I en enkät utskickad av SVT i februari anger 250 av Sveriges 290 kommuner att de har bostadsbrist. Hårdast drabbat är kommuner i storstadsområden och storstäderna själva. Samtidigt är det här den stora befolkningstillväxten sker. Prognosen säger att vår hemstad, Göteborg, kommer att växa med 150 000 invånare och 75 000 bostäder till 2035. Efter ett mer än 20-årigt rödgrönt styre står idag 180 000 i bostadskö på Boplats Göteborg.

Även om en stor del av problemen beror på bristande lokalt styre handlar det också om faktorer som staden inte själv rår över. Ett av de större problemen är de olika riksintressen som staten lägger ut i stadens geografi och som fungerar som våta filtar över stadsplaneringen. Det senaste exemplet är riksintresset för friluftsliv som Naturvårdsverket utfärdat.

Ett riksintresse är i grunden ett skydd mot åtgärder som påtagligt kan skada det värde som konstituerat riksintresset. Riksintressen är i sin tur allt från viktig samhällsinfrastruktur till kulturvård eller friluftsintressen. I grunden en viktig funktion, men i stort behov av reformation. Idag staplas riksintressen på varandra och går ibland mot varandra, vilket gör att osäkerhet skapas både kring dess betydelse och funktion.

Exemplet med riksintresset friluftsliv är talande, där förslaget är att hela Göteborgs södra skärgård pekas ut som riksintresse för friluftsliv. Vad innebär det? Att inget mer får byggas i skärgården? Eller att friluftslivet ska främjas i nybyggnation? Eller är det mer ett allmänt konstaterande om att friluftsliv bedrivs i södra skärgården? Bara att utpekandet lämnar öppet för frågor, diskussion och tolkning är problematiskt.

En parallell kan dras till diskussionen om naturreservat där nya områden kontinuerligt pekas ut som naturreservat samtidigt som samhället inte förmått avsätta resurser att skydda och förvalta befintliga naturreservat på ett adekvat sätt, än mindre gjort dem tillgängliga för allmänheten.

Vi menar att staten i och med riksintresset har tappat den stora bilden. Det finns ett samhällsintresse också i att bostäder och arbetsplatser byggs. Det är ett intresse som ofta kan vara större än det utpekade riksintresset, men då bostadsintresset inte pekas ut på samma sätt väger det i praktiken inte lika tungt. Man ser inte skogen för alla träden.

Förutom att användandet av befintliga riksintressen borde begränsas borde också bostadsändamål kunna föras in som ett riksintresse för att stärka upp möjligheten att frigöra mark för just detta.

Regeringen har här ett ansvar att reformera lagstiftningen för att lyfta behovet av bostäder och ställa det i relation till riksintressen om bland annat friluftsliv. Därför är det beklagligt att ingenting har hänt i frågan sedan SOU 2015:99 Planering och beslut för hållbar utveckling presenterades för ungefär ett år sedan.

Den rödgröna regeringen har istället varit passiv på bostadsområdet. Statsminister Stefan Löfven har inte lagt särskilt mycket fokus på frågan och avgångne bostadsministern Mehmet Kaplans ministertid präglades av helt andra frågor än det han var tillsatt att sköta, nämligen bostadspolitiken.

Från nuvarande bostadsminister Peter Eriksson har det i praktiken inte kommit ett enda förslag som underlättar för kommunerna att möjliggöra för fler bostäder. Tvärtom, det enda vi ser från staten är när Naturvårdsverket med en svepande gest pekar ut hela södra skärgården som riksintresse för friluftsliv.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.