Du vill höja skatten för alla som tjänar över 30 000 kronor i månaden. Det skulle innebära att tusentals lärare, poliser, sjuksköterskor, barnmorskor, andra yrken som man inte förknippar med höga löner skulle få högre skatt.

- De flesta svenskar får ingen höjd skatt med vår politik, men vi har stora behov i välfärden, bostadsbyggande, klimatet och vi finansierar alltid våra förslag. Det innebär att de som tjänar över snittet får betala lite mer skatt. Om man har löner som de yrkesgrupper du nämnde, 30 000-35 000, då blir det som mest ett par hundra i månaden. Och jag tror att många inser att vi behöver bidra för att få en väl fungerande välfärd.

Ni vill återinföra förmögenhetsskatten. Ett argument när den avskaffades var att kapital flydde landet. Enligt Skatteverket försvann cirka 500 miljarder ut ur landet på tjugo år. Kommer inte pengarna börja försvinna från Sverige igen om förmögenhetsskatten införs?

- Jag tror att det beror på hur man utformar den. I dag har vi en enorm snedfördelning av välståndet i samhället. Vi har en liten grupp människor som är superrika och vi har stora behov, till exempel hos ensamstående föräldrar och arbetslösa. Vårt mål är ett mer jämlikt samhälle.

Men du ser en risk att det försvinner pengar?

- Ja, om man utformar den på fel sätt så kan det ju göra det. Och där är det viktigt att fundera på hur man utformar en sådan skatt. Vi föreslår att man tar in ett par miljarder av den förmögenhet som är långt över 1 000 miljarder i samhället. Så jag tycker att det är väldigt rimligt.

Du har sagt att Fagersta ska vara ett skyltfönster för Vänsterpartiet i valrörelsen. I Fagersta styr vänsterpartisten Stig Henriksson. På många sätt är hans politik ganska olik den du vill föra. Han har gång på gång sänkt inkomstskatten och dessutom öppnat upp för vinstdrivande aktörer i välfärden. Skulle inte han lika gärna kunna vara ett skyltfönster för ett borgerligt parti?

- Nej, man ska veta att Fagersta är en av de minst privatiserade kommunerna i Sverige. Man har valmöjligheter inom den offentliga välfärden. Man har avskaffat Lov nyligen i Fagersta, därför att ingen vill ha någonting annat än kommunens hemtjänst. Sedan har Stig Henriksson sanerat kommunens ekonomi. De har gått från en katastrofal till en otroligt solid ekonomi. Och när de hade gjort det och klarat välfärden, då började de sänka skatten försiktigt. Jag tycker att det är vänsterpolitik. Det finns inget egenvärde i att vi ska ha hög skatt, men vi ska ha en bra välfärd, vi ska ha ordning på ekonomin och sedan ska man ha så låg skatt det går med hänsyn taget till det.

Så låg skatt det går?

- Ja, det är inget mål att ha hög kommunalskatt. Kommunalskatten är lika för alla, den är inte progressiv. Kan vi klara välfärden och ha en ekonomi med god ordning och dessutom sänka skatten, då gör vi det. Men ofta är det svårt.

Så målet är sänkta skatter från Vänsterpartiet?

- Ja, alltså om vi kan göra som man gör i Fagersta. Det är inget mål i sig att ha höga skatter. Men målet är att finansiera en bra välfärd och ha en stark samhällelig ekonomi.

Ni säger att ni är ett företagarvänligt parti, men i er skuggbudget vill ni höja arbetsgivaravgifterna för unga, ni vill höja bolagsskatten, ni vill höja restaurangmomsen och ni säger nej till ett investeraravdrag. Sammanlagt så beskattar ni företagen med 40 miljarder mer än regeringen. Hur kan du kalla det för företagarvänligt?

- Jag menar att de här sänkta arbetsgivaravgifterna och restaurangmomsen, som är de tunga posterna här, har varit väldigt dyrbara och väldigt ineffektiva. De har gett väldigt få jobb och vi kommer i stället använda det här ekonomiska utrymmet för att få fart på investeringarna. Vi bedömer att det är den stora bristen i dag för att få fler i arbete. Det kommer att gynna privata företag med bostadsbyggande, energiinvesteringar och sådant, men också innebära att fler får arbete i välfärden.

Ni säger att klyftorna har ökat i Sverige med regeringen Reinfeldt. Den så kallade ginikoefficienten mäter ekonomisk jämlikhet. I en färsk rapport från Finanspolitiska rådet skriver man att ginikoefficienten för de disponibla inkomsterna inte har förändrats nämnvärt mellan 2006 och 2012. Vad har ni för belägg för att klyftorna ökar i Sverige?

- Ja, man kan räkna ginikoefficienten på två sätt, med eller utan kapitalinkomster. Och räknar man med kapitalinkomster innebär det ju ett börsfall, att de rika så att säga blir fattigare. Men räknar man hur mycket man får i disponibel inkomst, då har klyftorna ökat i Sverige. Så det är delvis en fråga om beräkningsgrund.

