Iubitori de cultură, hale industriale și alte asemenea mișunau prin coridoarele fostei fabrici de țigări din Timișoara. Aseară, Misc. și-a deschis porțile pentru public.

Eu ajung pe la opt jumate, deci după discursuri și alte momente de genul, al căror fan oricum nu-s. La intrare, un gard ruginit pe care scrie „ROMÂNIA” are rol de portar. Sub el, o structură metalică asemănătoare afișează „REPUBLICA SOCIALISTĂ”. Pe un perete opus, afișul ăsta:

Poză de Zorislav Stojanović

Misc. e practic un spațiu format din două săli ale clădirii și un petec de curte interioară, unde se află un soi de navetă sau rachetă coreeană atârnată deasupra fumălăilor.

La un moment dat, Angel își încheie setul. Pornește o piesă, iar un tip începe să danseze din camera în care nu e muzică și se șerpuiește în mișcări de dans hiperflexibil până în sala cealaltă, unde e acompaniat de trei colegi.

Animație de autorul articolului

Se termină dansul, iar lumea aplaudă. Trec niște minute. Luminile aproape că s-au stins. Asta pentru că Ovi și-a început setul de techno melodios și breaks. Cromatica e verde-roșie. Prima culoare bate pe pozele făcute de gazde în timpul amenajării spațiului, în timp ce cealaltă merge fix pe peretele din spatele pupitrului, și umple pătratul cu visuals.

Oamenii stau mai mult pe-afară, la țigară și socializat. Înăuntru, se împrăștie cu sclipici pe oameni, iar Hercules and Love Affair intră numai bine peste. În seara asta, 87,2% din oameni sunt sclipiți, îmi confirmă Consiliul Național al Discotecarilor, filiala Timișoara.

Fotografie de Zorislav Stojanović

Michael mai mișcă publicul și-l îndeamnă să nu se oprească până când primește ce i se cuvine. Acustica sălii nu ajută însă prea mult. Nu se încinge party cu adevărat și e clar că aici e loc de multe îmbunătățiri. E drept, niciodată n-a fost ușor să tratezi fonic o hală industrială. Ele nu-s făcute pentru asta. Iar de când cu Colectiv, este clar că dacă nu o faci 100% cum trebuie, rezultatele pot fi tragice.

Dar aici e timp și loc de mai bine. Iar despre asta, cât și despre ce înseamnă Misc. și ce se dorește să se înfăptuiască aici am discutat cu patru dintre gazdele de aseară.

Fotografie de Zorislav Stojanović

in.TM: Cine-i Misc.?

Misc.: Misc. este, în esență, o diversitate de elemente.

Cine a pus umărul la treaba asta?

Suntem șase membri. Trei actrițe și trei fotografi. Rădăcina este formată din Gabriel Amza și Andrea Wolfer. După aceea, au fost cooptate și Silvia și Olga Török. Mai sunt Zorislav Stojanović și Claudia Tănăsescu, care sunt în echipa foto, cu Gabi.

Cum v-ați anturat?

Andrea le-a cooptat pe Silvia și Olga. Știa că ele lucrează oricum în zona independentă, cu „Reconstruction with Art”, „Pe Scurt” și „Bubblegum Land”. Așadar, cunoștea interesul lor pentru alte proiecte, nu doar cele instituționale (sunt actrițe la Teatrul German). Astfel, Andreea a fost curioasă pentru a vedea cum au putut colabora în acest spațiu.

Cum ați colaborat până acum?

Am pus toți mâna, futu-i, și am cărat și am băgat la greu muncă manuală. Am avut și vreo cinci-șase voluntari. Aproape în fiecare zi era măcar om care ne ajuta. Suntem foarte mândri de ei.

Ce e locul ăsta, de fapt?

Un centru de arte diverse.

Și frumoase. Nu, Gabi și Andrea?

Gabi și Andrea: Arta nu trebuie să fie frumoasă. Arta e artă. Trebuie să te facă să te întrebi și să gândești. Noi ne-am gândit ca proiectele pe care le facem aici să fie cu consistență. Adică să spui în ceva acolo, dacă ai curajul să zici.

Fotografie de Zorislav Stojanović

Olga, tu-mi ziceai că spațiul ăsta înseamnă ceva că-i în cartierul acesta. De ce?

Olga: Pentru că Iosefin, Traian-Fabric și Elisabetin au nevoie de spații de cultură. De exemplu, aici nu exista nimic în zona asta de artă. Aș vrea foarte mult să fac proiecte care să implice direct comunitatea cartierului. Sunt foarte curioasă să aflu cât de deschiși sunt cetățenii cartierului de activități culturale, fiindcă știu că este o zonă foarte liniștită, din punctul ăsta de vedere.

Silvia: Sunt foarte mulți oameni din cultură care au fost uitați sau care n-au mai avut ocazia să se exprime. De exemplu pictori mai în vârstă, dansatori, balerini. Ei trebuie găsiți.

Cumva, cartierul ăsta e cunoscut ca fiind de ceferiști, țigani, oameni ai străzii, muncitori la Elba. Deci o să-i implicați și pe ei, Olga?

Olga: Eu mi-aș dori foarte mult. Pentru mine, ăsta e scopul Misc. acum.

