Nolla promillea mutta aivot kohmeessa Alkoholi on hermomyrkky ja krapulassa on kyse myrkytyksen jälkitilasta, jolloin aivoissa välittäjäainetoiminnot eivät ole vielä tasapainossa. Varsinkin pitkäaikainen runsas käyttö vaikuttaa aivojen kykyyn suoriutua monimutkaisista tehtävistä. Se heikentää muistia, motorista suoriutumista ja rappeuttaa keskushermosta. Runsas käyttö tuhoaa hermokudosta, aiheuttaa alkoholidementia ja muita neurologisia sairauksia. Alkoholin pitkäaikaisvaikutuksien aiheuttamat vauriot ovat hyvin yksilöllisiä. Osalla käyttäjistä keskushermostovaikutukset korostuvat. Vain pieni osa pitkään alkoholia käyttäneistä päihderiippuvaisista saattaa käytön lopettamisen jälkeen omata riittävät kyvyt toimia liikenteessä turvallisesti. Suurimmalla osalla ajokyky on mennyt, vaikka juominen loppuu. Runsaasti alkoholia käyttävä toilailee ja hänelle sattuu päävammoja. Aivojen rakenteelliset ongelmat saattavat johtua jopa yhdestä yksittäisestä kaatumisesta. Lähde: Kliinisen neurofysiologian erikoislääkäri Jussi Toppila

Päihteiden ongelmakäyttäjät näkyvät meillä tilastoissa, vaikka onnettomuushetkellä he eivät ole humalassa tai huumaavien aineiden alaisina. Kuopion yliopistollisen sairaalan erikoistuva silmälääkäri ja Pohjois-Savon liikenneonnettomuuksien tutkijalautakunnan jäsen Juhani Kalsi on tutkinut alkoholionnettomuuksia.

– Hieman alle prosentti johtuu alkoholin ja muiden päihteiden elinkomplikaatioista.

Päihteiden suurkuluttaja on vaarallinen liikenteessä ainakin muuta väestöä korkeamman sairauskohtausriskin vuoksi. Taustalla saattaa olla alkoholisydänsairaus tai kuljettaja voi saada esimerkiksi alkoholiepileptisen kohtauksen, jonka seurauksena hän painaa kaasupolkimen pohjaan tuhoisin seurauksin.

Suomen Liikennelääketieteen yhdistyksen puheenjohtaja, neurologi Markku Sainio sanoo, että vakavien onnettomuuksien taustalla ei välttämättä ole päihteistä johtuva aivojen rakenteellinen ongelma.

– Päihdeongelmainen on aina riskikuljettaja. Taustalla voi olla myös mielenterveysongelmia. Päihteidenkäyttö heikentää kuljettajan toimintakykyä ja lisää onnettomuusriskiä. On tutkittu, että krapula ja univaje yhdessä ovat erityisen suuri riski rattiin nukahtamiselle.

Juuri unihäiriöt ovat tyypillisiä alkoholia ja muita päihteitä runsaasti käyttävillä. Myös inhimillisten ajovirheiden todennäköisyys kasvaa merkittävästi, kun kuljettajalla on taustalla päihteidenkäyttöä.

– Kun ajetaan selkäytimellä, ei siihen tarvita suurta tarkkaavaisuutta, mutta sitten kun tulee se äkillinen tilanne, niin silloin kaikki ei toimikaan niin kuin pitäisi, Työterveyslaitoksen ylilääkärinä toimiva Sainio sanoo.

Päihderiippuvaisista harva enää pelkästään alkoholinkäyttäjä Tieliikenteessä maistelleiden osuus on kasvanut selvästi vuoden 2012 jälkeen. Enemmän kuin 70 autoilijaa tuhannesta ajaa nykyään pienessä 0,2 - 0,5‰ humalassa. Huumeiden osalta rikoslaki edellyttää nollatoleranssia. Autoilija ei saa myöskään käyttää lääkärin määräyksen mukaisesti tai toistuvasti keskushermostoon vaikuttavia lääkkeitä, jotka haittaavat ajoturvallisuutta. Autoilija saa kuitenkin käyttää lääkärin ohjeen mukaisesti keskushermostoon vaikuttavia lääkkeitä, jos lääke ei vaikuta haitallisesti tarkkaavaisuuteen tai muuhun suorituskykyyn. PKV-lääkkeitä eli pääasiassa keskushermostoon vaikuttavia lääkkeitä ovat: - bentsodiatsepiinit - lyhytvaikutteiset nukahtamislääkkeet (z-lääkkeet) - riippuvuutta aiheuttavat kipulääkkeet (opioidit) - korvaushoidossa käytettävät opioidit (metadoni, Suboxone, Subutex) - sekä yleisesti väärinkäytetyt ”kolmio-lääkkeet” Lyrica (pregabaliini) ja Sirdalud, vaikka ne eivät olekaan PKV-lääkkeitä. Keskushermostoon vaikuttavien lääkkeiden käyttäjien ei tulisi nauttia alkoholia lainkaan, koska yhteiskäyttöön liittyy merkittävästi lisääntynyt onnettomuusriski. Poliisin tietoon vuonna 2015 tulleista rattijuopumusrikoksista 12 107 oli alkoholista johtuvia, 4 716 huumaavista aineista johtuvia ja 733 johtui alkoholin ja huumaavien aineiden sekakäytöstä. Alkoholirattijuopumusten määrä on ollut viime vuodet jatkuvassa laskussa (23 399 vuonna 2007), kun taas huumaavien aineiden osuus on kovassa kasvussa (2 623 vuonna 2012). Rattijuopot voidaan jakaa kuuteen heikentyneen ajoterveyden tyyppiin. Erityisesti kasvussa ovat monipäihdekäyttäjät. 1. pelkkä alkoholi 2. alkoholi + kolmiolääke 3. alkoholi + huume 4. alkoholi + kolmiolääke + huume 5. pelkkä kolmiolääke 6. pelkkä huume Poliisi on ilmoittanut, että sen yhtenä vuoden 2017 pääpainopisteenä on liikenteen päihteidenkäytön valvonta. Lähde: psykiatrian erikoislääkäri Reijo Laitinen, poliisin tilastot sekä Trafi

