Limingan ja Muhoksen lähtökohdat ovat lähes identtiset. Niillä pitäisi mennä yhtä hyvin, mutta ei mene. Tämä juttu on tarina kahdesta naapurista ja siitä, mitkä kunnat Suomessa menestyvät ja miksi.

Muhoksen ja Limingan kuntien perustiedot. Lähde: Yle Kuntatutka. Juha Rissanen, Yle

Suomessa ei ole kahta toista näin identtistä naapurikuntaa. Vai mitä sanotte:

Kumpikin sijaitsee saman ison kaupungin kupeessa eli 30 kilometrin päässä Oulusta, Liminka etelään ja Muhos kaakkoon. Kummassakin on noin 10 000 asukasta. Eikä kumpikaan ole kuiva sisämaakunta: Limingassa on merenrantaa ja Muhoksella muhkea Oulujoki. Kummallakin kunnanraitilla on koulu, kirjasto ja kahden hallitsevan ketjun ruokakaupat.

Silti naapurit eroavat toisistaan melkein kuin yö ja päivä. Ylen Kuntatutkassa Liminka on koko maan parhaimmistoa ja saa elinvoima-, talous-, terveys- ja ilmapiirimittareilla lähes täydet pisteet, yhteensä 18 tähteä 20:stä. Muhoksen saalis jää puolta laihemmaksi.

Limingan ja Muhoksen ero Ylen Kuntatutkassa on suurin kahden naapurin välillä koko Suomessa.

Matkustimme ottamaan selvää, mistä suomalaisen kunnan menestys kumpuaa. Limingan tekstiosuuden on kirjoittanut Janne Toivonen ja Muhoksen osuuden Hannu Tikkala.

Liminkalainen Tiina Lukinmaa ja Noora, 14, Joona, 9 sekä Kiira, 3. Ville Honkonen

Limingan suuri harppaus

"Ilmeisesti Kosovossa on jokin kunta, jonka väki on vielä nuorempaa."

Oulusta etelään roikkuu 25 kilometrin mittainen elämänlanka.

Se on nelikaistainen moottoritie ja perimmäinen syy sille, että Limingan väkiluku on kasvanut 2000-luvulla kaikista kunnista nopeimmin suhteessa asukaslukuun. Viime toukokuussa paukahti rikki jo 10 000 asukkaan raja, kun vuonna 2000 liminkalaisia oli vasta reilut 5 000.

Kysyy keneltä tahansa, ensimmäinen vastaus kunnan huiman väestöloikan syyhyn on sama: moottoritieyhteys Ouluun ja sijainti Jyväskylästä tulevan nelostien ja Vaasasta tulevan kasitien yhtymäkohdassa.

– Haluaisin sanoa, että syynä kasvuun on taidekoulu, mutta kyllä se on sijainti, sijainti ja sijainti, tiivistää Limingan tunnetuimman instituution eli perinteikkään taidekoulun rehtori Ari Karvonen.

Limingalla meni hyvin jo ennen kuin moottoritie avattiin vuonna 2003. Mutta sitten nousu muuttui rakettimaiseksi.

Tiina ja Jari Lukinmaa löysivät tuolloin Limingan summamutikassa. Oulun Kaijonharjun lähiön nuoripari halusi löytää tontin omalle talolle, mutta mistä, siitä heillä ei ollut ajatusta.

– Lähdettiin vain ajelemaan. Silloin oli vielä vanhat tiet. Huomattiin tässä kyltti vapaana olevista tonteista, ja suunnilleen jo matkalta soitettiin kuntaan että halutaan varata tästä tontti, Tiina Lukinmaa kertoo kotonaan Limingan Tupoksessa.

Suurin osa tulijoista on pakkautunut juuri Tupokseen, joka sijaitsee Limingan taajamista lähimpänä Oulua. Tiina Lukinmaan ympärillä hyörivät lapset Noora, 14, Joona, 9, ja Kiira, 3. Kolmen lapsen talous on täällä tavanomainen tai jopa pienemmästä päästä.

– Jossain välissä tuntui, että täällä on jopa liikaa perheitä. Mutta tosi helppohan täällä on asua, koulut ja päiväkodit ovat vieressä ja lapsille kavereita, Lukinmaa sanoo.

Yhtenäiskoulun täpötäysi pyöräparkki Limingassa. Ville Honkonen

Limingassa on Suomen nuorin väestö. Jopa "Euroopan nuorin väestö" -heittoa kuulee, mutta raitilla tiedetään että ilmeisesti Kosovossa on jokin kunta, jonka väki on vielä nuorempaa. Kunnan keski-ikä on uskomattomalta kuulostava 31 vuotta, Tupoksessa vieläkin matalampi eli 26.

Huippuvuonna 2003–2004 Limingan väkiluku harppasi kerralla 562:lla eli peräti 8,6 prosenttia. Se on hurja luku, muttei ihan Suomen ennätys, sillä 1950–60-luvuilla muutokset olivat vieläkin hurjempia. Esimerkiksi 5 200 asukkaan Kirkkonummelle tuli 1 800 ihmistä lisää vuonna 1959–1960, eli kunta kasvoi kolmanneksella.

Lukinmaat pääsivät muuttamaan vuonna 2004. Moottoritie oli juuri valmistunut, Nokia oli Oulun seudun veturi ja Tupokseen muutti kymmeniä uusia perheitä vuodessa. Kunta oli valmistautunut ryntäykseen hyvin ja kaavoittanut pelloille kymmeniä kohtuuhintaisia tontteja. Kauppa kävi kuin siimaa.

– Oltiin suht ekoja asukkaita tässä. Tässä oli vain synkkää metsää. Vanhemmatkin kauhistelivat, että miksi te päätitte muuttaa niin pitkälle Oulusta, Lukinmaa naurahtaa.

Nyt Tupoksen laajoilta omakotitalopelloilta pääsee Oulun keskustaan noin vartissa.

Entinen Leppiniemen asukas Lea Ojala-Hänninen. Ville Honkonen

Takana loistava tulevaisuus

Muhoskin oli kerran kuin Liminka, kasvukunta joka lähes tuplasi väkilukunsa.

– Jotenkin sitä järjellä tajuaa, ettei mikään yhtiö enää voi kustantaa sellaista elämää. Mutta samalla olo on haikea, Lea Ojala-Hänninen sanoo.

Seisomme Pyhäkosken voimalaitoksen patosillalla ja maisemat ovat yhtä huimat kuin niiden merkitys Muhoksen kehittymiselle.

Sillalta on alajuoksulle pudotusta yli 30 metriä ja yläjuoksulla aukeaa idyllinen näkymä.

