Foto: Guliver Getty Images



Așa cum e din ce în ce mai greu să dai de știri pe site-urile de știri, la fel de complicat a devenit să găsești cărți în librării. După ce îți faci loc printre carnete care îți dau impresia că gândurile tale sunt mai importante, dacă le scrii pe foi cu prețuri extraterestre, în fine, după ce reușești să treci de gume de mestecat cu nume existențialiste, sacoșe imaginate de artiști autohtoni, vederi depresive cu citate din Bukowski, drăgălășenii de pluș, candele cu miros de ceai de migdale și ceai cu aromă de tiramisu, ajungi la rafturi. Și acolo, la intrare, înainte de orice, te așteapta: Cărțile de colorat pentru adulți.

Vise plăcute

Armonii florale

Grădina secretă

Jurnal de colorat și de golit mintea

Camera Timpului: o poveste magică

Oceanul pierdut

În mare, avem trei specii: artă, terapie și noutăți. În mic, genurile sunt multe și împărțite meticulos: pentru cei care vor să doarmă, pentru cei care meditează, pentru cei care vor să își golească mintea, cărți de colorat pentru adulți cu Game of Thrones, Harry Potter sau Doctor Who, BD-uri, cu oceane, cu flori, cu animale, vintage, cu rotițe de ceas, cu călătorii, cu magie și, bineînțeles, cărți de colorat creative. Ultimele în trend sunt cele ironice: Să ai o viață frumoasă, nesimțitule!, Înjurături etc.

Începi să ai nostalgii pentru vremurile acelea, în care vedeai pe raft doar fețele lui J. K. Rowling sau Dan Brown. Acum a fost încoronată regină Millie Marotta. Sau mama fenomenului, Johanna Basford.

O origine a cărților de colorat pentru adulți este greu de identificat. Ele au existat, alături de om, de-a lungul deceniilor, dar constituiau doar un raft excentric prin librării. În anii '60 a mai fost o etapă de colorat printre adulți. Atunci, însă, cărțile erau politic-subversive, absurde, anarhiste. A se vedea The John Birch Society Coloring Book, cu pagina goală și provocarea: Câți comunisti găsești în această pagină? Acum avem de a face cu un alt tip de absurd.

În 2011, scoțiana Johanna Basford, ilustratoare de fel, a fost rugată de o editură să scoată un volum cu desene. Fiind și mamă, a ajuns la Grădina Secretă, o carte de colorat pentru adulți devenită instant best-seller.

Momentul era, oarecum, gestant. Hachette a lansat, tot în acea perioadă, „Terapie prin artă: 100 de desene antistres”, care a fost vândută în 3,5 milioane de exemplare. „Nu am văzut un astfel de fenomen în 30 de ani de publishing. Suntem la a 15-a republicare a unor titluri. Nu le putem tipări destul de repede!”, spune Lesley O’Mara, directorul Michael O’Mara Books, pentru The New Yorker.

2015 a fost cu adevărat anul coloratului pentru adulți. Operele create din stres au început să fie agățate pe frigider, pereți, Facebook, Pinterest, Instagram, au apărut hashtaguri specializate, s-au aprins dezbateri în legătură cu tipul de instrumente folosite, ca un corolar firesc companiile au inventat creioane de colorat speciale pentru adulți, producătorii au dat semne de criză.

Și totuși, de ce colorează adulții cu atâta har?

O parte din psihoterapeuți spun că o astfel de preocupare ajută să te eliberezi de stres, să te centrezi, să fii mai bun, să uiți, să te regăsești.

Pe scurt, pentru că:

Nu mai vrei să fii adult. Nu mai poți, nu știi, ai obosit, e prea complicat.



Vrei să participi la o operă de artă prefabricată. E mai ușor ca cititul și nici nu îți umple mintea cu gânduri.



Ai nevoie de meditație, iar pozițiile de Yoga cer părți ale corpului pe care nu le deții.



Ești în căutarea timpului pierdut. Vrei să te simți iar liber și lipsit de griji ca un copil (vezi primul motiv din listă).



Există, însă, și oameni cărora coloratul adulților li se pare suspect. Susan Jacoby, autorul “The Age of American Unreason”, spune în Guardian: „Popularitatea acestor cărți este un declin general al oamenilor care nu mai vor să facă lucruri care necesită efort”.

Cathy Malchiodi, terapeut prin artă, crede că oamenii au nevoie de preocupări creative, iar asta nu înseamnă să colorezi desenele altcuiva. Donna Betts, președintele Asociației Americane a Terapiei prin Artă, este de aceeași părere: nu a folosit niciodată cărți de colorat în sesiunile ei de terapie și nici nu are de gând să o facă. Este o mare diferență între a colora și a face artă: „e ca diferența între a asculta muzică și a cânta la un instrument”.

Astfel de cârcoteli nu tulbură pe nimeni, iar piața Peter Pan continuă să înflorească pe o cultură a infantilizării. Ca o mare care se revarsa senină și inocentă peste evoluție.