Mistä on kyse Huhtikuussa 2016 lähetettiin tietopyynnöt Ruotsiin, Isoon-Britanniaan, Ranskaan ja Yhdysvaltoihin, joista saatiin tietoa seuraavista hävittäjäkonetyypeistä: - Saab JAS 39E Gripen (Ruotsi) - Eurofighter Typhoon (Iso-Britannia) - Dassault Rafale (Ranska) - Boeing F/A-18E/F Super Hornet (Yhdysvallat) ja - Lockheed Martin F-35A Lightning II (Yhdysvallat) Huhtikuussa 2018 lähetettiin alustavat tarjouspyynnöt, joihin saadaan vastaukset ensi vuoden alkupuolella.

Puolustusvoimilla ja hallituksella on edessään vaikea valinta, kun Suomi hankkii uudet useita miljardeja euroja maksavat hävittäjälentokoneet.

Tämä käy hyvin ilmi toimittaja ja kirjailija Pentti Perttulan tuoreesta kirjasta Paras hävittäjä Suomelle. Perttula on Siivet-lehden toimittaja. Hän on kirjoittanut useita teoksia sotilasilmailusta.

Epäonnistumiseen ei ole varaa sillä veronmaksajien rahaa palaa jopa kymmenen miljardia euroa pelkästään hankintaan. Tämän päälle tulevat vielä mittavat käyttökulut.

Hyvä puoli on se, että nyt Suomella on runsaasti enemmän kokemusta kuin edellisellä kerralla, jolloin Suomi valitsi amerikkalaisen F-18 Hornet -hävittäjän. Perttula arvioi kirjassaan, että valinta oli yksi onnistuneimmista puolustusvoimien historiassa.

Nyt sama pitäisi tehdä uudestaan.

Perttulan mukaan ainakin yksi asia näyttää tässä vaiheessa olevan varmaa, aivan kuten 90-luvulla: Hävittäjää ei pidä valita poliittisin perustein vaan ratkaisevaa on suorituskyky, sopivuus Suomen olosuhteisiin ja huoltovarmuus.

Perttula käy kirjassaan läpi kaikkien viiden konetyypin teknisiä ominaisuuksia. Hän ei ota kantaa koneiden paremmuuteen, mutta kirjasta selviää, mitä riskejä kunkin koneen valintaan sisältyy.

Miten nyt ehdolla olevat mallit sitten eroavat toisistaan, jos eroavat? Joissakin asioissa eroja löytyy mutta jokaisen merkittävä eron kohdalla on punnittava, mikä vaihtoehto on Suomelle paras. Jos esimerkiksi kone on nopea, onko se hyvä vai huono asia, jos samaan aikaan sen kantama asekuorma on pienempi kuin muilla?

Entä tarvitaanko Suomeen maailman paras häivehävittäjä, jos se itsessään ei riitä, vaan rinnalle tarvitaan muitakin hävittäjiä? Tai miten suuri merkitys on sillä, että valittavalla koneella on paljon muitakin käyttäjiä maailmalla?

Näitä ja lukemattomia muita vaihtoehtoja puolustusministeriön ja ilmavoimien asiantuntijat joutuvat lähivuosina punnitsemaan.

Yksi keino vertailla koneita on katsoa, kuinka paljon niitä on käytössä maailmalla. Perttula on myös laskenut, kuinka paljon koneilla on takanaan lentotunteja.

Hintaa ei voi vielä sanoa

Jo kolmisen vuotta sitten Suomessakin alettiin laskea koneiden ostohinnan lisäksi niiden elinkaarikustannuksia. Varsinkin uuden amerikkalaisen F-35 -häivehävittäjän käyttökulut näyttivät nousevan pilviin.

Esimerkiksi Norja on tilannut 52 amerikkalaishävittäjää, joiden ylläpidon koko elinkaaren ajan se arvioi tuolloin maksavan yli 20 miljardia euroa. Yhden koneen ostohinnaksi ilmoitettiin noin 142 miljoonaa euroa.

Tämän vuoden alussa uutistoimisto Bloomberg kertoi (siirryt toiseen palveluun), että Yhdysvaltain ilmavoimat joutuu ostamaan kolmanneksen suunniteltua vähemmän F-35 -koneita, jos koneiden käyttö- ja huoltokustannuksia ei saada liki 40 prosenttia nykyistä pienemmiksi vuosikymmenessä.

