(Foto Guliver/Getty Images)

Vineri, 17 mai 2019, ora 19:00. Eram pe Calea Călărașilor pe lângă megaimajul de la Delea Nouă. Soare, eu destul de veselă, așteptam un taxi. E o stație acolo.

Preț de o țigară. Nu apare niciunul. Plec la troleu. Cât am așteptat la semafor, apare un taxi, liber. Fac semn, oprește, urc.

Dau bună seara și îi spun adresa. Ce să vezi! Începe circul.

Șoferul: „Io mă retrag doamnă, nu merg în partea aia, ci în ailaltă.”

Eu mă fac că nu aud și îi mai spun adresa.

Taximetristul, deja nervos, zice: „Vă rog să coborâti, mă retrag”.

S-o crezi tu, zic în gând. Cu voce tare îi spun: „Ați oprit, erați liber, aveți obligația legală să faceți această cursă. Dacă voiați să vă retrageți, ceea ce e de înțeles, trebuia să: 1) nu aveți becul verde activat și 2) să nu opriți la semnul meu.”

Șoferul: „Nu merg, doamnă, unde ați spus! Mă retrag. Nu știți dvs legea mai bine ca mine!”

Eu: „Aveți ghinion! Chiar o știu! Așadar, aveți următoarele variante: fie ne oprim la prima secție de poliție, fie mergeți la adresa indicată. De coborât, nu cobor!”

A mai făcut mici crize de nervi. S-a isterizat că i s-a stricat motoru', nu mai pornește. I-am spus să se potolească și să cheme prin statie altă mașină.

Apoi mi-a zis că lucrează de 12 ore si poate face un accident. I-am zis că e ok, murim amândoi, tot vreo 12 ore am lucrat și eu (sunt nebună, știu). Într-un final, i-am spus să se potolească și să pună mâna să-și facă meseria.

Culmea e că s-a liniștit. Chiar cred (acum) că e un șofer ok. Da' uite cum ne smintesc vremurile astea!

Ajungem la adresa indicată de mine. Oprește. Se uită la mine, așteptând banii.

Eu: „Bonul fiscal, vă rog!”

Deja îmi era teamă că face o altă criză de nervi. Mi-l înmânează într-un final: 22, 88 lei. Fix atât am plătit. Cu 88 de bani în coadă.

Mi-a urat o seară bună. Eu la fel. De data asta nu îl reclam. Doar pun poze.

Ce vreau să vă spun: hai să cheltuim un pic din timpul nostru și să-i determinăm să respecte legea taximetriei.

În definitiv, ei și-au dorit asta, nu?