Skotsk fattigdom och 2000-talets missbruk

Nästa vecka har T2, uppföljaren till den kultförklarade filmen Trainspotting biopremiär i Sverige. Arbetaren åkte till Edinburgh för att kolla in filmen i förväg och besöka de skotska bakgator där förlagan till de människor som skildras i de båda filmerna lever i fattigdom, många av dem fast i vår tids beroenden – med eller utan heroin.

Den svarta komedin Trainspotting från 1996 handlade om ett gäng unga vänner och heroinister i Edinburgh, som kämpade med både livsfrågor, kärlek och konsekvenser av sitt drogbruk. Filmen blev kultförklarad, särskilt av den yngre generationen, och förväntningarna på en uppföljare har länge varit löjligt höga hos lojala fans. Samma förväntningar känner jag, när jag tar plats i en biosalong för att se T2 – Trainspotting 2 – i Edinburgh, där världspremiären ägde rum i slutet av januari.

T2 innehåller dock många av de ingredienser som vi älskade i den första filmen. Alla fyra (överlevande) karaktärer är tillbaka, spelade av samma skådisar som 1996. Den blonderade Sick Boy som arbetat som hallick och droglangare. Spud, snäll och harmlös, men fullständigt fångad av heroinet. Den psykopatiske och våldsamme Francis Begbie. Samt huvudpersonen Mark Renton, som i slutet av den första filmen svek de tre andra, stal 16 000 pund från en gemensam drogaffär och flydde landet.

20 år har passerat sedan dess. Renton har bott i Amsterdam och återvänder nu för första gången hem till Edinburgh, 46 år gammal. Där väntar både hans gamla vänner och demoner på honom. Så småningom kläcks en idé om att bygga en bordell för att tjäna pengar. Men allt går inte enligt planerna – särskilt inte när den hämndlystne Begbie återvänder.