(Read the article in English here)

I de böljande landskapen på väg ut mot stugan på Färingsö saknas det något. Rapsfälten och åkrarna känns tomma. Så passerar bilen en gammal bilhandlare. På gården står Volvobilarna på rad, en resa 30 år tillbaka i tiden. Vilket ögonblick som helst kan en gigantisk, rostig, robotmaskin komma ut från skogen med sjumilakliv. Här börjar Simon Stålenhags skruvade science fiction-värld.

Här ute tycks allting gå lite saktare, tiden rusar inte riktigt lika fort. Klädd i gummistövlar och jacka i Televerkets orangea kulör tar han emot vid staketet till hästhagen.

– Hästarna är mina närmsta grannar. Eller ja, ibland kommer de så nära att de nästan blir inneboende, säger han.

Uppmärksamheten kring boken Ur varselklotet och bilderna från en idylliskt Sverige i förfall har kommit från hela världen. Det började med en artikel i The Verge augusti 2013. Sen har snöbollen rullat på och bara blivit större och större. Första boken levererades med nöd och näppe i tid till Bokmässan i Göteborg förra året. Nu är den slut hos förlaget.

För världen över har människor lockats av hans alternativa 80-tal. Och trots att de inte begriper ett ord svenska har de ändå köpt boken. Förfrågningarna efter en engelsk upplaga blev allt fler. Tillsammans med sitt förlag Fria ligan bestämde sig Simon Stålenhag för att göra slag i saken och drog i gång ett projekt på Kickstarter, som avslutas i dag.

Det blir allvar i den andra boken, då kommer Europolitan-Sverige, det privatiserade Sverige.

– Jag var lite skeptisk till en början, om det verkligen kunde funka med en bok. När jag tänker på Kickstarter tänker jag på spelprodukter eller film. Och det finns en problematik kring det. ”Vi vill göra den här häftiga filmen, ge oss pengar”. Sen är man skyldig folk, och det är svårt att göra film. Så det blir en massa ångest. Men så var det ju inte, säger han.

Nej, så var det verkligen inte. Det visade sig till och med vara en ganska bra sak, att göra en bok på Kickstarter. Att kalla det succé är en underdrift. Med några timmar kvar tills kampanjen avslutas har Tales From The Loop som boken heter på engelska, fått in nästan 320 000 dollar, 32 gånger mer än Simon bad om.

Läs mer: Så här ser Stockholm ut efter den stora katastrofen

Stugan i hästhagen hyr han av en barndomsväns mamma. Härifrån hämtar han inspiration, många av vyerna är ifrån områdena i närheten. I boken Ur varselklotet skildras ett åldrande 80-tals Sverige. Den andra boken, Swedish Machines, Lonely Places,tar vid några år in på 90-talet där Sverige plötsligt förändrades.

– I första boken utforskade jag ett Sverige som höll på att åldras ganska snabbt, Televerks-Sverige. Det var min idylliska barndom. Det blir allvar i den andra boken, då kommer Europolitan-Sverige, det privatiserade Sverige. Det blir allvar och man började riva ner de gamla högspänningsledningarna. Det blir naturligt att se sin barndom rivas ner.

1994 var Simon Stålenhag tio år. Internet höll på att bryta igenom och en ny era tog vid. Ungefär samtidigt skilde sig hans föräldrar och hans pappa flyttade till Kista/Husby. Därifrån finns en hel historia som han inte gick in på i första boken. Tiden då informationssamhället tog fart.

– Det går också på nått sätt att knyta an till att hela informationssamhället blev allmänkännedom. Och det kom från Kista, det var där alla företagen låg. Jag var ute och lekte mycket själv, kommer ihåg IBM:s kontor och en stor IBM-logga som stod ute på en gräsmatta. Det är intressant, hur ser det ut min värld och man skruvar det lite.

Dystopiska vyer från mellanmjölkens land, en fras som snurrade i skallen efter att ha sett illustrationerna första gången. Verklighet men ändå verklighetsflykt.

Å ena sidan är Simons bilder intimt knutna till det svenska 80-talet. Volvo 240, Konsumsverige, Televerket. Å andra sidan vilar det något universellt i de ödsliga som gör att människor världen över känner igen sig, att även tyskar och amerikaner ser något från sin barndom.

– På ytan är det science fiction-konst och det är väldigt eskapistiskt. Det är något folk njuter av, det tar bort en från verkligheten. Jag vill att det ska ta dem närmare verkligheten. Då blir det roligt när folk säger att roboten påminner om när de var små. Att de kommer in i verkligheten istället för bort ifrån den.

Läs mer: Eriks rymdfilm - en världssuccé

När en bild egentligen blir till är svårt att säga. Ofta går han runt med en kamera och fotograferar omgivningen han befinner sig i. Bildarkivet har nu blivit så stort och sträcker sig över så lång tid att det i sig blivit en tidsmarkör.

En pickup från 2004 känns redan gammal. Foton är som att föra anteckningar, i stället för att rita av eller skriva ner. Bilderna blir sedan referenser till hans illustrationer, ibland behåller han miljön som den är. I andra fall flyttar han dem till fjällen eller havet.

Som vägen mot Färingsö, som slingrar sig mellan fälten och gårdarna. I Simons värld förvandlas den snabbt till en fjällväg som rullar fram mellan gigantiska kolosser, kanske är de kraftverk.

Tillsammans med manusförfattaren Karin Arrhenius kan det snart bli liv i illustrationerna. En tv-serie byggd på berättelserna och bilderna från första boken. En möjlighet att utforska andra delar av världen, det som sker mellan människorna i bilderna.

– Det blir en djupdykning i det mänskliga psyket. I en tv-serie kan man gå in i närbild på folks ansikten, en djupare analys. Då är det formatet oslagbart.

Läs mer: Digitalt vatten – bättre än riktigt

Uppmärksamheten har än så länge inte förändrat Simons liv och med fötterna så pass mycket på jorden lär det inte bli någon konstnärsdiva av honom heller. Den tydligaste förändringen är att han har fått lättare att få jobb. Viktigast däremot har varit responsen, att veta att det finns en kontaktyta.

– Så här känns världen för mig, saker som finns i mitt huvud. Är det någon som känner igen det? Så svarar en miljon människor ja! Det känns stort. Men man räknar inte med att det är globalt. Det är det som känns stort och givande.

Däremot sådde framgångarna ett frö om att gå vidare och testa andra idéer.

– En bild som jag gjorde var till exempel en gammal dator och massa disketter, det är skrivbordet där inne faktiskt, och en stor robot och en tonåring som höll på att mecka med den. Det är mitt 90-tal, efter 94. Då kände jag: det här då, kommer ni ihåg det här, Prodigy och Megadrive och allt vad vi höll på med? Och med det extra skruven med robotar.Utanför stugan har det börjat regna, gullvivorna i fönstret luktar te med mjölk. I sovrummet är 90-talet påtagligt nära. En pc anno 1990-nåntingstår i sovrummet, och en hög med 3,5 tums disketter. I hyllan ett Gameboy. En krock mellan torparliv och ett begynnande informationssamhälle, precis som Simons skruvade verklighet.