Uuden kirjan mukaan kolmeakymmentä lasta käytettiin hyväksi Lähetysseuran oppilaskodissa.

Lähetysseuran oppilaskodissa hyväksikäytettiin useampia lapsia kuin aiemmin on arveltu, paljastaa uusi kirja. COLOURBOX

Suomen Lähetysseuran oppilaskodissa kovia kokeneista moni kamppailee yhä vaikeiden traumojensa kanssa. Lähipäivinä julkaistavan Janne Villan kirjan mukaan useat Taiwanissa työskennelleet suomalaiset ja heihin kytköksissä olleet ulkomaalaiset hyväksikäyttivät yhteensä kolmeakymmentä lasta 1960-1990-luvuilla.

STT:n haastattelema " Liisa " lähti Taiwanin oppilaskodista vuonna 1993 asuttuaan siellä yhdeksän vuotta. Suomalaisen päätekijän harjoittama hyväksikäyttö jatkui hänen mukaansa eri tavoin koko ajan. Liisa kertoo joutuneensa osallistumaan lapsipornokuvauksiin, joista hän muistaa kiinalaisia miehiä.

- Luulin pitkään, että olin ainoa uhri ja että se oli minun vikani. Tämä mies sanoi, että olen menossa helvettiin ja minun pitää rukoilla anteeksiantoa, Liisa kertoo.

Liisa oli ensimmäinen, joka vei oppilaskodin tapahtumat Helsingin poliisin tutkittavaksi 1990-luvulla. Tuolloin selviteltiin myös muutamiin muihin henkilöihin kohdistuneita epäiltyjä rikoksia, mutta jutusta ei nostettu syytteitä.

Liisasta toipuminen olisi ollut helpompaa, jos tekijä olisi saanut tuomion. Liisa kokee, että poliisissa oltiin aluksi kannustavia mutta pian tuuli kääntyi.

- Aloitettiin hyökkäys. Sanottiin, että sinun kannattaisi miettiä tätä tarinaasi, pitäisikö sinun vaihtaa jotain. Yritin itsemurhaa monta kertaa sen jälkeen ja lopetin terapian. Ajattelin, ettei olisi pitänyt puhua, hän sanoo.

Uhrit löytäneet toisiaan

Viisikymppinen " Taija " asui oppilaskodissa yli vuosikymmenen vuoteen 1980 asti. Hänen mukaansa konservatiivisen julkisivun alla oli sekava hyväksikäytön todellisuus, jota lapsen oli vaikea pukea sanoiksi.

- Se oli kurinsa puolesta armeijamainen, lempeästi sanottuna. Fyysistä kuritusta oli paljon, mutta myös paljon vakavampia tekoja, seksuaalista hyväksikäyttöä, Taija sanoo STT:lle.

Taija kertoo joutuneensa ensimmäisen kerran raiskatuksi 5-6-vuotiaana, jolloin hänet vietiin auton takakontissa paikalliseen sotilastukikohtaan. Vuosia jatkunut seksuaalinen väkivalta jätti mittavat henkiset ja fyysiset vammat. Taija kävi 2000-luvulla läpi laajan leikkauksen, jossa korjattiin alapään vammoja.

Viime vuosina Taija on pyrkinyt tukemaan oppilaskodin nuorempia uhreja, joista osan elämä on vieläkin sekaisin. Villan kirjaprojekti on osaltaan auttanut heitä löytämään toisiaan.

- Viime kesänä ja syksynä meitä saattoi olla toistakymmentä ensimmäistä kertaa juttelemassa näistä asioista, Taija kertoo.

Päätekijäksi nimetty kiistää

Villa haastatteli kirjansa Taiwan-lukua varten yli 60 ihmistä. Uhrien kertomuksissa toistuu erityisesti yksi nimi, nyt jo 70-vuotias suomalaismies. Häntä piti syyllisenä hyväksikäyttöön parikymmentä oppilaskodissa ollutta nuorta jo vuonna 1999, kun Lähetysseura kyseli oppilaiden kokemuksia.

Nimetty päätekijä on Taiwanista paluunsa jälkeen asunut Suomessa ja ollut muun muassa remontoimassa katulasten kotia Pietarissa. Hän kiistää STT:lle käyttäneensä lapsia koskaan seksuaalisesti hyväksi. Hän ei osaa sanoa, miksi häntä vastaan esitetään kovia väitteitä.

- Voin käsi Raamatulla sanoa, että en varmalla ole koskenut (lapsiin). Meillä on ollut ihan hyvä avioliitto, eikä kummallakaan ole ollut syrjähyppyjä, hän sanoo.

STT:n tietojen mukaan tieto mieheen kohdistuneista epäilyistä on kiertänyt seurakunnissa suusta suuhun. Vain noin kuukausi sitten erästä kirkkoherraa varoitettiin ottamasta miestä vapaaehtoistyöhön.

Mitä poliisitutkinnassa tapahtui?

Taiwanin oppilaskodin julmuuksista ovat kertoneet vuosien saatossa lukuisat entiset oppilaat. Poliisitutkinnassa rikoksista ei kuitenkaan löytynyt näyttöä. Mitä oikein tapahtui?

Vuonna 1995 Helsingin poliisille tulee tieto, että Yhdysvalloissa oleva suomalaisnainen haluaa tulla kertomaan, kuinka häntä on hyväksikäytetty Taiwanissa.

Nainen kertoo päivien kuulusteluissa omista ja ystävänsä kokemuksista. Poliisi ottaa kiinni nimetyn tekijän, joka vangitaan.

Päätutkija Anneli Aunola ja tulkki matkustavat Yhdysvaltoihin tekemään jatkoselvityksiä. Kesken kuulustelumatkan pääepäilty lasketaan vapaaksi kertomatta Aunolalle.

Poliisi löytää uusia asianomistajia, mutta puolen vuoden tutkinnan jälkeen Aunola pannaan hyllylle. Hän jättää tutkinnanjohtajalle ohjeen, että pääepäiltyä on kuulusteltava uudelleen, teknistä näyttöä on hankittava ja lausuntoja odotettava.

Aunolan mukaan mitään näistä ei tehdä, vaan juttu lähetetään syyttäjälle, joka ei nosta syytteitä.

Haastateltavat uhrit esiintyvät peitenimillä.