Samtidigt som debatten rasar efter den norska integrationsministerns besök i Rinkeby återvänder jag till polisens rapport om de utsatta områdena från i juni. Det är en surrealistisk upplevelse.

Här står ju allt svart på vitt om tillståndet i utanförskapsområdena. Rapporten avslutas rentav med reflektionen att den kanske största utmaningen vi står inför är att "inse omfattningen av problemet".

Har Stockholms finansborgarråd Karin Wanngård (S) - eller för den delen Carl Bildt - ens läst rapporten? Det verkar inte så. Det är en sak att tycka att det är osmakligt att en norsk, högerpopulistisk minister åker till Rinkeby för att hämta hem poänger i valrörelsen. Det är något helt annat att själv bagatellisera problemen.

Minst 5 000 kriminella aktörer i områdena

Rapporten beskriver 61 problemområden i landet, varav 23 klassas som särskilt utsatta. En av definitionerna på ett sådant område är att "läget anses vara akut".

Författarna konstaterar att samhället inte är rustat för att hantera det stora antalet kriminella aktörer i de utsatta områdena och att "polisen och andra samhällsaktörer saknar förmåga att möta problematiken". Totalt handlar det om runt 200 kriminella nätverk och minst 5 000 kriminella personer.

Vad innebär då detta konkret? Många av problemen är väl kända såsom skjutningar, öppen narkotikahandel, stenkastning mot blåljuspersonal och hot och våld mot vittnen.

Men det verkligt intressanta i rapporten är beskrivningen av hur den kriminella strukturen har vuxit sig så stark att den påverkar normbildningen i områdena. De kriminella sätter reglerna för vad som gäller och skapar en alternativ samhällsordning till den demokratiska.

"De kriminella nätverken kan ordna boende, arbete, bankverksamhet, skydd och säkerhet för människor som i andra fall har svårt att få dessa tjänster." Det finns inslag av en egen rättsskipning och ekonomi. Det säljs stöldgods, insmugglad sprit och tobak i många butiker; restauranger och affärslokaler används även som förvaringsplats för narkotika och stöldgods. "Genom hot och våld och skadegörelse pressas näringsidkarna till beskyddarverksamhet eller till att överlåta sina verksamheter till underpris."

Även socialtjänstens personal utsätts för påtryckningar liksom fastighetsägare. I vissa områden ser man också att kriminella aktörer syns i politiska sammanhang i allt större utsträckning, enligt rapporten.

Det är detta som är parallellsamhället. Eller som norrmännen skulle uttrycka saken: "det svenska tillståndet".

Det demokratiska samhället drar sig undan

Det betyder inte att Sverige som helhet har insjuknat. Ekonomin växer så att det knakar. Den alkoholrelaterade brottsligheten har minskat. Sverige rankas som ett av världens bästa länder att leva i enligt flera internationella mätningar.

Även i Rinkeby finns hoppfulla tecken. Det satsas och byggs, däribland bostadsrätter som lär ha sålt slut.

Men likväl måste framväxten av parallellsamhällen med våldskapital i fel händer tas på största allvar. Ytterst handlar det om en systemhotande brottslighet. För vad händer när kriminella får sätta dagordningen? Jo, det demokratiska samhället drar sig undan.

Det är svårt att rekrytera socialsekreterare och fältarbetare till de utsatta områdena. Samma sak med lärare. Parkeringsvakter drar sig för att utföra sitt uppdrag och försäkringsbolagen ryggar. I Husby ville man i våras satsa på trygghetsvakter, men hittills har inget vaktbolag nappat på uppdraget.

"Otryggheten trycker bort dem som vill göra gott", konstaterar Jörgen Ohlsson, ställföreträdande lokalpolisområdeschef i Järva. Till och med polisen har svårt att behålla sin personal och att växla upp enligt plan; erfarna poliser väljer bort att jobba i de utsatta områdena.

Skrämseleffekten har även gjort sig påmind på annat håll. Personal på akutsjukhusen tar bort sina namnbrickor när skottskadade gängkriminella kommer in. Ett annat exempel är bokförlaget Brombergs som nyligen stoppade utgivningen av en bok om Södertäljenätverket.

Det måste bli jobbigare att vara kriminell

Den sortens reträtter är inget som man bör ta lätt på. En ordning där hot går hem är en ordning där demokratin kröker rygg. Därför är det så viktigt att samhället lyckas vända utvecklingen i de utsatta områdena i tid.

Den motoffensiven måste börja med ett enkelt konstaterande: Det är alldeles för lätt att vara kriminell i Sverige. Upptäcktsrisken är liten, rättvisan mal långsamt och påföljderna för framför allt unga är helt otillräckliga.

Jörgen Ohlsson berättar hur pojkar i 14-15-årsåldern kan dra in 10 000-20 000 kronor i månaden på att sälja narkotika och begå personrån. Barnen kan alltså börja försörja sina familjer.

För varje år blir brotten grövre och pengarna större. Att karriären kanske slutar med att de ligger skjutna i rännstenen en dag är svårt att ta in. Det kriminella livet är för lockande.

Om den brottsliga banan ter sig full av möjligheter är den lagliga vägen till lycka alltför smal. Runt 40 procent av de unga i de särskilt utsatta områdena lämnar grundskolan utan godkända betyg. Rekryteringsunderlaget till gängen är med andra ord enormt.

Nyckeln till framgång är därför att vända på denna ordning. Vi måste få ett mer förlåtande skolsystem som inte stämplar elever som förlorare i tidig ålder. Att åtgärda pojkarnas katastrofala skolresultat i dessa områden är helt avgörande.

Men det måste också bli jobbigare att leva som kriminell. Jag har under lång tid föreslagit en rad åtgärder som skulle kunna möjliggöra en sådan punktmarkering av gängkriminella - däribland jourdomstolar, slopade straffrabatter, sänkt ribba för frihetsberövanden, sänkt straffmyndighetsålder med mera. Genom att ideligen gripa och lagföra kriminella för vardagsbrotten - såsom olovlig körning - skulle tillvaron på fel sida lagen förlora sin glans.

Våra folkvalda måste inse att det brådskar att trycka tillbaka de kriminellas makt. Det är en långt viktigare uppgift än att värna Sverigebilden.

Läs också: Även unga kriminella måste kunna stoppas