Oppaan on julkaissut konservatiivisista arvoistaan tunnettu Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (Sley) yhdessä parinkymmenen muun kristillisen toimijan kanssa.

Vantaalainen kirkon luottamushenkilö Sari Roman-Lagerspetz kritisoi kirkon alaisten järjestöjen konservatiivisia opetuksia. Hänen mukaansa ne poikkeavat merkittävästi kirkon linjasta.

Erityistä huolta herättää nuorille suunnatun, järjestöjen kokoaman Kutsuvat sitä rakkaudeksi -oppaan käyttö nuorisotyössä. Opasta on jaettu oheismateriaalina mm. rippikouluissa.

Kirkon rippikoulutoiminnasta vastaavan Jarmo Kokkosen mukaan materiaali ei ole rippikouluihin suotavaa, mutta sen käyttöön oheismateriaalina on hänen mukaansa mahdoton puuttua.

MOSTPHOTOS

”Miehellä on perheen päänä viime kädessä vastuu siitä, että perheen päätökset ovat oikeudenmukaisia ja viisaita.”

”Miten kristityn sitten tulisi suhtautua itsetyydytykseen? -- Oman suhtautumisen muodostamisessa kannattaa joka tapauksessa ottaa huomioon itsetyydytykseen usein liittyvät lieveilmiöt, kuten porno, jotka voidaan Raamatun äärellä todeta yksiselitteisesti vääriksi.”

”Moni seksuaalisen suuntautumisen tai sukupuoli-identiteetin kanssa kamppaileva on saanut suuren avun sielunhoidosta tai psykoterapiasta, jossa tarkastellaan niitä asioita, joiden vuoksi ongelmia on syntynyt. -- Kipeiden muistojen käsittely terapiassa voi johtaa uudenlaisten, jopa heteroeroottisten tunteiden syntymiseen.”

Muun muassa näin opettaa evankelis-luterilaisen kirkon alla toimivien järjestöjen ”Kutsuvat sitä rakkaudeksi” -opus. Oppaan on kustantanut konservatiivisista arvoistaan tunnettu Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (Sley). Sen taustalla on parisenkymmentä kirkon alla toimivaa kristillistä yhdistystä ja toimijaa. Oppaan viesti eroaa monilta osin evankelis-luterilaisen kirkon linjasta, mutta siitä huolimatta järjestöjen opasta on jaettu nuorille rippileireillä, joiden opetus ja sisältö on kirkon hyväksymää.

Valtiotieteiden tohtori ja Vantaalla toimiva kirkon luottamushenkilö Sari Roman-Lagerspetz kritisoi materiaalin käyttöä kirkon opetuksessa. Hän kirjoitti aiheesta kannanoton Vantaan Sanomiin 3. marraskuuta yhdessä yhdessä kirkkovaltuutettu Eve Rämön kanssa.

Kirjoituksessa Roman-Lagerspetz ja Rämö toteavat kirkon toimivan ristiriitaisesti hyväksyessään konservatiivisten järjestöjen opetukset samalla, kun kuuluttavat virallisen linjan eroavan järjestöjen näkemyksistä merkittävästi.

– Samalla kun kirkolla on virallisesti hienot tasa-arvoperiaatteet, se kuitenkin hyväksyy sen, että rippikoulunuorille opastetaan miehen olevan perheen pää ja vastuussa, Roman-Lagerspetz toteaa.

Hän huomauttaa, että kaikkien Suomessa järjestettävien rippileirien sisältö on tuomiokapitulien ja piispojen valvonnan alla: jokaisen hiippakunnan oman tuomiokapitulin pitää hyväksyä rippileirit ja valvoa niitä. Tämä tarkoittaa, että kun rippileireillä jaetaan materiaalia, jossa kerrotaan miesten käyttävän perheissä ylintä päätäntävaltaa, homoseksuaalisuuden olevan torjuttava seksuaalisuuden muoto ja itsetyydytyksen olevan varsin kyseenalaista, hyväksyy kirkko materiaalin sisällön.

– Kirkko on hyvin naimisissa näiden järjestöjen kanssa ja niiden toimintaa katsotaan läpi sormien, Roman-Lagerspetz sanoo.

Hän muistuttaa, että kirkko rahoittaa järjestöjen toimintaa vuosittain suurilla summilla paitsi kirkollisveroista myös erikseen järjestöille korvamerkityillä kolehdeilla. Vain harva seurakunta on kirkkohallituksen suosituksen vastaisesti päättänyt pidättäytyä kolehdin keräämisestä järjestöille.

Roman-Lagerspetzin mukaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tulisi irtisanoutua sen periaatteita vastaan opettavista järjestöistä yksiselitteisesti ja selkeästi.

– On suomalainen erikoisuus, että hyvin vanhoilliset herätysliikkeet toimivat kirkon sisällä. Se tuo mielenkiintoisen tilanteen: Miten kirkko voi olla näin ristiriitainen?

”Aivan älyttömän järkyttävää”

Roman-Lagerspetz korostaa, että erityisen ongelmallista on materiaalin jakaminen herkässä iässä oleville nuorille.

– On paljon uskonnollisia nuoria, jotka ovat hyvin arkoja etsimään tietoa, eikä välttämättä uskalla mennä keskustelemaan aikuisen kanssa näistä asioista.

