Savonlinnalainen Janne Jokinen oli lapsi onnettomuuden aikaan ja muistaa uutisoinnin pelottavana. Asiantuntijoiden mukaan hätää laskeumasta ei ole.

Säteilyturvakeskuksen puhelimet ovat pirisseet tavallista tiuhemmin edellisen kuukauden aikana. Viestintä, kirjaamo ja yksittäiset työntekijät ovat vastailleet parhaansa mukaan niin epäröivien kansalaisten kuin innokkaiden toimittajien kyselyihin. Syy kyselysumaan on HBO:n julkaisema Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta kertova Chernobyl-sarja.

– Viime kuukauden aikana on tullut yllättävän paljon kysymyksiä, ja muillekin kuin minulle, kertoo Säteilyturvakeskuksen laboratoriojohtaja Kaisa Vaaramaa.

Ihmekös tuo: sarjaa on ylistetty laajalti (siirryt toiseen palveluun) (Helsingin Sanomat) ja itse Tšernobylin aluekin on kyseenalaisessa nosteessa, kun turistit pyrkivät hylättyyn kaupunkiin.

33 vuotta sitten sattunut katastrofi ei mennyt suomalaisilta ohi. Yle toteutti joukkoistuksen siitä, millaisia oletuksia ydinvoimalaonnettomuuteen liittyy. Saimme yli 700 vastausta. Osa suomalaisista ei kantanut huolenhäivää laskeumasta, mutta toisia asia askarrutti voimakkaasti vielä vuosikymmenien jälkeenkin.

Tässä jutussa asiantuntijat vastaavat joukkoistuksesta poimittuihin yleisimpiin oletuksiin koskien Tšernobylin onnettomuuden vaikutuksia Suomessa.

Mitä Yle kysyi? Yle teki kyselyn Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden oletetuista vaikutuksista itseensä tai ympäristöön Suomessa. Saimme 733 vastausta. Vastaajista noin 150 henkilöä kertoi, ettei usko onnettomuudella olleen vaikutuksia heidän elämäänsä. Yli 300 henkilöä epäili tai koki, että ydinvoimalaonnettomuus ja sen laskeuma on vaikuttanut heidän elämäänsä esimerkiksi sairauksien muodossa tai ympäristöön vaikuttamalla. Vastauksia tuli ympäri Suomea ja eri-ikäisiltä ihmisiltä. Kysely ei ole tieteellisesti pätevä ja kattava, mutta antaa osviittaa siitä, millaisia oletuksia suomalaisilla on onnettomuudesta vielä tänä päivänä. Keräsimme tätä juttua varten kyselystä nousseet yleisimmät oletukset ja haastattelimme Säteilyturvakeskuksen asiantuntijoita näistä aiheista.

"Etelä-Suomi hyvin pahoin tuhoutunut"

Moni istui nauliintuneena televisionsa ääreen huhtikuussa 1986 Ylen uutislukija Kari Toivosen kertoessa synkeää uutista:

Juuri saamamme tiedon mukaan uutistoimisto Tass kertoo, että Tšernobilskin ydinvoimalasta--- siellä on tapahtunut onnettomuus. Tämä on todennäköinen syy Suomessa ja muissa Pohjoismaissa todettuun kohonneeseen radioaktiivisuuteen.

12-vuotias savonlinnalainen Janne Jokinen oli yksi television äärellä istujista. Kotimaan sijaan Jokinen katseli uutisia jerusalemilaisessa lounaspaikassa lomamatkalla perheensä kanssa. Hän on yksi Ylen joukkoistukseen vastanneista.

Jokinen kertoo, ettei ymmärtänyt tuolloin heprean- ja englanninkielisistä uutisista paljoakaan, mutta järkytys iski pian: hän muistaa, että uutisissa kerrottiin Etelä-Suomen tuhoutuneen pahoin.

– Lähdin saman tien ruokapöydästä nurkkaan nyhjöttämään. Tuli paniikkikohtaus, Jokinen muistelee nyt kotonaan Savonlinnassa.

