Suomi EU:n mallioppilaana korotti arvonlisäverovelvollisuuden rajan 10.000 euroon tämän vuoden alusta, koska siihen asti EU hyväksyy rajan ilman neuvotteluja.

Virossa ei EU:lle nöyristellä. Siellä raja oli alunperinkin korkeampi, 16.000 euroa. Nyt Virossa on tehty päätös nostaa raja 40.000 euroon. Viron kustannustaso huomioiden se vastaa 62.000 euroa Suomessa. Jos vertailun perustana on Viron palkkataso, raja vastaa Suomessa 80.000 euroa. Viro nostaa rajan kun neuvottelut EU:n kanssa on käyty. Siksi korkeampi raja tulee voimaan vasta 1.1.2018.

EU:n säännökset ovat toinen toistaan kummallisempia. Uudet EU-maat saavat jäsenneuvotteluissa 40.-50.000 euron rajan, mutta vanhat EU-maat kuristetaan säännöillä, jotka alunperinkin ovat olleet perusteiltaan heppoisia.

Nyt on oikea hetki hallitukselle aloittaa neuvottelut 50.000 euron rajasta. Tässä selvitys hallituksen käyttöön. Uudistuksen voittajia ovat sekä kansalaiset että yhteiskunta. Yhteiskunta saa vähemmän arvonlisäveroja, mutta enemmän ansiotuloveroja ja samaan aikaan maksaa vähemmän sosiaalitukia työttömyydestä. Yhteiskunnan menot vähenevät byrokratian vähentyessä. Yrittäminen helpottuu byrokratian vähentyessä merkittävästi ja yksinyrittäjät saavat enemmän ansioita maksaessaan vähemmän arvonlisäveroa.

Uutta työtä luova ja ilmainen rakenneuudistus – myös maahanmuuttajille

Suomalainen hyvinvointiyhteiskunta voidaa pelastaa vastuun ottamisella omasta elämästä. Jos 50.000 suomalaista perustaisi yrityksen, se työllistäisi enemmän kuin tuhat kasvuyritystä. Byrokratian on oltava nykyistä kevyempää, jotta yhä useampi pienyrittäjä voisi keskittyä yrittämiseen.

Hallitukset ovat yrittäneet saada Suomea kuntoon palveluja vähentämällä, leikkaamalla ja säästämämällä. Lisäksi on kehitelty erilaisia työllistämiskeinoja – esimerkiksi julkisiin työvoima- ja yrityspalveluihin myönnettiin (vuodelle 2016) 553 miljoonaa euroa. Työllisyys on vain heikentynyt. Tähän on tultu, koska Suomi on elänyt 25 vuotta yli varojensa.

Arvonlisäverovelvollisuuden alarajan korottaminen 50.000 euroon olisi parasta kotouttamista, mitä maahanmuuttajille voidaan antaa. Tutkimukset osoittavat, ettei valtaosa maahanmuuttajista tule työllistymään viidessä eikä edes kymmenessä vuodessa. Kielenoppimisen kannalta suomen kielen kurssien sijasta parhaiten kielen oppii työssä.

Kielen oppii nopeasti myös yrittäjänä, koska valtaosa asiakkaista ja yrittäjän sidosryhmistä ovat suomenkielisiä. Motivaatio kielen oppimiseen on kova, koska tulokset näkee joka päivä kassassa. Asiakkaiden luottamus tulee yhteisestä kielestä.

Arvonlisäverotuksen muuttaminen siten, että se tukee yrittämistä ja mahdollistaa ihmisten ottamaan enemmän vastuuta omasta elämästään, on todellinen muutos nykyiseen. Parhaat uudistukset eivät maksa mitään, ja siksi niitä ei nähdä.

Tehokas byrokratialeikkuri

Arvonlisäverovelvollisuuden alaraja oli yli 20 vuotta 8.500 euroa. Vuoden 2016 alusta alkaen raja on ollut 10.000 euroa. Sen takia kymmenet tuhannet aloittavat yrittäjät ovat arvonlisäverovelvollisuuden piirissä, vaikka heidän myyntitulonsa alittavat pienituloisen palkan ja usein myös sosiaaliturvana saatavat tulot. (Vertailun vuoksi, takuueläke on 9.202 euroa verottomana vuodessa. Yhden lapsen yksinhuoltajat voivat saada sosiaalitukia 20.000 euroa vuodessa.)

Alhainen raja maksaa ja ahdistaa. On tehtävä säännöllisesti veroilmoitukset ja on maksettava veroa mitättömän pienistä tuloista. Kirjanpito ja ilmoitusmenettely maksavat. Jos pienet yritykset olisivat verotuksesta vapaat, saisi valtio arvonlisäveroa niiden tekemien ostojen kautta sekä korkeampina ansiotuloveroina. Kymmenet tuhannet pienet yritykset eivät enää rasittaisi joka kuukausi verohallintoa. Turhaa työtä ei voida kokonaan automatisoida, joten se pitää jättää tekemättä.

Yrittäjä saa tulonsa asiakkailta. Jos arvonlisäveroraja nostetaan 50.000 euroon, jää velvoitteiksi eläketurvan järjestäminen, yksinkertainen kirjanpito, veroilmoitus ja ansiotuloveron maksu. Se vähentäisi byrokratiaa yli puolella. Yrittäjä laskuttaa asiakkaitaan tai veloittaa käteisellä. Se on paljon yksinkertaisempaa kuin työntekijän palkkaaminen ja palkanmaksu.

Yksinyrittämisen raja

Tuhannet perustetut yritykset eivät ensimmäisten vuosien aikana pääse 50.000 euron myyntiin. Korkeampi raja avaisi uusia ulottuvuuksia kaikille suomalaisille.

