Det er nok svært at finde et tidspunkt i nyere dansk historie, hvor flygtninge har været så højt på mediedagsordenen, som det har været tilfældet det sidste år.

Blandt andet fik billederne af flygtninge på gåben langs de danske motorveje flygtningestoffet til at eksplodere. Det ses tydeligt i en ny optælling, som Dansk Flygtningehjælp har lavet.

En søgning på ordet ’flygtninge’ i samlede danske medier fra 1. juni 2015 til 31. maj 2016 viser således en stigning på 219 procent sammenlignet med året forinden, hvor flygtningedebatten ellers også var hyppigt dækket.

Til gengæld ser det ikke ud, som om den øgede mediedækning har gjort folk klogere på flygtningespørgsmål. I en rundspørge, som Dansk Flygtningehjælp har lavet i 2014 og gentaget i 2015 og 2016 ser det derimod ud til, at forfejlede myter om flygtninge står stærkere år for år.

I 2016 erklærer 50 procent af de adspurgte sig således helt eller delvis enige i udsagnet »Europa modtager hovedparten af verdens flygtninge«.

I 2015 var det 44 procent og i 2014 39 procent, der erklærede sig enige i påstanden, som vel at mærke er meget langt fra at være korrekt: ifølge UNHCR befinder 86 procent af verdens flygtninge sig i nærområderne, mens et sted mellem 2,5 og 10 procent opholder sig inden for Europas grænser, alt efter om man regner internt fordrevne med.

Et andet iøjnefaldende resultat fra undersøgelsen er, at 56 procent erklærer sig enige i udsagnet »Land-ene omkring konfliktområderne tager ikke ansvar nok«.

Støtterne af ytringen er siden 2014 steget fra 47 procent – i en periode, hvor flygtningestrømmene kun har bragt endnu flere fordrevne til Syriens nabolande som Tyrkiet, der med 2,7 millioner nu er det land i verden med flest flygtninge, eller Libanon, der normalt har en mindre befolkning end Danmark, men som i øjeblikket huser flere end 1,1 millioner syrere.

Hos Dansk Flygtningehjælp er man meget overrasket over undersøgelsens resultater, da man havde regnet med, at den øgede dækning kunne have givet befolkningen en klarere forståelse af flygtningeproblematikken, fortæller kommunikationschef Claes Amundsen.

»Men desværre er et forvrænget billede i stedet blevet endnu mere forvrænget. At halvdelen af befolkningen nu tror, størstedelen af verdens flygtninge er i Europa, det er jo helt vildt!«

Gentag, gentag, gentag

Statistiker og professor i global sundhed Hans Rosling har ofte kritiseret journalistikken for at skabe forvrængede forestillinger om verdens tilstand, og han er ikke overrasket over undersøgelsen.

Ifølge professoren er det logisk, at der er en voksende forestilling om, at Europa modtager hovedparten af verdens flygtninge, i takt med at man trods alt har oplevet en stigende tilstrømning til kontinentet over de seneste år.

»Udsagnet er selvfølgelig fuldstændig forkert! Men at halvdelen af danskerne trods alt ved, det er forkert, er nu ikke så slemt. Mange steder kan det være meget værre,« siger Hans Rosling, som i 2012 optrådte på Time Magazines liste over verdens 100 mest indflydelsesrige mennesker på grund af hans populære illustrationer af statistikkerne bag globale problemstillinger.

Når myterne om flygtninge får lov til at vokse, skønt medierne tredobler dækningen, har det at gøre med et for snævert regionalt perspektiv og at generelle usandheder gentages i journalistikken, mener han.

»Jeg så en ellers dygtig journalist på svensk tv, som stod på grænsen mellem Grækenland og Makedonien og fortalte, at ’det er her, de fleste flygtninge bliver stoppet’. Det er jo et fuldstændig latterligt udsagn! Størstedelen af syriske flygtninge stoppes allerede i Syrien, og dernæst bliver de stoppet i nabolandene. Så problemet er blandt andet, at man ikke videregiver selv de mest basale sandheder korrekt,« siger han.

