Kaksi uutuuskirjaa kritisoi nykypsykiatriaa, psyykenlääkehoitoa ja psyykkisten häiriöiden ylidiagnosointia.

Uutuuskirjat kritisoivat masennuksen ja muiden psyykkisten häiriöiden ylidiagnosointia. Kanadalaistutkimuksessa havaittiin, että loppuvuodesta syntyneillä lapsilla diagnosoidaan todennäköisemmin ADHD kuin alkuvuodesta syntyneillä.

Vuonna 2014 yli puoli miljoonaa suomalaista söi psykoosi- ja neuroosilääkkeitä sekä unilääkkeitä. Myös masennuslääkkeillä ja keskushermostoa stimuloivilla lääkkeillä oli niin ikään yli puoli miljoonaa käyttäjää, selviää Kelan tilastoista.

Kaksi uutuuskirjaa nostaa medikalisaation julkiseen keskusteluun ja tarjoaa kovaa kritiikkiä nykyiselle lääkekeskeiselle psykiatrialle.

Hajalla – Onneton totuus psykiatrian nykytilasta (Basam Books 2015) on Oxfordin yliopistossa väitelleen lääketieteellisen antropologian ja sosiaaliantropologian tohtorin James Daviesin teos, jossa hän tarkastelee kriittisesti psykiatrian kehitystä lääkekeskeiseksi. Kirjan suomennoksen esipuheen on kirjoittanut psykiatrian erikoislääkäri Ben Furman.

Masennus – Suuri serotoniinihuijaus (Basam Books 2015) on puolestaan psykologi Aku Kopakkalan kirjoittama. Kopakkala työskenteli aiemmin terveysyrityspalveluyritys Mehiläisen kuntoutusjohtajana, mutta hänet irtisanottiin vuonna 2014 sen jälkeen, kun hän oli puhunut Ylen MOT-ohjelmassa siitä, että tutkijoilla on eroavia käsityksiä masennuslääkkeiden tehosta.

Lääkekritiikkiä

Furmanin mukaan nykypsykiatrian lääkekeskeisyys on seurausta lääketieteen sisäisistä oppikiistoista. Erilaisten psykiatristen häiriöiden luokittelulla on haluttu luoda vaikutelma siitä, että psykiatria olisi samalla tavalla eksaktia tiedettä kuin muutkin lääketieteen erikoisalat. Aiemmin valtavirtaa ollut psykoanalyysi korvaantui 80-luvulla ja sen jälkeen uudella psykiatrialla, jossa psyykkiset ongelmat nähtiin aivokemiallisina häiriöinä, joiden ensisijainen hoito on lääkitys.

– Samalla psykiatreista tuli lääketeollisuuden hyvin palkattuja juoksupoikia, joiden tehtäväksi tuli viedä biologisen psykiatrian lääkekeskeistä ”ilosanomaa” niin muille lääkäreille kuin suurelle yleisölle, Furman kirjoittaa.

Hän toivoo ihmisten suhtautuvan psyykenlääkkeisiin huomattavasti nykyistä kriittisemmin.

– Lähes kaikki mielenterveyden häiriöt toistuvia manioita, pitkittyneitä psykooseja ja tuskaisia vaikeita masennustiloja lukuun ottamatta, voidaan hoitaa psykososiaalisin keinoin joko kokonaan ilman lääkkeitä tai käyttäen lääkettä vain lyhyen aikaa, Furman kirjoittaa.

Hänen mukaansa ihmisten pitäisi myös kokonaan kyseenalaistaa sokea usko psykoterapian autuaaksi tekevään vaikutukseen.

– Monet ihmiset ovat toki saaneet apua psykoterapiasta, mutta tutkimukset ovat osoittaneet, että ihmiset hyötyvät yhtä lailla muistakin, yhteiskunnalle huomattavasti edullisemmista auttamisen muodoista kuten vertaistuesta, kokemusasiantuntijoiden tuesta, tietoisuustaitojen opettelemisesta, korva-akupunktiosta, internetin itseapuohjelmista, kursseista, maallikoiden ohjaamista keskusteluryhmistä, Furman luettelee kirjassa.