Andrea: Dacă și-așa am venit aici în fabrică n-o să ne punem pe un turn de fildeș. O să facem proiectele noastre cu prietenii noștri artiști, dar în același timp vrem să ajungem la oamenii din zonă. Mi se pare foarte greu, dar încercăm să găsim o soluție.

La ce modalități v-ați gândit și cum îi veți găsi pe oameni?

Silvia: Ne interesează să-i găsim, să vedem cine are chef de chestii.

Olga: Vom bate la ușă, vom pune flyere pentru a-i cunoaște. N-am mai făcut niciodată așa un proiect, și mi se pare foarte important, mai ales pentru TM2021. E țelul cel mai greu de atins din proiectul TM2021: să implici cartierele acestea în viața culturală a Timișoarei.

Ce-o să zică oamenii culți și pretențioși despre inițiativa voastră?

Silvia: Cred că toată lumea își dorește să aibă cât mai multă vizibilitate. Iar artiștii cred că vor să ajungă la tot felul de oameni, știi? Poate o să facem o potecuță mai accesibilă, atâta tot.

Fotografie de Zorislav Stojanović

În seara asta am văzut fotografii, muzică, dans și o instalație. Ce alte tipuri de manifestări o să mai fie?

Silvia: Teatru, arte performative.

Andrea: A fost foarte interesant când am vorbit cu oameni. Lumea observa ce facem aici și era foarte curioasă să afle dacă noi suntem arhitecți. Foarte multă lume întreba asta. Am zis „nu, nu suntem arhitecți”. Dar Gabriel a ajuns să știe foarte multe, să facă de la zero. Eu sunt foarte interesată de patrimoniu. Avem prieteni arhitecți și cred că și acest aspect ar trebui introdus în ce facem noi aici. Practic, ne băgăm într-un spațiu care arhitectural e destul de marginalizat.

Olga: Sunt sute, mii de metri pătrați aici care trebuiesc revitalizați. Nu se poate ca un spațiu atât de mare, nu foarte departe de centru, să rămână în halul ăsta.

Dacă eu sunt un oarecare Marin de pe stradă și vreau să vă propun un proiect, ați fi deschiși? Dacă da, ce condiții ar trebui să îndeplinesc?

Gabi: Da, absolut. Nu există condiții. Este vorba despre munca și proiectul pe care vrei să-l faci. Singurul nostru standard e calitatea artei, așa cum o vedem noi ca grup.

Olga: Îți vom evalua proiectul, noi vom veni cu sugestii, dacă e nevoie. Și vedem cum aplicăm pentru fonduri.

Așa, să vorbim de bani. Cum îi obțineți?

Păi avem un cont de Patreon pe care primim cotizații lunare.

Andrea: O cotizație de genul 5–10$ per lună ne ajută mult. Deja avem 100$ pe lună, bani pe care știm sigur că-i primim.

Gabi: În plus, lucrăm la un loc de creative co-working. Să fie workshop-uri, cursuri…

Party-uri faceți?

Da, dar nu avem bar aici. Dar putem, ca-n seara asta, să contractăm un birt care să ne facă catering pe alcool și sucuri.

Cum vreți să îmbunătățiți acustica locului?

Andrea: Eu o să mă concentrez mai mult pe spațiul de teatru. Dar ne gândim să punem bureți sus, atârnați.

Olga: Avem în plan cumpărarea de panouri demontabile de absorbție a sunetului, care să fie folosite la evenimente în care se folosește muzica.

Fotografie de Zorislav Stojanović

M-a întâmpinat o instalație cu Republica Socialistă România. Dincolo, zicea ceva de oamenii munci. Cum ar trebui interpretate?

Aceste obiecte sunt niște obiecte de care aparțineau fabricii de țigări. Ține de clădire, nu de conceptul nostru. N-avem treabă cu socialism sau comunism. Mai mult, avem niște chestii de expus, ca foile pachetelor de țigări. Și-am vrea să le dăm un pic de inside look.

Andrea: Adică acceptăm faptul că înainte a fost o fabrică de țigări în timpul comunismului, dar înainte de asta a fost prima din regiunea asta a Austro-Ungariei și încercăm să mergem în trecut și mai mult. Dar pe ce putem pune mâna sunt obiectele de-acuma. Iar un aspect și mai important e că toate renovările făcute pe timpul comunismului sunt de mântuială. Iar dacă ai stat să te uiți atent la lift, „România” era cu sclipici, iar „Republica Socialistă” era undeva în spate, în lift. Republica socialistă pentru noi e undeva în întuneric, iar România încearcă să răzbată.

Ce urmează?

Silvia: În prima fază va fi Art Encounters. Mai apoi avem niște expoziții programate și confirmate. Spațiul va rămâne viu. Asta dorim, să fie activ, văzut și vizitat. Iar oamenii să aibă curajul să vină și să propună idei.

Andrea: Iar seara asta tocmai de aceea a fost un succes, că oamenii au înțeles ce vrem să facem și grupuri de artiști pe care le observam de ceva timp vor să colaboreze cu noi. De-acum încolo, va fi ca un bulgăre de zăpadă, iar lucrurile se vor întâmpla cum trebuie să se întâmple. Suntem optimiști și credem în atmosfera ce s-a creat în seara asta. Exemple? Baraka și Pelicula Culturală. Da, sperăm că vom avea și filme aici.