»Robert Murdoch har forklaret mig, hvordan man får fakta igennem til folk: ’gentag, gentag, gentag’. Så når medierne bliver ved med at gentage uproportionelle sandheder, skaber det et forvrænget billede, for den hele sandhed om forholdene uden for Europa fortælles ikke ofte nok.«

’Nu er de her!’

Hos Dansk Flygtningehjælp mener man ikke nødvendigvis, at myternes trivsel har at gøre med fejlagtig fakta i flygtningestoffet, men nærmere at den massive dækning kan skævvride størrelsesforholdene i debatten.

»Vi tror, at mængden af dækning betyder, at befolkningen får et skævt proportioneret billede af, hvor stort et problem flygtningestrømmen er for Danmark eller Europa. Det er klart, at jo mere dækning et emne får, desto mere vil det fylde i folks bevidsthed,« siger Claes Amundsen.

Det er Hanne Jørndrup, som forsker i journalistik og medier ved Roskilde Universitet, enig i. Ifølge hende kan årsagen til myternes opretholdelse findes i prioriteringen af nyhedsdækningen efter kriterier som ’identifikation’, ’nærhed’ og ’egeninteresser’, der eksempelvis betød, at flygtningestoffet eksploderede, da der stod flygtninge i Rødby.

»Pludselig blev tidligere sporadiske flygtningehistorier fra Grækenland til Ekstrabladets forside med teksten ’Nu er de her!’ Medierne spejler simpelthen ikke retfærdigt, hvad der sker globalt, men nyheder fra vores egen del af verden får stor forrang,« forklarer hun.

Selvom der er tale om, at det er langt mindre grupper af flygtninge, der når Nordeuropa, bliver de ifølge medielogikken vigtigere, jo tættere de kommer på os selv.

Men konsekvensen er, at vi ikke bliver tilstrækkelig oplyst om, hvordan for eksempel de syriske flygtningestrømme påvirker lande, som vi ikke identificerer os særligt meget med.

»Man har i meget mindre grad dækket, hvad der sker i Syriens nabolande, så antallet af flygtninge i regionen verserer ikke så ofte, som hvor mange flygtninge Danmark eller vores nabolande har modtaget. Medierne har altså ikke nødvendigvis givet forkerte tal, men bare haft så lidt opmærksomhed på de globale tal, at folk simpelthen ikke kan huske dem,« siger Hanne Jørndrup.

Spejler politikken

En undersøgelse fra European Journalism Observatory af dækningen af flygtningestrømmen i europæiske medier viste, at flygtningestoffet gik fra en udpræget negativ vinkling til at indeholde en stor grad af positive og empativækkende artikler efter billedet af den treårige bådflygtning Aylan Kurdis’ lig blev offentliggjort.

Men billedet blev ikke et reelt vendepunkt. Efter kun tre uger var niveauet det samme som før, og kort efter var der endnu flere negative historier end før billedets publicering.

Ifølge Jens Peter Frølund Thomsen, der er lektor ved Institut for Statskundskab på Aarhus Universitet og forsker i den danske befolknings holdning til flygtninge og indvandrere, har den negative vinkling stor indvirkning på folks forståelse af flygtningedebattens proportioner.

»Når dækningen af flygtninge i øjeblikket er så udpræget negativ, kommer folk til at overvurdere problemets omfang. Så det er forventeligt, at folks angst og frygt øges med så kraftig en eksponering i medierne. Medierne skaber ikke noget ud af den blå luft, men forstærker en fremmedfrygt blandt befolkningen og politikerne. Og den udbredte frygt kan så yderligere resultere i virkelighedsfordrejning,« forklarer han.

Selvom Justitsminister Søren Pind (V) for at lægge en dæmper på panikken under de første større grupper flygtninges ankomst til Rødby kom med en opfordring til at kigge »ud ad vinduerne og lade være med at se så meget TV 2 NEWS«, har politikerne været med til at skabe forestillingen om en krise, mener Jens Peter Frølund Thomsen.

For mediedagsordenen spejler ikke mindst det politiske klima i Danmark, mener både han og Hanne Jørndrup, og befolkningens opfattelse ville have været en anden, hvis danske politikere for eksempel havde reageret på flygtningene, som man gjorde i Sverige, forklarer Jørndrup.