Yksityissektorilla suomalaisen keskipalkka on 42.000 euroa (2015). Kun tämän päälle lasketaan eläkemaksut ja muut pakolliset vakuutusmaksut ollaan 53.000 eurossa. Kun päälle lasketaan yrittämisen välttämättömät menot ollaan yli 70.000 eurossa. Mediaanipalkka, eli palkka jota vähemmän ansaitsee puolet työntekijöistä on 37.600 euroa vuodessa.

50.000 euron myynnillä ei juurikaan voi palkata ulkopuolisia henkilöitä kuin tilapäisesti. Siksi realistinen alv-raja olisi 80.000 euroa. Alempi raja onkin nähtävä perustulokokeilun kaltaisena järjestelynä, joka saa epäilijätkin vakuuttuneeksi. Jos sattuisi niin, ettei rajan nosto lisäisikään yrittäjyyttä, olisi raja helppo palauttaa alemmas. Järjestelyn seurausvaikutukset nähdään heti ensimmäisenä vuotena, toisin kuin perustulokokeilussa, jossa vuosienkaan kokeilu osoittaisi mitään todellista.

Uusissa EU-maissa raja on 50.000 euroa ja Iso-Britanniassa 106.000 euroa. Kun huomioi hintatason, on Suomen tilanne muihin EU-maihin verrattuna surkea. Monet maat ovat ymmärtäneet Suomea paremmin yrittämisen merkityksen yhteiskunnassa. Suomi on takertunut EU:n mallioppilaaksi omista kansalaisistaan välittämättä.

Kaikki hyötyvät ja eniten Suomi

Työnantajan riskit vähenevät kun tarvittava työ ostetaan tarpeen mukaan. Ei enää huolta siitä, ettei joka päivä ole töitä. Ei huolta viranomaisista eikä ay-liikkeen painostuksesta. Ei kustannuksia lomautuksista ja irtisanomisista silloin kun myyntitulot eivät kata kaikkia menoja.

Yrittäjä voi hankkia tulonsa tekemällä työtä yhdelle toimeksiantajalle pitemmän jakson tai monelle taholle yhden päivän aikana. Kaikkea siltä väliltä. On vapaus tehdä töitä niin paljon tai vähän kuin haluaa.

Yrittäminen uudistaisi tilapäistyöntekijöiden työmarkkinat. Remonttien ja kotisiivousten hinnat alenisivat ja myös köyhillä vanhuksilla olisi mahdollisuus kotipalvelujen ostamiseen. Voitaisiin luopua hyvätuloisia suosivasta kotitalousvähennyksestä.

Yrittäminen ei poista työpaikkoja, joissa työhön perehtyminen vie aikaa ja joissa työnantajalla on oltava joka päivä mahdollisuus osaavan työntekijän täyteen panokseen yrityksen hyväksi. Meitä kaikkia tarvitaan.

Selvitys arvonlisäveron alarajan korotuksen vaikutuksista

Suomi voi pelastua parhaiten kehittämällä maamme yrittäjyysyhteiskunnaksi. Se tarkoittaa yhteiskunnan vastuulla olevan toiminnan vähentämistä ja ihmisten oman vastuun lisäämistä omasta elämästä. Hyvinvointiyhteiskunnan alasajo joudutaan tekemään joka tapauksessa, sillä velanotto on tullut tiensä päähän eikä sellaista kasvua ole näköpiirissä, että nykyinen elintaso voitaisiin säilyttää kansantuotetta kasvattamalla. Yrittäjyysyhteiskunnassa byrokratian on oltava nykyistä kevyempää, jotta yhä useampi kansalainen siitä selviytyisi.

Yrittäminen on palkkatyön vaihtoehto. Se on elämäntapa. Se on vastuun ottamista omasta elämästä sekä vaihtoehto toimettomuudelle. Vaihtoehto erilaiselle elämälle. Kun kaikille ei riitä työpaikkoja, voi yrittää itse. Voi olla monta toimeksiantajaa, mutta voi olla myös yhden toimijan alihankkija. (Verottaja turhan usein ohittaa yhden toimeksiantajan yritykset, muuttaa tulon palkkatyöksi ja poistaa/palauttaa arvonlisäverot. Arvonlisäveron osalta kyse on plusmiinusnollasta. Näin estetään yrityksen kasvaminen useamman toimeksiantajan palveluyrittäjäksi. Verottajan menettely on tarpeetonta yrittämisen haittaamista, ja se pitää kieltää.)

Rahan kaadosta todelliseen elvyttämiseen

Hallitukset Suomessa ovat rakentaneet erilaisia elvytyspaketteja. On käytetty rahaa korjausrakentamiseen ja teiden rakentamiseen. Jos rahaa käytetään esimerkiksi homekoulujen korjaamiseen, saavat monet virolaiset työtä, koska rakennusala on kansainvälistynyt. Tierakentamisessa ovat puolalaiset ottaneet oman siivunsa. Saisivatko myös suomalaiset työtä? EU:n sisällä rakennustöiden kilpailutuksessa Suomi voi vain hävitä.

Esimerkki: Tunturi-Lapissa tehdään paljon pienremontteja suurten rakennusalan toimijoiden nimissä. Esimerkiksi YIT markkinoi näkyvästi Lapin lehdissä lomamökkien kattoremontteja, keittiöremontteja ja märkätilaremontteja. Käytännön työn tekevät virolaiset ja muutamat venäjänkieliset. Jos suomalaiset voisivat toimia paikallisesti ilman alv-velvollisuutta yrittäjinä, he saisivat tehdä Lapin työt.

