Cunoașteți scandalul de la școala 10 din București și ați auzit cu toții înregistrarea în care învățătoarea Dana Blându, astăzi anchetată, spăla pe jos cu părinții, nemulțumită fiind de cadourile de Crăciun. Acum două zile, am început să o caut pe mama care a făcut această înregistrare și a dat-o publicității, declanșând scandalul. Voiam să-i spun că nu e singură, că suntem mulți cei care o susținem și îi mulțumim pentru că a luat atitudine. Ei bine, nu doar că am găsit-o și i-am spus, dar am făcut și un interviu cu ea, pe care îl puteți citi în cele ce urmează. Dacă aveți mesaje pentru ea, lăsați-le la comentarii, le va citi sigur și îi vor da curaj. Iar dacă vouă înșivă vă vor da curaj vorbele ei (așa ar trebui să se întâmple), luați taurul de coarne și acționați! Nu pot cere ei atâta șpagă, cât putem noi să facem scandal și să-i denunțăm! 🙂 Pentru copiii noștri, pentru nepoți și strănepoți, dar și în semn de respect față de dascălii care, deși au salarii mizerabile, încă își mai fac meseria cu demnitate, nu pentru porci, diamante și mașini.

Înțeleg că o parte dintre părinții copiilor din clasa doamnei învățătoare Blându sunt supărați pe tine, pentru că – spun ei – “le-ai făcut rău copiilor” făcând publică înregistrarea. Crezi că le-ai făcut rău copiilor?

Nu, nu cred că am facut rău nimănui, de fapt. Știu că unii dintre ei sunt indignați de gestul meu însă vă spun cu toata sinceritatea că nu regret nimic și că aș face acest lucru din nou, fără nicio ezitare. Este adevărat că am luat hotărârea singură și nu m-am consultat cu nimeni, lucru pe care unii mi-l reproșează, dar am considerat că, dacă eu fac un gest nesăbuit, eu voi plăti pentru el. Mai mult decat atât, noi, ca și grup de părinți, nu am funcționat niciodată și, după scurta experiență împreună, nici nu știam cu cine aș putea să mă consult. A fost ușor de remarcat că doamna era mereu la curent, bine informată despre toate discuțiile noastre de grup, așa încât nu puteam să risc. Am primit însă ulterior, după ce a început scandalul mediatic, suportul și susținerea multor persoane, chiar și cadre didactice, iar mesajele lor, pentru care le mulțumesc , sintetizează foarte bine ceea ce simt. “Stima de sine e mai importanta decât sentimentul de a fi negat” și muuuulte altele.

Fetița ta e în clasa pregătitoare, deci, practic, ăsta e primul an cu doamna învățătoare Blându. Au mai existat discuții asemănătoare cu cea pe care am auzit-o cu toții? I-a replicat vreodată vreun părinte ferm? A încercat cineva să o pună la punct și să îi ceară respect?

Experiența mea personală cu doamna învățătoare a fost mai mult decât dezamăgitoare. Am depășit mai multe momente umilitoare de dragul copiilor, am lăsat de la mine și am încercat să o ignor și să o evit. Un tătic spunea ieri că se simțea exact ca un sclav în preajma doamnei. Acesta era și feeling-ul meu… Și chiar dacă e clar că nu vorbesc în numele tuturor, vorbesc cel puțin în numele celor care m-au sunat și s-au plâns la mine. Au existat constant 2-3 voci care s-au opus doamnei, însă ne punea la punct cu o abilitate maximă, găsea mereu motive și sfârșeai prin a te simți prost.

Cum crezi că s-a ajuns ca un cadru didactic să aibă un discurs ca al doamnei Blându? Să fi învățat asta la Liceul Pedagogic? Care e relația dintre părinți și învățător, în România anului 2013? Părinții sunt niște cârpe cu care “doamnele” pot spăla pe jos la orice oră, cum reiese din înregistrarea ta?

O să mă refer la cazul nostru, că pe ăsta îl cunosc bine. Nu știu cum și unde a dobândit doamna învățătoare abilitățile oratorice, dar mai ales conținutul discursurilor. Are însa talentul de a supune și domina părinții, care, din bun simț și frică să nu li se întâmple ceva copiilor, aleg să tacă. Profită de slăbiciunile noastre și ii aruncă pe copii în față ori de câte ori este trasă la răspundere. Relația într-o mini-dictatură nu poate să fie decât una de dominator și supus. Atâta timp cât fraiele sunt la ea, noi dansăm cum ni se cântă. Evident că discuții aprinse existau în spatele cortinei, dar prea puțini au ales să o înfrunte sau să ia vreo atitudine. E și foarte greu, atunci când alternative nu prea există.

