioliittoa itselleen parhaana elämisen muotona, ja vain harva haluaisi elää kokonaan ilman kumppania.

Rotkirchin mukaan toive läheisestä parisuhteesta on useimmille perustavanlaatuinen tarve, joka juontaa juurensa kauas menneisyyteen.

– Keräilijäyhteiskunnissa hyvin harva eli ilman kumppania. Lajityypilliseen elämänkulkuun kuului se, että sukukypsyyden saavuttamisen jälkeen oli puoliso tai puolisoita.

Nyky-yhteiskunnassa hengissä säilyminen ei edellytä heimoon kuulumista, mutta parisuhteesta on edelleen hyötyä ihmiselle.

Yksineläjiin verrattuna parisuhteessa olevilla on keskimäärin korkeampi elinikä, alhaisempi verenpaine ja vähemmän masentuneisuutta.

Tämä siis koskee sellaisia pareja, joilla on tasapainoinen ja vahva kiintymyssuhde. Sellaisen syntymisessä taas uskollisuus ja kumppanien tyytyväisyys seksiin ovat tärkeässä asemassa.