SDP:n uusi puheenjohtaja Anti Rinne on osoittautunut sydänkesän aikana taitavaksi poliittiseksi pelimieheksi. Hän on hallinnut poliittista julkisuutta budjettialoitteillaan ja talouspolitiikkaa koskevilla lausunnoillaan. Rinne on myös osannut harkita tarkkaan, millaisista asioista hän puhuu ja millaisista hän mieluummin vaikenee.

Antti Rinne on valtiovarainministeri, jonka puhe ei kuulosta valtion kirstunvartijan puheelta.

Hän ei paasaa valtiontalouden kestävyysvajeesta, eikä valtion luottoluokituksen varjelemisen tarpeesta.

Kun Rinne esitteli pari viikkoa sitten budjettiehdotuksensa, hän sivuutti tuollaiset seikat lyhyillä maininnoilla.

Sen sijaan Rinne keskittyi puhumaan työttömyyden torjunnasta, homekoulujen korjausurakoista, takuueläkkeen korottamisesta ja lapsiperheille suunnattavista uusista tuista.

Budjettipuheenvuoronsa rajauksilla Rinne antoi taitavasti ymmärtää, että hän on enemmän huolissaan tavallisen keskivertokansalaisen talouden tilasta, kuin valtiontaloudesta.

Vaikka valtiontalouden tervehdyttämishankkeet ovat käynnissä samaan tapaan kuin ennekin, demarien puheenjohtaja ei katso viisaaksi jankuttaa niistä.

Hän tietää, että oman kukkaron paksuus kiinnostaa keskivertokansalaista sata kertaa enemmän kuin valtion kassan tila.

*Keskikesän hiljaisuudessa Rinne *käytti poliittisen pelitilansa nokkelasti hyväkseen. Hänen budjettiehdotukseen leipomansa aloitteet lupailivat pientä hyvää tärkeille äänestäjäryhmille, eläkeläisille ja lapsiperheille.

Työttömät ja vajaatyöllistetyt puolestaan panivat varmaankin merkille, että valtiovarainministeri lupaili panostuksia suuriin julkisiin rakennushankkeisiin.

Erävoitoilla ei ole politiikassa pysyvää arvoa.

Eduskuntavaaleihin on aikaa enää kahdeksan kuukautta.

Vaikka Antti Rinteen ehdottamat uudistukset eivät toteutuisi eivätkä kantaisi hedelmää ennen vaaleja, demarijohtaja on kenties saanut kylvettyä monen kansalaisen mieleen ajatuksen: ”Demarit yrittävät keksiä sentään jotain pienituloisten auttamiseksi ja talouden kääntämiseksi nousuun.”

Todennäköisesti sosialidemokraatit pyrkivät synnyttämään äänestäjäkunnassa juuri tuollaisen reaktion.

Jos se syntyy, demareilla voisi olla mahdollisuus kääntää koko 2000-luvun jatkuneen puolueen kannatuksen luisun jonkinasteiseksi nousuksi.

*Muiden hallituspuolueiden kollegat *ovat Rinteelle käärmeissään.

He kokevat, että demarien puheenjohtaja kalastelee ministerinvirassaan härskisti ääniä puolueelleen. Heitä sapettanee myös se, että Rinne näyttää saaneen kumppaneistaan erävoiton.

Kukapa esimerkiksi haluaisi kieltää takuueläkkeensaajalta hänelle luvatun kymmenen euron tulonlisän?

Sosialidemokraattien ei pidä kuitenkaan nuolaista ennen kuin tipahtaa. Taistelu äänestäjien sieluista kiihtyy syksyä kohti päivä päivältä. Sekä muut hallituspuolueet että oppositio ehtivät haastaa demarit vielä moneen kertaan ennen vaaleja.

Erävoitoilla ei ole politiikassa pysyvää arvoa. Myös Antti Rinne tietää tämän.

Jos Rinne mielii otteluvoittoa, hänen on varmistettava, että demaripuolueen idealinko pyörii täydellä teholla kevääseen saakka.

Timo Seppänen

Kirjoittaja on Ajankohtaisen kakkosen toimittaja