”Filmuleţul arestării din seara asta (n.r. – joi, 5 septembrie) de la Bruxelles, din faţa Reprezentanţei Permanente a României pe lângă Uniunea Europeană. Pe la minutul 9, mă arestează şi începe fiică-mea să urle, văzând cum sunt brutalizată. Are doi ani jumate. Context: un grup de români din Bruxelles ne-am hotărât să ne întâlnim la ora 18:00, în 5 septembrie 2013, să înmânăm o scrisoare cu poziţia noastră privitor la Roşia Montană ambasadorului. Înţelegerea, circulată pe FB, era să ne luăm fiecare o carte de citit şi să protestăm în tăcere,” scrie Oana Uiorean, a cărei poveste vă invităm s-o citiți în continuare.

de Oana Uiorean

”Reprezentanţa evident plăteşte pe cineva din banii statului român să ne citească pe FB, pentru că la ora 18:00 eram aşteptaţi de patru maşini de poliţie. Ne-am adunat la două case mai încolo şi am scos cărţile. Poliţiştii au venit să ne spună să plecăm. Am refuzat, pentru că nu făceam nimic rău. Urmează ce vedeţi mai jos. Revin cu povestea a ce s-a întâmplat în dubiţă. Ţineţi minte, ambasadele noastre în străinătate există ca să ne trădeze. Interesant cât de frică le e de noi, să cheme atâta amar de poliţie pentru nişte oameni citind cărţi.

Amintiri din duba poliţiei: După ce m-au arestat brutal, aproape rupându-mi mâna, patru poliţişti pe mine (am 55 kg), şi mi-au pus cătuşe în faţa fetei mele de doi ani jumate, m-au trântit într-o dubă, m-au legat cu centura de siguranţă şi a început abuzul. Multe din câte mi s-au spus nu le pot reda aici. Vă închipuiţi voi înjurăturile. Părea să-i preocupe mult că sunt cu siguranță de stânga, şi ca urmare murdară. Mi s-a spus în primul rând că ştiu ei că în România nu se respectă regulile, dar aici e Belgia. Ştiu ei cum sunt românii, au mai avut de-a face cu ei. Unul dintre poliţişti mi-a spus că a şi avut o prietenă româncă, ştie el şi mai bine cum suntem noi. Când l-am întrebat dacă ea l-a părăsit, s-a fâstâcit, a tăcut o vreme. Au preluat alţii. Au mai arestat pe cineva, tot o fată, de băieţi n-aveau curajul să se lege.

Fetei i-au pus cătuşe de plastic strânse de i s-a învineţit mâna. Le-a cerut în repetate rânduri să le lărgească şi să deschidă o fereastră, că îi e rău de cald. Au refuzat. I-au luat telefonul să şteargă ce a filmat înainte de a fi arestată. M-au acuzat că sunt iresponsabilă, să-mi duc copilul la un protest. Nu e protest, am spus, citeam o carte. Voi aţi traumatizat-o brutalizandu-mă în faţa ei. Au sărit că e vina mea. Au repetat că e vina mea, la nesfârşit, să se convingă că au dreptate. M-au invitat să le părăsesc ţara dacă nu-mi place. I-am întrebat cine le mai plăteşte salariile. Mi-au răspuns că şi le plătesc singuri (deci bancurile cu poliţişti sunt în mare parte adevărate).

M-au mai înjurat. Le-am spus că ne vedem în instanţă. Mi-au răspuns că nu pot face nimic, ei sunt cei mai puternici în ţara asta. Mi-au propus să plec, dacă pleacă toţi ceilalţi. Le-am amintit că legea spune că trebuie să mă ducă la comisariat pentru 12 ore. I-am rugat să nu încalce legea. Au insistat să mă elibereze. Toate astea în faţa Reprezentanţei Permanente a României pe lângă Uniunea Europeană, cei care nu numai că nu au ieşit să apere cetăţenii români brutalizaţi la poarta lor, dar sunt de fapt cei care au anunţat poliţia că plănuim să le facem o vizită în seara asta. Au asmuţit poliţia pe cetăţenii pe care ei sunt plătiţi să îi apere!

Între timp, fiică-mea de doi ani jumate cerea la toaletă. O altă româncă din grupul nostru a bătut la uşa Reprezentanţei să o lase cu copilul la toaletă. A fost refuzată, pe motiv că era cu protestatarii. Halucinant. Vă reamintesc, citeam cărţi, pe trotuar, la două case mai încolo, când poliţiştii au venit să ne ceară să plecăm. Am refuzat, eram zece oameni, nu făceam nimic.”