Det står fortsat ethvert EU-medlemsland frit for at indgå aftaler med lande uden for unionen om at bygge gasrørledninger. Det kan EU ikke afvise i dag, og det kommer de heller ikke til fremover.

Men selve driften af forbindelsen - det vil sige på hvilke betingelser, gassen må flyde ind i EU - afgøres af direktivet.

Et af kravene bliver, at det ikke må være det samme firma, der både ejer rørledningen og eksporterer gassen. Det sker for at undgå monopoltilstande, og det kommer til at ramme Gazprom, der både ejer 'Nord Stream 2' og er leverandør af gassen til den.

Derudover skal andre lande have lov til at bruge gasrørledningen, og leverandøren må heller ikke lukke ned for gassen af politiske grunde.

Dertil skal der være fuld gennemsigtighed med prisen på gassen og på transportomkostningerne, så øvrige lande og leverandører kan kontrollere i forhold til markedet.

Til gengæld får Tyskland retten til at forhandle med Rusland om driften af 'Nord Stream 2', da det ligger i direktivet, at den ret tilfalder det medlemsland, hvor rørledningen kommer i land.

Dog skal det foregå inden for gasdirektivet rammer, og EU-Kommissionen kan til hver en tid tilbagetage forhandlingsretten, hvis der opstår problemer.