Rastakanje socijalne države ili države blagostanja bila je, i još uvijek je, često korištena fraza. Međutim, podaci ne daju uporišta za nju. Udjel svih izdataka za socijalne transfere u BDP-u kontinuirano raste. Brkljača stoga sumnja da je teza o rastakanju države blagostanja samo poslužila interesnim skupinama da iza nje sakriju svoje uske interese

Nedavno objavljeni podaci o socijalnoj zaštiti u Republici Hrvatskoj po metodologiji ESSPROS[1] (što nam pruža mogućnost međunarodne usporedbe) povod su za kraću analizu o izdacima za socijalnu zaštitu u razdoblju 2008.-2016. Prema definiciji, socijalna zaštita obuhvaća sve intervencije javnih ili privatnih tijela radi olakšavanja financijskog opterećenja kućanstava i pojedinaca od definiranog niza rizika i potreba, pod uvjetom da ne postoji istodobna protučinidba.

Od izbijanja gospodarske krize – i posljedično slabijeg punjenja proračuna – u cijeloj EU vodila se rasprava o potrebi da država uskladi svoje prihode i rashode tj. da provodi takozvane mjere štednje. Hrvatska se vrlo brzo svrstala u blok zemalja koje su odbile raditi fiskalnu konsolidaciju preko rashodne strane proračuna. Većina poteza bila je usmjerena na povećanje državnih prihoda poput uvođenja kriznog poreza na dohodak 2009. (u narodu zvanog harač), povećanja PDV-a s 22% na 23% (2009.) pa na 25% (2012.), uvođenje fiskalizacije (2013.), novih poreznih oblika (porez na kapitalnu dobit, porez na dividendu, porez na kamate) itd.

Iako je u privatnom sektoru došlo do zatvaranja velikog broja radnih mjesta, ozbiljnijih namjera za provođenje pravih strukturnih promjena nije bilo. Svaki pokušaj smanjenja materijalnih prava onima koji su na državnom proračunu dočekivan je na nož od strane sindikata i drugih interesnih skupina. Neke mjere ipak su provedene: vraćanje osnovice za plaće državnih službenika na razinu iz 2008. (ožujak 2009.), privremene neisplate božićnica i regresa (2012.-2014.), privremeno 10%-tno smanjenje mirovina ostvarenih prema posebnim propisima ukoliko su više od 5.000,00 kn (2010.) i sl.

Te uštede su predstavljale kap u moru s obzirom na dubinu recesije i posljedične deficite u proračunu, ali su bile dovoljne da se u javnosti podvali teza o nekakvoj politici neoliberalizma u Hrvatskoj, dokidanju socijalne države, tržišnom fundamentalizmu itd.

Uspješno plasiranje takvih teza čini se utoliko fascinantnijim jer se sa svega nekoliko brojki može dokazati da nema govora o navedenom. Primjerice, zbog velikih „rupa“ u proračunu Hrvatska je gotovo odmah po pristupanju Europskoj uniji ušla u proceduru prekomjernog deficita, iz koje je tek nedavno izašla. Javni dug je povećan s manje od 40% BDP-a, koliko je iznosio 2008., na preko 85% 2015. tj. u samo 7 godina povećao se za 150 milijardi kuna. Udio pak rashoda opće države u BDP-u 2008. iznosio je 45,4% BDP-a, a 2016. 47,1% BDP-a. Visoki deficiti, udvostručavanje javnog duga i povećanje udjela države u BDP-u dovoljno govore o ispraznosti navedenih teza.

Ipak, teza o navodnom dokidanju socijalne države / države blagostanja (engl. „welfare state“) zaslužuje dodatan osvrt. Iako nije jasno koji su to potezi vladajućih uopće potaknuli plasiranje takvih teza – osim ako se zaposlenici državnih i javnih službi i njihova materijalna prava imaju smatrati državom blagostanja – pogledajmo što pokazuju podaci.

Na slici 1 prikazano je kretanje ukupnih izdataka socijalne zaštite u periodu 2008.-2016.

Slika 1.

Izvor: DZS

Iako je krajem 2016. realni BDP bio na 7% nižoj razini nego 2008. (nominalni je bio otprilike isti), ukupni izdaci socijalne zaštite porasli su za preko 14%, na 74,7 milijardi kuna.

Bez administrativnih i drugih troškova (koji su iznosili 1,3 mlrd. kn), ukupni izdaci za socijalne naknade u 2016. iznosili su 73,4 mlrd. kn, a razvrstani su prema različitim funkcijama (starost, bolest/zdravstvena skrb, invaliditet, preživjeli uzdržavani članovi, obitelj/djeca, nezaposlenost, stanovanje i socijalna isključenost). Udio pojedinih socijalnih funkcija u ukupnim socijalnim naknadama prikazan je na slici 2:

Slika 2.

Izvor: DZS

Porast nominalnih izdataka socijalne zaštite u uvjetima stagnacije nominalnog BDP-a znači da je njihov udjel u BDP-u porastao s 18,8% 2008. na 21,4% 2016. Tako se u usporedbi s ostalim zemljama EU (slika 3) Hrvatska u poretku nalazi pri vrhu donjeg dijela ljestvice:

Slika 3: Izdaci za socijalnu zaštitu u EU (2015.), % BDP-a

Izvor: Eurostat

Slika pokazuje da, što je zemlja bogatija i razvijenija, to je udio socijalne zaštite u BDP-u veći. Iako je Hrvatska druga ili treća najnerazvijenija članica EU, iza Hrvatske se na slici 2 smjestilo čak 11 zemalja: sve nove članice osim Slovenije i Cipra imaju niži udio socijalne zaštite u BDP-u. Drugim riječima, RH za socijalnu zaštitu izdvaja više od očekivanja s obzirom na stupanj razvoja.

Osim podjele prema funkcijama, statistika pruža informacija o podjeli prema programima. DZS navodi kako je na razini RH identificirano 16 aktivnih i 2 neaktivna programa socijalne zaštite koji potpadaju pod obuhvat istraživanja ESSPROS. Na slikama 4, 5 i 6 prikazano je kretanje ukupnih izdataka za 3 najveća programa (mirovinsko osiguranje I. stup, osnovno zdravstveno osiguranje i socijalna skrb).

Slika 4.

Izvor: DZS

Slika 5.

Izvor: DZS

Slika 6.

Izvor: DZS

Od izbijanja krize izdaci za mirovine porasli su 12,1%, izdaci za osnovno zdravstveno osiguranje 9,4%, a izdaci za socijalnu skrb 22,9%. Ukupni izdaci za socijalnu zaštitu, ranije prikazani na slici 1, povećani su za 14%, dok je udio izdataka socijalne zaštite u BDP-u kao što je ranije izračunato porastao s 18,8% na 21,4% BDP-a. Kako i zašto je unatoč prikazanom razvitku došlo do stvaranja mita o „rastakanju socijalne države“, „tržišnom darvinizmu u RH“ i sličnih floskula, te je li to bilo u svrhu otpora promjenama i čuvanja kojekakvih privilegija (cui bono?) neka čitatelji sami ocijene.

[1]ESSPROS je harmonizirani sustav koji pruža sredstvo analize i usporedbu financijskih tijekova socijalne zaštite. Ciljevi ESSPROS-a jesu pružiti sveobuhvatan i suvisao opis socijalne zaštite u državama članicama Europske unije i zemljama kandidatima za članstvo u Europskoj uniji, financiranja socijalnih naknada te stvoriti sustav pogodan za međunarodnu usporedivost i usklađenost s drugim statistikama. Izvor: DZS