Under rungande applåder dog den decemberöverenskommelse som skulle formalisera blockpolitiken och garantera Alliansens möjlighet att styra om de fyra borgerliga partierna blev största block efter nästa val.

Sedan dess har företrädare för allianspartierna försökt låtsas som om läget är detsamma, som om blockpolitiken ligger fast. I en debattartikel på DN Debatt (30/3) utlovas nu ett gemensamt valmanifest, men utan decemberöverenskommelse är det föga värt.

Artikeln är fylld av motsägelser som osar nya nivåer av osäkerhet. Lojala partiföreträdare delade plikttroget artikeln med kommentarer som ”tydlig och bra inriktning från Alliansen”.

Men artikeln är långt ifrån tydlig. Sverige är på väg i fel riktning påstås det. Är det den starka tillväxten som oroar kanske? Någon alternativ väg för Sverige presenteras inte, det ska allianspartierna motsägelsefullt nog utarbeta tillsammans och enskilt. Tveksamhetsmarkörer i artikeln som att Alliansen ”bör” gå till val tillsammans borde snarast ses som en måltavla för missnöjda moderater och kristdemokrater som är trötta på att kuvas av den liberala mitten.

Allianssamarbetet började i en ny politik – arbetslinjen – som byggde på sänkt skatt på arbete och en acceptans för den svenska modellen. Utifrån den idén enades de borgerliga partierna i Alliansen. Så vad ska då ett nystartat allianssamarbete bygga på? Fler skattesänkningar kommer knappast imponera på väljarna när Sverige står inför så många utmaningar. Tvärtom råder stor osämja mellan allianspartierna kring Sveriges de stora frågorna, inte minst om den svenska modellen, en grundbult i arbetslinjen.

Både den svenska Tea party-högern och socialkonservativa moderater har nu börjat ryta ifrån, de är trötta på den socialliberala mitten där den svenska politiken befinner sig. Ett gemensamt valmanifest riskerar därför att bli en urvattnad produkt med svagt innehåll utan förankring hos de borgerliga partiernas medlemmar. Ett garanterat recept på att de borgerliga kommer göra en svag valrörelse och tvingas lämna otydliga besked på väljarnas frågor.

Alliansen blev en succé för svensk borgerlighet när den bildades, men det är ett nytt läge nu. Förväntningarna är högre, Sveriges utmaningar är större och inte minst, Sverigedemokraterna är inte längre ett parti med 2,5 procents stöd i väljaropinionen. Förutsättningarna för Alliansen att vinna en egen majoritet i valet 2018 är därmed försvinnande små.

Även om Alliansen lyckas enas om ett manifest med mer än bara skattesänkningar och skulle bli största block kommer den tvingas samarbeta antingen över blockgränsen eller med Sverigedemokraterna.

Eller kommer vi nu få se Anna Kinberg Batra i valrörelsen återupprepa Reinfeldts försök att få ett löfte från Stefan Löfven om att största block ska styra? Stefan Löfvens alternativ, en regering som redan i valrörelsen är villig att samarbeta över blockgränsen, kommer framstå som betydligt mer trovärdig för väljarna.

Decemberöverenskommelsens död var ett hårdare slag för alliansprojektet än de enskilda borgerliga partierna och innebar samtidigt en seger för den konservativa högern. Chanserna för en nyliberal Alliansregering sköt Sara Skyttedal i sank i triumf förra året.

Alla partier som efter nästa val på allvar vill vara med och påverka innehållet i svensk politik, utan stöd från Sverigedemokraterna, måste inför väljarna deklarera sig villiga att samarbeta blocköverskridande.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.