Sotsiaaldemokraate, IRL-i ja Vabaerakonda on mõistlik käsitleda koos, sest nad tegutsevad samas turunišis ja neil on üllatavalt sarnased probleemid. Nende valijateks on need umbes 25 protsenti inimestest, kelle jaoks Keskerakond on liiga populistlik, EKRE liiga vulgaarne ja kes mingil põhjusel ei soovi toetada ka Reformierakonda . Nad on peavooluvalijad, kes tahaksid toetada normaalset peavooluerakonda, mis suudaks ühelt poolt Reformierakonda tasakaalustada, aga ka olla Reformierakonnale heaks partneriks valitsuses.

Nähes oma erakonna poliitiku nime pealkirjas, tekib paljude erakondade toetajatel külm higi seljale - no mida nad nüüd jälle kokku keerasid. Just läbimõtlemata algatused, segased sõnumid ja uitmõtetepõhine poliitika on viinud Sotsiaaldemokraadid, IRL -i ja Vabaerakonna poliitilisse mudaliigasse.

Kahjuks ei taha ükski neist kolmest erakonnast käituda nagu normaalne peavooluerakond, vaid neid kõiki iseloomustab suvaline tõmblemine. Üks uuring teise järel näitab, et Eesti valija on ülekaalukalt konservatiivne, see tähendab alalhoidlik, ettevaatlik. See valija armastab stabiilsust.

Sotsiaaldemokraadid, IRL ja Vabaerakond aga mingit sellist stabiilsust oma valijatele ei paku. Üksteise järel mõtlevad poliitikud välja uusi algatusi, et need seejärel ära unustada. Need poliitikud on isekeskis jõudnud järeldusele, et valijad ootavad neilt "uusi algatusi", "90. stiilis julgeid reforme" ja "seisakumurdmist".

Uusi ideesid proovitakse üha uuesti ja uuesti. Kui ikka reiting ei tõuse, istub Urmas Reinsalu/Jevgeni Ossinovski/Artur Talvik/Helir-Valdor Seeder maha, võtab kaks kohvi/viis õlut ja mõtleb välja uue "kavala plaani". Seda plaani põhjalikult läbi ei mõelda, tihti ei arutata seda läbi isegi mitte erakonna juhatuses, vaid kohe paisatakse see avalikkuse ette. Veel hullem, vahel hakatakse seda kohe ellu viima, kui "kavala plaani" autor juhtub olema ametisolev minister.

Usk, et nende erakond vajab just "dünaamilisi" algatusi, on mõjutanud ka seda, milliseid esimehi need parteid valivad. Tasakaalukate peavoolupoliitikute asemel on nad kõik otsinud "jõulisi" ja "karismaatilisi" tüüpe ja on seega saanud tormi ja tungi täis Ossinovski, mitme ebatavalise seisukohaga Seederi ja Talviku, kes räägib mida iganes, et meediasse saada. Tulemuseks on erakonnajuhid, kelle iga esinemine meedias pigem langetab nende erakondade toetust.

Eriti märkimisväärne on sotside hiigellangus. Umbes aastal 2014, kui nad olid oma toetuse sotsiaalmajanduslike teemadega tõstnud üle 20 protsendi, otsustasid nad hakata kaasama venekeelseid valijaid ja toetama kooseluseadust. Selle asemel, et teha edasi seda, milles nad olid head, hakkasid nad seiklema ja said riigikogu valimistel vaid 15 kohta.