Vastarannalla näkyy kolme saunaa, joista voi pulahtaa jokeen uimaan. Saunojen takana puolestaan sijaitsee vaaleaksi rapattuja omakotitaloja, joissa asui vielä muutama vuosikymmen sitten voimalaitosten päällystöä.

Ojala-Hänninen viittaa yhtiöllä Oulujoki Osakeyhtiöön, joka valjasti Oulujoen kosket 1940- ja 1950-luvuilla. Samalla kyse oli Muhoksen historian suurimmista muutoksesta, kun kunnan alueella olevat Oulujoen kosket valjastettiin sähkön tuotantoon.

Rakennusvaiheessa paikkakunnan asukasmäärä kaksinkertaistui 9 500 asukkaaseen, kunnan kassa täyttyi verotuloilla ja valtuuston puoluepakka meni sekaisin. Kun kunta oli maailmansotien aikana porvarienemmistöinen, heiluri heilahti 1940-luvun lopussa vasemmalle.

Pyhäkosken jälkeen paikkakunnalle rakennettiin Pällin ja Montan voimalaitos, joka valmistui viimeisenä, vuonna 1957. Parhaimmillaan voimalatyömailla työskenteli 1 500–1 600 työntekijää.

Rakennusvaiheen jälkeen voimalaitokset olivat kunnan suurin työllistäjä aina 1980-luvulle asti. Kunnan kassaan kilahti kiinteistöverojen lisäksi hyväpalkkaisten työntekijöiden palkasta maksamat verot.

Oulujoen Pyhäkosken voimalaitos Muhoksen Leppiniemessä. Ville Honkonen

Ojala-Hännisen haikeutta eivät aiheuta kunnan verotulojen menetys, vaan hiljentynyt elämä Pyhäkosken voimalaitoksen vieressä sijaitsevalla Leppiniemen asuinalueella. Leppiniemeen valmistui voimalaitoksen rakennusvaiheessa asunnot 200 perheelle ja 1 200 perheettömälle.

– Silloinhan yhtiö piti huolta työntekijöistään. Semmostahan ei ennää ole, ei taida olla missään.

Muhoksen kunnan historiassa Leppiniemeä on nimitetty paikkakunnan vatikaaniksi, jonka omaksi saarekkeekseen suunnitteli arkkitehti Aarne Ervi. Leppiniemessä sijaitsi muun muassa oma päiväkoti, kansakoulu, ruokakauppa, kirjakauppa, ruokala, elokuvateatteri ja posti.

Omaleimaisuutta lisäsi se, että suurin osa perheistä oli muuttanut Leppiniemeen muualta Suomesta. Osa oli tullut työn perässä, osa lähtenyt sotaa pakoon Karjalasta.

Ojala-Hännisen perhe muutti Leppiniemeen Muhoksen Laitasaaren asuinalueelta vuonna 1954, kun perheen isä Pentti oli saanut töitä yhtiön varastolta. Kun Ojala-Hännisen kaksi pikkusiskoa kasvoivat päiväkoti-ikäisiksi, perheen äiti sai töitä Seuratalon ruokalasta. Myös Ojala-Hänninen teki kesätöitä kanttiinissa.

Esikuvansa Vatikaanin tavoin Leppiniemi oli hierarkkisesti järjestäytynyt ja se näkyy yhä rakennuksista. Kauimmaisina joen rannasta sijaitsevat kerrostalot, ja mitä lähemmäksi rantaviiva lähestyy, sitä komeammaksi talot muuttuvat.

Oulujoen rantaa Muhoksen Leppiniemessä. Ville Honkonen

Ojala-Hännisen perhe ei koskaan päässyt joen rannalle asumaan, vaikka urakehitys vei vanhemmat ensin kerrostalosta rivitaloon ja myöhemmin omakotitaloon.

Rakennusvaiheen jälkeen 1960-luvulla Muhoksen kunnanvaltuusto muuttui jälleen porvarienemmistöiseksi, kun iso osa rakennusmiehistä pakkasi laukkunsa ja matkasivat valjastamaan Kemijokea.

Tämä tarkoitti voimakasta suoneniskua Muhoksen väkimäärään. Viidesosa kuntalaisista vaihtoi paikkakuntaa.

Tämä ei kuitenkaan tarkoittanut, että keskinäinen nahistelu kunnanvaltuustossa olisi rauhoittunut. Kunta tuli kuuluisaksi repivästä politiikasta, jossa voimahahmot ottivat yhteen.

Leppiniemen yhteisö alkoi murtua vähitellen 1970-luvulta lähtien ja Oulujoki-yhtiön sulautuminen 1980-luvulla Imatran Voimaan oli lopun alkua.

Yhtiö alkoi keskittää toimintojaan vähitellen Etelä-Suomeen. Toistaiseksi viimeisenä keskittämistoimena kosket haltuunsa saanut Fortum siirsi vesivoimalaitosten valvonnan Muhokselta Espooseen vuonna 2015.

Nykyään Fortumin voimalaitokset tuottavat Muhoksen kassaan lähinnä kiinteistöveroja.

"Limingan Kennedyt", keskustavaikuttajat Maiju ja Tapio Junttila. Ville Honkonen

Keskustapuolueen kultamailla

Liminka oli jo sisällissodassa poikkeuksellisen yhtenäinen kunta.

Tapio ja Maiju Junttilaa voisi leikkisästi kutsua "Limingan Kennedyiksi". Niin vahvoja tekijöitä Junttilan suku on tuottanut kunnan poliittiseen elämään vuosikymmenten ajan.

Tapio Junttila on 67-vuotias keskustalainen kunnallisneuvos, joka oli vuodet 1997–2012 kunnanvaltuuston puheenjohtaja ja sitä ennen myös kunnanhallituksen puheenjohtaja. Nyt valtuuston puhetta johtaa tytär Sanna Savolainen.

Sosiaalinen median negatiivisuus saa kyytiä Junttiloiden aamukahvipöydässä.

– Riidellään kunnan hankkeista ja sanotaan että ei tuu mittään! Siinä menee energia täysin hukkaa, Maiju Junttila tuhahtaa viimeaikaisista some-keskusteluista.

Negatiivisuus korpeaa, sillä Junttiloiden mukaan Liminkaa on piiskannut menestykseen vahva me-henki. Se näkyi jo sata vuotta sitten, Tapio Junttila kertoo.

– Sisällissodassa Liminka oli ainoa kunta, jossa punaiset ja valkoiset sopivat, etteivät nosta aseita toisiaan vastaan. Uskon, että siitä näkyy jotain vielä tähän päivään asti.

Mutta nyt autoon! Tapio Junttila on luvannut näyttää kuntaa. Eikä ajopeli ole mikä tahansa, vaan Jaguarin porrasperäinen X-Type. Auto on ostettu vuonna 2007, mutta Jaguar-kipinän Junttila sai asuessaan Beatles-manian aikaan 16-vuotiaana muutaman viikon Lontoossa. Liminkaan hän toi Carnaby Streetiltä ostamansa John Lennon -lasit.

