Det er de små krisers tid. De store – økonomi, klima, energi og fødevareforsyningen – glemmer vi lidt, mens vi koncentrerer os om at se Lars Løkke Rasmussen, Jyske Bank og Jakob Scharf forsøge at fægte sig ud af krisemoradset. Det morads, man på den ene side synker dybere ned i, hvis man fægter for vildt med armene. Men på den anden side måske aldrig kommer op af igen, hvis man bare lægger sig død og venter på bedre tider.

USA’s daværende forsvarsminister, Robert McNamara, klarede sig igennem Vietnam-krigens pressekonferencer ved hjælp af tommelfingerreglen: Besvar aldrig det spørgsmål, du bliver stillet. Besvar det spørgsmål, du ville ønske, de havde stillet dig.

Men tiden er en anden. 2013 kræver oprigtighed, og hvad gør man så, når shitstormen rammer?

Hovedperson: Jyske Bank

Metode: Den proaktive

Klassisk krisekommunikation anbefaler, at du vinder tid og danner dig overblik, før du reagerer. Men Jyske Bank er alt andet end klassisk. Banken valgte op til denne uges kritiske DR-dokumentar om bankens rådgivning om skattely i stedet en kombination af to proaktive tilgange: en meget gammeldags og en meget moderne. Først greb banken til en advokat, der i måneder før udsendelsen sendte meget lange advarselsbreve til både udsendelsens ekspertkilder, DR’s journalister og DR’s direktion. Brevene var så lange, at der også blev plads til advokatens interessante fortolkninger af injurielovgivningen, herunder at »alene det at stille spørgsmålstegn ved, om en virksomhed har foretaget noget ulovligt eller kritisabelt, er fuldt tilstrækkeligt til at fuldbyrde overtrædelse af straffelovens §§ 267 og 268 om injurier.«

Den snakkesalige advokat fik ikke stoppet udsendelsen, så Jyske Bank greb til proaktiv strategi nr. 2: live-tweeting under udsendelsen. På de sociale medier kunne interesserede brugere følge et væld af kommentarer fra profilenDet er forbudt at bruge skjult kamera i Schweiz. #skattely« og »Det er på en måde en ære at stå på samme liste som Dronning Elisabeths bank, RBS Coutts. #skattely.«

Faldgruber: Et modangreb, der sættes ind, før du har overblik, risikerer at ramme ved siden af. Og så er der noget med krisestyring og voldsomme følelser: Du skal have følelserne overstået først. Det plejer at være først skam, så sorg, og så vrede. Og så kan du gå i gang med at krisestyre.

Citat: »FAKTA: Anonyme kreditkort er helt almindelige i Schweiziske banker. Er billigere end almindelige kreditkort. #skattely”;

Hovedperson: Danske Bank

Metode: Den lyttende

Befolkningen kan godt lide at fornemme, at der bliver lyttet til den. Og da finanskrisen for alvor ramte, kunne Danske Bank godt se, at man måske havde fremstået en smule arrogant i opturstiden, indtil man skulle reddes af skatteyderne gennem Bankpakke 1. Måske så det heller ikke så godt ud, at man havde lånt så friskt ud, at man havde en balance på næsten det dobbelte af det danske bruttonationalprodukt. Hvis banken var kollapset, havde der sådan set ikke været penge nok i Danmark til at redde den.

Så i en række kampagner forklarede banken først kunderne, at de meget gerne måtte hjælpe med input på hjemmesiden om, hvordan den nu skulle være. Så skiftede den midlertidigt farver til den mere billige og folkelige Netto-gule. Og til sidst lånte den Occupy Wall Street-bevægelsens protester mod finanskapitalismens dominans i en kampagne, den kaldte ’New Normal’.

Faldgruber: Det er ikke så godt at signalere, at du lytter, hvis du ikke rigtig har lyttet. F.eks. var bankens topfolks lønninger siden finanskrisens begyndelse steget med 21 procent, da ’New Normal’ satte i gang. Og banken var på trods af den fare, der var blevet demonstreret, stadig så stor, at en ekspert kaldte den et »finansielt masseødelæggelsesvåben«.

Citat: Topchef Eivind Kolding før sin fyring: »I vores ambition om at indfri markedets og investorernes forventninger om vækst og skaffe kortsigtede gevinster til os selv og vores kunder mistede vi i et vist omfang fokus på de langsigtede værdier. Det indrømmer og beklager vi.«

Hovedperson: Lars Løkke Rasmussen

Metode: En Weiner

En af kommunikationsrådgiverens bedste råd til at lægge en krise død på er, at du 1.) lægger alt kritisabelt frem og 2.) lægger dig fladt ned og siger undskyld. Jo fladere, des bedre er chancen for, at den kritiske stemning slår over i en tilgivende, måske endda medlidende.

Metoden blev blandt andet brugt af det amerikanske kongresmedlem Anthony Weiner i sommeren 2011, efter at Weiner var kommet til at offentliggøre et billede af sine underbukser på Twitter med henblik på at besnære en kvindelig penneven. Weiner indrømmede, undskyldte og lovede bod så fuldkomment, at han mindre end to år efter, i foråret 2013, kunne melde sig som en meget stærkt finansieret favorit i kampen om at blive New Yorks næste borgmester.