Viereisen pöydän turistiryhmä meni täysin pakokauhun valtaan, ja eräs matkustajista sai sydänkohtauksen. Jokinen itse muistelee jättäneensä syömisen väliin seuraavien parin päivän ajan järkytystä sulatellessaan.

On mahdollista, että ydinvoimalaonnettomuuden uutisointi on ollut alussa maalailevaa eri puolilla maailmaa, kuten Jokisen muistot kuvailevat. Varmaa on, että tietoa tihkui Neuvostoliitosta viiveellä.

Muutama Ylen joukkoistukseen vastanneista kertoi, miten he kuulivat onnettomuudesta ulkomailla ollessaan. Helsinkiläinen Ilkka Terho kertoo, miltä tilanne näytti hänen ollessaan Australiassa vaihto-oppilaana onnettomuuden aikaan:

"Olin liftarina rekassa Sydneystä Adelaideen. Rekkakuski oli hiljainen, ja kysyin lupaa laittaa radion soimaan. Uutislähetys kertoi, että Euroopassa on tapahtunut hirvittävä ydinreaktorionnettomuus."

Koska matkapuhelimia ei ollut, Terho kertoo soittaneensa äidilleen huoltoasemalta. Kaikki paljastui olevan kunnossa, mutta äidin mukaan perheessä aiemmin ollut yhdysvaltalainen vaihto-oppilas soitti perheen luo hädissään:

"Yhdysvaltojen uutisointi oli kertonut suurin piirtein koko Euroopan saastuneen elinkelvottomaksi. Se liftausreissu ei unohdu ikinä."

Tšernobylin ydinvoimalaitosalue sijaitsee nykyisen Ukrainan alueella lähellä Prypjatin kaupunkia. Kartta: Google

Radioaktiivisia saasteita levisi onnettomuuden jälkeen pitkin Eurooppaa. Suomessa kuitenkin tiedettiin melko nopeasti, että suoranaista hätää ei ollut: Säteilyturvakeskus arvioi tuolloin, ettei säteily aiheuta suoraa terveysriskiä Suomessa.

Varotoimenpiteitä oli silti. Esimerkiksi sadevettä kehotettiin välttämään juomavetenä erityisesti eläimillä, ja elintarvikkeita, kuten maitoa ja sen radioaktiivisen jodin pitoisuuksia, valvottiin. Lasten leikkejä kuravesilammikoissa ja hiekan suuhun laittamista suositeltiin varomaan.

Suomalaisille rakkaat metsätuotteet, kuten marjat ja sienet, saivat osansa rajoituksista ainakin pahimman laskeuman saaneilla paikkakunnilla (siirryt toiseen palveluun) (Iltalehti). Sen muistaa myös Jokinen:

– Perinteisesti kouluissa lähdettiin lasten ja opettajien kanssa marja- tai sienimetsään. Sinä syksynä sitä ei tehty, Jokinen sanoo.

Huoli sienien ja marjojen radioaktiivisuudesta on yhä voimissaan, ainakin osalla suomalaisista. Muutama kertoi joukkoistuksessamme miettivänsä edelleen, onko metsänantimien nauttiminen turvallista, ja osa ajatteli syöpänsä tai kilpirauhasoireilunsa johtuneen ahkerasta marjojen ja sienien syönnistä.

