Foto: Rareș Helici

Literalmente, pâna ieri la amiază, statul paralel era in mintea mea imaginea reprezentării celor doua Românii, care, întocmai ca liniile în discuție, nu se intersectează, oricât s-ar prelungi. Era, carevasazică, o metaforă.

Ieri am primit însă dovada de necontestat a existenței lui. Ipotezele și concluzia le știam, dar ceea era de demonstrat nu m-a lovit niciodata mai tare și mai din plin, ca ieri pe la 3. Să vă explic: se dă un grup de sibieni, oameni din comunitate (a se citi young professionals & entrepreneurs) care protestează în tăcere în fața sediului PSD, într-o manieră demnă de un stat scandinav. Se transmite live. Piața Huet din centrul orașului se umple de viață și de bun simț. Se cere entuziasm și nu se acceptă devieri de la linia decenței.

În acest context de armonie cu liniștea orașului și legile țarii, se dă comunicatul de presă al PSD. Două pagini care ar fi putut crea frustrare, dacă nu le-am fi cunoscut metehnele de translatori tendențioși ai realitații din Statul 1 în imaginarul manipulator al Statului Paralel 2.

Demontat pe bucățele, comunicatul de presă al PSD a fost construit după logica „un mare incediu a pârjolit orașul”, dar nu era incendiu, ci praf de stele și nu la noi, ci pe o planetă aflată dincolo de bine și de rău...

Comunicatul de presă al PSD Sibiu vorbește, așadar, despre prejudicii grave aduse vieții comunității: branșamente ilegale la sistemul de electricitate al orașului, lozinci defăimătoare, copii ținuți abuziv în frig la protest, comportament agresiv, nepotrivit acestui oraș european în care cuvântul de ordine ar trebui să fie siguranța. La final, se solicită imperios protecția autorităților față de acest grup de manifestanți. („Facem apel către autorități și le cerem să intervină de urgență, astfel încât legea să fie respectată și aplicată. Nu este normal să nu ne simțim în siguranță într-un oraș european în 2017!”)

Se cuvine, deci, o mărturisire. Da, au fost branșamente ilegale, de laptopuri și telefoane. Da, s-a folosit defăimarea cu privirea. Da, au fost și copii. Puțini și în trecere, că doar e centrul orașului. Dar da, au fost siliți să devoaleze, sub presiunea fără precedent a grupului de protestatari, ce poezii vor recita la Serbarea de Crăciun. Și da, solicitarea de intervenție a Jandarmarei pentru disiparea grupului de protestatari a fost la fel de justificată ca vocea plângăcioasă a pârâciosului taberei, supărat foc că i s-a pus pasta de dinți pe clanța camerei.

S-a atins însă și un apogeu al stării de tensiune, seara târziu, când protestatarii au fost rugați să evacueze zona, fiindcă nu exista autorizație de protest și pentru a doua noapte sub cerul liber. Fără să aștepte mult, ca la un semn, acești ocupanți ilegali ai domeniului public au început să colecteze selectiv gunoiul rămas în urma lor. Pahare de cafea la „plastic”, țigări la „gunoi menajer”, hârtii și carton la iglu-ul albastru, pentru ca deplina curățenie să rămână singurul semn al adunarii de peste zi.

La finele celei de-a doua zi de proteste, mi-a rămas în minte un singur dialog: o doamnă de vârsta a treia care a venit la măsuța cu prajituri de casă instalată lângă grupul nostru si ne-a întrebat ce vindem. I-am răspuns că am fi prea mulți vânzători pentru o „tarabă” atât de mică, dar că o invităm să guste din dulciuri. „Sunt de la PSD?” m-a întrebat. „Nu, i-am răspuns, sunt de la cei care manifestă împotriva PSD-ului”. „Bine, am să iau una. Și un ceai, dacă aveți”. „Avem, dar nu vă intrebați de ce suntem aici?”

„Da nu ma interesează, a răspuns doamna cu gura plină. Mie îmi place la pesedeu, că ne dă!”.

„Vă dăm și noi, dar n-avem decât prăjitură și ceai. De la noi mai puțin, de la PSD mai mult…”

Doamna era dovada vie că în statele paralele, monedele nu vor fi niciodată convertibile.