Työntekijän palkkaamiseen liittyvät velvoitteet ovat niin suuret, etteivät pienet yritykset uskalla palkata työntekijöitä. Palkan lisäksi on maksettava lomapalkka, lomaraha, sairasajan palkka, pekkaspäivät ja arkipyhien palkka, eläkemaksut, monet vakuutusmaksut ja työterveydenhuolto. Jos työtä ei ole, lomauttaminen ja irtisanominen maksaa. Tämä on yksi selitys suurelle nuorisotyöttömyydelle.

Yli 50-vuotiaitten työllistyminen on irtisanomisten jälkeen vaikeaa, yksityissektorille miltei mahdotonta. Yli 50-vuotias on kuitenkin työntekijänä yksi parhaimmista: osaava ja elämää kokenut. Jos yrittäminen tehtäisiin Suomessa helpoksi, voisivat nämä irtisanotut jatkaa työuraansa yrittäjinä.

50.000 euron myyntitulot saava kampaajayrittäjä maksaa tänään erilaisia veroja 13.000 euroa. Hänen nettotulonsa jäävät menojen ja verojen maksamisen jälkeen 16.000 euroon vuodessa. Tuollaisen tulon voi saada sosiaalitukina, joten todellinen tuloloukku Suomessa on yrittäjyydessä, ei siinä kannattaako töitä ottaa vastaan.

Ammattiyhdistysliike voisi ottaa palvelujensa piiriin yksinyrittäjät. Näin ay-väki säilyttäisi voimansa: työntekijöistä tulisi yrittäjiä, joilla kaikilla on yhteinen tavoite: elättää itsensä omalla työllään ja Suomen kansantalouden pelastaminen.

Yksinyrittämistä, palkkatyötä vai sosiaaliturvaa

Starttirahalla edistetään uuden yritystoiminnan syntymistä ja henkilön työllistymistä. Veronalaisen starttirahan perusosa on noin 8000 euroa, jos sen saa koko vuodelta. Rahan hakemiseen liittyy byrokratiaa, eivätkä sitä saa kaikki hakijat. Arvonlisäverorajan korottaminen mahdollistaa starttirahasta luopumisen. Jos yrittäjä ei saa asiakkaita, hän jää ilman tuloja. Tällöin hänet tulisi hyväksyä toimeentulotuen piiriin.

Suomen sosiaaliturvajärjestelmä on luonut kannustinloukkuja, jolloin ei kannata mennä töihin, koska sosiaaliturvalla ansaitsee saman. Tämä sama loukku koskee myös yrityksen perustajia.

Mistä on kyse?

Ministeri Urpilainen eduskunnassa keväällä 2013: ”Alarajan korottaminen 8.500 eurosta 50.000 euroon siten, että samalla estettäisiin veronmaksuvelvollisuuden taannehtivuus nykyisen kaltaisella alarajahuojennuksella merkitsisi valtiovarainministeriön laskelmien mukaan noin 360 miljoonan euron vuotuista verotuoton menetystä nykytilaan verrattuna vuoden 2013 tasolla laskettuna.”

Puheen jälkeen verohallinto nosti arvioitaan. Vuoden 2012 verotietojen mukaan ”menetys” olisi 422 ja lisäksi huojennusalueen 50-60.000 euron osalta 64 miljoonaa euroa. Luvuista on vähennettävä nykyjärjestelmän (silloin 8500 e + huojennus 22.500 euroon asti) ”menetys” 73 miljoonaa euroa. Tiedot on muunnettu 2013 tasoon, joten siinä on huomioitu veron 1 %-yksikön nosto.

Tähän ryhmään kuului 166.000 veron maksajaa. Kuukaudessa he tuolloin maksoivat keskimäärin 210 euroa arvonlisäveroa.

Verovelvolliset ilmoittavat kuukausittain ostoihin sisältyvän arvonlisäveron määrän. Tätä olennaista tietoa ei ole huomioitu. Alarajan alle jäävät yritykset eivät voi vähentää ostojen veroja. Vuokratiloissa toimivan kampaajan ostojen arvonlisäveron määrä voi olla 20-40 % myynnin verosta. Joissakin ammateissa ostojen vero jää alle 10 prosentin myynnin verosta.

Jos yrityksen asiakkaina ovat toiset yritykset, jotka saavat vähentää veron, kannattaa yrityksen jäädä verolliseksi. Ei siis ole pakko toimia verottomasti. Jos yrityksellä on vain kuluttaja-asiakkaita, hyödytään uudistuksesta merkittävästi kun sekä byrokratia että arvonlisäveron määrä puolittuvat.

Vähentämättä jäävien verojen määrä olisi arviolta 40-50 miljoonaa euroa. Verolaskelmien 486 miljoonaa alentuu noin 300 miljoonaan euroon. Eikä järjestelmän dynaamisia ja yritysten byrokratian vähenemisen vaikutuksia ole huomioitu lainkaan.

Tilastokeskuksen viimeisimmän yritystilaston (2014) mukaan Suomessa oli 175.878 yritystä, joiden liikevaihto oli 1.000 euron ja 39.999 euron välillä. 40.000 euroa liikevaihtoa vastaa 49.600 euron myyntiä, eli juuri esityksen 50.000 euron rajaa. Näiden yritysten liikevaihto oli yhteensä 1,9 miljardia euroa (keskimäärin 11.000 euroa).

Suurin osa tilittää veroa 24 % mukaan, mutta esimerkiksi maatilamatkailu ja taksit 10 %:n, kahvilat 14 %:n mukaan. Valtiovarainministeriö on laskenut verotuoton menetyksen liian korkeaksi, eikä se ole riittävästi huomioinut näiden yritysten ostojen yhteydessä maksamaa veroa, jonka yritykset nyt vähentävät. Määrään vaikuttavat alentavasti myös jo nyt huojennuksen piirissä olevat yritykset sekä suurempien yritysten alihankkijat, jotka nyt vähentävät pienen yrittäjän laskuttaman veron. Karkean arvion mukaan ministeriön luku on tuplasti liian suuri.

