Ett år vid makten och jaktsäsongen på rika har inletts. De rika i samhället ska bidra mer, och lösa de flesta av samhällsproblemen, om man får tro retoriken. I valrörelsen sa Magdalena Andersson att ”bara de riktigt rika” skulle få höjd skatt, och den gränsen var satt till en lön på 60 000 kronor per månad.

I budgeten har gränsen för ”riktigt rik” flyttats till 50 000 kronor per månad, som nu samtliga får höjd skatt. Aftonbladets ledarsida gnuggade händerna av förtjusning och skrev att skatten för de rika måste gå att höja ännu mer.

Problemet är att vi inte har så många i rika i Sverige som folk verkar tro. Ta till exempel Markus ”Notch” Persson, som sålde Minecraft och har en förmögenhet på elva miljarder. Han bor i USA. Nicklas Zennström sålde sitt livsverk Skype när han bodde i England. Pengarna sitter delvis i en stiftelse nu. Folk som är riktigt rika eller planerar att bli flyttar från Sverige. Skälet är enkelt – vi har fortfarande alldeles för höga skatter.

Men om nu regeringen vill beskatta de rika, varför har de då inte med en förmögenhetsskatt i sin budget? För att vi redan testat det och resultatet blev inte mer skatteintäkter, bara att kapitalet strömmade ut ur Sverige för att investeras i företag, fastigheter och annat utomlands. Så den togs klokt nog bort, av socialdemokrater.

I stället ska alltså ”de riktigt rika” som har hög lön bidra mer. Hur många tjänar då över 50 000 kronor per månad? Endast tre procent av befolkningen.

Då kan man undra vad skillnaden mellan rik och vanlig är i Sverige. Medianlönen är 28 000 kronor per månad. Efter skatt blir det 21 500 kronor. Tack vare jobbskatteavdraget 2 400 kronor mer än innan. En ”riktigt rik” i Sverige får ut 33 000 kronor.

Detta är skillnaden mellan vanlig och rik – 11 500 kronor, enligt socialdemokraternas definition. Och nu ska alltså den skillnaden ner, helst utplånas. Dessa personer betalar redan över en halv miljon i löneskatt (inkl sociala avgifter) varje år, jämfört med medelinkomsttagaren som betalar 234 000.

Den procent som tjänar mest i Sverige betalar i dag minst en miljon per person och år. På grund av den progressivitet som redan finns i skattesystemet får du bara behålla 40 kronor av varje ny hundralapp du får i löneökning när du tillhör ”de riktigt rika”.

Men eftersom vi lever i ett land som sett varje egen ansträngning som ett brott mot kollektivet räcker det med att tjäna blott 38 000 kronor för att vara höginkomsttagare.

Lönespridningen är den minst i hela OECD. Den svenska avundsjukan har tyvärr dominerat det här landet alldeles för länge och vänstern har alltid varit mer intresserad av att bekämpa rikedom än utrota fattigdom. För en person blir inte rikare för en annan får mindre, bara relativt sett mindre fattig då skillnaden minskar. Symbolpolitik när den är som sämst.

Den nu ökade beskattningen av de som redan bidrar många gånger fler än andra förväntas ge ynka 2,7 miljarder. Detta ska jämföras med att bara Sidas biståndsbudget är 27,5 miljarder i år.

Men summan tar dessutom noll hänsyn till människors beteende. Och varför ska du jobba mer eller ta det där chefsjobbet om det lönar sig betydligt mindre ekonomiskt?

Vi beskattar tobak, bensin och annat för att minska konsumtionen men om man höjer skatten på arbete ska detta plötsligt inte leda till mindre arbetande? Detta går alltså inte ihop.

Intäkterna till staten kommer bli betydligt mer blygsamma, kanske rent av noll. Kvar är bara tom plakatpolitik och en ännu större skattebörda som lägger sig som en våt yllefilt över ambitioner, flit och egen ansträngning.

Den svenska avundsjukan har tyvärr dominerat det här landet alldeles för länge.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.