(Foto: Guliver/Getty Images)

Ziua mondială pentru alfabetizare este celebrată în fiecare an în data de 8 septembrie.

Noul an școlar și universitar stă să înceapă sub semnul festivismului aferent, dar unul dintre subiectele despre care nu vorbește nimeni și care stă bine ascuns în străfundurile societății contemporane, unul dintre subiectele-problemă care nu pare a avea nici o soluție este analfabetismul social. Aș defini analfabetismul social ca acel comportament al unei persoane care nu ține cont deloc de semnele cu care societatea o atenționează și pe care trebuie să le respecte. Adică, vezi acele semne, le auzi, dar nu îți pasă de ele, ți se fâlfâie, te doare în cot de ceea ce ar trebui să respecți, ți se rupe de ceea ce societatea te roagă să ții cont.

Analfabetismul social are consecințe tragice, inclusiv decesul, și mai grav este că se creează un mediu în care se perpetuează acest tip de comportament. Întâlnim astfel de persoane la toate nivelurile sociale. Nesimțirea produce enervare, analfabetismul social poate ucide!

Una dintre cauzele analfabetismului social a fost explicată minunat de George Călinescu, care a spus: „Cu cât ştii mai mult, cu atât îţi dai seama că ştii prea puţin”. Problema majoră este că există un număr impresionant de ignoranți care știu foarte, foarte puțin, așadar au impresia că le știu pe toate. Filozoful Mihai Șora i-a caracterizat excepțional pe acești oameni ignoranți care au impresia că le știu pe toate: „nepricepere infatuată”.

Am deseori senzația că participăm la un maraton în care mulți țin să confirme principiul lui Peter, conform căruia tind să își atingă gradul maxim de incompetență.

În acest cotext, viața de zi cu zi, din societate, de la birou, de la școală, de la supermarket, din trafic, de la concerte, spectacole, de la plajă chiar, se transformă într-un calvar, într-o mlaștină din care nu avem scăpare.

Cele mai simple, evidente și mortale manifestări de analfabetism social se manifestă în trafic. Unii participanți nu știu să citească indicatoarele rutiere. Câtă lume mai face distincția între oprirea interzisă și staționarea interzisă? Câte mașini vedem parcate sub semnul de staționarea interzisă? Poate că unii nu știu că un semn rotund, cu marginea roșie, în interiorul căruia este scrisă cifra 130 cu negru, înseamnă că nu ai voie să depășești această viteză! Câte accidente cu victime, cu morți sau răniți, se întâmplă aproape zilnic? România este pe primul loc în Europa la numărul de accidente cauzate de viteză. Câte persoane vorbesc la telefon în timp ce sunt la volan fără hands free? Câte persoane, inclusiv cu copii, trec strada pe roșu sau în locuri nepermise? Câți nu depășesc trecând peste cele două linii continue?

Ce putem spune despre cei care parcheză pe locurile pentru persoane cu dizabilități? Sunt analfabeții sociali perfecți pentru că văd marcajul, dar refuză să îl respecte și îi disprețuiesc pur și simplu pe cei care au nevoie de aceste locuri.

Acesta este motivul pentru care educație în această zonă se face folosind și instalând ziduri de beton între benzi sau garduri de sârmă pentru a impedica pietonii să își pună viața în pericol. Dar nu contează! Tot se găsește o gaură pe unde să ne strecurăm!

Cum se manifestă analfabetismul social sau încălcarea legii, dacă doriți, în zona de trafic? Râzând! Ceea ce mi se pare și mai grav! Adică cum trece lumea strada în locuri nepermise riscându-și viața: râzând, cu zâmbetul pe buze, ca și cum ar face ceva amuzant, haios, șăgalnic! Putem deduce cu ușurință că a comite contravenții este amuzant! În ceea ce privește traficul, unii trăiesc într-o veselie minunată fie că depășesc orice limită de viteză, fie că vorbesc la telefon, fie că traversează în locuri nepermise, fie că parchează pe linia de tramvai.

Sunt astfel de persoane și printre bicicliști. Unii dintre ei nu știu că este interzis pe trecerea de pietoni pe bicicletă. Am văzut și bicicliști care respectă această regulă minimală. Nu are rost să discutăm despre bicicliștii care circulă pe contrasens...

Inclusiv statul la coadă are un specific românesc. Peste tot, oamenii stau unul după celălalt. La noi sunt persoane care stau în lateral sau pe lângă coadă sau se prefac că vorbesc cu cineva mai din față. Dar asta nu este analfabetism social, este lipsă de civilizație, lipsă de educație.

Analfabeții cu ștaif de la spectacole

Un număr destul de mare de analfabeți social întâlnim și în medii elevate, la spectacole, la concerte, de film nu mai zic. De obicei acest tip de analfabeți social nu aud semnalele transmise de societate, vocea suavă care îți spune „pe durata desfășurării spectacolului, folosirea telefonului mobil, înregistrarea sau filmarea sunt strict intezise!”. De data aceasta nu se produc accidente mortale, așa că de ce să nu filmăm tot concertul? De ce să nu facem poze cu blițul? De ce să nu vorbim la telefon despre nimic? De ce să nu deranjăm pe toată lumea? De ce să nu lăsăm telefonul deschis, ca să sune? Că dacă ești analfabet social nu știi să citești, să descifrezi, să auzi.

Dar câți analfabeți social identificăm la birou? Persoane care nu stăpânesc limba română, nu știu reguli simple de gramatică (ce rost are?), nu știu să lucreze la calculator, nu cunosc proceduri, și, în mod suprinzător, trăiesc într-o maiestuoasă inconștiență și fericire perpetuă, ba chiar avansează și le crește salariul. Astfel de persoane se plâng mereu că au foarte mult de lucru. Și astfel de persoane sunt periculoase pentru că se joacă cu viețile altora. Îi cunoaștem, știm despre ce este vorba, dar nu putem face nimic!

Cred că fiecare dintre noi cunoaștem și vedem sute de astfel de exemple de analfabetism social, din diferite domenii, de la exemple mărunte la fapte cu consecințe grave. Nu trebuie să facem niciun efort pentru a vedea aceste lucruri, ele sunt evidente. Și dacă aceasta este societatea în care trăim zi de zi, ce așteptări avem de la alții, de la alt nivel?

În România este periculos să atragi atenția unui astfel de analfabet social și să îi spui că a greșit. În cele mai multe cazuri, el te injură și riști să îți tragă un pumn. Dar ce așteptări ai putea să ai de la un analfabet social?

Într-o țară în care se folosesc din ce în ce mai rar expresii ca „îmi cer scuze”, „este vina mea, mă scuzați”, „aveți dreptate”, „vă mulțumesc”, civilizația este muribundă și se transformă încet, încet într-o junglă isterică, dominată de cei ce urlă mai tare sau cei mai violenți.

Cine sau ce ne-ar putea vindeca de analfabetism social?