Care e limita dincolo de care cadoul devine șpagă?

The sky is the limit… Am cunoștințe care au dus diamante, chiar doamna ne spunea că părinții plătesc leasingul la mașina colegelor dumneaei, se cumpără porci, poșete, diamante sau mașini, se spală șpaga prin înscrierea la afterschool și devine legală, iar cei care nu au sau nu vor să dea sunt excluși din clubul privilegiaților. Așa cum este cazul unui copil de la clasa noastră, care nu a participat la nicio serbare, pentru că părinții lui nu pot să țină pasul și nu au cotizat integral la fondul clasei… Până la urmă, pentru că altfel nu se putea, două familii au avut mărinimia să suporte cheltuiala. De acum încolo, e cu rata la zi…

De ce toată nebunia asta cu cadoriseala profesorilor, care văd că poate ajunge până diamante și mașini? De frică să nu fie persecutați copiii? Din slugărnicie? Pentru că “așa e peste tot”?

Cred că, fără excepție, cu toții ne dorim să ne creștem copiii într-un mediu prietenos, sigur, curat, să le asigurăm toate condițiile. Când problema se pune la modul acesta, este greu să nu te cauți în buzunar, să nu te împrumuți la bancă. Doar pentru cine trăim, dacă nu pentru copiii noștri? E comod și relativ ieftin să te asiguri că ai un copil bine tratat, că nu e marginalizat, că ia note bune, importante, de altfel, pentru viitorul lui. Și, oricum, toată lumea face la fel și, dacă nu o faci și tu, riști să compromiți iremediabil viitorul copilului tău, să te lupți cu morile de vânt, să te alegi cu o dezamăgire cruntă și, în final, să te catalogheze cu toții ca fiind naiv, tâmpit și mai ales nebun.

Cadourile atrag după ele note mai mari? Sau, cum îmi explica un părinte, note corespunzătoare cu valoarea reală a copilului? De unde știi, ca părinte, care mai e valoarea reală a copilului, dacă notele se dau în funcție de cadouri?

Doamna ne-a explicat că școala de fițe presupune cheltuieli semnificative, că se dă cu capul de pămant pentru că noi ne așteptăm din partea ei la rezultate, iar copiii noștri nu știu alfabetul, să scrie, să coloreze în contur etc. Că îi dăm la afterschool-uri proaste în loc să îi dăm la afterschool-ul dumneaei, fapt care le-ar asigura succesul în viață, însușirea rapidă a alfabetului și alte skils-uri deosebite. Așa arată situațiile în care ne furăm singuri caciula. Noi nu investim în educația copiilor, ci într-o minciună. Ne handicapăm singuri copiii, ajutăm la dezvoltarea unei noi generații de șpăgari incompetenți. Le oferim modele greșite, atat prin noi înșine cât și prin astfel de cadre didactice, pe care le susținem atunci când tăcem.

Te-ai băgat în belea de când cu înregistrarea aia, nu? Mai ai liniște? Nu era mai comod dacă stăteai în banca ta?

M-am băgat încă de la bun început. Am tot fost într-o polemică soft cu doamna învățătoare. De câte ori am încercat să fiu mai fermă, mi-a replicat fie că am înțeles greșit, fie că ea își dorește liniște și pace și că e convinsă că vom comunica mai eficient pe viitor. Deși nu mi-e deloc comod, nu regret nimic. Îmi dau un curaj neașteptat toți oamenii aceștia care îmi acordă suport fără ca măcar să mă cunoască. Pentru mine, a fost un gest firesc de nesupunere, nu vreun mare act de curaj… Știu doar că liniște voi avea dacă se termină totul cu bine, să tac nu înseamnă să am liniște.

Cum ai ajuns, de fapt, să iei atitudine publică? Ți-ai calculat consecințele? Nu ți-a fost frică? Ai fost singură sau te-au susținut și alți părinți? Câți te-au susținut, câți s-au opus?