Kunnallisneuvos Tapio Junttilan kyydissä kuntakierroksella. Ville Honkonen

Junttilan kyydissä oppii Limingasta kaksi asiaa: kunta on täpötäynnä lapsia ja lähes kaikki näkyvä lähes tuoksuu vielä tuoreelta maalilta. Massiivinen koulukeskus ja siihen liittyvä liikuntahalli hallitsevat kirkonkylän keskustaa. Kirjasto on upouusi, samoin terveyskeskus.

Pastellinsävyiset pakettitalorivistöt jatkuvat silmänkantamattomiin, tai siltä se ainakin tuntuu suhteessa 10 000 asukkaan väkilukuun. Onko tämä nyt se pohjoisen Nurmijärvi, mattivanhasmainen puutarhaidylli? Ja miksi Liminka, miksei Muhos?

– Moottoritien lisäksi erona on se, ettei Muhos ole onnistunut kaavoittamaan tontteja jokivarteensa. Toisaalta olen sitä mieltä, että länsi vetää aina Suomessa voimakkaammin kuin itä. Oulustakin kasvu on painottunut etelään rannikkoa pitkin, Junttila sanoo ja kääntää auton jokivarteen vanhan Limingan kylänraitille. Kunta täyttää tänä vuonna 540 vuotta.

– Tämä on vielä samannäköinen raitti kuin silloin, kun tätä poikana pyöräilin.

Junttila on ylpeä Limingan menestyksestä, sillä vielä 1970–80-lukujen taitteessa Liminka tuomittiin näivettyväksi maalaiskunnaksi. Väestöennusteiden käyrä osoitti alaviistoon. Käänteen toi 1980-luvun lopulla uusi kunnanjohtaja Marjatta Keisu.

– Hän oli innovatiivinen kunnanjohtaja ja sai meidät luottamushenkilöt mukaan. Ensin laitettiin talous kuntoon. Itse kuritettiin täällä itseämme kaikkein eniten, Junttila sanoo.

Keisu johti virkamieskoneistoa ja Junttila oli valtapuolueen nokkamies. Seutu on keskustapuolueen synnyinsija ja valta-aluetta. Täällä pääministeri Juha Sipilää ei kritisoida. Limingassakin valtuuston 35 paikasta 20 on yhä keskustalla.

Limingan uusi kirjasto avattiin vuonna 2012. Ville Honkonen

Limingan me-henki on suomalaiskunnaksi poikkeuksellinen. Poliitikot luottivat nuoriin virkamiehiin, eikä jokaista risahdusta tarvinnut käyttää valtuuston kautta, kuten Junttila muotoilee.

Yhtenäisyys oli tarpeen, kun kasvukausi koitti. Kunnan tekemät maakaupat luistivat, tonttikaavat, koulut ja päiväkodit nuijittiin ripeästi läpi. Eripuraisen valtuuston sijaan puhuttiin yhdestä suuresta "Liminka-puolueesta", joka pelasi samaa peliä.

Tässä mielessä Liminka on eronnut Muhoksesta, jossa henkilöihin menevää riitelyä on harrastettu aina 2000-luvun alkuvuosiin asti. Nyt tilanne on paikkakunnalla rauhoittunut.

Limingan yhteishenki vahvistetaan myös muista puolueista.

– Tekeminen oli älyttömän yhtenäistä. Puoluerajoihin ei katsottu, ja henkilöiden omaan ammattitaitoon uskottiin, sanoo vuonna 2008 SDP:n valtuutetuksi valittu Tiina Partanen, joka on nyt lukion rehtori ja kunnan sivistystoimen väliaikainen osastopäällikkö.

Myös Partanen uskoo, että Marjatta Keisun panos oli tehokkuuden luomisessa keskeistä. Ja Junttila, joka kaartaa Jaguarin takaisin kotipihalleen, johti kokouksia tämän vieressä.

– Marjatta oli temperamenttinen ihminen. Jos kokouksissa jumiuduttiin hänen mielestään liiaksi johonkin asiaan, hän pukkasi minua korkokengällään jalkaan, että nyt pitäisi jo mennä eteenpäin.

Muhoslainen Maria Pellikka Siirin ja Saaran kanssa keittiössä. Ville Honkonen

Oma rauha ajoi Muhokselle

Kaikki eivät viihdy omakotitalojen miehittämillä pelloilla.

Tämän osoitteen täytyy olla uusi. Se on helppo päätellä, sillä osoitetta ei löydy Googlen karttapalvelusta.

Kaarramme harmaan omakotitalon pihalle, jossa vastassa on moottorikelkka, mönkijä ja trukki. Takapihalta aukeaa metsä, jonka takana riittää peltoa talsittavaksi.

Trukki selittyy talon isännän Jukka Pellikan yritystoiminnalla. Pellikka tekee autotallissaan hitsaus- ja sorvaustöitä, kun vain päivätöiltään raskaskoneasentajana ehtii.

Jukka Pellikka käy töissä Kempeleessä ja vaimo Maria Pellikka työskentelee sairaanhoitajana Oulun yliopistollisessa sairaalassa. Heillä on kaksi alle kouluikäistä lasta, Siiri ja Sara sekä kaksi newfoundlandinkoiraa.

Pellikat ostivat tontin Rovan alueelta 2012 ja alkoivat rakentaa omakotitaloa loppukesästä. Tontti oli halpa verrattuna Ouluun, mutta ainoastaan se ei ratkaissut valintaa Muhoksen eduksi.

– Katsoimme tonttia myös Limingasta, mutta ne sijaitsivat liian tiiviissä asutuskeskuksissa. Omakotitalorykelmiä siellä täällä, Maria Pellikka sanoo.

Pellikoiden rauha ei ole särkynyt Rovalla, jonne on kaavoitettu vain muutamia tontteja. Osa tonteista on vielä vailla kiinteistöä.

Linnuntietä mitattuna noin kahden kilometrin päähän Oulujoen pohjoispuolelle Päivärinteen asuinalueelle on noussut omakotitaloja Rovaa nopeammin.

Päivärinteelle on muuttanut paljon koulutettuja vanhempia perheineen, kun kunta on tietoisesti kaavoittanut ja kehittänyt aluetta uusille asukkaille.

Yhteistä Rovalle ja Päivärinteelle on se, että ne sijaitsevat lähellä Oulun kunnan rajaa. Päivärinteeltä rajalle matkaa on noin kilometri.

Pellikoiden asuttama Rovan alue puolestaan sijaitsee valtatie 22:n varressa. Maria Pellikka ajaa kodista töihin Oulun yliopistolliseen sairaalaan noin 20–25 minuutissa.