Säteilysanastoa: Becquerel: SI-järjestelmään kuuluva radioaktiivisuuden yksikkö (siirryt toiseen palveluun). Tarkoittaa yhden atomiytimen virityksen purkautumista sekunnin aikana. Mitä enemmän becquerelejä, sitä radioaktiivisempi kohde on. Tšernobylin katastrofin jälkeen EU:ssa annettiin suositusraja: markkinoilla ei saa myydä luonnontuotteita, joiden radioaktiivisten aineiden pitoisuus ylittää 600 becquerellin määrän per litra tai kilogramma. Sievert: Ihmisen saaman säteilyannoksen määrän yksikkö, ilmaistaan yleensä tuhannesosina eli millisieverteinä tai miljoonasosina eli mikrosieverteinä. Jos suomalainen syö erittäin runsaasti sieniä, yli 6 kilogrammaa vuodessa, ja pääasiassa mahdollisimman paljon radioaktiivisia aineita sisältäviä, hän saa noin 40 mikrosievertin lisäannoksen säteilyä. Se on neljäsosan verran esimerkiksi hammasröntgenkuvasta potilaalle aiheutuvasta säteilyannoksesta. Lisää esimerkkejä säteilyannoksista löytyy Säteilyturvakeskuksen sivuilta (siirryt toiseen palveluun). Cesium-137: Keinotekoinen radioaktiivinen aine, peräisin pääosin Tšernobylin ydinvoimalaitosonnettomuudesta (siirryt toiseen palveluun). Cesium-137:ää löytyy yhä Suomen luonnosta laskeuman takia. Sen puoliintumisaika on 30 vuotta. Säteilyturvakeskus tutkii yhä ympäristövalvontaohjelmassaan cesiumpitoisuuksia esimerkiksi meijerimaidosta. Vuoden 2019 alussa maidon becquerel-pitoisuudet vaihtelivat välillä 0,21–1,23 Bq/litra (siirryt toiseen palveluun). Se on alle tuhannesosan EU:n elintarvikekaupan soveltamasta raja-arvosta. Jodi-131: Radioaktiivinen jodin muoto. Suomesta löydetty jodi-131 oli peräisin Tšernobylin ydinvoimalaitosonnettomuudesta. Sen puoliintumisaika on vain 8 päivää, joten Tšernobylistä peräisin oleva jodi on jo hävinnyt Suomen luonnosta. Lähteet: Säteilyturvakeskuksen internet-sivut sekä laboratorionjohtaja Kaisa Vaaramaan haastattelu.

Oletus: Luonnontuotteet ovat pilalla

"En vieläkään poimi mitään marjoja, sieniä syötäväksi. En myöskään syö kalaa enkä riistaeläimiä. Enkä juo järvivettä." – Juupajoki

"Vanhempi lapsi on itsekin miettinyt, johtuvatko nämä [sairaudet] Tšernobylin laskeumasta Tampereen seudulla, kun marjat ja sienet saastuneet." – Tampere

"Olen sairastunut syöpään, ja monet tutut myös, suora vaikutus Tšernobylillä. Säteily, riista, sienet, marjat, vilja, vihannekset, kala ja ihan kaikki. Kertymä ihmisiin aivan valtava." – Kurikka

Kursivoidut tekstit ovat peräisin Ylen joukkoistuksen vastauksista. Niistä käy ilmi, että moni muistaa, missä pahimmat laskeuma-alueet Suomessa ovat olleet. Tarvitseeko missään päin Suomea, edes laskeuma-alueilla, miettiä Tšernobylin vaikutuksia tänä päivänä?

– Ei tarvitse, tiivistää Säteilyturvakeskuksen laboratoriojohtaja Kaisa Vaaramaa.

Marjoja ja sieniä voi lähteä poimimaan vaikka heti samalla kun syö haukea ja poroa retkieväänä.

Mutta pidempi vastaus auttaa miettimään asioiden mittasuhteita. Suomen metsätuotteista löytyy vieläkin pääosin cesium-137 -nimistä radioaktiivista ainetta, mutta sekin on puoliintunut yli 30 vuoden aikana. Radioaktiivinen jodi-131 on jo hävinnyt sen nopean, noin kahdeksan päivän puoliintumisajan takia (siirryt toiseen palveluun) (Säteilyturvakeskus).

– Toki kun cesium pääsee esimerkiksi metsämaahan, se kulkeutuu aikojen saatossa syvemmälle, toteaa Vaaramaa.

Siksipä cesiumia voi löytää pintamaasta edelleen, tai sitä voi vapautua eri paikoista pöyhimällä maata. Siten myös marjat, sienet ja riistaeläimet voivat edelleen kerryttää cesiumia itseensä, ja sitä voidaan mittareilla löytää näytteistä. Sienet ja riista kerryttävät cesiumia lisäksi marjoja enemmän.

