20-ročný útočník Martin Pospíšil má za sebou prvú profesionálnu sezónu, počas ktorej získaval skúsenosti so seniorským hokejom. V jeho prípade k tomu patria aj bitky a jedna z nich mu doslova zmenila život. Colby Cave mu uštedril tvrdé KO, čo však náš reprezentant berie s nadhľadom. Dokonca je tomu istým spôsobom aj rád. O tom, ale aj o iných hokejových veciach je nasledujúci rozhovor.

Nemôžeme začať inak, ako témou, ktorá hýbe svetom. Aká je teraz situácia v meste Viedeň, kde sa aktuálne nachádzate?

„Celkom som prekvapený, ale Rakúšania zvládajú ešte dobre vzhľadom na to, že tu už je niečo cez 2000 nakazených.“



Viacerí čitatelia možno netušia, prečo ste zostali vo Viedni. Môžete im to objasniť?

„Ja by som zostal tak či tak vo Viedni. Nie je to kvôli Corana vírusu. Ale pretože tu mám rodinu a bratov.“



Snažíte sa byť čo najviac doma izolovaný od ostatných?

„Áno snažím sa tráviť čas doma. Samozrejme chodím von na prechádzky do prírody, ale nie medzi ľudí.“



Ako dlho ste čakali v zámorí, kým ste sa rozhodli, že odcestujete za rodičmi do Viedne?

„Trvalo mi to jeden deň. Všetko. Aj vybaviť letenky potom aj veci ohľadom bytu. Ja s Adamom sme bývali celu sezónu spolu, tak sme to spolu všetko vybavovali. Určite sme nečakali, že takto skoro pôjdeme domov. Pamätám si, že som sa zobudil okolo 9 hodiny ráno a mal som zmeškané 3 hovory od trénera. Tak som mu hneď zavolal a dostal som informáciu, že minimálne 8 týždňov sa nebude hrať. A ak chcem, môžem ísť domov. Povedal som mu, že sa porozprávam aj s Adamom a dám mu vedieť. Tak hneď ako som dovolal, som išiel za Adamom do izby a klasika... Adam si vždy rád pospí, keď môže. Hneď som vedel, že aj on má určite zmeškaný hovor od trénera. Tak som ho zobudil a vravím mu: „Ruža, volal mi tréner. Ak chceme, môžeme isť domov. Adam na to, teraz citujem: Ale ….t. Ideme domov brácho, prvým letom. Idem volať rodičom a potom trénerovi.“



Aké vlastne máte pokyny od predstaviteľov klubu?

„Nič špeciálne. Aby sme veľmi nevychádzali von medzi ľudí. Radšej aby sme boli doma.“



Kto má vo vašom prípade rozhodujúce slovo. Klub Stockton Heat, kde ste odohrali túto sezónu, alebo Calgary Flames?

„To je jasné, rozhodujúce slovo tu má klub Calgary Flames.“



Sezóna 2019/2020 bola vaša prvá v profesionálnom hokeji. Bol prechod medzi seniorov ťažký?

„Ťažký bol v tom, že doteraz som bol zvyknutý hrať 20-24 minút za zápas a zrazu som hral 7 až 8 minút. Nie je to ľahké a chápem niektorých hráčov, že sa rýchlo vzdajú. Ja som si vždy hovoril, aj kebyže mám ísť na ľad na 1 minútu, tak tam položím aj srdce. Uvedomujem si to, každým zápasom bojujem o môj sen, zahrať si v NHL. Určite obetujem preto všetko.“



Vy ste známy aj tým, že neuhnete z pästného súboja. Teraz už máte za sebou aj nepríjemnú skúsenosť, keď vás Colby Cave knokautoval presne mierenou ranou. Pamätáte si vôbec ešte túto bitku?

„Je to súčasť hokeja a nevyhnete sa tomu. Obzvlášť, keď hráte tvrdý fyzický hokej. Musím povedať, že som sa prebral keď mi došili ústa. To bolo cca 25 minút po bitke. Nepamätám si toho veľa. Bol som prekvapený, že sa mi Colby po zápase ozval a spýtal sa ma, či som pohode. Ale už bolo otázkou času, kedy ma niekto vráti na zem. Myslel som si, že sa môžem biť bez toho, aby som sa bránil. Za dva roky v juniorskej lige som mal cez 30 bitiek. Plus prípravné zápasy za Calgary Flames a nemôžem povedať, že som v nich prehral. Tak už som mal pocit, že neprehrám žiadnu bitku. Ale Colby má vrátil do reality.“



Teraz s odstupom času, čo ste podľa vás urobili zle?

