Si premisa de la care cred ca trebuie sa plece aceastaDin acest punct de vedere, cred ca lucrurile sunt clare.A demonstra de ce candidatul PSD - as zice chiar indiferent de numele lui, dar in mod special dna Dancila - nu trebuie sa ajunga presedinte al Romaniei mi se pare la fel de necesar si dificil, precum demonstratia ca Pamantul nu e plat sau ca dupa noapte vine zi.Dupa votul de duminica, pe 22 decembrie, vor incepe cinci ani in care calitatea vietii noastre va depinde in mod fundamental de spiritul nostru critic si de exigenta de care dam dovada. Ceea ce bagam acum sub pres, ne facem ca nu vedem sau chiar pretindem sa fie eludat se va razbuna inevitabil mai tarziu, pentru ca nimic nu poate impiedica repetarea a ceea ce a fost validat prin tacere infricosata sau pasiva.Despre fondul discursului Vioricai Dancila nu e mare lucru de comentat, pentru ca a fost o colectie de ineptii, minciuni, manipulari grosiere, umor involuntar, agramatisme, victimizare si enorm tupeu.Dna Dancila este o impostoare din secunda in care a depasit nivelul organizatiei locale Videle, o creatie caricaturala a "dragnismului" tarziu. De altfel, cei decisi sa o voteze nu cred ca sunt permeabili la argumente.cat timp optiunea de vot pentru domnia sa este cumva obligatorie, deci cu atat mai mult ea nu trebuie sa para neaparat o capitulare, dar si cat timp probabilitatea ca dl Iohannis sa castige si cel de-al doilea mandat cred ca este foarte aproape de 100%, procentele de incertitudine fiind nu numai extrem de putine, ci si absolut teoretice.Au fost si alte raspunsuri consistente intre care as da exemplu raspunsul dat excelentei intrebari a Ramonei Avramescu privind numirea noilor procurori-sefi, dar si cel care poate echivala cu o excludere a dlui Bogdan Licu dintre optiunile viabile pentru pozitia de procuror general, asta daca presedintele nu isi va inghiti declaratiile privind conditiaa integritatii.La fel,Nu acelasi lucru l-as putea spune despre alte doua raspunsuri date de presedinte. Domnia sa pretinde ca nu stia nimic despre "centrele de reflectie" unde, potrivit lui Tudorel Toader, au fost concepute antireformele din Justitie:Presedintele pretinde si ca nu a avut niciun semnal despre represiunea pregatita pentru 10 august:In plus, la conferinta de presa de saptamana trecuta, presedintele spunea ca nu si-a dat seama de adevaratul profil al dnei Dancila cand a desemnat-o premier Presedintele Romaniei este seful CSAT, este principalul beneficiar legal al informatiilor colectate de SRI, dar are si un aparat de lucru, un fel de guvern de la Cotroceni, care trebuie sa fie apt sa-i faca evaluarea corecta a oricarei situatii sau a oricarui personaj.- fie SRI a ratat sa-l informeze/aparatul de lucru i-a furnizat evaluari eronate, o lacuna in care eu nu cred, dar care daca s-a intamplat ar fi trebuit sa fie imediat urmata de rapide demiteri.- fie presedintele a primit informatii si evaluari, dar ori nu i-a pasat ori nu a inteles gravitatea lor si le-a subestimat, adica nu a avut discernamantul politic necesar functiei.DeciFie e nepriceput total, fie minte. Ambele mi se par grave.In chestiunea Exxon, presedintele spunea A doua zi aparea scrisoarea prin care ExxonMobil certifica tocmai intentia de vanzare. Alt deficit de informare? Presedintele a justificat promulgarea legii recursului compensatoriu prin faptul ca CCR l-ar fi impiedicat sa o restituie Parlamentului pentru modificari.Din start, daca validarea CCR ar fi de netrecut, nici corectarea promisa acum nu ar mai fi posibila. Dar explicatia nu e corecta pentru ca:1. CCR nu ii poate lua presedintelui dreptul constitutional de a refuza o prima promulgare. Iar restituirea in Parlament are, in primul rand, valoare de semnal pentru societate, atunci cand majoritatea are o vointa extem de puternica pentru forma deja adoptata.Si, chiar daca s-a pronuntat pe oportunitate, CCR nu avea cum sa faca obligatorii toate detaliile legii, de exemplu, de ce 6 zile de bonificatie si nu 3, ca in proiectul initial? Nimic nu-l putea impiedica pe presedinte sa ceara macar asemenea corecturi, fie si doar cu valoare de semnal.Ar fi fost mai corect ca presedintele sa spuna ca nu a realizat gravitatea efectelor legii, ceea ce, desigur, ne aduce din nou la problema discernamantului. a mai spus presedintele Iohannis , o afirmatie care ridica semne de intrebare in privinta felului in care presedintele se raporteaza la zecile de mii de oameni care au infrunat ger, ploaie, gaze, bate, teama, disperare pentru a apara statul de drept.Fara ei statul de drept supravietuia? Cine a reusit sa forteze abrogarea OUG 13, presedintele sau sutele de mii de oameni din strada?Ridica semne de intrebare si referitoare la felul in care presedintele se raporteaza la institutiile internationale, de la Comisia Europeana la Comisia de la Venetia, si la rolul lor in salvarea statului de drept din Romania.O alta mare problema a fost, din punctul meu de vedere, refuzul de a raspunde, impachetat in argumentul autoritatii.Mai sunt si alte exemple. In toate aceste cazuri, nimeni nu se indoia ca asa a crezut presedintele la momentul respectiv, problema era sa justifice deciziile acelea, ceea ce domnia sa nu s-a considerat obligat sa faca, desi exact despre asta era vorba in acest dialog.Presedintele si-a manifestat explicit, si la pauza, si la final, satisfactia pentru felul in care a decurs discutia si in acelasi timp a promis ca va mai organiza asemenea intalniri. Daca vor fi la fel, nu vor avea mare valoare.Cand intr-o discutie cu presa, indiferent de natura discutiei, politicianul stabileste toate regulile, politicianul modereaza la propriu, politicianul alege la ce raspunde si la ce nu, de fapt, ne aflam intr-o situatie extrem de toxica si periculoasa, care denota o mare carenta de intelegere a rolului presei si a regulilor democratiei.Iar