– Se on mukava työmatka, kun ajatukset ehtivät rauhoittua työpäivän jälkeen. Ei tarvitse kotiin tulla rauhoittumaan, Maria Pellikka sanoo.

Muhoksen väkiluku on alkanut kasvaa sitten 1970-luvun pohjalukemien ja paikkakunnan väestömäärä alkaa kolkutella 1950-luvun huippulukemia. Kasvua on selittänyt lapsiperheiden muutto paikkakunnalle.

Muhoksen kunnanjohtaja Jukka Syvävirta kunnantalon edustalla. Ville Honkonen

Limingan kasvulukuihin on kuitenkin matkaa. Kunnanjohtaja Jukka Syvävirran mukaan yksi syy tähän on ollut se, että Limingassa kunnan on ollut Muhosta helpompi kaavoittaa asuinalueita.

Muhoksella Oulujoen molemmilla puolilla sijaitsevat alueet ovat olleet asutettuina ja pellot viljelykäytössä. Yksi syy on kuitenkin ylitse muiden.

– Moottoritie. Kyllä se lisää Limingan vetovoimaisuutta. Uskon kuitenkin, että meillä tilanne paranee, kun saamme valtatien työt tehtyä, Syvävirta sanoo.

Oulusta Kajaaniin vievän valtatien kehittäminen on ollut Muhoksen pitkäaikainen haave. Lähes jokaisesta viime vuosien tilinpäätöksestä löytyy kohta, jossa mainitaan tien kehittäminen.

Haave näytti toteutuvan keväällä 2014, jolloin eduskunta hyväksyi liikennepoliittisen selonteon. Selonteossa tämän valtatien kehittämiseen varattiin 45 miljoonaa euroa.

Kevään jälkeen vasemmistoliitto erosi hallituksesta ja kainuulaisen liikenneministerin Merja Kyllösen tehtävät annettiin kokoomusministeri Henna Virkkuselle.

Kesällä Jyrki Kataisen hallitus vaihtui Alexander Stubbin hallitukseen, kun Stubb voitti ennakkoarvioista poiketen kokoomuksen puheenjohtajuuden.

Syksyllä 2014 valtion talousarviossa Muhoksen tierahoitusta leikattiin 30 miljoonalla eurolla.

– Tikkari otettiin kesken syönnin pois suusta, Syvävirta sanoo.

Nyt rahalla levennetään valtatietä Oulun Heikkilänkankaalle nelikaistaiseksi, ja tielle tulee uusia alikulkuja. Maria Pellikka on tyytyväinen muutokseen.

– Nyt matka ainakin sujuvoituu.

Taistelu tierahoista ei kuitenkaan ole vielä ohi. Haastattelua edeltävänä iltana kunnanjohtaja Syvävirta luovutti kokoomuksen vaalitilaisuudessa Muhoksen kulttuurikeskuksessa valtiovarainministeri Petteri Orpolle muistion valtatie 22:n kehittämisestä.

Muistio perusteli valtion rahaministerille sitä, miten Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu ja Suomi hyötyisivät tieinvestoinnista.

Limingan Tupoksen yhtenäiskoulun rehtori Antero Niva. Ville Honkonen

Kasvu = investointeja = rahanmenoa

Moottoritie ei ole tuonut Liminkaan vain lapsia, vaan myös rahanmenoa.

Limingassa on kaksi yhtenäiskoulua tai oikeammin sanottuna opetustehdasta.

Liminganlahden yhtenäiskoulu on nimittäin 1 200 oppilaallaan Suomen suurin yhtenäiskoulu eli 1–9-luokkalaisten opinahjo. Myös Tupoksen yhtenäiskoulun 900 oppilasta on isoimmasta päästä.

– 918 oppilasta, ensi vuonna 923, Tupoksen yhtenäiskoulun rehtori Antero Niva tarkentaa koulun vuonna 2011 valmistuneessa uudisosassa.

Limingan ei tarvitse pohtia, miten houkutella lapsiperheitä kuntaan. Kysymys on siitä, mihin kaikki lapset laitetaan. Bussilastillinen oppilaita odottaa aulassa sukset olalla lähtöä hiihtokilpailuihin. Kouluruokailu pyörii useassa vuorossa, jotta tilat riittävät. Pyörätelineissä on talvihankikelilläkin satoja pyöriä, ja korkeasarvinen Jopo on päivänselvä suosikki.

Miten koulut ovat pysyneet paineessa mukana?

– Jatkuvaa lisärakentamistahan tämä on ollut. Mutta se on hyvä, että tänne on ollut äärimmäisen helppo saada opettajia. Moni Oulussa opiskellut on jäänyt odottamaan täältä paikkaa, rehtori Niva sanoo.

Liminganlahden koulu keskustassa on vieläkin vaikuttavampi näky. Suomessa ei taida olla toista kuntakeskusta, jota yksi koulu ja sen oppilaat hallitsisivat yhtä vahvasti.

Valtava lapsimäärä on kunnalle kaikki kaikessa, mutta tarkoittaa samalla sitä, että veronmaksajia ei ole jonoksi asti. Vaikka liminkalaiset ovat keskimääräistä koulutetumpaa väkeä, kunnan kassaan kilahtaa keskimääräistä vähemmän tuloveroja.

Limingan kunnanjohtaja Pekka Rajala. Ville Honkonen

Limingankaan talous ei ole kaikkivoipa. Sen tietää ravintola Raitin Olohuoneessa lounastaan nauttiva kunnanjohtaja Pekka Rajala.

Vuoden alussa Liminka nosti veroprosenttinsa jo 21:een. Se on eri luokkaa kuin vaikkapa muilla menestyneimmillä kehyskunnilla eli Naantalilla (19) tai Muuramella (19,5). Kunta haluaa pitää taloutensa tasapainossa eikä ole myöskään myynyt tonttejaan eurolla, vaan perinyt niistä 10–30 euroa neliöltä.

Painetta talouteen ovat tuoneet isot investoinnit ja toissavuoden valtionosuusmuutos.

– Valtionosuusmuutos kuritti meitä 2,6 miljoonaa euroa eli kahden tuloveroprosentin verran, Rajala sanoo.

Kunnassa ei juuri ole iäkkäitä ja sairaita ihmisiä joiden hoitoa valtio tukisi - mikä toki on enemmän siunaus kuin vitsaus.

Vuosina 2009–2013 Liminka investoi yli 40 miljoonalla eurolla, mikä on kunnan kokoon nähden hurja tahti. Sen jälkeen kunta puhalsi pari vuotta ja kävi läpi pienen säästöohjelman, mutta nyt mennään taas. Rakenteilla on kaksi uutta koulua yhteensä tuhannelle oppilaalle, päiväkoti ja liikuntahalli, joihin uppoaa yhteensä 23 miljoonaa euroa.

