Granskningsnämnden för radio och tv har till uppgift att pröva om innehållet i radio- och tv-program följer bestämmelserna i radio- och tv-lagen och villkoren i public service-företagens sändningstillstånd.

Kravet på opartiskhet och saklighet är grundläggande villkor för SVT:s, SR:s och UR:s sändningstillstånd.

Ändå visar en opinionsundersökning som Demoskop gjort på uppdrag av Timbro 2014 (1 171 tillfrågade) att endast 15 procent av Alliansväljare upplever public service som helt opartiska, vilket kan jämföras med 39 procent bland rödgröna väljare. Bland SD-sympatisörer var motsvarande siffra tio procent.

Men av 1446 anmälningsärenden hos Granskningsnämnden förra året ledde endast fem procent till att programinslaget fälldes, eller friades med kritik. I hela 95 procent av ärendena antingen friades programinslaget, eller så avskrevs eller prövades inte ärendet.

Tittar man närmare på fällningsgrunderna framgår att av totalt 5723 anmälningsärenden åren 2009–2013 fälldes bara 50 programinslag (8,7 promille) på grund av bristande opartiskhet. 61 programinslag (1,6 procent) fälldes på grund av bristande saklighet. Övriga fällningar under perioden, 193 stycken, omfattar andra fällningsgrunder som "respekt för privatlivet", "mediets genomslagskraft" och "otillbörligt kommersiellt gynnande".

Granskningsnämnden består av en ordförande, sex ledamöter och fyra ersättare och utses av regeringen. Ordföranden är eller ska ha varit domare. Övriga ledamöter består för närvarande av en chefredaktör, tre journalister, en bankjurist och en filmforskare.

Mellan 25 oktober och 7 januari gjorde jag totalt 24 anmälningar till Granskningsnämnden.

Eftersom jag är jurist med många års yrkeserfarenhet från domstol och statliga myndigheter var jag rätt säker på att jag skulle nå framgång med i vart fall ett par anmälningar. Därför blev jag mycket förvånad när inte en enda av mina 24 anmälningar ledde vare sig till fällande beslut eller ens "friande med kritik". Förutom att besluten inte går att överklaga, saknar de i princip motivering, det vill säga det framgår inte hur nämnden kommit fram till sitt beslut.

Följande exempel får tjäna som illustration.

I ”Debatt” i SVT 19 november ställdes kostnaderna för "årets julhandel" mot kostnaderna för "flyktingmottagandet 2016".

Siffrorna som nämndes av programledaren och som visades upp på tv-skärmen var 75 miljarder kronor för julhandeln och 60 miljarder kronor för flyktingmottagandet. Sifforna hade under hösten spritts i traditionella och sociala medier. Problemet var att siffrorna inte alls stämde. I programmet fick SvD:s ledarskribent Ivar Arpi, som var gäst i studion, korrigera uppgifterna. Men förutom att de felaktiga uppgifterna redan hade befästs är det är inte studiogästers uppgift att rätta felaktigheter från SVT i direktsändning, siffrorna borde i stället ha faktagranskats i förväg av SVT.

De korrekta siffrorna för julhandeln enligt Svensk Handels julrapport var en merförsäljning på 16 miljarder. Dessutom ger julhandeln 16 000 jobb och 5,2 miljarder i skatteintäkter. Siffrorna för flyktingmottagandet utgick från Migrationsverkets prognos från oktober, vilket byggde på ett scenario med 135 000 flyktingar 2016, varav 24 000 ensamkommande.

Vid tidpunkten för sändningen av Debatt-programmet 19 november var dock takten i mottagandet 10 000 personer i veckan. Det vill säga en årstakt på totalt 520 000 flyktingar, inte 135 000 som Migrationsverkets prognos från oktober byggde på, vilket ger mångdubbelt högre kostnader. Dessutom ingår enbart de initiala kostnaderna för mottagandet i beloppet.

Allt detta redovisade jag i min anmälan till Granskningsnämnden. Nämndens beslut kan antingen vara friande, fällande eller friande med kritik. I kravet på "saklighet" ligger att "uppgifter som är av betydelse ska vara korrekta". Inslag får inte heller vara vilseledande, till exempel genom att betydelsefulla uppgifter utelämnas.

Trots detta valde Granskningsnämnden att helt fria inslaget. Motiveringen löd: ”Granskningsnämnden har granskat det aktuella inslaget mot bakgrund av anmälningarna. Nämnden konstaterar att det framkom i inslaget att uppgiften om 75 miljarder kronor gällde den totala omsättningen i Sverige för december månad. Enligt nämndens bedömning strider inslaget inte mot kravet på saklighet.”

Att inslaget friades, och inte ens fick kritik ("friades med kritik") tycker jag är mycket anmärkningsvärt. Men historien slutar inte med det. I programmet ”Plånboken” i Sveriges Radio P1 den 23 december upprepas den felaktiga siffran 75 miljarder för julhandeln. Och dagen innan, 22 december, hävdar Ekonomiekot att svenskarna handlar julmat för 35 miljarder kronor. Men även den siffran är felaktig. Den korrekta siffran är cirka 7 miljarder kronor (700 kronor per person).

Även dessa programinslag anmälde jag till Granskningsnämnden. I anmälningarna hänvisade jag också till min tidigare anmälan mot ”Debatt”. Trots det beslutade Granskningsnämndens ordförande att vare sig ta upp anmälan mot ”Plånboken-inslaget” eller anmälan mot Ekonomiekot till granskning. Sammantaget innebär det att SVT:s och SR:s tittare/lyssnare upprepade gånger fått felaktiga uppgifter i en för Sverige och svenska väljare viktig politisk fråga – detta i ett skede då migrationsdebatten var inne i en avgörande fas – utan att det leder till fällande eller ens kritik hos Granskningsnämnden.

Och samtidigt som Granskningsnämnden ytterst sällan fäller public services programinslag hänvisar SVT, SR och UR återkommande till just Granskningsnämnden – och att de sällan fälls där – när de får kritik för bristande opartiskhet och saklighet.

Måns Cederberg

Jurist och kommunfullmäktigeledamot för Moderaterna i Nyköpings kommun.