Tilastokeskus uudisti yritystilastoinnin 2013. Uudet luvut ovat joltain osin käsittämättömiä, eikä kaikkia tilastotietoja voida käyttää yrittämisen merkityksen analysointiin.

Kilpailutilanne ei vääristy, siis mikä kilpailutilanne

”Jos rajaa nostettaisiin, rajan alle jäävä yritys voisi myydä palveluitaan noin neljänneksen halvemmalla kuin veroa tilittävä yritys”, johtaja Anna Lundén Suomen Yrittäjistä sanoi 2013 Yrittäjien tehdessä oman esityksensä. Erityisesti hiusyrittäjien järjestö on julkisuudessa pitänyt tätä esillä. Suomen Yrittäjien väite sisältää karkean virheen: siinä ei ole lainkaan huomioitu ostojen arvonlisäveron merkitystä. Hiusyrittäjistä suuri osa on vuokratuoliyrittäjiä, eli juuri yksinyrittäjiä.

Todellisuudessa hiusalalla hintoja voitaisiin alentaa 10 %, jonka jälkeen käteen jäävä tulo olisi sama kuin nykyisin verotettuna. Hintojen alentamista ei kukaan suosittelisi, jos huomioisi yksinyrittävän hiusyrittäjän työmäärän. Nykyisin yrittäjän tuntiansioksi tulee 5,40 euroa – uudistuksen jälkeen 7,50 euroa. Kampaaja on huippuosaaja ja kokenut ammattilainen, mutta paljon palkoista parjatut hampurilaispaikat maksavat tuplasti suuremman palkan. ”Hesburgerin ja McDonald’sin aloituspalkka on tällä hetkellä (2015) 8,01 euroa. Harjoitteluajan jälkeen se nousee 10,01 euroon. Hesburgerin harjoitteluaika kestää puoli vuotta.”

Kilpailutilanne ei koskaan ole neutraali. Jotkut saavat yritystukia, suurin osa ei. Joidenkin palveluihin saa kotitalousvähennyksen, suurimpaan osaan ei. Yksinyrittäjä on todella yksin, sairauspäivinä jää tulo kokonaan saamatta.

Kahden hengen kampaamossa on ainakin toinen töissä. Kaksin kulut jäävät pienemmäksi yhtä kohti. Tämän näkee myös kotitalouksissa. Yksin asuva maksaa enemmän vuokraa, maksaa lehtitilausmaksut ja monet muut kulut yksin, kaksin asuvat jakavat menot. Yksinyrittäjä ei kilpaile työllistävien yritysten kanssa, ei suurten eikä pienten. Hän elättää itsensä, mikä sinänsä on arvokasta.

Jos yritys menestyy, se palkkaa henkilökuntaa. Tapahtuu paras mahdollinen elvytys.

Arvonlisäverotuksen aiheuttamat kulut

Arvonlisäverotus ei ole asiaan perehtyneille vaikeaa, jos puhutaan vain 24 %:n veron lisäämisestä hintaan ja ilmoituksen tekemisestä kuukausittain. Matti Meikäläiselle asia on kuitenkin vaikeaa, ja vähintäänkin hankalaa. Erityinen ongelma tulee siitä, että ilmoitukset on kuukausittain tehtävä ja verot maksettava, vaikkei toimintaa tai tuloja olisikaan, niin sairaana kuin lomallakin ollessa. Rangaistusmaksut ilmoitusvirheistä ovat huomattavat, eikä niitä saa vähentää verotuksessa, jolloin niiden rangaistavuus nousee.

Pieniä yrityksiä eivät kaikki tilitoimistot enää ota asiakkaikseen, koska koetaan, ettei niistä saatavat tulot vastaa työmäärää. Pienen yrityksen näkökulmasta sadan euron kuukausittainen kirjanpitomaksu taas on suuri, jos myyntitulot jäävät muutamaan tuhanteen euroon.

40.000 euron liikevaihtoisen parturi-kampaamon kirjanpito ilmoituksineen maksaa 1200-2000 euroa vuodessa. Suurin osa tästä maksusta aiheutuu arvonlisäveroasioiden hoidosta. Jos pienimmillä yrityksellä ei olisi verovelvollisuutta, niiden kirjanpidoksi kelpaisi pankin tiliote, josta tehdään yhteenvedot. Kirjanpidon voisi automatisoida hyvin pitkälle. Näin tilitoimistojen kiinnostus pienimpiin yrityksiin lisääntyisi. Tilitoimistoille suurin vaikutus tulisi talven kohtuuttomalle ruuhkalle, jota uudistuksen avulla voitaisiin merkittävästi vähentää.

Jos lasketaan varovasti, että verottomuus vähentäisi kirjanpitokuluja vuodessa 500 euroa, vaikutus olisi +35 miljoonaa euroa näitten pienten yritysten tuloihin. Kyse on usein aloittavista yrityksistä, joilla on akuutti rahapula.

Jos valtion todellinen nimellinen arvonlisäverokertymä uudistuksen myötä alenisi 200 miljoonaa euroa, se lisäisi yrittäjän tuloa, josta maksetaan ansiotulovero tai yhteisövero. Tämän vaikutus verokertymään olisi noin +40 miljoonaa euroa.

Verohallinnossa pienimmät yritykset aiheuttavat suhteellisesti eniten työtä. Monet pienet yritykset yrittävät tehdä ilmoitukset itse ja siitä aiheutuu virheitä. Kirjanpidon huippuammattilaisetkaan eivät pysty verotiliä hoitamaan virheettömästi, saatikka muiden alojen toimijat. Pienimmät joutuvat usein ammattitaidottomien kaveri-/kotikirjanpitäjien asiakkaiksi, mikä myös aiheuttaa ylimääräistä työtä. Läheskään kaikkia ilmoituksia ei tehdä sähköisesti, mikä aiheuttaa käsityötä verohallinnossa. Verohallinnon omat kustannukset näistä pienistä yrityksistä ovat vähintään kymmeniä miljoonia euroja.