Tupoksen yhtenäiskoulun oppilaita lähdössä hiihtokilpailuihin. Ville Honkonen

Se on tällä erää viimeinen suuri puserrus ja tarkoittaa velkaloikkaa. Velka asukasta kohden nousee erittäin maltillisesta alle 2 000 eurosta noin 3 300 euroon.

– Meillä on taseessa varauksia, joita voidaan nyt purkaa. Samoin ylijäämää on vajaat kymmenen miljoonaa euroa. Mutta veroprosenttia nostettiin juuri siksi, että laskun maksua ennakoidaan, Rajala sanoo.

Samalla lapsia pursuava kunta on juuri nuijinut päätökset purkaa kaikki jäljellä olevat kolme kyläkoulua, mikä on herättänyt kylissä närää.

Rajala voi silti nukkua yönsä poikkeuksellisen hyvin. Uudet kuntalaiset ovat koulutettuja ja kunnan työttömyys Pohjois-Pohjanmaan toiseksi matalin, tammikuun lopussa 9,6 prosenttia. Se on seitsemän prosenttiyksikköä vähemmän kuin Oulussa.

Kokeeko Rajala johtavansa keskustalaista unelma-Suomea?

– No, en näe tässä puoluepolitiikkaa. Mutta toivon, että Oulun kaupunkiseutu ja kehyskunnat yleensäkin nähtäisiin vaihtoehtona pääkaupunkiseudulle.

Miksi Liminka on onnistunut ja Muhos ei?

– Uskon, että päätöksenteon nopeudessa on merkittävä ero. Täällä virkamiehet ja poliitikot ovat luottaneet toisiinsa, on kyetty uudistamaan palvelurakennetta ja luomaan vetovoimaa. Enkä voi kiistää, etteikö moottoritien tulo ja sen mukana Tupoksen alueen kehittäminen olisi todella merkittävä asia.

– Jos miljööstä puhutaan, niin Muhoksella voi olla jopa paremmat menestystekijät, kuten upea jokivarsi. Mutta kova fakta on, että väestö keskittyy rannikolle.

Muhoksen yläkoulun rehtori Juha Piirala. Ville Honkonen

Sisäilmaongelmat kasvattivat velkakakkua

Kunnan pahin pelko on, että iso koulu paljastuu homekouluksi.

Muhoksen yläkoululla lumituisku ei ole estänyt oppilaita tulemaan kouluun skoottereilla. Pihalla seisoo skoottereiden lisäksi mopoautoja.

Koulun rehtori Juha Piirala astelee vastaan koulun aulassa. Paikkakunnalta kotoisin oleva rehtori esittelee tyytyväisenä kunnan historian suurinta investointia, vaikka se tiesi hänen vanhan opinahjonsa jyräämistä alas.

– Vanhassa rakennuksessa oli sisäilmaongelmia ja meillä sekä työntekijät että oppilaat alkoivat oireilla, Piirala sanoo.

Nyt paikat ja opetusvälineet viimeisen päälle kunnossa. Erityisen ylpeyden aihe on liikuntasali, jossa voi jatkossa pelata muun muassa futsalia 500 katsojan edessä. Muhos ei myöskään ole unohtanut painiperinteitään, sillä kouluun on rakennettu myös painisali.

Koulusta löytyy kuitenkin yksi poikkeus. Koulun kirjaston hyllyt ammottavat tyhjyyttään, koska vanhat kirjat heitettiin homeitiöiden pelossa roskiin.

Muhoksen yhdeksäsluokkalaiset Vesa Kokko ja Jere Krook. Ville Honkonen

Yhdeksäsluokkalaiset Jere Krook ja Vesa Kokko ovat tyytyväisiä uuteen kouluun. Omien sanojensa mukaan Kokon olo on parantunut uudessa koulussa.

– Tunsin oloni aina koulupäivän jälkeen todella väsyneeksi ja sitä ihmeteltiin monesti kotona. Epäilen, että sillä oli jotakin tekemistä sisäilman kanssa. Väsymys meni pois, kun pääsimme uusiin tiloihin, Kokko sanoo.

Kunnanjohtaja Syvävirta perustelee päätöstä henkilökunnan ja oppilaiden terveydellä.

– Pakko on ollut investoida. Muhoksella syntyy vuosittain keskimäärin 140 lasta ja oppilaat pitää sijoittaa toimiviin ja turvallisiin tiloihin.

Samalla investoinnit ovat tarkoittaneet kunnan velkaantumista. Muhoksella oli vuonna 2015 velkaa 4 328 euroa asukasta kohden, kun Manner-Suomen kunnissa sitä oli keskimäärin kertynyt 2 841 euroa.

Vuodesta 2015 tuli ennätys kunnan historian investoinneissa. Yläkoulun lisäksi kunta on laittanut rahaa myös muihin kouluihin ja päiväkoteihin, joissa useissa on ollut myös ongelmia sisäilman kanssa.

Remonttien yhteydessä Muhos ei ole lähtenyt rajusti karsimaan koulujen määrää ja keskittämään oppilaita samoihin yksiköihin kuten Limingassa. Kunnanjohtaja perustelee asiaa oppilasmäärillä ja pitkillä välimatkoilla.

Yläkoulun yli 13 miljoonan euron investointi rahoitettiin pääosin lainarahalla. Nyt suuret investoinnit alkaa vähäksi aikaa olla tehty.

– Olemme 11 vuoden aikana investoineet yli 60 miljoonaa euroa. Nyt on pakko välillä hengähtää, kunnanjohtaja Syvävirta sanoo.

Pientä helpotusta velan takaisinmaksuun voisivat tuoda Pyhäselän alueelle suunnitellut tuulivoimalat, jotka toisivat kunnan kassaan kiinteistöveroina tuloja.

Tuulivoimakaava ja neuvottelut alan yritysten kanssa ovat kuitenkin joutuneet Muhoksella vastatuuleen voimakkaan kansalaismielipiteen takia. Osa kuntalaisista on nostanut esille tuulivoiman mahdolliset terveyshaitat ja kunta odottaa valtioneuvoston selvitystä tuulivoimaloiden terveysvaikutuksista.

Nyt Muhos suunnittelee maksavansa velat tiukalla taloudenpidolla. Viime vuosi antoi toivoa tavoitteen saavuttamisesta, sillä ylijäämää kertyi 1,7 miljoonaa euroa.

Ylijäämä antaa kunnanjohtajalle pontta ajatella, että kuntaliitoksen torjuminen Oulun kanssa oli Muhokselle oikea ratkaisu vuonna 2010.

– Liitos olisi tuskin helpottanut taloudenpitoa, sillä Oulu joutuu koko ajan tasapainottamaan talouttaan.

