IS pyysi keikkatyötä tekevää lähihoitajaa pitämään päiväkirjaa työpäivistään eri laitoksissa. Lue, millainen on hänen arkensa.

Vanhuksen hoidossa tapahtunut virhe harmitti vielä kotona, eräs Etelä-Suomessa työskentelevä lähihoitaja kirjoitti Ilta-Sanomille. Parikymppinen, julkisella puolella keikkatyötä tekevää lähihoitaja piti IS:n pyynnöstä päiväkirjaa työstään neljän päivän ajan. Kotiin asti seurasi paitsi töissä sattunut moka myös työstä johtuvat säryt.

Valvira selvittää tällä hetkellä tapauksia, joissa omaiset epäilevät vanhuksen kuolleen hoidossa tai hoivassa tapahtuneiden virheiden ja laiminlyöntien vuoksi. Osa hoiva-alan yrityksistä on myöntänyt tehneensä vakaviakin virheitä.

Lue myös: Pääkirjoitus: Hoivakotien päättymätön painajainen – tätä ei enää voi painaa villaisella

IS julkaisee otteita lähihoitajan päiväkirjasta. Kirjanpidosta selviää, miksi virheitä sattuu ja miksi työ voi olla stressaavaa. Keikkapaikkojen, joissa hoitaja työskenteli, asukkaat ovat 70–100-vuotiaita. Asukkaat ovat pääosin muistisairaita. Osa heistä on vuodepotilaita, osa liikkuu rollaattorilla tai pyörätuolilla.

Iltavuoro, kello 13.15–21.15

Kun lähihoitaja saapuu iltavuoroon uuteen paikkaan, hänelle annetaankin vastuu lääkkeiden jakamisesta, hän kertoo. Hoitaja ei ole tehnyt sitä kyseisessä talossa kertaakaan aiemmin, ja häntä hermostuttaa ja pelottaa.

– Kanssani vuorossa oleva sijainen äkkiä näyttää missä on dosetit ja missä lääkehuone on. En saanut perehdytystä lääkkeisiin ollenkaan. Hädintuskin tunnen asukkaiden nimet, heidän lääkkeitä en tunne lainkaan, nainen kirjoittaa.

Osalle talon asukkaista laitetaan yövaipat ennen kello neljää iltapäivällä, jotta illalla ei olisi kiire. Hoitaja kertoo, että yöhoitaja joutuu kuivittamaan asukkaat, eli ottamaan heiltä märät vaipat pois jo melkein heti, kun hän saapuu töihin. Muuten vaipat ”tulvivat pissaa” aamulla.

Lääkkeiden kanssa tapahtuu virhe.

– Annan vahingossa yhdet iltalääkkeet liian aikaisin yhdelle asukkaalle kiireen ja työparin edestakaisin säntäilyn vuoksi, lähihoitaja kirjoittaa.

Vuoro päättyy yhdeksän jälkeen illalla. Lähihoitaja kirjoittaa, että vuoro oli poikkeuksellisen rauhallinen. Siitä huolimatta kotiin ei lähdetä kevein mielin:

– Jalkoja särkee, stressi ja huono mieli väärästä lääkkeenannon ajankohdasta seuraavat kotiin asti, päiväkirjassa kerrotaan.

Lähihoitaja kirjoittaa, että hänen täytyi olla vuoron aikana vetovastuussa lääkkeistä, vaikkei hän tuntenut laitoksen asukkaita vielä edes nimeltä.­

Iltavuoro, kello 14.00–21.30

Tällä kertaa lähihoitaja tekee iltavuoron tutussa keikkapaikassa. Aluksi hän lukee raportista asukkaiden kuulumisia, mutta keikkalaista varten ei ole tunnuksia tietokoneelle ja kuluu vartti, ennen kuin hän pääsee raporttiin käsiksi. Hetken päästä odottaa iloinen yllätys, vuoroon saapuu myös opiskelija! Kaiken lisäksi osastolla on väliaikaisesti kaksi asukasta vähemmän.

– Huokaisen mielessäni helpotuksesta, illalla on siis kaksi hoidettavaa vähemmän.

Työpaikalla odottaa silti kasapäin tekemistä.

– Iltapäivällä teen voileivät illaksi, laitan astiat, lataan kahvinkeittimet, laitan huomiset saunavaatteet valmiiksi, pesen pyykkiä, pyyhin salin pöydät ja pidän virikehetken asukkaan kanssa ja luen hänelle lehteä. Menen hetkeksi vessaan hengähtämään.

”Ylimääräinen työntekijä” helpottaa urakkaa.

– Opiskelijoita ei saisi koskaan laskea työvahvuuteen, mutta valitettavan yleisesti tälläkin osastolla opiskelijoita pidetään surutta työvoimana, kunhan ovat ensin tutustuneet talon tapoihin ja asukkaisiin.

Osastoon tuleekin tutustumaan erään pian osastolle muuttavan uuden asukkaan omaiset, ja yksi hoitaja on poissa niin sanotuista kenttätöistä. Sillä välin lähihoitaja ja opiskelija valmistelevat niin monta asukasta yötä varten kuin kerkeävät.

– Kun iltavuoro päättyy kello 21.30, päässä pyörii sekaisin illan tapahtumat. Selkä hieman särkeilee yhden vuodepotilaan kääntämisen takia, mutta se on jo valitettavan yleistä.

Aamulla on mentävä taas töihin, mutta lähihoitaja saa unta vasta keskiyön jälkeen.

