Konkurrencestatens glæde ved at måle, veje og konkurrere har holdt sit indtog i det danske uddannelsessystem. Se blot Aalborg Handelsgymnasium, der har lavet en forsøgsordning, hvor elevernes evalueringer af lærernes undervisning bruges som grundlaget for, hvem af lærerne der skal have løntillæg.

Den gode lærer og den gode undervisning reduceres hermed til et pointsystem, der først og fremmest siger noget om, hvor populær læreren er blandt eleverne. Bliv ikke forundret, hvis der henover de næste par måneder i gymnasieklasserne udspiller sig en popularitetskonkurrence med indslag som: Hvilken lærer bager den bedste kage eller tager flest flødeboller med til klassen? Spøg til side.

Selvfølgelig kan eleverne fortælle lærerne noget om, hvad der virker i undervisningen, men hvorfor skal de gøre det ved at give karakterer, som ovenikøbet udløser karakterpenge til lærerne, hvis karaktererne er høje nok?

Udviklingen er pivhamrende problematisk. Hvis læreren skal bedømmes med tal, opstår der en risiko for, at der efterfølgende opstilles en standardiseret lærermodel, som er baseret på, hvordan læreren med de bedste karakterer bærer sig ad i undervisningen. Resultatet er, at undervisningen og lærerens opførsel vil kunne topstyres.

Hold på dine fif

Lærerne vil i et sådant system blive kastet ud i en indbyrdes konkurrence om at få de bedste karakterer for at opnå den bedste løn. Sådan en konkurrence vil kunne hæmme vidensdeling blandt lærerne. For hvorfor give de gode undervisningsfif videre til sine kolleger, når de kan ses som konkurrenter i kampen om de gode karakterer?

Elevernes tildeling af karakterer vil have den bivirkning, at lærerne begynder at vælge den sikre vej. Den, der ikke udfordrer eleverne. Udfordringer gør ondt, og åndelig smerte er ikke populært hos eleverne. Så er der nogen grund til at udfordre sine elever? Nej, vel! Ikke med mindre man hurtigt lader eleverne smage belønningens sødme i form af gode karakterer. Gode karakterer gør eleverne glade, og så får man også selv høje karakterer retur. Det bliver skruen uden ende.

Det forekommer paradoksalt, at ideen om, at eleverne skal give lærerne karakterer, kommer på et tidspunkt, hvor der i et stykke tid har været stærk modstand mod det overdrevne fokus på karaktergivning af eleverne.

Det er ikke længe siden, at vi har kunnet høre ledelsesrepræsentanter for gymnasierne fremføre det synspunkt, at mindre fokus på karaktererne vil kunne skabe et mere frit læringsrum, hvor eleverne ikke forsøger at please lærerne.

Vi har hørt, at man på Øregård Gymnasium har udskiftet karakterer med samtaler, og at det ifølge eleverne netop har medført, at de tør fejle mere, fordi en fejl ikke ødelægger deres karakterer. Færre karakterer fjerner noget af presset på eleverne – uden at det bliver en sovepude.

Fri bane for misbrug

Lærerens troværdighed vil lide et knæk, hvis forudsætningsløse elever overdrages den opgave, læreren selv har brugt år på at oplære sig i. Eleverne bliver bedt om at give lærerne karakter for den faglige formåen, men er vi sikre på, at eleverne vil kunne holde sig fri af personlige sym- og antipatier, når karaktererne skal falde? Er vi sikre på, at de ikke vil misbruge systemet og begå karaktermord på den lærer, de har et udestående med?

Og det er ikke kun eleverne, der vil kunne misbruge systemet. Det vil også meget let kunne misbruges af ledelsen, så den lærer, der ikke får gode karakterer af eleverne, er den, der hurtigst ryger ud, når nedskæringerne kommer.

Det er tiltag, som de her, der afskrækker mig og mine medstuderende fra at vælge en fremtid i lærererhvervet. For ikke nok med, at flere og flere lærere bukker under for arbejdspresset, dårlige arbejdsvilkår, nedslidte skoler, byrden af administrative opgaver, manglende respekt. Nu skal de så også presses af elevkarakterer og øget overvågning.

Lærererhvervet bliver tilpasset konkurrencestatens mantra om, at så længe du leverer varen, og kunderne er tilfredse, så er vi det også – hvis ikke – så er det ud! Signalet er stærkt: Du skal som lærer ikke føle dig for sikker.

I stedet for karaktersystemer bør man stole på, at gymnasielærerne kan varetage den opgave, de er uddannet til via universitet og pædagogikum. Giv dem tryghed i ansættelsen og adgang til garvede undervisere i en følordning.