Oulu on velkaantunut viime vuodet muun muassa kasvaneen työttömyyden ja tietotekniikka-alan alakulon vuoksi. Nyt Oulun kaupunki suunnittelee kiinteistöveron nostamista ja yt-neuvotteluiden aloittamista.

Siklan toimitusjohtaja Janne Nieminen (vasemmalla) ja tehtaanjohtaja Juha Kurtti. Ville Honkonen

Puoliksi naapurien varassa

Mitä Liminka tekee, jos siltä loppuu tonttimaa?

Liminka uskoo kasvavansa 15 000 asukkaan kunnaksi.

Uusien asukkaiden houkuttelulla eli tontteihin ja peruspalveluihin keskittymisellä on ollut varjopuolensa: elinkeinopolitiikka jäi lapsenkenkiin. Työpaikkaomavaraisuus on alle 60 prosenttia, eli lähes puolet työssäkäyvistä hakee leipänsä naapurikunnista.

Liike-elämä nojaa lähinnä kauppoihin. Yksi harvoista muista vahvoista työnantajista on taloelementtejä valmistava Sikla. Moottoritien varteen on juuri noussut yrityksen uusi kokoonpanohalli, jossa tehdään valmiita taloelementtejä lähinnä Etelä-Suomen markkinoille.

Hallissa työskentelee 30 henkeä, joista 20 on otettu työvoimatoimistosta puolivuotiselle tuetulle kurssille. Sen läpäisseitä odottaa työpaikka.

– Olen tykännyt. Liminka on rauhallinen paikka, ja vapaaotteluharjoituksiin Ouluun on lyhyt matka, kuntaan juuri muuttanut kurssilainen Joni Karppinen kertoo.

Ensi vuonna Siklan on määrä työllistää Limingassa jo lähes sata henkeä, muun muassa siksi että uusi pääkonttori valmistuu nykyisen Kempeleen sijaan Liminkaan. Toimitusjohtaja Janne Niemiseltä on oikeastaan turha edes kysyä, miksi Liminka eikä Kempele tai Muhos.

– Koska ollaan liminkalaisia! kotipitäjän mies sanoo.

– Lisäksi logistinen sijainti on hyvä, ja saadaan täältä sitoutuneempia ja motivoituneempia työntekijöitä kuin Etelä-Suomesta. Kuljetukset etelään maksavat, mutta silti tämä kannattaa.

Tehtaanjohtaja Juha Kurtti vahvistaa koko työssäkäyntialueen nahanluonnin.

– Aiemmin ajateltiin, että Liminka on maaseutua. Tätä muisteltiin juuri eilen kirkkoherran kanssa lentopallovuorolla. Mutta nyt tämä on ennemminkin kaupunkilähiö.

– Mutta elinkeinoelämä ei ole Limingassa ollut kovin vahvaa. Se on jäänyt kasvun jalkoihin, Nieminen jatkaa.

Uusi liminkalainen ja Siklan kurssilainen Joni Karppinen. Ville Honkonen

Kunta on huomannut saman ja yrittänyt aktivoitua. Kunnanjohtaja vihjaa, että haaviin olisi tarttumassa muitakin yrityksiä. Mutta niistä hän ei halua vielä puhua, paitsi keskustaan nousevasta Lakeus-talosta, johon tulee muun muassa kunnanvirasto ja yrityksiä. Talon rakentaa Sikla.

Myös Fennovoiman ydinvoimalan pystyttämistä Pyhäjoelle seurataan täällä tarkasti. Välimatkaa on vain 75 kilometriä, ja työllisyysvaikutuksia odotetaan Liminkaan asti.

Palveluja kehuvat kaikki. Hammaslääkäriin ja terveyskeskukseen pääsee nopeasti. Neuvolaa tosin kuvataan ruuhkaiseksi. Raskauksia on paljon kunnassa, jossa on merkittävä lestadiolaisvähemmistö.

Monessa asiassa Liminka turvautuu naapureihinsa. Uimassa, teatterissa ja erikoislääkärillä käydään naapurikunnissa. Tiina Lukinmaankin kehitysvammainen Noora-tytär käy Nuorten Ystävien koulua – kappas, Muhoksella.

Liminka on Muhoksen tavoin torjunut liitoksen Ouluun. Kuoriiko se siis kerman, mutta tukeutuu isoon naapuriin?

– Täältä on jo viety paljon. Lähes kaikki poliisia ja työvoimahallintoa myöten on keskitetty kaupunkiin. Ja olisiko Oulu pystynyt ottamaan edes vastaan ja turvaamaan palvelut sille 560 ihmiselle, joka meille huippuvuonna muutti? Väittäisin että ei, kunnanjohtaja Rajala sanoo.

Liminka on tulossa vedenjakajalle. Kasvu on hidastunut, ja ensimmäistä kertaa aikoihin tonttejakaan ei ole juuri tarjolla.

Valtuusto hyväksyi kesäkuussa keskustaa tiivistävän Kirkonrannan asemakaavan, johon on piirretty kymmeniä tontteja. Siitä on kuitenkin valitettu hallinto-oikeuteen, eikä kunnalla ole nyt muitakaan maita, joita se voisi kaavoittaa valituksen käsittelyä odoteltaessa.

Yksi pyrähdys on takana. Mistä tulee seuraava? Limingalla on päällä kaksi isoa hanketta: Liminganlahden lintuvesistön lobbaaminen Unescon maailmanperintökohteiden listalle ja Ruutikankaan ampumaurheilukeskuksen nostaminen maailman huipulle.

Kummassakin on muttansa: Liminganlahti on pienimuotoinen matkailuvaltti jo nyt, mutta suunnitelma saada alue Unescon maailmanperintökohteeksi vaatisi kivikovaa lobbaamista ja isoa annosta tuuria. Ruutikankaan keskus nousee jo Limingan ja Lumijoen rajalle, mutta toteutuuko keskus niin suurena kuin on suunniteltu?

Kuluneen valtuustokauden säästöohjelmat ovat tuoneet orastavaa rakoilua ja kritiikkiä, josta Junttilatkin älähtivät.

Säilyykö "Liminka-puoluetta" kantanut henki?

Valmennuspaja Tärpin vakiovieras, entinen maalari Reijo Laanila. Ville Honkonen

Työttömyys sykkii Oulun pulssin mukaan

Millainen yritys tulisi Muhokselle, ja miksi?

Muhoksen Koivulehdon alueelta löytyy monenkirjavaa rakennusta: omakotitaloja, koulu ja pienteollisuuden kiinteistöjä. Tummanharmaalla aaltopelillä päällystetyssä kiinteistössä lukee keltaisilla kirjaimilla valmennuspaja Tärppi.