Karkeasti arvioiden näitten pienten yritysten arvonlisäverovelvollisuuden merkitys on ihmisten turha työllistäminen. Byrokratiatyötä tekevät yrittäjät, tilitoimistot ja verohallinto. Samalla tavalla arvioiden voitaisiin purkaa monta muutakin byrokratialoukkua Suomesta.

Arvonlisäverorajan korotus poistaisi kotitalousvähennyksen tarpeen

Kotitalousvähennyksen määrä on 364 miljoonaa euroa (2014). Vähennyksestä hyötyvät lähinnä ne, jotka muutoinkin voisivat maksaa kotipalveluistaan täyden hinnan. Vähennysoikeus on nostanut remonttien ja muiden kotipalvelujen hintoja.

Siivouspalvelujen tyypillinen verollinen hinta on 35 euroa tunnissa. Hinta sisältää siivoustarvikkeet. Jos siivousalan yrittäjä saa vakituisen ja laajan asiakaskunnan, hän voi laskuttaa siivouksesta 1200 tuntia vuodessa. Sekin määrä johtaa kokonaistyömäärään, joka on yli palkansaajien tekemien työtuntien määrän. Yrittäjän vuotuinen laskutus olisi 42.000 euroa, josta arvonlisäveron osuus tänään on 8.129 euroa. Tästä vähennetään tarvikkeiden, kirjanpidon ja muiden kulujen arvonlisävero. Jos kaikki asiakastyöt olisivat kotitalousvähennyksen piirissä, asiakkaat saisivat yhteensä veronpalautusta 45 % eli 18.000 euroa omavastuuosuus huomioiden.

Yrittäjän tuloksi menojen jälkeen jää noin 16-18.000 euroa ennen veroja. Hän maksaisi veroja noin 1800 euroa. Valtiotalouden kannalta kotitalousvähennyksessä ei ole mieltä, mutta näin uskotaan, että hyvätuloisten tekemät pimeät siivoukset tulevat verotuksen piiriin.

Arvonlisäverorajan korotus 50.000 euroon nostaisi siivoojan tulot 22.000 euroon. Jos siivooja käyttää alennuksen tuntihinnan alentamiseen, siivouksen saisi 30 eurolla. Se toisi kotisiivouksen lähemmäs köyhiä eläkeläisiä, jotka eivät enää itse jaksa siivota. Pienituloinen eläkeläinen ei maksa veroja, joten hän ei hyödy kotitalousvähennyksestä mitään.

Yritystukien vähentäminen

Suomi jakaa holtittomasti miljardeja ulkomaalaisomisteisille yrityksille ja tuulivoimakeinottelijoille, eikä kenellekään tule mieleen tukien vaikutukset kilpailuun. Sen sijaan yksinyrittävien käsityöläisten arvonlisäverosta jaksetaan kohkata. Laivayhtiöt jakavat saamansa tuet osinkoina omistajille. Nokia on saanut vuosien kuluessa satojen miljoonien eurojen tuet ja silti sanoo irti ensisijaisesti suomalaisia työntekijöitä.

Yritystukien todellisista vaikutuksista ei ole tehty luotettavia selvityksiä. Useimmat hankkeet olisi toteutettu, vaikka tukia ei olisi saatukaan. Rahoja jaetaan kyseenalaistamatta sen tuloksia.

Harmaan talouden merkitystä ylikorostetaan

Jos joku esittää hyvän idean, muiden tehtävänä on etsiä siihen ratkaisuja, miten ideasta saadaan toimiva kokonaisuus. Suomessa aivan liian usein hyvät ideat torpataan keksimällä esteitä. Kaksi estettä on ylitse muiden: EU ja harmaa talous.

EU ei tule arvonlisäverotuksen alarajan korotusta estämään. Suomi on neuvotellut alkujaan huonot ehdot, mutta kaikki huonot ehdot voidaan korjata. EU on hyväksynyt Iso-Britannialle 83.000 punnan (106.000 euron rajan) ja usealle maalle 40-50.000 euron rajan. Kyllä EU Suomelle hyväksyy 50.000 euron rajan, kunhan sitä käydään esittämässä. Viron 40.000 euron rajakin tulee olemaan läpihuutojuttu.

Harmaa talous on poliitikkojen päiväuni. Kun harmaa talous saadaan kuriin, rahaa riittää kaikkeen hyvään ja valtion talous on tasapainossa. Suomalaisen mediaanipalkka on 3 100 euroa kuukaudessa. Tällaisesta tulosta maksetaan vuodessa veroja 7 900 euroa, eläkemaksuja 8 900 euroa, muita sosiaalimaksuja 2000 euroa ja arvonlisäveroa 11 000 euroa. Tarvittaisiin 200 000 keskipalkkaista työntekijää, jotka toimivat harmailla markkinoilla pimeästi, jotta 4-6 miljardin euron vuotuiset menetykset syntyisivät. Heidän työllistämisensä edellyttäisi 40 000 pimeää viiden työntekijän yritystä. Suomessa viisi henkeä tai sitä enemmän työllistäviä yrityksiä on 38.500. Pimeät nettopalkat muuttuvat oikeaksi rahaksi kun niillä ostetaan ruokaa, vaatteita, asuntoja, kodintarvikkeita. Seurannaisvaikutuksien jälkeen miltei koko Suomen tulisi olla harmaata taloutta, jotta päättäjien unelmat toteutuisivat. Harmaata taloutta on, eikä sitä pidä hyväksyä, mutta mittakaava pitää tunnustaa.