Også Venstres formand og statsministerkandidat Lars Løkke skrev sig i forrige weekend ind i historiebøgerne med et pressemøde af Fidel Castrosk længde, hvor han 45 gange beklagede, at han havde været for flot med udgifter og bilag i sin funktion som formand for erhvervsklubben GGGI.

Faldgruber: Krisen lægges kun død med Weiner-metoden, hvis man i samme åndedrag som undskyldningen også fremlægger alt beklageligt materiale. Alt. Så selv om Lars Løkke umiddelbart før pressemødet sendte breve om sine samlede udgifter til Venstres 45.000 medlemmer og udleverede sine GGGI-bilag til pressen, har han efterfølgende fået problemer, fordi han glemte sine skattefri diæter på pressemødet og sin firmabil i brevet til Venstres medlemmer.

På samme måde måtte Anthony Weiner i juli sande, at han ikke skulle have fortsat med at sende frække fotos på Twitter (ganske vist nu under navnet Carlos Danger) efter at have lagt sig fladt ned. I tirsdags valgte newyorkerne den tidligere sandinisttilhænger Bill de Blasio som ny borgmester.

Citat: »Nu har han undskyldt. Han er blevet dyppet i tjære og rullet i fjer. Og hvad mere kan man egentlig forlange?« (Claus Hjort Frederiksen).

Hovedperson: Lars Barfoed

Metode: Den menneskelige

»Alle elsker en taber« er et lidt groft udtryk for et fænomen, som måske er særligt dansk, men som ligger i forlængelse af Weiner-metoden. Det består i, at folk er villige til at stille sig på din side, hvis de oplever, at du bliver angrebet for hårdt, samtidig med at de kan mærke, at du er et menneske. Et kendt eksempel er Jeppe Kofod, der den 25. marts 2008 som 34-årig måtte trække sig som Socialdemokraternes udenrigsordfører, fordi han havde haft et seksuelt forhold til en 15-årig pige under et påskekursus i DSU. Forargelsen rejste sig så hurtigt, at den på en uge nåede at slå over i en medfølende modreaktion, så Kofod den 2. april kunne genvælges som folketingskandidat på Bornholm. I en noget anden boldgade rørte storsvindleren Stein Bagger ved mange danskeres hjerte, da han græd ud hos tv-værten Reimer Bo og forklarede, at han som barn aldrig havde følt sig god nok eller velkommen.

Ingen ved, om en lignende kommunikationsstrategi ligger bag, at nogen lækkede den konservative formand Lars Barfoeds plus-minusliste over henholdsvis sin hustrus og sin elskerindes egenskaber, da Barfoed kom under hård mediebeskydning i forbindelse med sin skilsmisse. Men Barfoeds plusser og minusser var i hvert fald noget, vi alle kunne forstå. Den ene lavede mad, men var ofte sur; og den anden rodede, men var god til sex, og hvad er egentlig vigtigst?

Faldgruber: Det er kært og menneskeligt at være vægelsindet og falde for fristelser, men figuren er måske ikke helt egnet som lederforbillede og derfor heller ikke så god til at genrejse Det Konservative Folkeparti fra skindøden. Stærke ledere står trods alt i ret høj kurs i det blå segment. Tænk Pinochet, tænk Thatcher, tænk Per Stig Møller.

Citat: »God mad. Intelligent. Udadvendt. Ofte sur.«

Hovedperson: Jakob Scharf

Metode: Flyverskjulet

Du får aldrig nogen fra kommunikationsbranchen til at indrømme det, men mange kriser håndteres faktisk bedst ved, at man går i flyverskjul, indtil stormen er drevet over. Metoden har i mange år været anvendt med ret stor succes af bl. a. en række danske virksomheder med A.P. Møller-Mærsk i spidsen, i hvert fald op til virksomhederne i de senere år gradvist har fået ansat tilstrækkeligt med moderne kommunikationsfolk, som har overbevist dem om, at flyverskjulet er gået af mode. Men metoden er effektiv, blandt andet fordi så meget nyhedsdækning i tv er afhængig af et setup, hvor der både skal være en kritik, der bliver fremsat, og nogen til at svare på kritikken. Så det sker jo, at indslag lægges ned, hvis krisens hovedperson ikke stiller op.

PET’s chef Jakob Scharf har i denne uge måttet tåle et væmmeligt læk. En rapport til Rigspolitichefen om, at Scharf ved en række firmafester og sammenkomster har opført sig upassende over for spiontjenestens kvindelige ansatte, er nemlig her op til julefrokostsæsonen kommet til Ekstra Bladets kendskab. Og eftersom den amerikanske CIA-chef David Petraeus op til sidste års julefrokostsæson måtte trække sig efter afsløringer om en udenomsægteskabelig affære for ikke at risikere at kunne gøre sig til genstand for afpresning for sine pinlige hemmeligheder, påpeger en ekspert, at Jakob Scharf jo kunne overveje at gøre det samme. PET-chefen har dog, i sin tjenestes ånd, forholdt sig helt, helt tavs om sagen.

Faldgruber: Ikke nogen. MoTi-redaktionen kan ikke se nogen måde, hvorpå Jakob Scharf kunne få glæde af at fortælle os andre om sin tilgang til PET’s julefrokoster. Medmindre han altså er interesseret i en klækkelig dusør.

Citat: » ... «