I ert kongressuttalande skriver ni så här angående regeringens förda politik: "Klyftorna mellan kvinnor och män tillåts växa sig än större". Men enligt Statistiska centralbyråns siffror har löneklyftan mellan män och kvinnor minskat sedan regeringen Reinfeldt tillträdde. Det går långsamt, men den har minskat. Vad är det för ökade klyftor ni pratar om?

- Det är inkomstklyftan. Dels är det hur mycket man tjänar i lön. Och där är det fortfarande så att män tjänar mycket mer än kvinnor och det är helt oacceptabelt. Men det regeringen framför allt har förändrat, det är att man har sänkt skatterna för dem som tjänar mest. De flesta av dem är män. Man har till exempel försämrat villkoren för långtidssjukskrivna, varav de flesta är kvinnor. Och det gör att inkomstskillnaden, alltså efter skatt och bidrag, har ökat mellan män och kvinnor.

Vänsterpartiet vill ha ett jämställt samhälle. Men tittar man på er egen partistyrelse är platserna väldigt snedfördelade. De ordinarie ledamöterna är femton kvinnor och sju män. En sådan fördelning skulle ni aldrig acceptera om det var tvärtom. Är inte jämställdheten lika viktig när det är männen som är underrepresenterade?

- Nej, vi lever i ett samhälle där män har fördelar för att de är män och det vill vi bryta. Det arbetar vi också med i vårt eget parti. Men sedan kan det naturligtvis bli så att det blir fler kvinnor, därför att vi har så enormt mycket bra företrädare helt enkelt. Det stora samhällsproblemet är den manliga dominansen. Jag tycker inte att det är ett problem att ett parti kan ha kvinnlig majoritet. Det stora problemet är att nästan alla de andra partierna inte har det.

Inför er kongress sade du till Expressen att ni inte kommer att kompromissa med Stefan Löfven i frågan om vinster i välfärden. I vinstfrågan måste vi få gehör, sade du då. Innebär det här att ni inte sätter er i en regering som inte förbjuder vinstuttag i välfärden?

- Ja, vårt mål är att vinsterna ska bort och vi måste i allt väsentligt få genomslag för vår politik. Om de kommer till oss och säger att vi vill att riskkapitalbolagen är kvar, då tackar vi nej till att sitta i regeringen.

Vänsterpartiet vill riva upp lagen om vårdval. I rapporten "Låt den rätte komma in" från Myndigheten för vårdanalys har man undersökt vad som hänt efter vårdvalsreformen. Man konstaterar att det har tillkommit 170 vårdcentraler och att 450 000 fler svenskar har fått en vårdcentral inom fem minuters körtid. Är inte det bra?

- Ja, god tillgänglighet är bra. Men det är väldigt ojämlikt var de här vårdcentralerna finns. Ser man på mitt eget hemlän Västerbotten har nästan alla hamnat i Umeå, samtidigt som man skär ner på vården i inlandet för att man ska betala de här privata vårdcentralerna. Tittar man på Stockholm ligger väldigt många i Stockholms innerstad, men det är få nya i många förorter.

I samma rapport skriver Myndigheten för vårdanalys så här: "Befolkningens förtroende för primärvården visar en noterbar förbättring sedan vårdvalet infördes". Man konstaterar också ett "samband mellan högre konkurrens och större nöjdhet bland patienterna". Tyder inte det på att patienterna verkar vara ganska nöjda med den här reformen?

- Jag tycker det är bra att man får välja vilken vårdcentral man ska få gå till. Jag tycker inte man ska ta bort det. Jag tycker att du och jag ska få säga att den här vårdcentralen passar mig, men det innebär inte att man ska få plocka vinst ur vårdcentralerna. Vi tycker heller inte att alla vårdcentraler måste vara landstingsdrivna. De kan vara drivna av personalen eller av stiftelser, men skillnaden är att man inte får plocka vinstpengar ur vårdcentralerna.

Då tittar vi på äldrevården. Socialstyrelsen har undersökt om det finns några skillnader mellan privat och offentlig äldrevård. Lars-Erik Holm, generaldirektör på Socialstyrelsen sammanfattade granskningen så här: "Vi kan i dag inte se att det finns några stora entydiga skillnader i kvaliteten på vården och omsorgen om äldre, beroende på om den bedrivs i enskild eller kommunal regi". Om det inte finns några skillnader att prata om, vad är det då du vill uppnå med ett förbud?

- Det finns skillnader, till exempel när det gäller personaltäthet. Den är ungefär tio procent högre i kommunal äldreomsorg än den är i vinstdriven äldreomsorg.

Men om det inte ger någon effekt på kvalitén, har det någon betydelse?

- Jag är övertygad om att arbetssituationen blir bättre om man är fler som arbetar. Jag är säker på att de som jobbar i privat äldreomsorg sliter allt vad de kan. Jag träffar ju de här människorna ofta, de som jobbar i hemtjänst, som åker som skottspolar mellan människor. Men jag vill ju att de ska ha rätt till fortbildning, att de ska ha rätt till heltidstjänster, slippa delade turer och det här blir sämre i det privata. Det kommer långsiktigt att ge utslag.