Veroparatiisirahoja on, mutta ei siellä ole yksinyrittäjien rahaa.

Valvonnan tehostaminen

Pienten yritysten arvonlisäverollisuudella on myös valvontanäkökulma. Verottaja voi joka kuukausi seurata yrityksen toimintaa. Jos ilmoitus jää tekemättä, ei kestä kuin muutama viikko kun verottajalta tulee karhukirje ja pian sen jälkeen verottaja lähtee arvioimaan yläkanttiin toiminnan laajuutta, määräämään veronkorotuksia, erilaisia rangaistusmaksuja ja ulosottoja. Kukaan ei kysy, onko yrittäjä hengissä tai koomassa sairaalassa, sillä verovelvollisuus on tärkeintä.

Pienten valvominen on helppoa ja sitä voi automatisoida. Samaan aikaan suuret saavat vapaasti toimia veroparatiiseissa ja siirtohinnoittelulla siirtää voitot Suomen verotuksen ulkopuolelle. Se ei kiinnosta yhteiskuntaa, koska suurten yritysten verosuunnittelu on laillista ja niiden harjoittama lobbaus tehokasta.

Kaikilla yrityksillä on oltava pankkitili. Osakeyhtiötä ei saa rekisteröityä, jos tiliä ei ole avattu ja osakepääomaa talletettu. Mikään ei estä pankkeja lähettämästä yritysten pankkitilien ottojen ja panojen summia esimerkiksi 3 kuukauden välein. Kiitokseksi tiedoista verottaja voisi lähettää arvion vuoden liikevaihdosta ja tulevien verojen määristä esimerkiksi marraskuussa tammi-syyskuun tiedoista. Verottajalla on joka tapauksessa oikeus saada tiedot pankeista. Tilitoimistot voisivat tehdä sähköisten tiliotteiden avulla vielä tarkempaa laskentaa vuoden tuloksesta ja veroista.

Tuollaisen systeemin rakentamiseen voi mennä vuosi, mutta ei enempää. Sitä ennen voitaisiin tyytyä vuoden ottojen ja panojen summatietojen lähettämistä verottajalle valvontaa varten. Nämä tiedot ovat olleet suomalaisissa tiliotteissa 24 vuoden ajan, joten ainoa mitä pitää tehdä on tiedon siirron suunnittelu. Kaikilla yrityksillä ei tilikausi ole kalenterivuosi. Mutta olisiko se todellinen ongelma?

Suomalaisilla yrityksillä on ulkomaisia pankkitilejä. Pienillä tilejä voi olla Virossa – tosin useammin päinvastoin: virolaisilla yrityksillä on tili Suomessa. Näistä marginaalisista asioista ei pidä tehdä ongelmaa – täydelliseen maailmaan ei kannata pyrkiä. EU:n alueelta suomalaisten yritysten pankkitilitiedot saadaan haluttaessa.

Alarajan ylittäminen

Arvonlisäveroraja aiheuttaa vähäisiä ongelmia, mutta ne on ratkaistavissa. Mitä tapahtuu kun 50.000 euron myynti ylittyy 60.000 euroon. Esitän, ettei taannehtivasti veroja makseta. Yritys siirtyisi seuraavana kalenterivuotena verovelvolliseksi heti verovuoden alusta. Ylitysvuotena maksettaisiin vero sen jälkeen kun raja on ylitetty ylityskuukauden alusta alkaen. Vastaavasti ostojen veron saa vähentää vain tavaroista ja palveluista, jotka on ostettu rajan ylittämisen jälkeen. Näin toimien mitään liukuvia alarajahuojennusrajoja ei tarvita.

Koko vuoden taannehtiva arvonlisäveron maksu olisi kohtuutonta, koska yksinyrittäjällä ei sellaista rahaa olisi syrjässä. Yrittäjä joutuisi kohtuuttomaan arvonlisäveroloukkuun.

Ylitysvuotena saatava alv-hyöty jääköön (esimerkkikampaajani kohdalla) starttirahaksi tai työllistämistueksi. Onhan aloittava yrittäjä poissa sosiaalitoimiston luukulta, mikä säästö valtiolle on kaikkein suurin hyöty.

Esimerkkitapauksessani oletetaan, että kampaajan myyntitulo nouseekin 60.000 euroon. Jos hän maksaa arvonlisäveron 50.000 e ylittävästä osuudesta, hänen marginaaliveronsa lisätulonsa on kuitenkin yli 50 % verrattaessa veroa alarajan 50.000 alittavaan tuloon. Valtio saa kirkkaasti omansa.

Toki jotkut saattaisivat jättää loppuvuoden työt tekemättä, jotta raja ei ylittyisi. Sitä voidaan paheksua yhtä paljon kuin ylitöiden muuttamista vapaaksi tai palkattoman loman ottamista tai vuorotteluvapaalle siirtymistä.

Yrityksen jakaminen alle 50.000 euron yrityksiin?

Jos yritys jaetaan kahteen osaan, sen byrokratiakustannukset kaksinkertaistuvat. Säästö ei suinkaan ole kaksi kertaa 40.000 euron liikevaihdon arvonlisävero, sillä ostojen vero jäisi vähentämättä.

Jos joku kuitenkin perustaa perheessä oman torikaupan isälle, äidille ja jokaiselle lapselle erikseen, on se vain hyvä asia.

Jos jollain yrittäjällä on kaksi yritystä saman henkilötunnuksen vastuulla, ei ole mikään ongelma laskea ne yhteen verotuksessa, jos se koetaan ongelmaksi. Tietoyhteiskunnassa meistä tiedetään kaikki.