Pentti Perttulan mukaan koneiden lopullista myyntihintaa on kuitenkin vielä mahdotonta ennustaa, koska siitä päättävät maiden hallitukset, eivät valmistajat. Esimerkiksi nyt ennustetaan, että amerikkalaisen F-35 -häivehävittäjän hinta putoaisi ensi vuonna jo alle 80 miljoonan euron.

– Myös F-35:n käyttökustannuksista sanotaan, että ne on mahdollista pudottaa ensi vuosikymmenellä F-16:n tasolle.

Perttula kuitenkin muistuttaa, että esimerkiksi Hollanti on joutunut varoittamaan Yhdysvaltain hallitusta, että se ei ehkä pystykään hankkimaan kolmea viimeistä F-35 -konetta.

Koneiden tekninen vertailu

Perttulan kirjassa ei oteta kantaa siihen, mikä kone Suomen pitäisi valita. Hänen mielestään ulkopuolisten on mahdotonta tietää, mikä vaihtoehdoista on sopivin ilmavoimien taktiseen järjestelmään.

– Nyt ei haeta teknisesti edistyksellisintä konetta vaan Suomelle sopivinta.

F-35 Lightning II

Amerikkalaisen Lockheed Martinin uusi häivehävittäjä poikkeaa Perttulan mukaan eniten muista koneista. Kirjassa se arvioidaan täysiveriseksi viidennen sukupolven monitoimihävittäjäksi, kun muut ovat neljännen sukupolven hävittäjiä.

Koneessa yhdistyvät häiveteknologia, verkotettu sensorifuusio ja yhteistoimintakyky. Antennit ja aseet voidaan tarvittaessa pitää koneen rungon sisällä, mikä vaikeuttaa sen havaitsemista tutkassa. F-35:n ero neljännen sukupolven hävittäjiin onkin juuri siinä, että se voi pysytellä koko ajanvastustajan näkymättömissä.

F-35:stä näyttää tulevan lähivuosina maailman ostetuin kone. Tällä hetkellä se on käytössä yhdeksässä maassa. Huomionarvoista on kuitenkin se, että näistä seitsemässä se ei suinkaan ole maan ainoa hävittäjätyyppi vaan sen rinnalla toimii joku muu hävittäjä, jonka tehtävä on varmistaa F-35:n hyökkäyksen jälkeen ilmaherruus.

Joidenkin arvioiden mukaan se on enemmän tiedustelukone kuin hävittäjä.

F-35:n etuna on myös se, että sillä näyttää olevan edessään kaikkein pisin käyttöikä. Perttula arvioi, että koneessa on ylivoimaisesti maailman paras tutka. Kone pystyy myös sokaisemaan tehokkaasti vastustajan tutkan.

Koneen heikkoutena Perttula pitää sitä, että siinä on vain yksi moottori eikä siihen voi liittää Meteor-ilmatorjuntaohjusta. Lisäksi se tarvitsee suhteellisen pitkän kiitotien, mikä vaikeuttaa maantietukikohtien käyttöä. Riskinä on myös huollon monimutkaisuus ja varaosien saanti.

Gripen E

Ehdokkaiden tuorein tulokas on ruotsalaisen Saabin Gripen E, joka teki ensilentonsa vasta kesällä 2017. Perttulan mukaan mielenkiintoinen kysymys on, ehtiikö Gripen E kehittyä tarpeeksi, jotta se on Suomelle varteenotettava vaihtoehto.

– Toistaiseksi tiedetään, että vain yksi kone lentää eikä siihen ole integroitu ainuttakaan asetta, Perttula sanoo.

Gripen E:llä on kuitenkin etuja. Se on hinnaltaan edullinen ja se kuluttaa muita vähemmän polttoainetta. Perttula arvioi, että kone on tekniikaltaan ja suunnittelultaan yksi moderneimmista koneista. Esimerkiksi sen moottori pystytään vaihtamaan 45 minuutissa ja siihen voidaan asentaa Meteor-ilmataisteluohjus.