Paja toimii matalan kynnyksen paikkana työttömille, jossa he voivat muun muassa työstää asiakkaille puutöitä. Yksi pajassa usein nähty vieras on Reijo Laanila.

– Olen tietokoneiden kanssa hieman A ja Ö. Minulla ei ole tietokonetta, mutta täällä olen saanut ohjausta sen käyttöön, Laanila sanoo.

Uudesta vuosikymmenestä käynnistyi hurja ralli 1990-luvulla Muhoksella. Työttömyys nousi lähes täystyöllisyydestä 18 prosenttiyksiköllä 22 prosenttiin vuosina 1989–1993.

Taustalla oli voimalaitosten väen vähennysten lisäksi lama, joka kosketti koko Suomea.

Työttömyyden kasvu- ja laskukäyrät tuovat esiin Muhoksen riippuvuuden Oulusta. Kun Oulun kehitys Suomen teknologian keihäänkärkenä lähti liikkeelle 1990-luvulla, Muhoksen työttömyys lähti nopeaan laskuun. Työttömyys kävi vuonna 2000 lähellä kahdeksaa prosenttia.

Nokian kännykkäliiketoiminnan alasajon ja maailmanlaajuisen finanssikriisin jälkeen työttömyys paikkakunnalla alkoi vähitellen jälleen nousta.

Työ- ja elinkeinoministeriön lukujen mukaan Muhoksella oli työttömiä 13 prosenttia työvoimasta tammikuussa 2017, mikä on hieman yli kolme prosenttiyksikköä enemmän kuin Limingassa.

Laanilan työttömyys alkoi silmänpohjan rappeumasta, minkä takia hän ei enää pystynyt työskentelemään maalarina. Rappeuman takia silmä ei enää tarkentanut entiseen malliinsa, eikä työn jatkaminen tarkkuutta vaativissa maalarin töissä enää onnistunut.

Noin 32 maalausvuoden jälkeen alkoi työttömyys 2010.

– En tunne, että olisin mitenkään huonompiosainen. Tekemistä riittää kuitenkin koko ajan, Laanila sanoo.

Nyt Laanila on etsinyt lähinnä jakelu- ja kuorma-autonkuljettajaksi sekä maansiirtotöihin. Laanilan työllistymistä teollisuuteen ja rakentamiseen hidastaa se, ettei teollistuminen paikkakunnalla koskaan lähtenyt täysillä käyntiin. Ei, vaikka paikkakuntalaiset toivoivat vesivoimaloiden tuovan Muhokselle muutakin teollisuutta.

Kunnanisien ja -äitien yrityksen puutteesta asia ei ole ollut kiinni. Vuosikymmenten saatossa paikkakunnalle on yritetty saada milloin typpitehdasta, milloin lääkehdasta.

Ja kun paikkakunnalle on saatu teollista toimintaa, toimijat ovat nopeasti lyöneet hanskat tiskiin. Muhoksen historian yksi merkittävimmistä teollisista investoinneista oli Nokian kumitehdas.

Nokia lopetti toimintansa paikkakunnalla vain muutamien toimintavuosien jälkeen 1980- ja 1990-luvun taitteessa. Nokia karsi toiminnastaan rönsyjä pois ja alkoi keskittyä matkapuhelimien valmistamiseen. Toimintaa tehtaassa jatkoi Hydnum Oy.

Sen sijaan työpaikkoja on syntynyt palveluihin, mikä selittää Liminkaa reilusti korkeampaa työpaikkaomavaraisuutta (73 %).

Muhoksella onkin syntynyt eniten työpaikkoja suhteessa kuntalaisten määrään sosiaali- ja terveyssektorille koko Suomessa.

Nuorten Ystävien valmennuspaja Tärpin edustalla vastaava työhönvalmentaja Anu Lappalainen ja vieras Reijo Laanila. Ville Honkonen

Kunnan jälkeen paikkakunnan suurin työllistäjä on sosiaali- ja terveysalan järjestö Nuorten Ystävät, jolla on hieman alle 300 työntekijää Muhoksella.

– En voi selittää tätä muuten kuin historian kautta. Oululaiset ovat perustaneet yhdistyksen ja he ovat olleet sitä mieltä, että maaseutu löytyy Muhokselta, Nuorten Ystävien toimitusjohtaja Reijo Moilanen sanoo.

Kyse on oululaisesta yhdistyksestä, joka keskittyi perustamisensa aikaan vuonna 1907 katulasten suojeluun. Kahdeksan vuotta perustamisensa jälkeen, vuonna 1915, yhdistys osti Pohjolan maatilan Muhokselta.

Maatilalla kodittomat pojat ja orvot kävivät kansakoulun. Samalla he opettelivat sekä maanviljelyä että käsityöammatteja. Sittemmin yhdistyksen toiminta on laajentunut valtakunnalliseksi ja sosiaalipalveluiden kilpailutusten takia palvelutoiminta yhtiöitettiin osakeyhtiöön 2006.

– Toiminnan ajatuksena oli aluksi sijoittaa lapset puhtaaseen ilmaan ja kauaksi kaupungin pahuudesta, Moilanen kertoo.

Yhdistys laajensi toimintaansa Muhoksella jo vuonna 1925, kun se perusti Pohjolakodin läheisyyteen Toivola-kodin. Nykyisiin mittoihin toiminta on kasvanut vähitellen 1930-luvulta lähtien.

Muhoksen sosiaali- ja terveysalan työpaikat jakautuvat kahteen osaan. Nuorten Ystävät ja sosiaali- ja terveysalan yritys Mikeva huolehtivat sosiaalipalveluista ja muut yritykset lähinnä vanhustenhuollosta.

Vanhusten hoidon laajentumista selittää väestön ikääntyminen ja kysynnän kasvu palveluille.

Limingan rauhanyhdistyksen puheenjohtaja Jari Tuunanen. Ville Honkonen

Jumalaista elinvoimaa

Sekä Liminkaa että Muhosta yhdistää yksi mysteeritekijä: lestadiolaisuus.

Yhteen asiaan koko Pohjois-Pohjanmaalla on hiukan hankala päästä käsiksi: lestadiolaisuuden merkitykseen. Alue on poikkeuksellinen: Oulun seudulta Etelä-Pohjanmaalle ulottuvalla "raamattuvyöhykkeellä" kuulutaan selvästi ahkerammin kirkkoon ja herätysliikkeisiin kuin muualla Suomessa.

Lestadiolaisuuden peruspilarit ovat suoraan kunnanisien toiveunista: ahkeruus, raittius, perhekeskeisyys. Moni kunta ottaisi kiljuen vastaan yritteliäitä ihmisiä, jotka pitävät pyöriä pyörimässä, elävät terveesti ja maksavat veronsa. Samalla kyse on tiukasta uskonnollisesta suuntauksesta. Lestadiolaiset eivät tee kaikkia samoja asioita kuin muut kuntalaiset, mikä lämmittää heitä väkisinkin hiukan sisäänpäin.

