Gott nytt år. Tänkte egentligen ligga lågt ett tag, men det nya året 2013 börjar med en rad intressanta händelser om och kring det kalla kriget i Sverige.

Först ut redan i höstas var filmen och Palmedokumentären, Call Girl. Nu i januari ökar intensiteten med SVT:s filmatisering av GW Perssons Palme-böcker under namnet, En pilgrims död och bio-filmen efter Mankells roman “Den orolige mannen”, som handlar om 1980-talets ubåtskränkningar och Natoagenter. Mitt bidrag idag handlar om ett ubåtstips jag fick för ett par år sedan som jag tror kan vända upp och ned på hela ubåtsdiskussionen. Tipset var extra intressant då det inte var någon tvekan om att det var en så kallad miniubåt som hade iakttagits. Dessutom var det två vittnen som båda bestämt kunde styrka händelsen. Enligt min bedömning var båda vittnena mycket vana sjömän och därför trovärdiga. Så trovärdiga att det sannolikt kan bli förödande för (förre ÖB) Bengt Gustafsson, Carl Bildt och ubåtsexperten Emil Svensson.

Här följer en avskrift av min forskardagbok angående intervjun jag gjorde med en av fiskarna:

20100812: Talade med fiskare Rutger Stenbäck på telefon. Fiskare och markägare vid Marviken i Östergötlands skärgård inte långt från Arkösund. Driver en Marina idag på Björnö. Han och en vän var ute och la ett fiskeredskap (fyrkant) på ca 6 meters djup utanför Ramsholmarnas nordöstra spets, ca 80 m från land då han på mycket nära håll såg en undervattensfarkost. Objektet låg först stilla en meter under ytan. Det var 8-10 m långt och ca 2 m brett. Såg inte hela längden. Mycket slät yta. Ganska raka sluttande sidor men rund ovanpå. Den var mörkt gulgrön och smalnade av i båda ändar. Inget torn eller annat som stack upp. Lite ljusare än militärgrön. Såg ut som en undervattenssten först, ett grund, men när den började röra på sig och försvann någon meter under ytan, förstod de att det var en undervattensfarkost av något slag. Intressant är att Marvikens kraftverk, då i drift, ligger alldeles i närheten och var med sin stora fartygshamn ett möjligt landstignings-område för en sovjetisk invasionsstyrka. Efter att Stenbäck kontaktade Muskö Örlogsbas hade Marinen kommit dit flera dagar senare med en fregatt och det verkade som om de inte trodde på iakttagelsen. Både Rutger och hans kompis Kent Hellberg var 100% säkra på att det var något ”man-made” de såg. “Den rörde ju på sig.”

För några dagar sedan ringde jag upp Stenbäcks kompanjon, fiskaren Kent Hellberg på Gränsö som var med vid tillfället. Han kunde genom en gammal tidningsartikel i Folkbladet tidsbestämma händelsen till juli 1986. Efteråt anmälde de genast iakttagelsen till Försvaret som kom ut och intervjuade dem några dagar senare.

Länk till karta: http://kartor.eniro.se/m/n9kdd Samtal med Kent Hellberg:

Han menar att föremålet var ca 8-10 m långt. ”Så blankt det är” hade Rutger sagt. När de sedan gick mot land på Ramsholmarna för att hämta ankare till redskapet i sin andra båt, såg de hur föremålet började röra på sig och körde åt nordväst mot farleden i ca 1-2 knop. ”Den grumlade upp botten”. Undervattensfarkosten var spolformad som en ubåt. Smalare i för och akter. Inget som stack upp som ex ett torn. ”Slät yta”. Föremålet var större än deras egen båt som är 7 m lång. Hellberg såg sedan ubåten när den rörde sig bortåt som en skugga under ytan. Han bedömde skuggan som ca 10 meter lång. Hela förloppet från att de först såg föremålet till att det åkte iväg var ca 5-10 min. De ringde sedan Försvaret som kom ut först flera dagar senare och undersökte botten med dykare. Det var ingen svensk ubåt. Hellberg är 100 procent säker på att det var en farkost av något slag. “Det som gör mig så säker är att vi hade fiskeredskapet som referens hela tiden. Vi såg att föremålet rörde sig i förhållande till det och att det inte finns något grund på platsen.”