Säteilyturvakeskuksen mukaan luonnonantimia, kuten marjoja, voi syödä huoletta kaikilla Suomen alueilla. Niko Mannonen / Yle

Mutta se, että ainetta on ylipäätään olemassa maaperässä tai metsätuotteissa, ei tee siitä vaarallista. Cesium-137:n määrät ovat Vaaramaan mukaan sangen pieniä.

Vaikka olisi sienien, marjojen, sisävesikalan ja riistan suurkuluttaja, ei ihminen voi syödä sellaista määrää kyseisiä tuotteita, että siitä kertyisi haittaa radioaktiivisten aineiden suhteen. Sama pätee ihmisiin, jotka ovat syöneet luonnontuotteita esimerkiksi huhtikuussa 1986 laskeuman saavuttua.

Ihmisten huoli saattaa perustua menneisiin suosituksiin. Cesium-pitoisuudet ovat olleet pienissä järvissä kovimpien laskeumien alueilla korkeitakin. Vaaramaa kertoo, että silloinannettiin suositus siitä, ettei sisävesikalaa tulisi syödä pääateriana useammin kuin 2–3 kertaa viikossa. Samoin suositeltiin tiettyjen sienilajien suhteen, ettei niitä tulisi ahmia enempää kuin kiloa viikossa.

– Silloinkin todettiin, että maitosienten osalta keittäminen ja ryöppääminen poistaa valtaosan cesiumista, kun keitinvesi heitetään pois, Vaaramaa kertoo.

Lisäksi huolta voi lisätä EU:n antaman suositusrajan miettiminen. Tšernobylin jälkeen markkinoille ei ole saanut saattaa luonnonvaraista ruokaa, jonka radioaktiiviset pitoisuudet ylittävät 600 becquerellin per kilo. Vielä nykypäivänäkin joissain sienilajeissa tai järvikaloissa tuo kyseinen arvo voi ylittyä.

Se ei ole mittasuhteiltaan merkittävä asia:

– Kukaan ei voi syödä sellaista määrää, että siitä olisi terveydellistä haittaa elintarvikkeiden säteilyannoksen suhteen, Vaaramaa sanoo.

Säteilyturvakeskus mittaa ja tutkii pitoisuuksia edelleen. Vuonna 2010 he tutkivat radioaktiivista cesiumia Suomen ruokasienissä ja havaitsivat, että tietyt sienilajit keräävät ainetta itseensä toisia enemmän. Korkeita cesium-pitoisuuksia löytyi esimerkiksi rouskuista, orakkaista, kangastateista, kehnäsienistä ja mustavahakkaista.

Niitäkin voi syödä kilotolkulla huoletta.

– Jos suomalainen syö paljon sieniä, noin kuusi kilogrammaa vuodessa, ja pääasiassa mahdollisimman suuren cesium-pitoisuuden sieniä, hän saa vuodessa alle 40 mikrosievertin lisäannoksen säteilyä, Vaaramaa sanoo.

Tuo määrä on vain noin neljäsosan verran hammasröntgenkuvasta saatavasta säteilyannoksesta, ja vain sadasosan verran vuodessa joka tapauksessa saatavasta keskimääräisestä säteilyannoksesta.

Säteilyturvakeskus on tutkinut Suomen sienten radioaktiivisuuspitoisuuksia. Sieniäkin voi syödä metsistä turvallisin mielin. Niko Mannonen / Yle

"Muistan, että sienien, marjojen ja poronlihan syömistä piti välttää vuosia tapahtuman jälkeen. Nykyään syön noita kaikkia enkä enää ajattele radioaktiivisuutta niissä. Ehkä pitäisi. En tiedä."

"Vuosia myöhemmin kuulin että esim. Hyrynsalmen itäpuolella on teurastettu 300 poroa ja haudattu ne suohon."

Poronlihan välttely korostui monen joukkoistuksen vastanneen kertomuksissa. Vaaramaan mukaan ravintoketjussa jäkälästä poron kautta ihmiseen tuleva cesium rikastuu, mutta huolta ei ole tämänkään elintarvikkeen kohdalla.