Hotărâsem să îmi mut copilul la o altă școală, dar asta nu însemna să iau atitudine. Eu, personal, am fost consternată de foarte multe gesturi, întâmplări, dar mai ales de cum stau unii oameni și acceptă să fie jigniți, să li se traseze sarcini, să li se bage mâna în buzunar și să se ia hotărâri pe banii lor, de dragul “progresului”. S-au plătit bani din fondul clasei, fără să fim consultați, am fost puși în fața faptului împlinit. Momentul culminant a fost însă când doamna ne-a transmis să nu ne prindă cu un cadou de grup pentru că vrea sa vadă cum o apreciem individual. Ne-a trasat o listă de încă 17 persoane din școală, pe care trebuia sa le “salutăm”. Când i s-a spus că nu avem buget și pentru portari, a spus că trebuie să luam măcar o sticlă de vin și un cozonac “că porcii le vin de la celelalte clase”. Nu am calculat nici o consecință, am acționat spontan, din impuls și din dragoste pentru copilul meu.

Așa cum spuneam mai sus, nu știam pe cine mă pot baza, așa că nu am vorbit cu nimeni și nici nu am vrut să implic pe nimeni. O simplă plângere la secretariat ar fi însemnat o mușamalizare sigură a situației. Cine sunt eu, un singur părinte revoltat, ca să pot să atrag atenția asupra doamnei învățătoare. Așa că m-am gândit să răman în anonimat și să fac publică înregistrarea, ca să putem să judecăm lucrurile cu toții, prin filtrul propriei gandiri. Nu mă așteptam să se ajungă aici și vă spun sincer că vă mulțumesc, mai ales că îmi dau seama că, fără toată aceasta presiune, doamna se putea alege cu o simplă mustrare. Acest lucru este acum tot mai puțin posibil.

Am avut plăcuta surpriză să aflu că un alt parinte avea o înregistrare în care doamna ne făcea “idioți”, “tâmpiți”, “oi” etc. Experiența dumnealui cu doamna învățătoare a fost de departe cea mai dură, mult mai rău decât ceea ce s-a auzit în înregistrarea mea. Dar am aflat de-abia după ce eu făcusem pasul. Și mi-a dat curaj pentru mai departe, mi-a confirmat că nu sunt singură.

Care este atitudinea conducerii școlii și a inspectoratului? Știu, au deschis anchetă, oficial li se pare inadmisibil ce s-a întâmplat și așa mai departe. Să-i credem sau să ne temem că e doar praf în ochi?

Evident că, de dragul imaginii, cu toții sunt indignați și porniți să facă dreptate. Nu știu cum stau lucrurile, de fapt. Eu chiar am crezut că înregistrarea vorbește de la sine, că nu va mai fi nevoie de o groază de declarații, hârtii, mailuri doveditoare că s-au dat bani, părinți hărțuiți și stresați că o învățătoare aflată în culmea disperării stă încă în preajma copiilor lor 4 ore pe zi. Se fac anchete în care tot părinții sunt hartuiti, în care noi trebuie să ne dovedim buna credință și să demonstram că nu mințim.

Am fost asigurată de reprezentanți ai Inspectoratului că se va respecta procedura legală, că dovedirea vinovăției va atrage excluderea doamnei din învățămant, dar că trebuiesc respectați toți pașii legali. Să-i credem, să nu-i credem? Dacă subiectul rămâne fierbinte și în atenția noastră, eu cred că nu pot face față presiunii, iar lucrurile se vor întâmpla așa cum e corect.

Cât va dura ancheta? Am înțeles că, împreună cu alți părinți, ai făcut și plângere penală. Care ar trebui să fie consecințele legale ale comportamentului doamnei învățătoare?

Mâine se vor da rezultatele anchetei administrative. Inspectoratul poate sancționa doar administrativ dar poate propune un alt tip de sancțiune atât ministerului cât și altor organe competente. Vom vedea mâine. Vom depune plângeri într-un numar mult mai mare. Părinții au prins curaj și își doresc să acționeze.

Fetița ta merge în continuare la școală în clasa învățătoarei Blându? Doamna nu a fost înlocuită, până la finalizarea anchetei?

Nu a fost înlocuită și mi se pare nefiresc atât pentru noi cât și pentru învățătoare. Noi stăm stresați, iar presiunea asupra dumneaei este imensă. Eu cred că trebuie să ai o doză de inconștiență să îți desfășori activitatea, ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic, în timp ce o țară întreagă te acuză, ești anchetat, investigat, iar viața și afacerile îți sunt expuse. Iar Inspectoratul nu știu cum își poate asuma raspunderea pentru lipsa de siguranță la care expune copiii.

Te-ai mai lovit de probleme asemănătoare, cât fetița ta a fost la grădiniță?

Niciodata. Am profesori și educatori în familie, iar experiențele noastre au fost pozitive. Am oferit cadouri de Crăciun sau de Paște, dar niciodată ceva costisitor și niciodata nu mi s-a reproșat ceva, iar copilul meu nu a fost tratat diferit.