Liikennelääkärit pyrkivät parhaillaan saamaan lisätietoa myös, miten alkoholista johtuvat maksan vauriot liittyvät kolareihin. Se tiedetään, että vaurioitunut maksa ei pysty kunnolla poistamaan elimistöstä kuona-aineita ja elimistö on sekaisin, vaikka alkometrin puhallustulos olisikin puhdas nolla.

Päihderiippuvaisella ei saisi edes olla ajokorttia

EU:n ajokorttidirektiivin mukaan ajokorttia ei tule antaa eikä uudistaa päihderiippuvaiselle henkilölle, muistutti päihdelääkärinä kuljettajien ajoterveyttä arvioiva psykiatri Reijo Laitinen poliisiammattikorkeakoulun liikenneturvallisuusseminaarissa lokakuun lopulla.

Vuodelta 1993 peräisin olevan direktiivin aikoihin päihderiippuvaisen tunnistaminen olikin selkeämpää, sillä tuolloin pelissä oli lähes yksinomaan alkoholi.

– Liikennevalvonnassa kiinni jääneiden alkoholinkäyttäjien määrä on ollut vähenemässä. Monipäihderattijuopumukset eli alkoholi, PKV- eli pääasiassa keskushermostoon vaikuttavat lääkkeet ja huumeet ovat lisääntymässä, Laitinen sanoi.

Noin joka kymmenennessä kuolonkolarissa on taustalla myös lääkäreiden laiminlyöntejä. Lääkärikäynnin yhteydessä olisi esimerkiksi pitänyt selvitä, että potilaalla on ajokortti, vaikka hän ei ole ajokykyinen. Ongelma on, että päihteidenkäyttäjä on hyvä salaamaan asioitaan. Ajokortti halutaan pitää tuli mitä tuli.

TTL:n neurologi Markku Sainio muistuttaa, että päihteidenkäyttäjän aivot on valjastettu päihteiden saamiseen. Tarve lähteä ajamaan on suuri, vaikka olo ei olisikaan terävä. Sitä ei tehdä pahalla, vaan riskiä ei mielletä.

– Päihteidenkäyttäjät arvioivat väärin oman toimintakykynsä. He ovat sopeutuneet siihen tilaan. Sellaisen henkilön oma-arvio ajokyvystä ei ole luotettava.

Kuka pelkäisi selvää päihteidenkäyttäjää?

Läheisten, kuten vaikkapa isovanhempien, ajamiseen ei mielellään puututa. Aihe on tabu. Suomen Liikennelääketieteen yhdistyksen puheenjohtaja Markku Sainio toivoo, että suomalaisten nykyinen sietokyky asian suhteen ei olisi näin korkea.

– Heti jos herää epäilys, että läheisen ihmisen ajamiseen liittyy turvallisuusriski, siihen tulisi puuttua. Yhtenä rajana voi pitää sitä, antaisiko omat lapsensa miettimättä hänen kyytiinsä. Ja itseltään kannattaa välillä kysyä, olenko oikeasti sellainen kuljettaja, että en aiheuta liikenneturvallisuusriskiä. On valtavan itsekästä, ettei välitä siitä, että omaan toimintakykyyn voi liittyä kolaririski ja tielläliikkujien hengenvaara.

Sainio ottaa esimerkin ikääntyneistä, joiden ajamisesta tunnutaan Suomessa olevan peloissaan. Samalla kovankin juomaputken jälkeen liikenteeseen lähtijöistä ei pidetä mitään ääntä niin kauan kuin promillemittari ei värähdä.

– Vaikka ikääntyneellä näkö ja kuulo on heikentynyt, mutta nuppi pelaa, niin sellainen kuljettaja pystyy sovittamaan ajamisen kykyihinsä. Ei sellainen ole riskikuljettaja. Päihdeongelmainen on. Riskikuljettajia ovat henkilöt, joilla ajokyky on heikentynyt, mutta he eivät sopeuta toimintaansa.

Riskikuljettaja huomaakin yleensä olevansa riski muille ja itselleen vasta sen jälkeen, kun hän on ollut todella lähellä onnettomuutta. Joskus sitten päihderiippuvuuden ensimmäinen oire on äkkikuolema tien päällä.

– Alkoholisti krapulassa on vaarallisempi kuin tavallinen autoilija sellaisessa pienessä 0,3 promillessa, sanoo Pohjois-Savon liikenneonnettomuuksien tutkijalautakunnan lääkärijäsen Juhani Kalsi.