”Det har blivit väldigt tydligt att ladan är helt tom. Det är inget dukat bord vi kommer till – det är helt avskrapat.” – Fru Finansminister i oktober 2014, strax efter maktövertagandet.

Sällan har det varit så tydligt som det är nu, att då var då men nu är nu. Då var ladan tom, bordet tomt och odukat. Det var som regeringen Reinfeldt hade gjort tabberas i den där omtalade ladan. Men nu, nu finns det hur mycket som helst och i all min godhet vill jag ge några råd och rön till både den enda oppositionen och till de som lajvar opposition…

Fru Finansminister borde vara medveten om konsekvenserna av att gå från en helt tom lada, ett avskrapat bord till ett berg av pengar där man kan höja en enskild budgetpost med över 30 miljarder skattekronor på en gång – och ändå få en politisk kvällstidningskrönikör att gå in i ”Halelujah”-mode och orera om att det finns mer pengar att hämta i någon annan lada. De som söker skall finna. Resultatet blir ett politikerförakt och inget annat. Dessutom öppnar man dörrarna på vid gavel för oppositionen.

Låt oss leka med tanken att Jimmie Åkesson och Oscar Sjöstedt i SD till hösten kommer med ett utspel om att Sverigedemokraterna minsann vill höja anslagen till skolan med 100 miljarder kronor under en fyraårsperiod. Vad skall Fru Finansminister säga då? ”Det där är oansvarigt! Hur skall ni finansiera det där? Ni intecknar pengar som inte finns.”

Herrar Åkesson och Sjöstedt kan då bara sätta sig och fånflina åt Magdalena Anderssons käbbel, och säga att de utöver de där 100 miljarderna till skolan också vill lägga 36 miljarder under en fyraårsperiod på maten till våra äldre som har att tillbringa de sista ljuva åren på någon inrättning. Vad skall då finansministern ta till för grepp för att få de två spjuvrarna att framstå som ekonomiskt vansinniga. Problemet för Magdalena Andersson är att hon inte kommer att kunna säga ett ljud utan att framstå som gravt personlighetskluven.

Om sedan Åkesson och Sjöstedt säger att de vill pumpa in 50 miljarder vardera i Försvaret, i Polisen, i biståndet och till lite ny kärnkraft under samma period om fyra år – vad skall Magdalena Andersson säga då? Att man inte kan hantera landets ekonomi på det där sättet? Att det är riktiga pengar det handlar om och inga monopolsedlar? Att om det nu ändå inte var tomt i ladan så kommer det att bli det nu? Finns det 336 miljarder skattekronor att använda till migration och integration fram till år 2020 så kan de som inte är inne på den rödgröna regeringens spår om migration och integration använda de pengarna som ändå måste ha funnits någonstans till satsningar som de vill ha? Eller…?

Samma råd och rön kan man ge till den andra oppositionen, den lajvande varianten. Räkna bort och räkna ner. Nästa gång Ulf Kristersson pratar om skattesänkningar för vanliga löntagare, varför inte prata om att sänka skatten med 200 miljarder kronor på fyra år?

Finns det pengar till det ena, så måste det finnas samma pengar till det andra – om man prioriterar om eller annorlunda…

Vill Du stötta det här projektet med valfritt belopp mellan 1 krona och 336 miljarder kronor – kolla HÄR