Läs mer: Högakustenbons dramatiska flykt under kriget

Själv köpte han 2003 gården och producerar sommartid honung. Han har alltid varit intresserad av historia och släktforskning. Därför har han också plöjt ner sig i dokument och historiken kring "Ksp-värnet".

– 1:a juli 1940 skrevs ett avtal mellan dåvarande ägaren, Olle Berglund, och fortifikationsförvaltningen om att de skulle få arrendera platsen under 50 år för en summa av 500 kronor.

Bunkern ligger strategiskt på en kulle vid Gristaviken, inte långt från Salsåkers herrgård, där det på den tiden fanns ett stort sågverk.

Gunnar Ekman visar gamla fotografier från den tiden, då det fanns en stor hamnanläggning som kunde ta emot djupgående båtar upp till 17-18 meters djup.

– Självklart kunde en sådan hamnanläggning vara intressant för tyskar och ryssar och behövde ett skydd. Det finns ytterligare ett par liknande bunkrar längs den här kuststräckan.

Det unika i Grista är dock att bunkern är intakt, även om kulsprutorna förstås monterats bort. Gunnar hittade faktiskt dessutom de kulsprutebord som suttit i skottgluggarna lutade mot ett träd på tomten.

Men de flesta andra liknande anläggningar är sprängda eller igenfyllda.

– Det finns ett par liknande bunkrar till längs den här kuststräckan. Bland annat en större bunker på Hyndtjärnsön som jag vet användes av militär åtminstone fram till början av 2000-talet. Men den är fylld med sand i dag.

Faktum är att militären 1994 var i kontakt med dåvarande fastighetsägaren för en överenskommelse om att bunkern skulle demoleras, men det slutade ändå med att den fick vara kvar. Enligt Gunnar Ekman verkade den ha använts som jordkällare en period.

När han kom till gården hade dock bunkern svämmat över, dörren ner till bunkern var rutten och stålluckorna för kulsprutorna hade rostat i hop.

– Men jag länspumpade värnet och rensade upp avloppet så att vatten nu rinner undan. Dessutom fick jag upp och smorde gångjärnen till luckorna som nu går att öppna igen.

För att ge den rätta tidstypiska känslan i kulsprutenästet har han också införskaffat tidtypiska föremål som en gammal stålhjälm, en gammal plåthink, fotogenlampa, en kamin och den klassiska "snuskburken" som beredskapsgubbarna fick äta ur.

Något speciellt med Grista är också dess historia. Gunnar Ekman berättar att namnet "Grista" i form av bebyggelse finns dokumenterat från början av 1300-talet.

– Sedan verkar de fast boende ha försvunnit efter "svarta pesten", som kom 1347, och vad jag sett i handlingarna markerades sedan Grista bara som betesmarker fram till 1700-talet när det åter kom jordbrukare hit.

Han har dessutom en förhoppning om att äldre personer som vet mer om beredskapstiden i området ska höra av sig till honom. Om det finns någon i livet som tjänstgjort där under beredskapen eller om någon hört sin pappa berätta om militärens bevakning av Grista under andra världskriget.

För mer nyheter från Ångermanland varje dag – följ Allehanda.se på Facebook.