Decizie cu impact major în rândul magistraților: ÎCCJ a anulat prevederea din Codul deontologic al judecătorilor și procurorilor care le interzicea să-și critice colegii.

Decizia definitivă a fost pronunțată de Înalta Curte de Casație și Justiție într-un proces în care judecătoarea Gabriela Baltag a dat în judecată Consiliul Superior al Magistraturii, cerând anularea respectivei prevederi din Codul deontolgoic, a anunțat ziare.com. Procesul a fost intentat în 2016, când Baltag era la Tribunalul Neamț și președinte al Asociației Magistraților din România.

Secția de contencios administrativ și fiscal de la ÎCCJ s-a pronunțat în 17 aprilie.

Soluția pe scurt:

”Admite recursul formulat de reclamanta Baltag Gabriela împotriva sentintei civile nr. 77 din 8 septembrie 2016 a Curtii de Apel Bacau – Sectia a II-a civila, de contencios administrativ si fiscal.

Caseaza în parte sentinta recurata, în sensul ca :

Admite în parte actiunea formulata de reclamanta Baltag Gabriela, în contradictoriu cu paratul Consiliul Superior al Magistraturii.

Anuleaza dispozitiile art.18 alin.(2) din Hotararea Plenului Consiliului Superior al Magistraturii nr.328/24.08.2005 pentru aprobarea Codului deontologic al judecatorilor si procurorilor.

Mentine restul dispozitiilor sentintei.

In baza art.23 din Legea nr.554/2004 a contenciosului administrativ, prezenta hotarare se va publica în Monitorul Oficial al Romaniei, Partea I.

Definitiva.

Pronuntata în sedinta publica, astazi 17 aprilie 2019.”

Inițial, Curtea de Apel Bacău a respins acțunea: ”Respinge, ca nefondate, actiunea în anulare act administrativ si cererea de suspendare executare act administrativ, formulate de reclamanta.”

Hotărârea nr. 328 din 24 august 2005 a CSM pentru aprobarea Codului deontologic al judecătorilor şi procurorilor prevedea la articolul 18 alineatul (2): ”Judecătorii şi procurorii nu îşi pot exprima părerea cu privire la probitatea profesională şi morală a colegilor lor.”

Gabriela Baltag a susținut la proces cu privire la acest articol:

”În ceea ce privește temeinicia capătului subsidiar de cerere nr. 1 privind anularea dispozițiilor art. 18 alin. (2) din Codul deontologic, arată că d ispoziția normativă criticată este confuză, ceea ce violează un drept convențional. Dispozițiile art. 18 alin. (2) din Codul deontologic sunt lipsite de claritate, de precizie, deoarece pot fi interpretate în două moduri foarte diferite. Consideră că se impune o interpretare sistematică a celor două alineate ale art. 18 , arată că în mod evident alin. (1) al art. 18 are în vedere relațiile magistraților cu ceilalți magistrați „ în cadrul colectivelor din care fac parte ” , deci nu în relațiile cu toți magistrații din România și, pe cale de consecință, și alin. (2) al aceluiași articol, când instituie interdicția pentru magistrați de a-și exprima părerea cu privire la probitatea profesională și morală, nu îi are în vedere pe toți magistrații din România, ci numai pe „ colegi ” , noțiune care, prin raportare la alin. (1), nu se referă decât la magistrații din aceeași instanță sau din același parchet cu magistratul în cauză. Consideră că o asemenea interpretare a noțiunii de „ coleg ” din art. 18 alin. (2) este impusă și de metoda interpretării restrictive, iar nu extensive, a normelor ce conțin interdicții, limitări, decăderi, cum este art. 18 alin. (2), care instituie o interdicție pentru magistrați (fapt ce rezultă chiar din forma negativă a exprimării).

Arată că în interpretarea principii lor constituționale conținute de art. 1 alin. (3) și (5) din Constituție și bazându-se pe jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului, Curtea Constituțională a statuat constant că o normă legislativă neclară, imprecisă este neconstituțională (spre exemplu, Decizia nr. 26/18.01.2012 și 48/17.06.2014 ).

Or, textul normativ criticat este confuz, imprecis, neclar, sub aspectul persoanelor față de care există o interdicție deontologică pentru un magistrat: numai un „ coleg ” din cadrul colectivului din care face parte (din instanța sau parchetul unde funcționează) sau orice „ coleg ” din magistratura română. Caracterul vag, imprecis, confuz, al normei juridice criticate face ca aceasta să fie nelegală, ea contravenind atât Constituției și jurisprudenței Curții Constituționale, cât și Convenției europene a drepturilor omului și jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului.”

Poziția CSM a fost următoarea:

”În ceea ce privește anularea dispozițiilor art. 18 alin. (2) din Codul deontologic al judecătorilor și procurorilor, adoptat prin Hotărârea Plenului Consiliului Superior al Magistraturii nr. 328/2005 , subliniază că de fapt, în acest caz, se pune o problemă de interpretare a dispozițiilor Codului deontologic al judecătorilor și procurorilor, situație care nu poate fi circumscrisă unei pretinse nelegalități a normei în discuție. R eclamanta este nemulțumită de modalitatea în care Consili ul interpretează dispozițiile art. 18 alin. (2) din Codul deontologic al judecătorilor și procurorilor, aprobat prin Hotărârea Plenului Consiliului Superior al Magistraturii nr. 328/2005, în sensul că judecătorii nu își pot exprima părerea despre probitatea morală și profesională a colegilor lor, interpretat aici ca fiind vorba de toți colegii judecători sau procurori, indiferent de instanța sau parchetul la care aceștia își desfășoară activitatea.

Consideră că textul atacat este în deplină concordanță cu legislația primară, îndeplinește condițiile de publicitate și previzibilitate, invocarea unei pretinse încălcări a art. 8 din Convenția Europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale neputând fi reținută.”

Comments

comentarii