Der er behov for nuancer og saglighed i debatten om kødproduktionens klimabelastning, erklærede forkvinde i Landbrug og Fødevarer Karen Hækkerup i en kronik i Information i sidste uge, hvor hun også slår fast, at danskerne »roligt kan sætte tænder i en saftig dansk bøf«.

I kronikken ender Karen Hækkerup dog med at være så nuanceret, at hun til sidst vildleder læserne om grundlæggende fakta om henholdsvis kød og vegetabilske fødevarers klimaaftryk.

Hækkerups bærende pointe er, at danskerne trygt kan lægge bøffer på grillen uden at bekymre sig om klimaafrtyk og CO2-regnskab. Danske landmænd formår nemlig at producere kød mere klimaeffektivt end deres udenlandske kollegaer, lyder argumentet. Og det er helt korrekt. Det viser flere studier.

Det ændrer imidlertid ikke på den helt grundlæggende kendsgerning, at kød – også dansk kød – er en langt mere ressourcekrævende fødevare og proteinkilde end vegetabilske afgrøder. Tal fra FN viser, at det kræver omtrent 15.000 liter vand at producere et kilo oksekød, mens man blot bruger 4.000 liter vand på at producere et kilo kikærter, som indeholder en tilsvarende mængde protein.

Et hollandsk studie viser, at det kræver et næsten tre gange så stort landbrugsareal at producere et kilo protein fra oksekød som, hvad man skal bruge på at producere et kilo protein fra bælgfrugter som bønner og linser.

I relativ forstand er det altså korrekt, at dansk kød er mere klimavenligt end udenlandsk kød. Men i absolut forstand er indtagelsen af dansk kød forbundet med et markant højere CO2-aftryk end en vegetarisk diæt.

Danske madvaner

Karen Hækkerup hævder også, at danskernes kødindtag er i overensstemmelse med Fødevarestyrelsens kostråd. Som belæg for påstanden henviser hun til et sted på Fødevarestyrelsens hjemmeside, hvor anbefalingerne står beskrevet. Men der står intet om danskernes faktiske indtag af kød. Til gengæld står der andetsteds på hjemmesiden:

»De fleste kvinder spiser faktisk den anbefalede mængde kød. Det samme gælder kun halvdelen af mændene.«

Derudover konkluderer en undersøgelse af danskeres kostvaner fra DTU, at danske mænd i perioden 2011-2013 gennemsnitligt spiste næsten dobbelt så meget kød, som Fødevarestyrelsen anbefaler.

Når Karen Hækkerup i sin kronik har en så lemfældig omgang med fakta og kildehenvisninger, er det svært at betragte det som et oprigtig forsøg på at nuancere debatten om kød og klima. Tværtimod er det svært at undslippe mistanken om, at Hækkerup bevidst fejlinformerer i et misforstået forsøg på at varetage sine medlemmers interesser.

Sojaimport

Også Karen Hækkerups påstand om, at vegetabilske proteiner i visse tilfælde er mere klimabelastende end kød, bærer præg af misinformation.

Karen Hækkerup fremhæver sojabønner som et eksempel på en importeret, ubæredygtig fødevare, som vi ville skulle importere i større omfang, hvis flere valgte kødet fra. Hun undlader til gengæld at nævne, at Danmark allerede importerer enorme mængder sojabønner; ikke for at bespise mennesker, der ønsker alternativer til kød, men for at fodre de cirka 31 milioner grise, der hvert år fødes i Danmark.

Faktisk står Danmark, ifølge forskere fra Aarhus Universitet, for cirka fem procent af Europas samlede sojaimport, hvoraf langt størstedelen går til foder. Det betyder, at sojaeksporterende lande som Brasilien og Argentina samlet set må vie et område på størrelse med Sjælland til at dyrke foder til danske grise.

Ifølge WWF er kødproduktion den største årsag til skovrydning og tab af biodiversitet, og den danske kødproduktion bidrager hertil ved at importere langt flere sojabønner til vores dyr, end vores menneskelige befolkning nogensinde selv ville kunne spise.

Dette er ikke et moraliserende anklageskrift mod kødspisere. Men det er problematisk, at en central repræsentant for dansk landbrug ikke forholder sig sagligt til helt grundlæggende udfordringer ved kødproduktion og -spisning i Danmark. Særligt når nu Hækkerup selv efterlyser nuancer og saglighed i debatten.

Når Karen Hækkerup erklærer, at hendes vision for landbruget er at »udvikle fremtidens bæredygtige løsninger og fødevarer«, kunne hun passende bemærke, at grøntsagsproduktion er et væsentligt mere bæredygtigt alternativ til kød. Det vælger hun ikke at gøre.

I stedet ender hun i den vildfarelse at kalde dansk kød bæredygtigt, fordi der andre steder i verden bliver produceret kød, som har et endnu større klimaaftryk.

Således forholder hun sig altså slet ikke til det grundlæggende dilemma, at danskerne spiser enormt meget kød, selv om vi ved, at det er dårligt for klimaet. Og det er et alvorligt problem, da den uregulerede kødproduktion, der kun bliver ved med at følge verdens stigende efterspørgsel, er et af tidens mest alvorlige klimaproblemer.