Gripen E on jo myyty Ruotsin ilmavoimien lisäksi Brasiliaan ja sitä harkitsevat Suomen lisäksi muun muassa Itävalta, Sveitsi, Kanada, Intia ja Filippiinit.

Gripen E:tä kuvaillaan kirjassa huomattavasti edellisiä C/D –malleja edistyksellisemmäksi. Kone on ehdokkaista pieni mutta ketterä ja siinä on kehittynyttä elektroniikkaa vihollisen harhauttamiseksi.

Gripenin heikkouksina Perttula pitää pientä asekuormaa, yksimoottorisuutta ja heikkoa tehopainosuhdetta. Riskinä on se, että Suomi saattaisi olla koneen ainoa käyttäjä vuodesta 2050 lähtien, jos Ruotsi lähtee kehittämään Britannian kanssa uutta konetta.

Super Hornet

Amerikkalaisen Boeingin Super Hornet on kehitetty F/A-18C Horneteista. Siinä mielessä Super Hornetin valinta Suomen seuraavaksi koneeksi saattaisi olla luonteva.

Super Hornetin valmistus on kerran jo päätetty lopettaa mutta tuotanto aloitettiin uudellen kun Yhdysvaltain merivoimat ja Australia alkoivat tilata konetta uudelleen. Yksikään Euroopan maa ei kuitenkaan ole vielä tilannut Super Hornetia vaikka sen edeltäjiä on Euroopassa paljon.

Sinänsä Super Hornet on kelpo kone, Perttula arvioi. Tosin sen muuttaminen viidennen sukupolven koneeksi voi olla iso työ. Toisin sanoen, on epävarmaa, onko Super Hornet käyttökelpoinen vielä 2050-luvulla.

Super Hornetin käyttökelpoisuus riippuu Perttulan mukaan siitä, myykö Yhdysvallat samalla Boeingin EA-18G Growlerin, joka on elektronisen sodankäynnin hävittäjä. Se mahdollistaa omien hävittäjien toiminnan vihollisen ilmapuolustetulla alueella.

Boeing on ilmoittanut tarjoavansa Growlereita Suomelle mutta Yhdysvaltain hallitus ei ole sitä vahvistanut. Myöskään Super Hornetiin ei saada pitkän kantaman Meteor-ohjusta ja kone itsessään on iso ja raskas. Riskinä on se, että koneella on vähän käyttäjiä 2050-luvulla.

Rafale

Ranskalaisen Dassaultin Rafale on jäänyt Suomessa ehdokkaista vähimmälle huomiolle. Maailmalla se on kuitenkin voittanut hävittäjävertailuja ja myyntikin on lähtenyt vetämään muutama vuosi sitten Qatariin ja Egyptiin.

Rafalen valtti on combat proven eli se on osallistunut jo vuosia taisteluihin muun muassa Libyassa ja Afganistanissa. Muutaman vuoden päästä Ranskalla itsellään ei muita koneita olekaan kuin Rafalea.

Rafale on monipuolinen ja kustannustehokas kone, joka pystyy toimimaan logistisesti alkeellisissa ja vaativissa ympäristöissä, kuten lentotukialuksilla. Se pystyy kantamaan ehdokkaista suurimman kuorman.

Ranskan asevoimat suunnittelee pitävänsä Rafalet käytössä ainakin 2040-luvun loppuun saakka.

Rafalen yksi ongelma on siihen liittettävien ranskalaisten MBDA:n aseiden korkea hinta. Riskinä on se, että vuoden 2045 jälkeen koneella on vähän käyttäjiä, jolloin kehittäminen pysähtyy.

Eurofighter Typhoon

Ranskalainen Rafale ja yhteiseurooppalainen Typhoon muodostavat Euroopan hävittäjäpuolustuksen selkärangan vielä parikymmentä vuotta. Ranska vetäytyi aikoinaan Eurofighter-hankkeesta mutta sekä Rafalella että Typhoonilla on yhteiset juuret, mikä näkyy koneiden muotoilussa.

Typhoon on Perttulan arvion mukaan tehokas ja luotettava kone. Se suunniteltiin erityisesti ilmapuolustusta varten, mutta sittemmin siitä on tullut täysverinen monitoimihävittäjä.

Myös Typhoonille on kertynyt taistelukokemusta vuodesta 2011 lähtien. Koneen parhaita ominaisuuksia ovat kyky lentää korkealla ja kovaa sekä erinomainen kypäränäyttö.