Läs TT artikeln om händelsen här: Rutger Stenbäck TT telegram

Häromdagen åkte jag ned till Rutger Stenbäck på Björnö för att göra en filmad intervju. Det var en vinterdag i början av januari och snökaos på vägarna. Hans Marina på Björnö ligger alldeles intill den nedlagda nästan kusligt stilla Marvikens kraftverk, där det för bara några decennier sedan fanns planer på att tillverka svenskt plutonium. Marinan låg stilla och tom på båtar när jag klev in på hans kontor alldeles vid strandkanten. Jag ville gärna veta om Rutger Stensbäck kunde peka ut den aktuella ubåten eftersom han sett den på mycket nära håll och under lång tid. Platsen för observationen var Östergötlands skärgård i närheten av Marvikens kraftverk. Onekligen ett strategiskt viktigt område för fienden att rekognosera.

“Gul/grön, avsmalnande i båda ändar, inget torn eller annat som stack upp, mycket slät yta, 10 m lång, ca 2 m bred.”

DSRV Avalon data: längd – 15 m; bredd 2,4 m; fart – 4 knop; maxdjup – 1524 m; aktionstid – max 480 mantimmar (2 man i 10 dygn); i tjänst – 1972 – 2009; elektriska motorer, 2 st silver/zink batterier; en trebladig propeller och fyra trustrar; stålkropp med glasfiberhölje; sonarer; kamera; video; griparmar; kabel/nät-klippare; lyftkapacitet 500 kg.

Miniubåten Avalon var efterföljare till Mystic och hade modernare utrustning och längre aktionstid. DSRV (Deep Submergence Rescue Vehicle) Mystic och Avalon togs från början fram för att användas som ubåtsräddningsfarkoster precis som vår svenska URF men istället började de mer och mer användas till undervattens-rekognosering, spioneri, fotografering, transport av dykare etc. De placerades då på amerikanska Sturgeon klass ubåtar men kunde även bäras av andra Natoubåtar som ex brittiska Porpoise och amerikanska Los Angeles klass ubåtar. Dessa ubåtar var lättmanövrerade attackubåtar och framdrevs av kärnreaktorer, s k atomubåtar. Ex var Sturgeon klassen endast 89 meter och kunde vid behov enkelt användas i Östersjön och eventuellt i den svenska skärgården.

Min analys: De två fiskarna har sannolikt sett en minubåt. Båda låter säkra och deras berättelse går att bekräfta med tidningsartiklar. De rapporterade också händelsen till Försvaret. Deras inbördes berättelser är i stort sett lika och jag hade möjlighet att intervjua dem var för sig. De är inte helt överens om färgen. Stenbäck säger mörkt gul/grön. Hellberg, gråaktig. Stenbäck var den som upptäckte den först och såg den på nära håll. Djupet på platsen är enligt sjökortet 6 m eller grundare. Därför kan ubåten ha legat på botten. Alltså är ubåten max 4-5 meter hög. Den har helt säkert inget torn och ytan är jämn, nästan blank. Färgen är sannolkit mörkt gulgrön eller militärgrön. Stenbäck lät säkrare i sin utsaga om färgen. “Den var grönaktig”. Stenbäck nämnde också raka sidor, d v s ubåten var inte helt rund utan mer formad som en fisk. DSRV Avalon är grå åt det mörkare hållet men har inslag av gult och grönt i sig. Längden på Avalon är totalt 15 m men den tjockare delen är ca 12 m innan den smalnar av framförallt i aktern. Men det finns vad jag vet ingen annan miniubåt utan torn än Avalon och Mystic i US Navy. Det kan ha varit en Avalon utan torn även med tanke på de raka kanterna som Avalon har på mittenpartiet var min första tanke. Jag hade först svårt att fantisera mig till att Rutger Stenbäck såg någon annan ubåt än just denna Mystic/Avalon klass. Sovjet hade åtminstone inte någon liknande känd ubåtstyp utan torn. Jag började med att visa Rutger Stenbäck bilder på några sovjetiska miniubåtar och sedan även vår svenska URF. Det var inte någon av dessa, sa Stenbäck. Han var säker. Han var helt säker på att det inte fanns något torn. “Den var helt slät.” Jag fortsatte med att visa honom Avalon/Mystic klassen och då började det brännas. “Men det var rakare kanter på sidorna och inga nitförband som Avalon har. Ganska likt”, tyckte Stenbäck. “Men vi borde ha sett det stora vita propeller-skyddet.”