Vänsterpartiet vill att samhället ska gå över till sex timmars arbetsdag med bibehållen lön. Det är en arbetstidsförkortning på 25 procent. Om ni ska täcka upp för det så måste antalet anställda öka med 33 procent. Bara i den offentliga sektorn finns det enligt siffror från SCB från 2012 över en miljon ackumulerade heltidstjänster. Det handlar alltså om fler än 300 000 personer som måste anställas. Hur ska ni ha råd med det?

- En arbetstidsförkortning sker stegvis. Det är så vi kortat arbetstiden förut. Första målet blir 35 timmars arbetsvecka och långsiktigt är det sex timmars arbetsdag. Vi producerar hela tiden saker mer effektivt. Det kan man ta ut på två sätt: högre lön eller kortare arbetstid. Vi menar att det är dags att börja ta ut det också i kortare arbetstid.

- Sedan är det en enorm omställning. Vi kommer att behöva fler som arbetar. Många av dem som i dag inte kan få ett arbete kommer att kunna arbeta, andra kommer att orka arbeta längre och inte vara utslitna vid 65. Därför måste det här ske stegvis med utbildningsinsatser. Jag inser att det här gör man inte på en mandatperiod, inte ens på två.

I den privata sektorn jobbar cirka 2,5 miljoner människor, enligt SCB:s siffror från 2012. Det innebär alltså att företagen måste anställa över 800 000 personer för att upprätthålla samma produktivitet. Så många arbetslösa finns det inte ens i Sverige. Hur får ni ihop det?

- Det kommer att ske stegvis. Man måste naturligtvis stämma av på resans gång.

Men hur ska näringslivet klara av att anställa 800 000 personer utan att det blir en väldigt dålig konkurrenskraft, utan att Sveriges ställning på den internationella marknaden försämras?

- Det har man alltid sagt om kortare arbetstid, om man ser runt i Europa. Den kanske mest konkurrenskraftiga industrin som vi har i Europa är den tyska metallindustrin. De är världsledande och de jobbar 35 timmar i veckan. Hur kan de göra det? Jo, därför att det här inte har så stor påverkan. Det handlar om hur man organiserar arbetet. När vi gick ner på 40 timmars arbetsvecka sade man samma sak, att det här går inte.

När Konjunkturinstitutet undersökte effekten av en arbetstidsförkortning kom man fram till att det skulle ha allvarliga effekter på produktion och tillväxt, samt att det skulle leda till en sämre fungerande välfärd. De menade att de skulle innebära en omfördelning till nackdel för pensionärer, arbetslösa och studerande. Det skulle alltså slå hårdast mot de som redan har det dåligt ställt. Är det vänsterpartistisk politik?

- Nej, men det handlar om hur man fördelar i ett samhälle. Många som i dag vill, men inte får ett arbete, skulle få det. De skulle få en bättre pension och en bättre försörjning. Och jag tänker också utifrån klimatperspektiv. Är målet att vi ska öka konsumtionen hela tiden och produktiviteten ökar eller ska vi hitta ett samhälle som förmår att lösa de här stora och sociala och ekologiska utmaningarna?

Ni har skrivit en rapport som heter "Striden om tiden". Den handlar om hur ni ska genomföra sex timmars arbetsdag. Där skriver ni själva att den här reformen kommer att leda till att BNP minskar med 0,6 procent per år under tio år. Kommer inte det här att tvinga företagen att rationalisera bort personal för att inte gå back?

- Den här beräkningen visar att det här är fullt möjligt att göra även ekonomiskt. Man rationaliserar hela tiden och det måste ett näringsliv göra för att vara konkurrenskraftigt, annars blir man utkonkurrerad. Frågan är hur vi använder det faktumet att vi behöver mindre tid för att göra samma sak. Och kan vi använda det så att människor arbetar kortare arbetsdagar, då ökar det livskvaliteten.

Ni skriver också i er rapport att pensionerna inte kommer räknas upp på fem år, eftersom de styrs av tillväxttakten. Om ni går hela vägen till 30 timmar står alltså pensionerna still i 10 år. Vad tror du att Sveriges pensionärer tycker om det?

- Jag tror inte att man kan gå hela vägen till trettio timmar direkt. Sex timmars arbetsdag är vårt långsiktiga mål.

Men för varje år så står pensionerna still?

- Ja, det har ekonomiska konsekvenser och vi räknar på dem. Samtidigt kommer det också få en massa positiva effekter. Fler som orkar arbeta längre, fler som arbetar.

Det har ju inte med pensionärerna att göra. De får inte ut något av en kortare arbetsvecka. De har redan sju dagar ledigt.

- Jo, men säg att du jobbar kortare arbetstid. Många i dag slutar innan de är 60, men orkar de jobba tills de är 67 i stället, då är det är klart att de får en bättre pension.

Men är man redan pensionär så får man bara nackdelar. En stillastående pension, men inte mer fritid.

- Ja, just därför är det så viktigt att vi räknar på de fördelningspolitiska effekterna av det här. Det är därför vi sitter och funderar på det här innan vi lägger förslaget. Och vi kommer att göra det stegvis.