– Ilta- ja aamuvuoron välissä unet jäävät aina noin 4–5 tunnin mittaisiksi, koska kroppa ja pää käyvät aina kierroksilla iltavuoron jälkeen, eikä uni tule heti.

Aamuvuoro, kello 7.00–14.00

– Herään aamulla väsyneenä kello 5:35. Eilinen iltavuoro tuntuu jaloissa ja selässä. Pukuhuone on täynnä väsyneitä, hiljaisia hoitajia. Suurin osa on ollut myös eilen iltavuorossa.

Yöhoitaja kertoo osastolla, että yö on sujunut rauhallisesti, mutta rauha rikkoutuu pian. Puhelin soi, ja yksi työntekijä ilmoittaa sairastuneensa. Esimies hälyttää sijaisen.

– Huomaan että olemme kaikki sijaisia aamuvuorossa, esimiestä lukuunottamatta. Kanssani olevat kaksi sijaista eivät ole koskaan olleet osastolla, tai ovat olleet viimeksi vuosia sitten.

Ylimääräistä sählinkiä aiheuttaa se, ettei kaikille työntekijöille ole omia avaimia ja asukkaiden vaatekaapit, vessankaapit ja muut ovat lukossa turvallisuus- ja siisteyssyistä, lähihoitaja kertoo. Täytyy sumplia, kuka liikkuu kenenkin kanssa.

Joku alkaa saunottaa asukkaita, lähihoitaja tekee vähän kaikkea.

– Puolijuoksua menen osastoa edestakaisin, syötän asukkaita, käytän vessassa, teen aamupesuja ja puen.

Eräs asukas on pahalla päällä. Hän ei tahdo pukea eikä mennä vessaan. Lähihoitaja kirjoittaa, että koska hänellä ei ole aikaa tapella ja neuvotella, asukkaan on annettava olla yöpaidassa.

– Lopulta saan hänet aamupalalle ja annettua aamulääkkeet pitkän jankkaamisen jälkeen.

­

Loppupäivä menee juostessa ja ”yksinkertaisesti sekoillessa”, lähihoitaja kertoo. Esimies on jatkuvasti toimistossa puhelimessa, vaikka hänenkin olisi tarkoitus olla kentällä.

– Yritän parhaani mukaan ohjata sijaiskollegoitani.

Lounasajan jälkeen joku pitää yllättäen vielä saunottaa, koska seuraavana aamuna ei ennätetä sairastapauksen takia.

– Huokaisen raskaasti, päässä risteilee miljoona asiaa. Stressaannun. Lounaan jälkeen aloitan päiväkahvituksen ja lääkkeenannot vähän aikaisemmin, sillä yksi asukas kotiutuu takaisin osastolle ja iltavuoro ottaa hänet vastaan.

Vuoron lopussa lähihoitaja juttelee dementoituneen 88-vuotiaan rouvan kanssa samalla, kun hän syöttää rouvalle piirakkaa ja juottaa kahvia.

– Hän kyselee äitiään. Vastaan lempeästi, että äiti on ollut vuosia jo taivaankodissa. Mamma kysyy että koska hän pääsee sinne, eikö Jumala tiedä, että äiti tarvitsee häntä. Vastaan hiljaa, että jokaisella on omat päivänsä, jotka pitää elää. Mamma kiittelee kyynelten läpi, kuinka kauniisti osaan vastata hänelle. Olemme hetken hiljaa, juotan mammalle kahvin loppuun, lähihoitaja kirjoittaa päiväkirjassa.

Aamuvuoro, kello 7.00–14.00

Aamuvuoro alkaa taas uudessa paikassa.

– Useimmilla asukkailla on tänään suihkupäivä, joten aamuvuoro sujuu helpommin kuin tavallisesti. Osastollamme on opiskelija mukana, joten aamupuuron jako, aamupesujen hoitaminen ja asukkaiden ylös nostaminen sujuu tavallista nopeammin.

Yksi asukas on valvonut yön ja on kiukkuinen, lähihoitaja kirjoittaa.

– Hän huitoo, sättii, haukkuu ja kiljahtelee, kun pesen hänen hiuksiaan. Olen hänen mielestään osaamaton, huono ja kamala hoitaja. Osastolla pääsee kerran viikossa suihkuun, joten peseminen on välttämätöntä. Hien ja virtsan haju huuhtoutuu saippuan mukana pois.

Hoitaja kuivaa asukkaan ja vie takaisin sänkyyn.

– Murhaava katse seuraa minua huoneen ovelle asti. Huokaisen, taas yksi vaikea tapaus hoidettu pois alta.

Sitten hoitaja jakaa lounasta kärryjen kanssa huoneisiin. Koska opiskelija voi syöttää asukkaita, hoitajalle jää aikaa laittaa heille lounaan yhteydessä silmätippoja ja tehdä asentohoitoja.

– Myönnän itsekin käyttäväni opiskelijoita apukäsinä ”juoksevien asioiden hoitoon” työvuorossa, jos he osaavat toimia osastolla itsenäisesti. Tiedän, että se on väärin, mutta hetken helpotus työvuoron aikana auttaa jaksamaan vuoron loppuun asti.

Lähihoitaja pääsee ruokatauolle ja kirjaa tauon päätteeksi päivän tapahtumat koneelle. Vuoro on kohta ohi. Selkään koskee jälleen, mutta tuleva vapaapäivä piristää.