Vallan problematiikka on tärkeässä roolissa siinä maailman huomion anastavassa spektaakkelissa, joka nähdään Helsingissä alkavalla viikolla. Kaksi maansa presidenttiä tapaa, missä ei sinänsä ole mitään ihmeellistä. Nuo maat eivät ole sodassa eivätkä kumpikaan presidenteistä ole tehnyt mitään merkittävää mainetekoa. He eivät edes ole sopimassa mistään tärkeästä. Kunhan tapaavat.

Amerikkalainen politiikan tutkija ja jo Bill Clintonin ajoista yksi merkittävin USA:n ulkopolitiikan vaikuttaja Joseph Nye loi aikoinaan käsitteen pehmeä voima (soft power), vastapariksi kovalle sotilaallis-taloudelliselle voimalle. Hän halusi kuvata suurta siirtymää kohti sellaista vallankäyttöä, jossa valtaa käytetään ja osoitetaan ennen kaikkea luomalla älykkäitä liittoutumia ja viemällä sellaisia asioita eteenpäin, jotka ovat yksittäisen valtioiden intressejä suurempia.

Jatkuu mainoksen jälkeen Mainos päättyy

Pehmeä voima -ideologia voi hyvin Clintonin aikana, sukelsi alas viimeistään siinä vaiheessa kun George Bush vei amerikkalaiset onnettomaan Irakin sotaan ja nousi taas kun Barack Obama tarttui puikkoihin. Donald Trumpin aikana se on ollut kamikazemaisessa syöksyssä. Mutta miksi?

Kaiken takana on ihmisten luonnetta muokkaavat tekijät. Sekä Trumpia että Vladimir Putinia voitaisiin luonnehtia vallastaan vakavasti addiktoituneiksi. Trumpilla on lisäksi vakava narsistinen persoonallisuushäiriö eikä Putinkaan ole mikään mukava naapurinpoika.

Poliittinen valta on aina ihmisten valtuuttamaa valtaa toisille ihmisille. Se otetaan, sitä vahvistetaan, puolustetaan ja laajennetaan. Ja kun valtaa käytetään pelkästään omien henkilökohtaisten päämäärien tyydyttämiseen, siihen liittyy aina manipulaatio. Mitä suurempi ego, sitä suurempi pyrky manipulaatioon.

Maailma tarvitsee todellisen muutoksen eikä Putinin ja Trumpin tapaaminen tuota tähän mitään.

Mitä tässä nyt ollaan oikeastaan manipuloimassa? Ei sen vähempää kun meidän kaikkien omaa ajatteluamme ja toimintaamme. Trump ja Putin tapaavat Helsingissä siksi, että he haluavat osoittaa valtaansa ja ovat manipuloineet koko maailman – ja tässä tapauksessa erityisesti Suomen/Helsingin – oman valtansa näkyväksi areenaksi. Ja tehneet sen varsin onnistuneesti.

Käyttävätkö he tilaisuuden siihen, että ratkovat maailman suuria kysymyksiä. Epäilen vahvasti ja miksi tekisivätkään koska heidän tarkoituksensa on yksinkertaisesti kiinnittää maailman huomio heihin. Ja käyttää tätä huomiota oman valtansa edistämisen välikappaleena.

Jotta vastavoima voi operoida mitenkään menestyksellisesti, sen täytyy ymmärtää äsken karkeasti kuvattu vallan dynamiikka ja suunnata sitten katse muualle. Vastavoimalla tarkoitan tässä viisaiden valtioiden harmonisoivaa, monenkeskistä toimintaa, joka tähtää tulevaisuuttamme uhkaavien suurten haasteiden yhteiseen ratkaisemiseen.

Jatkuu mainoksen jälkeen Mainos päättyy

Maailma tarvitsee todellisen muutoksen eikä Putinin ja Trumpin tapaaminen tuota tähän mitään.

Ymmärryksen lisäksi tarvitsemme kykyä tuottaa muutosvoimia. Tulevaisuudessa pienillä ja edistyksellisillä mailla kuten Suomella voisi olla tässä aivan erityinen rooli.

Milloin siis maailman aidosti edistykselliset maat liittoutuvat yhteen ja alkavat näyttää tietä tulevaisuuteen? Kuinka kauan joudumme odottamaan sitä, että nämä edistykselliset maat tuottavat omat Davosinsa, sitoumuksensa ja politiikkaansa? Ensimmäinen tällainen yritys on jo suunnitteilla.

Uskon vahvasti siihen että Trumpin valtakausi on aivan kohta ohi. Mutta se ei vielä tarkoita että maailmanpolitiikan suunta muuttuu. Siihen tarvitaan viisasta kansaa sekä ei vallastaan hurmaantuneita johtajia.

Kirjoittaja on Kansainvälisen Rooman klubin jäsen.