Mulți părinți spun că se supun mizeriei sistemului, “pentru binele copiilor”. E un bine adevărat sau, de fapt, e un rău deghizat în bine?

Ne supunem din comoditate, din dorința să ne aliniem, să aparținem unui grup. Într-un fel chiar o facem pentru binele copiilor, pentru că a te opune, a critica sistemul pe față înseamna să îți supui copilul la niște adevărate drame, să fie marginalizat, acuzat de colegi, de părinți, de profesori, îl arunci într-o luptă pe care nu o înțelege și nu o poate duce. Dacă sistemul de stat se dovedește în continuare neprietenos cu noi și copilul meu, eu pot și îmi permit să o transfer la o școală privată, dar alții, care nu au alternative, nu cred că pot sări atât de ușor la beregata învățământului de stat. Nu îi condamn pe părinții care stau deoparte, însă, astăzi, după toate cele întâmplate, un părinte a spus că el face cu banii lui ce vrea și, dacă are chef, zugrăvește și școala… Astea sunt atitudini de condamnat, după părerea mea.

Soluția salvatoare ar fi, evident, un sistem sănătos, care să nu tolereze și să îi sancționeze aspru pe toți cei implicați în mizerii.

Sunt și părinți care spun că au încercat să se opună, dar fie au fost încălecați de marea masă a părinților și forțați să se supună, fie nu au fost forțați, dar sunt priviți cu ură și tratați ca niște ciudați. Ce ar trebui să facă un părinte, ca să se opună acestei povești cu șpaga și cadourile? Să își mute direct copilul, să abordeze problema frontal, cum ai făcut tu?

Repet, cred că nu putem schimba în timp util nouă aceste patternuri atât de înrădăcinate. Trebuie să existe și voință politică, să fie pedepsite aspru astfel de comportamente, să apară exemple. Eu nici nu am știut cui să mă adresez, inițial. Mi s-a spus, ulterior, că trebuia să merg la Poliție/ DGA și ei să facă apoi toate urmăririle și demersurile. Oamenii nu sunt informați și nu se informează. Riscul, atunci când depui o reclamație la conducerea școlii, este să dai exact peste “partenerul de afaceri” al învățătorului. De aceea, sfatul meu este totuși să înregistreze, să publice materialul, să nu se expună. Se găsesc susținători, părinți care au avut aceeași experiență și, până la urmă, se poate alege ceva.

Care e procentul părinților care nu sunt de acord cu aceste practici, raportat la cel al celor care le agreează și le cultivă?

La noi în clasă, din 20 de familii, s-au revoltat vreo 4, două familii nu au avut bani, iar restul nu s-au opus deloc.

Pe termen scurt, cine crezi că va învinge în cazul în desfășurare? Tu sau sistemul corupt? Crezi că o să mai lucreze doamna Blându vreodată în învățământ? O să mai aibă afaceri de tip after-school, cum are acum?

Nu sunt doar eu contra doamnei Blandu și mă bucur pentru asta. Suntem mulți, mi s-au alăturat părinți care vor depune plângeri, mi s-au alăturat oameni care nici măcar nu mă cunosc și care mi-au dat aripi… Și încă mai cred că nu tot sistemul este corupt, că există oameni dedicați, pasionați, care iubesc copiii, care adaugă valoare, care ne fac să sperăm și care ne conturează frumos viitorul copiilor noștri. Dacă Dana Blându nu va mai preda, dacă mai apar 5 părinți care să reclame abuzuri de acest fel și încă 10 profesori care nu vor mai pune mâna pe bani, eu mă declar mulțumită. Am pornit de la o mică revoltă personală, nu am calitatea și forța să dărâm un sistem, dar cred cu tărie că lucrurile se vor mai schimba. Trebuie doar să le ducem, fiecare, până la capat.

Dar pe termen lung cine va învinge? Gestul tău o să dea curaj și altora? Până la urmă, e atât de greu și de periculos să te opui sau e doar incomod și consumator de timp?

Eu consider că am învins deja, pe termen lung. Doamna învățătoare pierde inevitabil teren, părinții prind curaj să expună astfel de practici, absurditatea procedurilor este expusă și ea, politicul este forțat de presă și de toți cei implicați să ia atitudine…

Fetița ta știe ce se întâmplă? În ce fel e afectată?

