În 1998, cînd Transparency International a agregat primul index de percepție a corupției din estimările pe țară care existau pînă atunci (de exemplu, de la Economist Intelligence Unit, bănci de investiții, etc), Botswana, o mică țară subsahariană, fără acces la mare, independentă din 1966 și cu o populație de două milioane de persoane (din care mulți purtători de virus HIV), s-a plasat în fața Japoniei și Belgiei și cam la același nivel cu Spania. În 2016 a ieșit mai bine decît Italia, Spania și Grecia, locul 35 în topul celor mai puțin corupte națiuni, unde România, la un loc cu Ungaria și Iordania, e mult în urmă pe locul 57. Între timp însă, Bostwana a crescut de la un PIB per capita de 70 de dolari pe cap în anii șaizeci la un venit de peste 16 000 dolari (metoda GNI PPP) în zilele noastre, după o creștere economică neîntreruptă care a făcut-o exemplul de manual pentru buna guvernare. E încă mai săracă, decît România, numai că proporția e invers- Bostwana e de trei ori mai dezvoltată decît media regiunii sale (Africa sub-Sahariană), în vreme ce România este aproximativ la o treime din cea a UE.

Vă propun azi un tur virtual în ce a făcut buna guvernare din Bostwana. Judecînd după ultimele știri din România – ordonanțele 6 și 9, repolitizarea formală a instituțiilor de control administrative precum prefectura și pregătita descentralizare fiscală (care va preceda, dacă e implementată, responsabilizarea fiscală)- și un tur real ar fi de folos. De ce nu luați inițiativa dvs, ca președinte al Camerei Deputaților, să facem și un tur real, cu persoanele relevante de la guvern (dna Shaidehh) președinție, Înalta Curte, etc. Mă ofer să fiu ghidul dvs (îmi plătesc singură cheltuielile), în turul real, ca și în cel virtual.

Să încep cu independența justiției, pentru că aici o să insist cel mai puțin. Botswana e pe locul 23 din lume la existența unui sistem independent și necorupt. E exclus ca oamenii politici să fie în vreun fel amestecați în evaluarea judecătorilor, iar posibilitatea ca o persoană specializată în apărarea unor oameni condamnați pentru aranjat sentințe, cum e dl. Șerban Nicolae pentru dl. Cătălin Voicu, e, desigur, zero în țara africană. Desigur, nu e nimic condamnabil în a apăra, ca avocat, un acuzat de corupție, chiar unul care se specializează în a corupe sistemul judiciar, așa cum nu e la crimă sau orice infracțiune. Dar ce se întîmplă în țara noastră europeană, și ar fi de neconceput în cea africană, e ca tocmai avocatul corupției judiciare să fie cel care face legislația anticorupție. Dacă asta se întămplă la noi, nu vă mirați că suntem de două ori sub ei, iar dvs personal aveți probleme de reputație în extern (că acesta e un fapt, nu un kompromat de presă) care nu vă vor mai permite niciodată să ocupați vreo poziție publică precum prim ministru sau președinte.

Al doilea lucru important care face din Botswana un exemplu este capacitatea lor cu totul ieșită din comun, într-un continent condus de prădători, să exploateze rațional și corect resursele naturale ale țării. Botswana are diamante- luați ca echivalent companiile publice românești ca Hidro sau altele- pe care nu le exploatează singură. Le dă în concesiune. În acest fel nimeni nu fură- companiile străine nu au interes să se fure singure- dar prețul concesiunii e considerat exemplu global de bună practică. Acesta e variabil pe sector- la diamante e 50 la sută, dar comparația cu țări care organizează singure exploatarea (prin companii de stat) e spectaculoasă. Țările corupte pierd din resursele lor, nu cîștigă. Mai nou, scandalurile legate de resurse- compania publică Petrobras în Brazilia, dacă vă spune ceva, duc la demiterea președinților, dar țările nu se dezvoltă din scandaluri de corupție, ci din rentele aduse de companiile private care exploatează resurse publice și plătesc la buget o parte considerabilă. Cît de mult se poate ca să merite și pentru ei.

Finalmente, și la fel de important, Botswana nu a raționalizat doar veniturile, ci și cheltuielile. De cinzeci de ani are un plan național de dezvoltare în care pune la un loc investițiile din bugetul național, banii din asistență externă (la noi, ar fi fondurile europene) și banii privați (concesiuni, parteneriate public-privat). Un asemenea plan se face odată la cinci ani și se negociază cu regiunile. Unii capătă ce vor, eventual mai devreme, alții mai tîrziu. Dar finalmente se știe în fiecare moment cînd și unde se vor cheltui banii pe cinci ani înainte. Nici un procuror nu poate veni să aresteze un primar că face un pod, pentru că se știe dinainte cînd se face podul, și cine alocă banii pentru el. De asta condamnările din Botswana sunt pe mită, nu abuz în serviciu, pentru că latitudinea abuzului e mult redusă de această politică inteligentă și disciplinată, care lasă loc și particularismului- se construiește mai mult, și mai din timp, la regiunile legate de tribul dominant- dar elimină corupția, și mai ales arbitrariul și incertitudinea, care sunt mai costisitoare decît corupția. Dar- din păcate- această politică e exact contrariul a ceea ce vreți dvs să faceți prin ordonanțele șase și nouă, păstrarea prefecților ca instrumente ineficiente de control a bunelor practici de guvernare (nule ar fi un calificativ mai exact) și descentralizarea fiscală. Dvs vreți să descentralizați arbitrariul și lipsa de previzibilitate a cheltuielilor publice pînă la nivel județean și municipal, în loc să consultați eficient nivelul municipal și județean pentru a construi în mod rațional și centralizat un plan de dezvoltare. Din cauza asta nu aveți capacitate de absorbție a fondurilor europene în România. Și acum avem mii de oficiali care cheltuiesc anarhic, ineficient și uneori chiar corupt- ce vreți să faceți e să le dați multe resurse centrale, dar nimănui nu îi pasă dacă arbitrariul e central sau local. Vorba e să scadă și să devină transparent și previzibil cine, ce face cu banii, și cînd.

Ajunși aici, mă aștept să sară unii să spună că nici vorbă să putem compara cele două țări. Dar închei cu ultimele două exemple din indexul integrității publice (www.integrity-index) care arată că le putem perfect compara. Motivul pentru care ar merita să luați în considerare cererea mea e că libertatea presei în ambele țări e cam la fel- destulă pentru a strica reputația unui om politic în mod durabil- dar numărul de cetățeni conectați pe Internet și Facebook e, proporțional, mult mai mare în România. În România există o masă critică în acest moment capabilă să ceară, deocamdată doar pașnic, o guvernare mai bună. În Botswana ea e mai slabă, din cauza lipsei de educație și a stării de sănătate a populației. Avansul Botswanei nu provine de la o cerere populară mai mare- deși se țin alegeri libere, mereu cîștigă același partid- ci de la existența unei elite luminate care coduce țara. E momentul să ne întîlnim undeva la jumătatea drumului, elită politică și cerere populară, dacă nu vreți ca să avem corupția politică tema nr. 1 în campanii încă vreo treizeci de ani, cu lichidarea în subsidiar a politicii și a economiei, deci să evităm, cu alte cuvinte, calea venezuelană.