Se intervju 1 med Stenbäck:



Jag var ganska nöjd med visningen. Det kan ha varit DSRV Avalon som de såg. Den var visserligen i längsta laget och hade mycket detaljer på kroppen men var åtminstone det närmaste vi kunde komma även om det inte kändes helt övertygande i magen. Sedan fortsatte vi att prata om professor Ola Tunander och hans forskningsteorier om italienska ubåtar i Hårsfjärden. Jag tog fram ett dokument som jag fått av Tunander nyligen som beskriver italienska miniubåtar. Då hände något oväntat!

Se intervju 2 med Stenbäck:





Maritalia 3GST9 data: längd: 9.65 m; bredd: ca 2-2,5 m; vikt: 29 ton; färg: grön eller vit (tidig modell var vit); fembladig propeller.

Bingo! Tänker jag, efter att ha visat Maritalias 3GST9. Rutger Stenbäcks reaktion känns övertygande. Det här är bra! På vägen hem till Stockholm kan jag inte låta bli att känna mig nöjd och tänka tanken att vi kanske precis löste mysteriet med de märkliga ubåtarna i våra svenska skärgårdar på 1980-talet, med en hel del hjälp av Ola Tunander, inte att förglömma. Ubåtarna var inte sovjetiska, de var inte amerikanska, ej heller västtyska – utan ITALIENSKA. Hur märkligt låter inte det? Och vilka var det som satt inuti och manövrerade dessa mycket små ubåtar? Italienare? Det ska bli intressant att se/höra vad Emil Svensson och ÖB Bengt Gustafsson säger om mina två vittnesmål. – Kanske var de två fiskarna aspackade, kanske är de KGB spioner, kanske var det en stor val eller kanske är det bara rena konspirationsteorier. Jag säger som amerikanen (CIA?) i följande trailer för den nya Wallanderfilmen, Den orolige mannen:

“In my world, everything that counts is proof. If you don´t have proof – you have nothing.”

Vänligen, Anders Jallai

Extramaterial: I somras var det en marinofficerare som hörda av sig till mig. Han hade varit med på flera ubåtsjakter under 1980-talet och vi träffades i ett soligt Grisslehamn en dag i juli. Marinofficeraren hade läst mina tre böcker och kände igen mycket av det jag skrivit. Han berättade att under ubåtsjakten förekom det främst två typer av ubåtar. Dessa två modeller fick ubåtsjakt-befälen information om. Den ena, större var ca 30 meter lång med ett traditionellt torn som liknade svenska Sjöhästen och Sjöhunden ubåtarna. Den mindre ubåten var 8-9 meter och var äggformad med en liten lucka på toppen. Den kallades för “Valryggen”. Båda ubåtarnas data byggde på de vittnesuppgifter som kommit in till Marinen genom åren. Det är förmodligen också dessa två typer som utrikesminister Carl Bildt hänvisar till i sitt kända anförande på Krigsvetenskapsakademien 1991. Med den skillnaden att ubåtarna förmodligen var italienska istället för som Bildt påstod, sovjetiska.

OBS TILLÄGG: Jag har idag 2013-01-11 kompletterat med ytterligare en bild som jag fick av Tunander i går kväll på 3GST9 i undervattensläge. Jag skickade i morse bilden till både Stenbäck och Hellberg och svaret jag fick av Hellberg var: “Det är förmodligen den”, och av Stenbäck: “Det måste vara den.” Båda sa sig vara mer säkra nu efter att de fått se den nya bilden på ubåten i undervattensläge. AJ

OBS! Känner du igen någon av dessa farkoster på svenskt vatten – hör av dig till mig via tips/kontakt fliken längst uppe till höger. AJ

Se Uppdrag Granskning 2007-09-03 om Natoubåtar i Hårsfjärden:



Läs TT artikeln om händelsen vid Marviken 1986: Rutger Stenbäck TT telegram

Läs om Marvikens kärnkraftverk som var tänkt att bl a kunna tillverka plutonium till svenska kärnvapen men stoppades bl a på grund av hårda säkerhetskrav från USA. Kärnkraftverket togs i bruk 1968 men stängdes redan 1970. http://sv.wikipedia.org/wiki/Marviken

PDF om Marviken; http://www.wikdahl.se/res/CarlErik/marvikeninucleus12007.pdf

NSD om ubåtsvittne från Törefjärden 1987: http://www.nsd.se/nyheter/kalix/artikel.aspx?ArticleId=6125647