– Olemme tutkineet yhdessä Helsingin yliopiston radiokemian laboratorion kanssa runsaasti poroa käyttäviä ihmisiä, Vaaramaa kertoo.

Runsaasti poroa ja metsätuotteita käyttävien kokokehomittauksissa cesium-pitoisuus on elimistössä muita korkeampi, mutta rajoituksia ei Vaaramaan mukaan siltikään tarvita. Luvut eivät ole sellaisia, jotka vaikuttaisivat terveyteen. Suomessa Säteilyturvakeskus mittaa tiettyjen tutkimukseen valittujen ihmisten kehossa olevia arvoja säännöllisesti.

Lisäksi Säteilyturvakeskus mittaa elintarvikkeiden säteilymääriä ostamalla tiettyjen paikkakuntien – Helsingin, Tampereen ja Rovaniemen – toreilta ja kauppahalleista tuotteita.

– Ostamme järvikalaa, merikalaa, kasvatettua kalaa, puolukkaa, mustikkaa, lakkoja, poronlihaa ja hirvenlihaa, Vaaramaa luettelee.

Vuoden 2018 mittaustulokset löytyvät Säteilyturvakeskuksen raportista. (siirryt toiseen palveluun) Esimerkiksi Rovaniemeltä hankitun poronlihan becquerel-pitoisuudet olivat silloin korkeimmillaan 52 Bq/kilogramma. Se on reippaasti alle EU:n suositusrajan, 600 Bq/kg.

Oletus: Syöpäni johtuu Tšernobylistä

"Täällä oli tietääkseni pahat laskeumat. Liekö vain sattumaa, että ikäisilläni on todella paljon ongelmia kilpirauhasen kanssa. Moni sairastunut myös nuorena syöpään. " – Pälkäne

"---Pikkusiskoni sairastui kilpirauhassyöpään 18-vuotiaana. Silloin oysissa [Oulun yliopistollisessa sairaalassa] sanottiin todetun normaalia isompi määrä nimenomaan kilpirauhassyöpää nuorilla . Syyksi arveltiin Tšernobylin laskeumia." – Ylivieska

"Leikimme lapsena paljon ulkona. Söimme runsaasti sieniä ja marjoja, eikä niiden käyttöä rajoitettu missään vaiheessa. Asuimme yhdellä alueista, jossa laskeuma oli runsasta. Minulla ja usealla tuntemallani ikäluokkani ihmisellä on todettu struumautunut kilpirauhanen, sekä kilpirauhasen vajaa- tai liikatoimintaa. Olen pitkään ajatellut että asioilla voi olla yhteys." – Uurainen

Reilusti yli sata Ylen joukkoistukseen vastanneista mainitsi sanan "syöpä" vastauksissaan, joissa epäilivät Tšernobylin vaikutuksia suomalaisiin. Myös kilpirauhasen vajaatoimintaa, epämuodostumia, keskenmenoja ja lukuisia muita sairauksia pelättiin ydinvoimalaonnettomuuden aiheuttamiksi.

Säteilyturvakeskuksen kartta kuvaa cesium-137:n laskeumaa nykypäivänä. Vanhoihin laskeumia kuvaaviin karttoihin verrattuna nykytilanne on laskettu vuoden 2019 kuntajaolle niin, että radioaktiivisen aineen puoliintuminen on otettu huomioon. Reilussa 33 vuodessa on cesium 137:n aktiivisuuskate laskenut noin puoleen siitä, mitä se oli heti laskeuman jälkeen. Säteilyturvakeskus

Säteilyturvakeskuksen tutkimusprofessori ja Tampereen yliopiston professori Anssi Auvinen on perehtynyt säteilyn terveysvaikutuksiin ja siten myös Tšernobylin vaikutuksiin. Voivatko vastauksissa mainitut syövät olla katastrofin syytä?

– Ei ole tutkimusnäyttöä siitä, että Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden laskeuma olisi aiheuttanut sairauksia Suomessa, Auvinen vastaa ykskantaan.