„Bitku, ktorá ma stála 3 mesiace, sme s Brian McGrattanom (bývalý bitkár a jeden z asistentov trénera Calgary Flames) preberali veľakrát. Dosť sme sa o tom rozprávali a pozerali túto bitku mnohokrát. Aj on mal také skúsenosti, keď hrával hokej a dostal KO úder. Celý čas si myslite, že máte navrch a vtom dostanete bombu. Zbytočne som sa snažil ho veľakrát zasiahnuť. Vôbec som nemal postavenie, ako mám mať pri bitke.“



Kvôli tomu ste museli nútene odpočívať niekoľko mesiacov. Prvé dni asi neboli ľahké, však?

„Tri až štyri týždne som v podstate nemohol nič robiť. A prvých pár dní som mal skutočne veľké bolesti hlavy.“



Do súťažného zápasu ste naskočili v januári. Krátko na to ste išli do ďalšieho súboja. Neobávali ste sa, že sa vám stane niečo podobné?

„Určite že som si dával pozor. Ale len v tom, aký mám postoj a ako ho držím. Pár tréningov som bol aj na ľade s Braynom McGrattanom, kde mi ukazoval rôzne veci. Takisto som trénoval aj s mojim spoluhráčom Alexom Gallantom, ktorý má tiež niečo za sebou.“



Presadili ste sa však aj hokejovým spôsobom. Ale prvý gól ste zaznamenali až v druhej polovici februára. Máte odložený puk?

„Áno, puk mám odložený.“



V akých formáciách ste nastupovali počas sezóny?

„Väčšinou ako center 4. útoku. Tréner mi povedal, že na tejto pozícii hrám najlepšie. A ja som sa tak aj cítil. Ale zároveň mi aj povedal, že bohužiaľ v prvých 3 pätkách na tejto pozícii nie je voľné miesto. Tak ale viem zahrať aj na ľavom a aj na pravom krídle, čo mi otvorilo dvere aj vyššie. Dostal som sa do 3. formácie, kde som odohral s Adamom tuším 3 zápasy. A v poslednom stretnutí som mal možnosť hrať v 2. útoku. Kvôli tomuto ma táto prestávka, pripadne koniec sezóny, veľmi mrzia. Konečne som sa do toho poriadne zahryzol a v poslednom zápase som dostal asi najviac času. Tuším to bolo nad 13 minút.“



Kto bol vašim najčastejším spoluhráčom?

„Takmer každý zápas so mnou hral niekto iný. Vo 4. päťke sa to menilo veľmi rýchlo.“



V závere sezóny ste viackrát nastupovali v útoku s Adamom Ružičkom. Dokonca on má asistencie pri všetkých vašich góloch v AHL. Kedy napadlo trénera, aby vás dali spolu do jednej formácie?

„To presne neviem, kedy to bolo, to by som teraz klamal. Ale viem, že sme mali spolu veľmi dobré presilovky. Následne niekto vypadol zo zostavy a ma dali k Adamovi do 3. päťky. S ním sa hralo veľmi dobre. Je to veľký center, ktorý má skvelé výsledky na vhadzovaní a prehľad v hre. Ktorý zbytočne nekorčuľuje a vie, kam sa má postaviť. Ak bude na sebe makať, skôr či neskôr sa určite dostane do NHL.“



Predčasný koniec sezóny vás zastihol v dobrej forme. O to väčšie sklamanie, keď ste sa dozvedeli o prerušení sezóny. Veríte ešte, že odohráte nejaké zápasy?

„Ja dúfam, že áno. Ale samozrejme, prvé je zdravie hráčov a ľudí okolo.“



Udržujete sa stále vo forme?

„Doma cvičím. Ale na ľad sa nedá ísť.“



Aký je váš názor na to, že v NHL rozmýšľajú o tom, že by sezónu dohrali v júli, prípadne dokonca v auguste a septembri?

„Niekomu to príde bláznivé a čudné, ak sa bude hrať v týchto mesiacoch. Ale ja hokej milujem. A ak by ste ma zavolali o polnoci, že je zápas, tak som vždy pripravený.“



Ako by ste celkovo zhodnotili vašu prvú sezónu v profesionálnom hokeji?

„Sezóna nebola úplne podľa mojich predstáv. Ale poučil som sa z chýb, ktoré som spravil a idem ďalej ešte silnejší. Mám veľa nedostatkov v mojej hre, ale čo to je konkrétne, si nechám pre seba.“