Jos joku perustaa sivutuloille oman osakeyhtiön, ei hän kuitenkaan saa sieltä rahaa ulos veroja maksamatta. Ostojen kautta arvonlisäveroa tulee joka tapauksessa maksettavaksi.

50.000 euron raja on toki keinotekoinen. Toiset ostavat tavaroita, toisten liikevaihto tulee oman työn myynnistä. Maatilamatkailuyrittäjän kesän aukiolosta vero on 10 %, kylätaksille 10 %, kesäkahvilan pitäjälle 14 %, koulutetulla hierojalla nolla, suurimmalla osalla yrittäjistä 24 %. Onko sekään oikeudenmukaista?

Yhteiskunta on huolissaan, jos joku 1500 euroa kuukaudessa bruttona ansaitseva yrittäjä saisikin erilaisen arvonlisäverolain jälkeen 1700 euroa bruttona kuukaudessa. Toisella kädellä yhteiskunta mieluummin antaa tällaiselle henkilölle toimettomuudesta yli tuhat euroa kuukaudessa sosiaalitukina. Koska se on oikeudenmukaista. Voi olla. Mutta onko se oikeudenmukaista maksajien ja tukien saajien välillä.

Meille kaikille on tärkeää, että mahdollisimman moni yrittää. On aivan turha rakentaa verotus- tms esteitä, jotta täydellinen tasa-arvo voisi toteutua. Koska se kuitenkaan ei voi toteutua.

Suomi – EU:n mallioppilas myös arvonlisäverotuksessa

ALV-rajavatulointi on esimerkki valtiovarainministeriön virkamiesten roolista yrittämisen kurittamiseksi. On muutakin. Pitkien maksuaikojen ja luottotappioiden takia yritykset joutuvat maksamaan arvonlisäveron ennen kuin itse ovat saaneet maksun laskusta.

Tätä kohtuuttomuutta ollaan osin poistamassa. Asian valmistelu on ollut vastatuulessa, koska VM on esittänyt, että muutos aiheuttaa valtion kassaan kertaluontoisen 100 miljoonan euron loven (= valtio haluaa edelleen korotonta lainaa yrityksiltä, joista suuri osa on pahemmassa maksuvalmiuskriisissä kuin valtio). Myös Suomen Yrittäjien rooli asiassa ihmetyttää, koska se hehkuttaa uudistusta, vaikka se koskee vain alle 500.000 euron liikevaihtoisia yrityksiä. Arvonlisävero-ongelma on kuitenkin suurin juuri tätä suuremmilla yrityksillä, jotka myös työllistävät paljon ihmisiä.

Suomen kummallinen EU:n mallioppilassyndrooma jatkuu tässäkin yhteydessä – EU:n arvonlisäverodirektiivi mahdollistaisi rajan nostamisen aina kahteen miljoonaan euroon saakka.

Taustatietoja pienten yritysten arvonlisäverosta

Maksettava arvonlisävero

Kun kuluttaja ostaa tuotteen tai palvelun, hän ei ajattele hinnassa olevan arvonlisäveron määrää. Myyntihinnoista yrittäjä saa myyntitulon, joka tilitetään pankkitilille ja merkitään kirjanpitoon. Kun myynnistä erotetaan arvonlisävero, on jäljellä oleva määrä liikevaihto. Myynnistä vähennettävä arvonlisävero nähdään asiakkaan saamassa laskussa tai kuitissa.

Yritys maksaa ostoistaan arvonlisäveron samalla tavalla kuin kuluttajatkin. Yritystoiminnassa maksetun arvonlisäveron saa vähentää arvonlisäverotuksessa. Yrityksen maksama arvonlisävero on myynnin vero-osuuden ja ostojen vero-osuuden erotus.

Kaikkia yrityksen maksamia arvonlisäveroja ei saa vähentää. Vähennyskelvottomia ovat edustuskulut ja yritystoiminnassa käytettävien henkilöautojen kaikkien kulujen arvonlisävero. Tältä osin yritykset maksavat kaksinkertaisen arvonlisäveron (ensin ostosta ja toisen kerran myynnin katteesta, josta arvonlisäveroa ei ole vähennetty).

Vero maksetaan arvonlisästä. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yritys maksaa arvonlisäveroa 24 % maksamiensa palkkojen, palkkojen sosiaalikulujen, yrittäjätulon ja korkomenojen summasta. Mitä enemmän yritys työllistää, sitä enemmän se maksaa arvonlisäveroa. Arvonlisävero on suurempi kuin yrityksen eläkemaksut ja muut palkkojen sosiaalikulut yhteensä, koska se maksetaan sekä palkoista että sosiaalikuluista.

Poliittisessa kielenkäytössä arvonlisäveron maksaa kuluttaja. Parhaiten tämän käsityksen harhauttavuuden huomaa silloin kun asiakas maksaa laskunsa kuukausia laskupäivän jälkeen. Yritys joutuu maksamaan arvonlisäveron, vaikka ei ole saanut suoritusta asiakkaalta.

Kulutusveroksi arvonlisäveroa voi sanoa, koska veron voi välttää kuluttamatta. Näin määritellen kaikki verot ovat kulutusveroja tulo- ja kiinteistöveroja lukuunottamatta. Ja voihan ansiotuloverotuksenkin välttää jättäytymällä työelämästä syrjään.

Arvonlisäverovelvollisuudet

Arvonlisäverotusta varten on kuukausittain annettava ilmoitus ja maksettava vero. Ilmoitus on annettava silloinkin kun toimintaa ei ole kuukauden aikana lainkaan ollut. Myöhästyneistä ilmoituksista maksetaan sakon luontoinen myöhästymismaksu (15 %). Maksuviiveestä maksetaan viivekorko (7,5 %). Ilmoitusmenettelyn muista virheistä voi saada veronkorotuksen.