Asiaa on tutkittu usein ja laajasti ja usean eri sairauden osalta. Auvinen kertoo, että viimeksi viitisen vuotta sitten tehtiin laaja tutkimus, joka kattoi käytännössä koko Suomen väestön. Siinä selvitettiin kaikkien yleisimpien syöpätyyppien esiintyvyyttä.

– Yhteyttä laskeumasta aiheutuneen säteilyannoksen ja syövän ilmaantuvuuden välillä ei havaittu, Auvinen toteaa.

Täysin aukottomasti ei voida sanoa, etteikö Suomessa olisi yhden yhtäkään syöpätapausta ydinvoimalaonnettomuuden takia. Säteilyn aiheuttamia syöpätapauksia ei voida tunnistaa tai erottaa muista syövistä, joten arviot pystytään tekemään vain väestötasolla.

Esimerkiksi Duodecimin Terveyskirjastossa (siirryt toiseen palveluun) todetaan, että jos radon aiheuttaa noin 200 syöpää vuodessa, vuotuiset laskennalliset Tšernobylin onnettomuuden aiheuttamat syöpätapaukset voidaan laskea yhden käden sormilla. Kun muistaa, että THL:n mukaan (siirryt toiseen palveluun) joka kolmas suomalainen sairastuu syöpään jossain elämänsä vaiheessa, luku on mitätön.

Myöskään kilpirauhasen vajaatoiminnasta ei hyödytäsyyttää ydinvoimalaonnettomuutta. Auvisen mukaan kyseinen sairaus vaatii huomattavasti suuremman säteilyannoksen kuin esimerkiksi kilpirauhasyövät.

On kuitenkin erittäin ymmärrettävää syyttää omaa traagista sairastumistaan jostain niinkin vakavasta onnettomuudesta kuin Tšernobyl.

– Ihminen pyrkii aina löytämään syyn omalle sairastumiselle, ja tyypillisestä selitystä haetaan ulkoisista tekijöistä. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus oli dramaattinen tapahtuma, Auvinen toteaa.

Hän ajattelee onnettomuuden syöpyneen vahvasti kollektiiviseen alitajuntaan – paljon vahvemmin kuin tieto siitä, kuinka paljon säteilyä oikeasti laskeutui kotimaahan.

– Säteily on yksi pelottavimmista tekijöistä, sillä sitä ei pysty itse havaitsemaan millään tavalla, Auvinen sanoo.

Kun siihen yhdistää tiedon siitä, että säteily kasvattaa syöpäriskiä ja vaikutukset tulevat pitkän ajan kuluessa, ilmiö vaikuttaa perin uhkaavalta.

Skannattu kappale Säteilyturvakeskuksen tiedotteesta onnettomuuden jälkiviikoilta, päivämämäärältä 16.5.1986. Tiedote sisälsi ohjeistusta Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen. Säteilyturvakeskus

Esimeriksi onnettomuusalueella, Ukrainassa ja Valko-Venäjällä, cesium-laskeuman voidaan tutkija, tietokirjailija Jouko Tuomiston mukaan arvioida aiheuttavan vuosikymmenien aikana kymmeniätuhansia syöpiä (siirryt toiseen palveluun). Tosin näiden syöpien tilastollinen erottaminen muusta syystä aiheutuneista syövistä ei ole todennäköisesti koskaan mahdollista (siirryt toiseen palveluun)(THL).

Olennaista sairastumisen todennäköisyydessä on kuitenkin saatu säteilyannos.

– Määrä tekee myrkyn melkein aineessa kuin aineessa. Se pätee myös säteilyyn, Auvinen toteaa.

Suomalaisten Tšernobylistä saatu ylimääräinen säteilyannos on Auvisen mukaan varsin pieni. Se jää kauas keskivertosuomalaisen lääketieteellisestä käytöstä saadun säteilyn määrästä vuosittain.

