Men når den hvide kittel kommer på den knap to meter høje mands skuldre, lægger han troen i tasken, og tager de professionelle handsker på. De er en meget stor del af den person, Gorm Greisen er i dag.

- Noget af det, der følger med læge-identiteten er, at sygdom og død, det er patienternes rolle, og vi andre, vi går rundt i hvidt tøj og arbejder. Det er den professionelle tilgang til det, siger han.

Måske sætter egen "skyhed" en grænse

Samtalerne med de bekymrede forældre, der ikke kan forstå, hvorfor deres barn er ramt af en alvorlig sygdom eller lider af en hjerneskade, fordi de er for tidligt født har altid fyldt meget for Gorm Greisen. Forholdet til forældrene bliver ofte tæt, men Gorm Greisen har en grænse, han trækker.

"Nogle gange, så er der et lille barn, der dør. Så kommer spørgsmålet, om man skal tage med til begravelsen… Det har jeg aldrig gjort, for det er en grænse, som jeg ikke synes, jeg vil overskride." Gorm Greisen

- Nogle gange, så er der et lille barn, der dør. Så kommer spørgsmålet, om man skal tage med til begravelsen… Det har jeg aldrig gjort, for det er en grænse, som jeg ikke synes, jeg vil overskride. Det er måske min egen "skyhed", der sætter grænsen, og etisk set… Om det er rigtigt eller forkert, det ved jeg faktisk ikke, siger han.

Men der er det, ifølge ham, vigtigt, at man tager diskussionen og snakken om, hvad det er, der er det rigtige og forkerte at gøre.