Jos yrityksen liikevaihto on enintään 50.000 euroa, se voi hakeutua neljännesvuosittain tehtävään ilmoitusmenettelyyn. Jos liikevaihto jää alle 25.000 euron, voidaan hakeutua vuosittain tehtävään ilmoitusmenettelyyn. Hakemus voidaan hylätä eri syistä.

Tilitoimistot eivät ole suosineet kolmen kuukauden jaksoja, koska se aiheuttaisi poikkeuksia niiden työrutiineihin. Ongelmana on ollut myös pienten rahojen aiheuttama tiukka talous. Yrityksellä ei välttämättä ole maksukykyä 3 kk välein tapahtuvaan maksuun, vaikka veron määrä sinänsä onkin vuositasolla sama.

Toinen jakso päättyy kesäkuussa, jolloin ilmoitukset on tehtävä parhaaseen kesäloma-aikaan 12.8. mennessä. Jos jakso olisi 4 kk, toisen jakson ilmoitukset tehtäisiin viimeistään 12.10.

10.000 euron arvonlisäverotuksen alaraja

Vähäisen liiketoiminnan harjoittaja on vapautettu arvonlisäverosta, jos tilikauden myyntitulot ovat enintään 10.000 euroa. Jos tämä alaraja ylittyy, yrityksen on suoritettava veroa kaikesta tilikauden myynnistä. Esimerkiksi, jos myyntitulot ovat 10.001 euroa vuodessa, on suoritettava arvonlisäveroa 1935 euroa, jolloin liikevaihdoksi jää 8065 euroa. Tämän veron saa kokonaan takaisin hakemuksesta huojennusmenettelyssä. Koko byrokratia on siten turha. Kokonaisverojen määräksi jää 255 euroa, mikäli yrityksellä ei ole lainkaan menoja.

Arvonlisäveron alarajahuojennus

Arvonlisäverovelvollinen voi saada huojennusta maksettavasta arvonlisäverosta, jos tilikauden (12 kk) veroton liikevaihto on alle 30.000 euroa. Huojennukseen oikeuttavasta määrästä on pidettävä kirjanpitoa ja se merkitään vuoden viimeiselle kausiveroilmoitukselle.

Esimerkki: Jos kampaamoyrityksen myynti on 36.580 euroa, sen liikevaihto on 29.500 euroa. Jos yritys on tilittänyt ja maksanut vuoden aikana veroa 3.983 euroa, se saa verosta takaisin 99 euroa. Paljon melua ja työtä tyhjästä.

Vuoden aikana liikaa maksetun veron saa normaalisti takaisin maaliskuussa seuraavana vuotena. Huojennettavasta määrästä maksetaan yhteisövero tai toiminimiyrittäjän ansiotulovero.

Suomen Yrittäjien esitys 50.000 euron huojennusrajasta

Suomen Yrittäjät on 2013 esittänyt, että 22.500 euron verohuojennusalueen yläraja korotetaan 50.000 euroon.

Esimerkkitapauksessa, jossa kampaajan liikevaihto on 39.919 euroa, se tarkoittaisi 1.307 euron palautusta, josta maksetaan ansiotulovero.

Nykyisen lain mukaan 10.000 euroa pienempi liikevaihto oikeuttaa hakeutumaan verovelvolliseksi. Jos yritys toimii toisten yritysten alihankkijana, tulee yrityksellä olla oikeus hakeutua verovelvolliseksi myös silloin kun myynti alittaa 50.000 euroa. Näin voidaan välttää arvonlisäveron kertautuminen hankintaketjussa.

———

Taulukon ”Tyypillinen yrittäjäkampaamo” selostus:

*1) Kirjanpito: kirjanpitokustannusten arvioidaan puolittuvan jos yksinyrittäjä ei ole alv-ilmoitusvelvollinen

*2) Ostojen arvonlisävero: alv-velvollinen vähentää ostojen veron, jos ei ole velvollinen, veroa ei saa vähentää ja yrittäjä joutuu sen maksamaan

*3) Yrittäjäeläketulo: tulon määrää yrittäjä itse. Aivan liian usein tulo on maksuvalmiusongelmien takia ilmoitettu alhaiseksi, mikä heijastuu paitsi eläkkeeseen myös sairaspäivärahaan alentavasti

*4) Ansiotulovero toiminimenä: jos yritys maksaa arvonlisäveroa enemmän, yrittäjän ansiotuloverotettava tulo on suurempi ja siltä osin on kyse korkeammasta marginaaliverotuksesta.

*5) Yhteisövero osakeyhtiö: osakeyhtiö maksaa 20% yhteisöveroa. Yrittäjä maksaa osingoista erikseen veroa, minkä vuoksi yleensä pieni yritys kannattaa pitää toiminimenä. Jos yrityksellä on kasvutavoitteet, silloin sen perustaminen osakeyhtiönä on mielekästä.

*6) Verot yhteensä, toiminimi: tässä on laskettu yhteen toiminimiyrittäjän ansiotulovero yrityksen maksaman arvonlisäveron kanssa.

*7) Verot yhteensä, osakeyhtiö: tässä on laskettu yhteen osakeyhtiön vero yrityksen maksaman arvonlisäveron kanssa.

*8) Valtion verokertymä muutos: muutos osoittaa miten valtion verokertymä muuttuu nykytilanteeseen verrattuna (+ lisää verotuloja, – vähemmän verotuloja)

*9) Yrittäjän nettotulokertymä muutos: rivi osoittaa yrittäjän käteen jäävien nettotulojen muutoksen nykytilanteeseen verrattuna.

Alunperin 14.8.2013 tekemäni selvitys on kokonaan päivitetty 20.5.2016