Keskustelulle tarve

Medikalisaatiota tai lääketeollisuutta kritisoivat leimataan usein samaan foliohattukategoriaan ilmastonmuutosskeptikkojen kanssa. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkimusprofessori

Elina Hemminki

on eri mieltä.

– Kun ajattelee lääketeollisuudella olevan vaikutusta lääketieteeseen ja hoitoihin, millaisia hoitoja on ja miten niitä käytetään, se on lainausmerkeissä fakta, moneen kertaan todettu, Hemminki sanoo.

Hän toivoo, että Suomessa käytäisiin enemmän keskustelua lääkekeskeisyydestä ja sen vaikutuksista terveydenhoidon tilaan.

– Se on mennyt vähän sellaiseksi vastakkainasetteluksi. Ne, jotka puhuvat medikalisaatiosta, pannaan kategoriaan, että ei arvosta lääketiedettä tai uutta teknologiaa, mutta itse asiasta käydään liian vähän keskustelua.

Hemminki ei ole perehtynyt Daviesin tai Kopakkalan kirjoihin, joten hän ei ota kantaa niiden sisältöön.

Masennus ja serotoniini

Aku Kopakkalan kirja tarkastelee kriittisesti masennuksen lääkehoitoa ja hoitokäytäntöjä.

Serotoniini eli 5-hydroksi-tryptamiini on verihiutaleista vapautuva ja verisuonia supistava kudoshormoni sekä aivojen välittäjäaine. Keskushermoston serotoniinipitoisuuksia nostavia SSRI-lääkkeitä käytetään nykyään yleisesti masennuksen hoitoon.

Kopakkalan mukaan 1950-luvulla havaittiin aivojen serotoniinipitoisuutta lisäävien tulehduslääkkeiden käyttäjien toipuvan joskus masennuksesta.

– Siitä syntyi teoria, että masennus johtui serotoniinin puutteesta. Samalla virheellisellä logiikalla voisi sosiaalista estyneisyyttä pitää seurauksena kroonisesta alkoholinpuutteesta, Kopakkala kirjoittaa.

Hänen mukaansa serotoniinihypoteesi ei pidä paikkaansa, eikä masentuneilla ole havaittu serotoniinitason mataluutta ennen lääkitystä.

Hullin yliopiston psykologian professori Irving Kirsh kävi tutkimusryhmänsä kanssa läpi Yhdysvaltojen elintarvike- ja lääkevirasto FDA:n hallussa olevan tutkimustiedon neljästä yleisimmin käytetystä masennuslääkkeestä. Vuonna 2008 julkaistuissa tutkimustuloksissa todettiin masentuneiden SSRI-lääkkeistä saaman hyödyn olevan lumeeseen verrattuna käytännössä merkityksetöntä. Vain vaikeimmin masentuneille lääkkeistä näytti olevan lumetta enemmän hyötyä.

Lume vs lääke

Lumeen tehoa havainnollistaakseen Kopakkala esittelee kirjassa lumetutkimuksia psykiatrin ulkopuolelta. Esimerkiksi suomalaisessa lumekirurgian väitöstutkimuksessa vuodelta 2014 havaittiin potilaiden olevan polven lumeleikkauksen lopputulokseen jopa tyytyväisempiä kuin oikeassa polven kierukan puhdistusleikkauksessa olleet potilaat. Tutkimuksen jälkeen todettiin, että Suomessa on tehty erittäin paljon turhia polven tähystysleikkauksia.

Kopakkala harmittelee kirjassa, että valtaosa kuluttajista ja huomattava osa lääkäreistä uskoo SSRI-masennuslääkkeillä olevan aitoa, lumeen ylittävää vaikusta. Hänen mukaansa samoja hoitotuloksia on saatu niin serotoniinia lisäävillä SSRI-lääkkeillä, serotoniinia vähentävillä SSRE-aineilla kuin myös aineilla, jotka eivät edes vaikuta serotoniinitasoihin.

Kirjassa Kopakkala korostaa, että masennus on monisyinen ongelma, jota pitäisi hoitaa myös sellaisena, eikä pelkästään lääkkeitä määräämällä.