Știe, a fost în preajma mea mai mereu. I-am explicat că, atunci când o sa fie mare, o să simtă singură pericolul, că oamenii nu sunt tot timpul așa cum par și că noi, ca părinți, vom face tot posibilul să o protejăm, să luptam pentru ea, să îi oferim exemple pozitive și să o creștem în așa fel încât să devină un adult responsabil și independent. Se întreabă cu ce învățătoare se va alege, după ce doamna va dispărea… Ca și noi, de altfel.

Un mesaj pentru părinții care s-au supărat pe tine.

Nu sunt deloc “sensibilă” la contra-argumentele dumneavoastră, pentru simplul motiv că nu îmi doresc pentru copilul meu un învățător manipulator, cu atitudine dictatorială, avid după bani și agresiv. Copiii noștri merită un om cald și dedicat, pentru care să primeze educația lor, nu bugetul pentru cadouri și afacerea personală cu afterschool-ul propriu și care să își împroaște propriii colegi cu mizerii de genul “colegele mele au afterschool în apartament, părinții copiilor le platesc leasingul la masină” și așa mai departe.

Femeia asta nu este o biată învățătoare, victimă naiva a sistemului. Este un om de afaceri fără scrupule, orientat exclusiv către profit. Sunt posesoarea multor informații legate de dânsa, multe dintre acestea provenite chiar de la dumneavoastră, părinții supărați acum pe mine, și vă asigur că mi-am făcut o părere pertinentă despre caracterul și ambițiile acestei persoane.

Am ales să nu mă las umilită și este un moment din viața mea în care chiar simt că trebuie să lupt până la capăt.

Nu vă cer nici să fiți de acord cu mine, nici să mă înțelegeți, nici să mă susțineți. Vă rog doar să vă gândiți dacă este normal ce se întâmplă și ce fel de model vă doriți pentru copilul dvs. în primii ani de formare și în viață.

Un mesaj pentru părinții care te susțin.

Într-un mesaj, cineva spunea că “o clasă întreagă de părinți acceptă statutul de milog, de umil și de șpăgar și îl transmit mai departe, din generație în generație”. Mă bucur că nu se referea la clasa noastră. 🙂 Părinții au început să ia atitudine, mă ajută foarte mult să știu că nu sunt singură și le mulțumesc, așa cum sunt sigură că le vor mulțumi, într-o zi și copiii lor.

Un mesaj pt dascalii care nu procedeaza ca Dana Blându.

Așa cum am mai spus, sunt înconjurată atât în familie, cât și printre prietenii apropiați, de dascăli care nu au nimic în comun cu Dana Blându. Nașa mea e profesoară, nașa fiicei mele e profesoară. Am pornit pe acest drum știind că nu toți dascălii sunt la fel, am primit mesaje de la profesori indignați de situație. Sunt convinsă că oamenii de calitate nu vor dispărea niciodată și sunt convinsă că satisfacțiile lor cele mai mari vin din bucuria, aprecierea sinceră și rezultatele copiilor. Și vă felicit că rezistați, oameni buni!

Un mesaj pentru fetița ta, pe care să-l citească atunci când va cunoaște semnificația cuvintelor “corupție”, “mită”, “șpagă”.

Poate nu ne iese tot timpul, dar ne străduim din răsputeri să te înconjurăm de oameni care te iubesc sincer și dezinteresat, să îți oferim exemple pozitive, să te facem să îți dorești să trăiești frumos, într-o lume în care “mita”, “șpaga” sau “corupția” să fie cuvinte pe care să le auzi doar la televizor. Vreau să lupți pentru ceea ce crezi, să te bucuri de lucrurile simple și să nu te lași dominată de lăcomie. Nu accepta să te lași călcată în picioare, sustine-ți punctual de vedere, vei avea mereu un sprijin în noi!

P.S. Am încercat să nu intru în amănunte anecdotice, de tipul “Câți bani vi s-au cerut exact?”, “Ce cadouri ați luat?”, “Cu ce cuvinte v-a cerut învățătoarea să o omagiați individual?”, “Câte kilograme aveau porcii?” și așa mai departe, pentru că nu am vrut să tabloidizez și mi se pare mai important fenomenul în ansamblul lui decât detaliile scandaloase și, desigur, mustoase, ale cazului aflat zilele astea în dezbatere. Așadar, dacă voiați multe detalii din categoria asta, nu le aveți tocmai pentru că le-am ocolit cu bună știință. Să ne concentrăm pe fenomen, nu pe bârfă ieftină, zic. 😉

UPDATE: Învățătoarea a fost demisă. Ce facem, ne culcăm mai departe, pe-o ureche, acasă, în fotoliul nostru călduț, sau facem mai mult? Am niște propuneri pentru voi AICI.