»Journalistikken er oftere et spejl af den politiske debat, end hvad der sker ude i verden. Så det har stor indflydelse på folks opfattelse, når en marginal forskel på antallet af flygtninge i Danmark kan udløse et politisk stormvejr, mens det ikke får danske politikere op af stolen, om der er tale om én, to eller tre millioner internt fordrevne i Syrien,« siger Hanne Jørndrup.

Årets vigtigste historie

Blandt nogle af de største danske medier tager man undersøgelsen til efterretning, men ændrer umiddelbart ikke på prioriteringen i nyhedsdækningen.

Hos Ekstra Bladet lover chefredaktør Karen Bro »at skrive sig kritikken bag øret«, men derudover synes hun som udgangspunkt, at den danske mediedækning har været nuanceret, og at der ikke er noget galt i, at danske medier først og fremmest dækker det helt nære.

»Jeg synes afgjort, at medierne har et ansvar for at dække de begivenheder, som vedrører folk, og derfor er der intet galt i at dække det, der sker tæt på os. Får du åbnet øjnene for det nære, vil du også interessere dig mere for perspektiverne. Men vi har selvfølgelig også et ansvar for at have det faktuelle med, som perspektiverer tingene – for eksempel i form af en faktaboks med tal for flygtningestrømmene, når vi bringer en reportage fra de danske grænser,« siger hun.

Så længe man på den måde husker at trække linjer til det internationale perspektiv, mener chefredaktøren ikke, man bør gentænke mediernes prioriteringer i mængden af nationale og lokale vinkler.

»Jeg tror ikke på, at det skæv-vrider virkeligheden, når man dækker de nære begivenheder. Så er vi kommet for langt ud. Hvis man så interesserer sig for et emne, så må man jo også selv gå i dybden med det efterfølgende,« siger Karen Bro.

I DR mener nyhedschef Ulrik Haagerup, at medierne må påtage sig et ansvar for, hvordan opfattelsen i den brede befolkning – for eksempel i forhold til udbredelsen af kriminalitet – ofte adskiller sig fra realiteterne. Sensationsdækningen kan give et skævt billede af virkeligheden, men her bør medierne vedholde perspektivet, mener han.

»Jeg forholder mig kritisk til, hvordan vi sorterer i nyhedsmængden, og når folks opfattelse er så fejlagtig, er det for mig indikation på, at vi ikke gør det godt nok. Men det her er årets vigtigste historie i et nationalt perspektiv, så den burde simpelthen dækkes i den her grad. Og vi har også prioriteret at lægge et internationalt perspektiv på. Men det er samtidig en så kompleks historie, at det kræver en indsats fra den enkelte at sætte sig ind i tingene. Man må gøre mere end at læse overskrifter for at forstå sagen,« siger han.

– Men det her får dig ikke til at tænke, at man måske skulle have haft en større repræsentation af nærområderne i DR’s dækning?

»Jeg synes, vi har været der. Men der har selvfølgelig været en stor repræsentation af det, der er foregået i Europa, det er klart,« siger han.

Hanne Jørndrup mener til dels, at medierne kunne prioritere at dække internationale perspektiver i større grad, men hun påpeger, at det medfører en risiko for såkaldt ’compassion fatique’, når læsere og seere ikke kan klare elendigheden fra alverdens kriser og vælger mediet fra.

»Jeg tror hellere, medierne skal huske at sætte politiske udmeldinger i et kritisk perspektiv – for eksempel ved at nævne, at Libanon huser en million flygtninge, selvom deres befolkning er på størrelse med den danske, når politikerne taler om, at vi ikke har plads til flere.«

Hos foreningen Ansvarlig Presse, der beskæftiger sig med medieetik, mener man desuden, at mediebrugerne bør klædes bedre på til at afkode, hvordan nyhedslogikkerne kan skabe en til tider misvisende virkelighed. Og det bør medierne tage et ansvar for, siger forkvinde Laura Na Blankholm.

»Journaliststanden har ofte den selvopfattelse, at de videreformidler sandheden, og har for sjældent mulighed for at stoppe op og forholde sig kritisk til den virkelighed, de reproducerer. Der er et stort – både demokratisk og troværdighedsmæssigt – potentiale for medierne i at være med til at oplyse om, hvordan deres dækning påvirker virkeligheden, og på hvilken baggrund de vælger deres historier.«