Jokin merkitys asialla täytyy olla. Limingassa lestadiolaisiin kuuluu 550 aikuista, joilla on noin 900 lasta, eli noin 15 prosenttia liminkalaisista on lestadiolaisia.

– Emme me halua leimautua omaksi nurkkakunnaksemme, vaan olla mukana kunnan toiminnassa, sanoo Limingan rauhanyhdistyksen puheenjohtaja Jari Tuunanen ja siteeraa vielä Jeremian kirjaa Raamatusta:

Toimikaa sen kaupungin parhaaksi, johon minä olen teidät siirtänyt.

Lääkärinä päivätyötään tekevä Tuunanen seisoo rauhanyhdistyksen uudessa kokoussalissa. Se valmistui kolme vuotta sitten puoliksi talkoilla avoimelle paikalle Tupoksentien varteen. Talon toisessa puolikkaassa toimii väliaikaistiloissa yksityinen päiväkoti odottamassa omien tilojensa valmistumista – osoituksena siitä, etteivät lestadiolaiset elä umpiossa.

Tuunanen näkee lestadiolaisuuden elinvoimana. Hänen perheessään on 8 lasta, mutta yli 15-lapsisiakin perheitä on useampia.

– Suuri syntyvyys on tälle seutukunnalle siunaus. Me tarvitsemme kouluja ja palveluja, emme sulje niitä. Ihmiset ovat täällä tolkkuja, ja alkoholinkäyttöä on vähän. Se näkyy jo katukuvassa. Ravintoloita ei paljon ole.

Muhoksella aikuisia jäseniä on noin 500, mutta lapsimäärässä jäädään kauaksi Limingasta. Muhoksen rauhanyhdistyksen arvion mukaan kunnassa on noin 300 lestadiolaislasta.

Hienoinen väkiluvun kasvu Muhoksella selittyy perheiden muuttona kuntaan, eikä niinkään suurilla lestadiolaisperheillä. Limingassa nuoria lestadiolaisperheitä on enemmän, tosin lestadiolaisia oli ennen väkiryntäystä isompi osuus kuntalaisista kuin nyt.

Lestadiolainen ja maallistunut väki elävät lomittain, ja toimeen pitää tulla. Limingan valtuustossa lestadiolaisia on 35 valtuutetusta noin neljännes. Rauhanyhdistyksen pomo Tuunanen ja kunnanjohtaja Rajala pitävät kahdenkeskisen palaverin kerran–kaksi vuodessa. Palaverien tarkoitus on pitää kunta ja lestadiolaisyhteisö selvillä toistensa näkemyksistä.

Kouluissakin lestadiolaisuus otetaan pienissä asioissa huomioon: kevät- tai joulujuhlissa rytmiset voimisteluesitykset ovat ennemminkin voimisteluesityksiä, joissa kehon rytmiikkaa ei korosteta.

Kovin julkinen asia lestadiolaisuus ei silti ole, vaikka kyseessä on merkittävä vähemmistö. Perheet ovat varovaisia esimerkiksi mediaa kohtaan.

– Valtakunnan julkisuudessa on tullut kuraakin, negatiivista julkisuutta. Meidät on nostettu erityiseksi ryhmäksi, koska pitäydymme tarkasti Raamatun sanassa. Mutta tavallisia ihmisiä me olemme, ja samoja ongelmia meillä on kuin muillakin.

Ongelmat ovat tiedossa. Osa lestadiolaisäideistä uupuu lapsimäärän alla, eikä lestadiolaisuus suojaa perheitä arvioeroilta tai liikkeestä eroamisilta. Nykyajan paine tuntuu liikkeessä.

Omakotitaloalue Limingassa. Ville Honkonen

Onni täällä vaihtelee

Sattuma jakaa käden, mutta kunta pelaa kortit.

Muhoksen ja Limingan keskinäinen menestys on historian saatossa vaihdellut.

Ensin oli Liminka, vanha emäpitäjä ja vauras seurakunta, jonka vaikutuspiiri ulottui Kajaaniin saakka ja tatuoi liminkalaisiin ajatuksen pärjäämisestä. Sitten valjastettiin Oulujoki sähköntuotantoon ja Muhos harppasi isojen työmaiden ja muuttoliikkeen ansiosta tukevasti Suomen kartalle. Nyt eletään Oulun seudun paisumisen aikaa, jossa Limingan sijainti on ollut valttia muuttovoiton keräämisessä.

Entä seuraavaksi? Kaikki on kiinni päättäjien valppaudesta, onnistuneesta ajoituksesta ja kehityksen mukana pysymisestä.

Pitääkö Limingan kaltainen rauhallinen nukkumakunta pintansa perheiden suosikkina? Vai kiihtyykö kaupunkielämän vetovoima? Hiipuuko oman auton ja moottoritien kuningasasema ilmastonmuutoksen edetessä?

Aivan oven takana odottaa myös kaikkien aikojen mullistus ja mahdollisuus: sosiaali- ja terveyspalvelujen uusjako. Jos koko sote-sektori siirtyy maakuntatason hoidettavaksi, kuntien hoitamasta kakusta häviää kerralla puolet ja usein enemmänkin.

Jäljelle jää paljon: kaavoitus, perusopetus, asukkaiden houkuttelu, matkailu, elinvoiman kehittäminen. Jos muutos onnistuu, Liminka, Muhos ja muut kunnat voivat keskittyä siihen, mikä nykyajalle on ominaista: brändin kirkastamiseen, strategian toteuttamiseen ja hyvien elinedellytysten luomiseen. Kuntalaiset tarvitsevat yhä kuntia.

Perusasetelma on toistaiseksi selvä: asutus keskittyy, ja useampi kunta häviää kuin voittaa. Jotta kunta pysyy pinnalla, sen pitää pystyä houkuttelemaan veronmaksajia.

Ja paljon on kiinni sattumasta.

Kunta ei voi vaikuttaa kortteihin, jotka se saa käteensä. Mutta niillä korteilla se pelaa hyvin tai huonosti. Yhteen pussiin tai riidellen, pitkäjänteisesti tai nopeita voittoja hakien.

Moottoritie on sattuma, mutta sen hyödyntäminen ei.

Testaa: Ylen vaalikone (siirryt toiseen palveluun) , Ylen kuntatutka

Tarkennus: Toisin kuin tekstissä alun perin luki kumitehdas ei ole täysin lopettanut toimintaansa Muhoksella. Nokian kumitehtaan toimintaa paikkakunnalla jatkaa Hydnum Oy.