"Când îți plătești datoriile la stat, Cetepeule? Cum mai îndrăznești să scrii, când tu ești un asistat social, mănânci din banii pensionarilor, ai copiilor, ai bolnavilor? Insolventule! Dai în Ponta pentru că n-a vrut să cadă la pace cu Sârbu, să-i șteargă datoriile! Falimentar nenorocit, când te vedem la pușcărie?"

Cam acesta este discursul proiectat în jeturi asupra subsemnatului de către televiziunile de ciomăgari ai guvernului Ponta, precum și de plutoanele postacilor din aceeași făină care bântuie Internetul. La tv jegosecuristă autointitulată România s-a dat o zi întreagă „știrea” că am fost chemat la poliție, unde dau declarații în dosarul de evaziune fiscală al grupului Mediafax, asta în vreme ce zăceam acasă, în papuci, răcit, fără să am habar de așa ceva.

De evazionism, adică de fugă din realitatea înconjurătoare, am fost acuzat doar pe vremea când scriam literatură S.F.

Cu exact 4 ani în urmă, pe 10 decembrie 2010, răspunzând întrebărilor Agenției de Investigații Media cu privire la viitorul presei, spuneam așa: „Nu mai poate fi vorba de vreo etică a jurnalismului. Nu va mai exista în presă decât prestare de servicii și propagandă, făcută de cine vrea și cum vrea”. Constat acum că eram optimist: nu numai că deontologia profesiei de jurnalist a ajuns obiect de batjocură, dar ea n-a fost înlocuită numai cu prestarea de servicii propagandistice ordinare, ci și cu o ură pură împotriva puținilor jurnaliști care nu fac asta.

Ziarul să se desființeze, pe tine să te aresteze, Popescule, și să taci dracului odată, deontologule! – asta e satisfacția profesională a haidamacilor de presă contemporani.

Grupul de presă Mediafax, din care face parte ziarul Gândul, a depus cerere pentru insolvență, iar persoane din management sunt suspectate de evaziune fiscală. Este o situație dificilă, neplăcută, dar legală, în care se mai află mii de firme din România. Sunt și alte ziare și televiziuni în situația de a fi apelat la insolvență pentru a-și putea continua activitatea și a plăti salariile angajaților.

Justiția este singura în măsură să ia o decizie în legătură cu toate acestea, iar mie nici prin gând nu-mi trece să încerc s-o influențez prin atacuri de presă împotriva judecătorilor și procurorilor sau să mă duc prin săli de tribunal ca să ameninț martorii și reporterii, cum se poartă la televiziunile-ciomag.

În ce mă privește, n-am avut niciodată o funcție în grupul Mediafax, iar director al ziarului Gândul nu mai sunt de 7 ani. Ceea ce nu înseamnă că soarta ziarului nu mă afectează, ca fondator al Gândului și ca om.

Dar cu atât mai puțin am vreo treabă cu operațiunile financiare ale conducerii trustului, singura legătură fiind salariul pe care îl primesc pe card, chiar și în posibila stare de insolvență, potrivit legii.

Părerea mea definitivă despre Victor Ponta am exprimat-o public în iunie 2012, în emisiunea „După 20 de ani” la ProTv: „După cum s-a comportat în scandalul plagiatului, nu mai dau doi bani pe Victor Ponta ca om. Este un hoț și un impostor intelectual”. Am scris după aceea despre prim-ministrul Ponta de câte ori am considerat că a mai comis o ticăloșie, n-am așteptat să ajungă Mediafax Group la insolvență ca să mă apuce antipontismul, pe care, de altfel, îl dezaprob, întrucât antiismele de orice fel țin de propagandă, nu de jurnalismul corect.

Astea sunt fapte, adică temelia jurnalismului, care dau dimensiunile aberației acestei campanii de dezinformare și denigrare sub lozinca „Popescule, nu mai scrie, că ești datornic la stat!”.

În faza postapocaliptică a presei noastre de azi, o astfel de campanie poate fi pornită oricând, împotriva oricui, și sub orice acuzație calomnioasă, dacă așa cer interesele jupânului.