Typhoon on Euroopan ostetuin kone, jonka takana ovat suuret ilmailua-alan yritykset Airbus, BAE Systems ja Leonardo, mikä on yksi vahvuuksista.

Koneen heikkous on pieni sisäinen polttoainekuorma. Riskinä on BAE Systemsin ja Saabin tulevaisuuden hävittäjäprojekti, jolloin Typhoonille jäisi vähän käyttäjiä 2050-luvulla.

Strategisten hankkeiden ohjelmajohtaja Lauri Puranen Janne Lindroos / Yle

Suomi ei osta konetta vaan järjestelmän

Strategisten hankkeiden ohjelmajohtaja Lauri Puranen puolustusministeriöstä korostaa, että Suomi ei ole hankkimassa konetta vaan järjestelmän, joka takaa riittävän suorituskyvyn.

Järjestelmä tarkoittaa sitä, että koneen lisäksi saadaan oikeat aseet, tutkat ja sensorit, omasuojärjestelmät jne. Lisäksi yksittäisen koneen täytyy pystyä toimimaan neljän koneen parvessa ja vaihtamaan tilannekuvaa maa- ja merivoimien kanssa.

– Sama tilannekuva, joka on yhdellä ohjaajalla, täytyy välittyä kaikille lentokoneille ja maassa oleville järjestelmille. Kun kaikki tietävät, mikä kone hyökkää maalia vastaan, muut osaavat jakaa vastuuta.

Purasen mukaan toistaiseksi on selvitettävänä, pystyvätkö ehdolla olevat koneet jakamaan tiedustelutietoa muille puolustushaaroille jo ilmasta vai vasta sitten, kun se on tullut maahan.

Yksi esimerkki puolustushaarojen yhteistyöstä on se, että kun merivoimien uusiin korvetteihin hankitaan loppuvuodesta uudet taistelujärjestelmät, niiden täytyy toimia yhteen uuden hävittäjämallin kanssa. Hävittäjien tehtävä on torjua ilmasta tulevat uhat mutta samalla tukea maa- ja merivoimia. Tähän se tarvitsee riittävän tehokkaat aseet.

– Horneteissa on kyky vaikuttaa JASSM-ohjuksella maaleihin, jotka ovat yli 300 km päässä, tämä sama kyky tulee olla myös uudessa hävittäjässä.

Ennen kuin uuden koneen suorituskykyä arvioidaan, sen pitää täyttää puolustusvoimien asettamat kriittiset vaatimukset.

Yksi vaatimus on huoltovarmuus. Koneita pitää pystyä kaikissa tilanteissa huoltamaan tietyn ajan Suomessa. Huoltoon liittyy myös lentäjille ja mekaanikoille annettava koulutus.

– Meillä täytyy olla kyky kouluttaa maailman parhaat lentäjät ja mekaanikot.

Sen sijaan kokoonpano ei välttämättä ole kriittinen vaatimus, vaan siitä voidaan neuvotella valmistajan kanssa. Kokoonpano voi olla esim. malli, jolla tuetaan koko elinkaaren aikaista huoltoa Suomessa.

Toinen vaatimus on koneen elinkaarikustannukset. Purasen mukaan koneen käyttökustannukset täytyy mahtua puolustusvoimien nykyiseen budjettiin, joten niiden tulee olla jotakuinkin samaa tasoa kuin Hornetilla.

Kolmantena, kauppaan täytyy sisältyä teollista yhteistyötä vähintään kolmekymmentä prosenttia kauppahinnasta.

Kaikkein haasteellisimpana vaatimuksena Puranen pitää kuitenkin sitä, että suorituskyky turvataan ainakin kolmekymmentä vuotta, siis aina 2060-luvulle saakka. Juuri tämän vuoksi valinta on poikkeuksellisen tärkeä.

– Jos kone toimii vain kymmenen vuotta, meillä ei ole missään tapauksessa varaa ostaa sen jälkeen uutta konetta, Puranen sanoo.

Lue myös:

Seuraavaan hallitukseen huolitaan vain hävittäjäkauppoihin halukkaat - 6 pohdinnan paikkaa miljardihävittäjistä ja poliitikoista