Siispä suomalaisten syövät, kilpirauhasen vajaatoiminta, keskenmenot, epämuodostumat tai muut sairaudet eivät mitä suurimmalla todennäköisyydellä johdu Tšernobylistä, vaan tyystin muista tekijöistä.

Säteilyturvakeskuksen laboratoriojohtaja Kaisa Vaaramaa muistuttaa, että esimerkiksi sisäilmassa oleva radon on mittasuhteiltaan paljon isompi ongelma. Radon on luonnossa esiintyvä radioaktiivinen, kaasumainen aine, jolle emme mahda mitään, mutta sen pitoisuuksiin pitäisi Vaaramaan mukaan kiinnittää huomiota.

– Tšernobylin säteilyannos tuottaa 50 vuoden aikana suomalaisille yhtä suuren annoksen radioaktiivista säteilyä kuin sisäilmaradon yhden vuoden aikana. Se on mielestäni hyvä mittakaava, Vaaramaa toteaa.

Sisäilmaradon tietää lisääntynyttä keuhkosyöpäriskiä. Säteilyturvakeskuksen mukaan (siirryt toiseen palveluun) noin 300 henkilöä vuodessa saa Suomessa keuhkosyövän radonin takia.

Oletus: Huhtikuun 1986 ydinlaskeumasade aiheutti oireita

"Silloin Pohjois-Pirkanmaalla asuessani olin kävelyllä saastesateen saapuessa. Sade kasteli minut täysin, joten varmasti sain paljon laskeumaa kehooni." – Tampere

"Sadevesi kihelmöi oudosti iholla kun olin melkein koko päivän ja illan ulkona vesisateessa, pääasiassa pelkissä uimahousuissa." – Turku/Laitila

"Onnettomuuden jälkeen tuli vesisade ja saman yön aikana oksensin hyvin paljon. Olin ollut täysin kunnossa ennen vesisadetta." – Turku

"Äitini mukaan olin laskeuman aikaan ulkona leikkimässä ja silloin satoi vettä. Kun tulin ulkoa olin ollut aivan punainen ja äitini oli tätä ihmetellyt vaikka leikin vain hiekkalaatikolla." – Pihtipudas

Onnettomuus tapahtui 26. huhtikuuta 1986, mutta siitä uutisoitiin Suomessa parin päivän viiveellä. Säteilyturvakeskuksen mukaan (siirryt toiseen palveluun)radioaktiivisia aineita laskeutui Suomeen, muun muassa ilmavirtausten ja sateen mukana. Sateiden määrä ja voimakkuus vaihteli eri puolilla Suomea, ja siten myös radioaktiivisten aineiden määrä vaihteli merkittävästi.

Onko mahdollista, että tuo huhtikuinen kevätsade sairastutti tai aiheutti iho-ongelmia?

– Sanoisin, että se ei ole mahdollista, toteaa professori Anssi Auvinen.

On jälleen palattava määrä tekee myrkyn -periaatteen pariin. Auvisen mukaan sateiden mukana tulleiden radioaktiivisten aineiden määrä oli pieni. Toki sateen mukana säteilyä tuli jonkin verran, mutta ei sellaista määrää, että se voisi aiheuttaa palovamman kaltaisen vaikutuksen.

Skannattu kappale Säteilyturvakeskuksen tiedotteesta päivämämäärältä 9.5.1986. Tuossa vaiheessa rajoitus sadeveden kanssa kosketuksissa olemisesta oli vielä voimassa. Säteilyturvakeskus

Oletus: Juuri minun paikkakunnallani on sairauksia

"1990 minulla todettiin kilpirauhasen vajaatoiminta. Kun ihmettelin sitä, lääkäri totesi että seudullamme on puhjennut ikäisillä on naisilla paljon tätä samaa ja että Tšernobylin onnettomuus saattoi vaikuttaa siihen." – Kankaanpää

"Nivalassa paljon myöhemmin ilmeni erilaisia syöpäsairauksia, joihin menehtyi useita nuoriakin ihmisiä. Sairaalan ylilääkärikin oli vahvasti sitä mieltä, että Tšernobylillä on varmuudella osuus näihin sairauksiin." – Ylivieska

"Yksi lapsistani syntyi tammikuussa 1987 ja hänellä todettiin pieni "kauneusvirhe". Lääkäri kertoi silloin, että pieniä muutoksia oli ollut myös muilla niihin aikoihin syntyneillä lapsilla." – Helsinki

Useista saamistamme vastauksista kävi ilmi, että ihmisten huoli syöpien tai sairauksien määrästä perustuu lääketieteen ammattilaisten kertomiin mielipiteisiin tai anekdootteihin.

Kuvan taustalla näkyy Tšernobylin ydinvoimala-aluetta muutaman vuoden takaa. Edessä oleva radioaktiivisuusmerkki varoittaa alueella kävijöitä. Sergei Dolzhenko / EPA

Kuten aiemmin todettua, syöpiä ja muita sairauksia ei ole Suomessa tehdyissä tutkimuksissa yhdistetty Tšernobylin syyksi. Miksi sitten moni luulee toisin?

– Ihmisillä on helposti tapana havaita asioita, mitä he odottavat, Auvinen toteaa.

Jos tiedetään, että Tšernobyl on aiheuttanut jonkin verran ylimääräistä säteilyaltistumista Suomessa ja odotetaan, että sillä on vaikutuksia, arveltuihin vaikutuksiin aletaan kiinnittämään huomiota. Silloin jokainen syöpätapaus omalla paikkakunnalla pistää silmään.

Auvisen mukaan ilmiötä kutsutaan psykologiassa vahvistusharhaksi.

– Ne havainnot, jotka vastaavat ennakko-odotuksia, saavat suuremman painoarvon kuin ne havainnot, jotka eivät vahvista, hän tiivistää.

Hän kertoo, että esimerkiksi syöpärekisteriin tulee varsin usein kyselyitä siitä, miksi jollain tietyllä paikkakunnalla on niin paljon syöpätapauksia. Loppujen lopuksi paljastuu, ettei syöpää esiinny kysyjän paikkakunnalla sen enempää kuin muuallakaan. Kysymys on vain vaikutelmasta.

Ennen kuin ryhtyy syyttämään itseään tai tuttaviaan hysteerisiksi tai vainoharhaisiksi, on hyvä pitää mielessä, että vaikutelmat perustuvat järkeenkin.

Auvinen muistuttaa, että syöpä on yksi säteilyn olennaisista terveysvaikutuksista. Esimerkiksi radioaktiivinen jodi on aine, joka pääsee ympäristöön ydinvoimalaonnettomuudessa ja hakeutuu kilpirauhaseen aiheuttaen ongelmia. Ihmisten oletukset ja huolet perustuvat siis ainakin jossain määrin tietoon.

– Enemmän kysymys on siitä, etteivät ihmiset ole hahmottaneet, kuinka suuri säteilyannos Tšernobylistä suomalaisille lopulta tuli.

Kursivoidut tekstit ovat peräisin Ylen joukkoistuksen vastauksista. Osaa on muokattu kieliopin osalta luettavampaan muotoon.

Tarkennut 14.7.2019 kello 13.10: Tarkennettu lähteytystä arviolle, että cesium-laskeuma Ukrainassa ja Valko-Venäjällä voi vielä aiheuttaa kymmeniätuhansia syöpiä ja korjattu kohdassa ollut linkki. Juttuun täsmennetty 15.7.2019 kello 16.55 virkettä laskeuman terveysvaikutuksista Suomessa muotoon: "Esimerkiksi Duodecimin Terveyskirjastossa (siirryt toiseen palveluun) todetaan, että jos radon aiheuttaa noin 200 syöpää vuodessa, vuotuiset laskennalliset Tšernobylin onnettomuuden aiheuttamat syöpätapaukset voidaan laskea yhden käden sormilla." Alun perin virke oli muodossa: "Laskeuman vaikutus on kuitenkin niin pieni, että tilastollisesti Tšernobyl-syövät Suomessa ovat laskettavissa yhden käden sormilla (siirryt toiseen palveluun) (Duodecim)."