Hän nostaa esiin oppaan näkemykset koskien homoseksuaalisuutta ja itsetyydytystä. Oppaassa homoseksuaalisuutta ei tule toteuttaa. Se jopa rinnastetaan ongelmaan, jonka voi toisinaan terapian avulla ratkaista. Niin ikään itsetyydytys rinnastetaan portiksi pornoriippuvuuteen itsekkääseen seksuaaliseen käyttäytymiseen: ”Se saattaa saada ihmisen käpertymään itseensä oman halunsa ympärille ja myös sortumaan pornoon.”

– Aivan älyttömän järkyttävää, ettei homoseksuaalisille nuorille jätetä minkäänlaista tapaa toteuttaa seksuaalisuuttaan. Tämähän on terveen seksuaalisuuden törkeää kahlintaa, mikä voi hämmentää ja ahdistaa hirveästi, Roman-Lagerspetz sanoo.

Hän peräänkuuluttaa kirkon vastuuta, kun se ei puutu ”vahingolliseen opetukseen.”

Ei rippikouluihin suositeltavaa

Kirkkohallituksen kasvatus- ja perheasioiden johtaja Jarmo Kokkosen vastuualueeseen kuuluu myös rippileirit, jotka ovat kirkon kasvatustoimintaa.

Hän lähtökohtaisesti allekirjoittaa Roman-Lagerspetzin näkemyksen siitä, että materiaali on ristiriidassa kirkon linjan kanssa, eikä ”pidä kyseistä materiaalia rippikouluihin suositeltavana”. Samaan hengenvetoon hän kuitenkin toteaa, että materiaalissa ”on oikeantyyppistä otetta” ja ”paljon hyvää”.

– Avoimesti on kuitenkin myönnettävä se, että tulkintaerimielisyyksiä on siinä, mikä on nuorten paras näissä teemoissa, hän sanoo.

Kokkonen toteaa, että Sleyn kaltaisista liikkeistä löytyy epäkohtia ja asioita, jotka eivät ole suotavia. Hän ei kuitenkaan ota kantaa siihen, pitäisikö Suomessa - muiden Pohjoismaiden tavoin - liikkeiden toimia kirkon ulkopuolella, jolloin kirkko ei rahoituksella ja hiljaisella hyväksynnällä allekirjoittaisi niiden opetuksia.

Koskettaa valtaosaa nuorista

Väite siitä, että rippikoulujen sisältö on piispainkokouksen hyväksymä, pitää paikkansa vain osittain. Kokkonen täsmentää, että kokous hyväksyy rippikoulussa käytettävät oppikirjat. Niiden ulkopuolinen tukimateriaali on kuitenkin yksittäisen työntekijän valittavissa.

– Paikallisseurakunta, ja viime kädessä paikallisseurakunnan kirkkoherra, on vastuussa, mitä seurakunnassa tapahtuu.

Tarkkaa valvontaa eri seurakuntien nuorille antamasta opetuksesta ja materiaalista ei siis tehdä. Kokkonen myöntää, ettei tiedä, kuinka paljon esimerkiksi Kutsuvat sitä rakkaudeksi -opusta tai sen kaltaista kirkon linjasta poikkeavaa materiaalia nuorisotyössä käytetään.

– Uskaltaisin olla aika varma, että on aika marginaalista. Olisimme kuulleet siitä, jos lukuisat seurakunnat olisivat siihen tarttuneet.

Sitä ei siis tiedetä, kuinka laajalti mitäkin materiaalia rippikouluilla jaetaan. Se sen sijaan tiedetään, millaisen määrän nuoria rippikoulujen opetukset tavoittavat: Vuonna 2016 rippikoulun kävi 85,8 prosenttia suomalaisnuorista. Siis yli 50 000 nuorta.

– Se, mitä rippikoulussa opetetaan ja millaista materiaalia siellä jaetaan, koskettaa hirveän isoa osaa nuorista, huomauttaa Roman-Lagerspetz.

”Mikä on virallinen linja?”

Sleyn nuorisotyön johtaja Juha Heinonen kertoo, että opas ei ole oppikirja, eikä virallista rippikoulumateriaalia. Sitä jaetaan nuorille muun materiaalin ohessa paitsi rippikouluissa, myös esimerkiksi kirjan takana seisovien järjestöjen nuorten illoissa.

– Kyllähän rippikouluissa jaetaan paljonkin erilaista materiaalia, niin myös tätä. Mutta ei tämä oppikirja ole, hän sanoo.

Heinonen ei aivan allekirjoita näkemystä, että kirkon linja eroaisi merkittävästi oppaan esittämistä näkemyksistä.

– Mikä on kirkon virallinen linja? Opetuksemme linja on yhdenmukainen piispainkokouksen linjausten kanssa, Heinonen toteaa.

Heinonen viittaa kymmenen vuotta takaperin julkaistuun piispojen puheenvuoroon, jossa käsitellään samoja aihepiirejä kuin Kutsuvat sitä rakkaudeksi -julkaisussakin. Rakkauden lahja on kahdeksan silloisen piispan allekirjoittama puheenvuoro ihmis- ja parisuhteista. Esimerkiksi Roman-Lagerspetzin ensimmäisenä esiin nostama linjaus miesten ja naisten välisestä dynamiikasta parisuhteessa on piispojen kannanotossa muotoiltu seuraavasti: ”Mies ja nainen on luotu toisiaan täydentäviksi ja keskenään tasaveroisiksi kumppaneiksi.”

– Me opetamme näistä asioista siten, miten näemme asioista raamatussa opetettavan. Tämä on siihen sopivaa oheismateriaalia.

Kutsuvat sitä rakkaudeksi on kiistatta sen koonneiden järjestöjen opetuksen mukainen julkaisu ja tukee niiden tulkintaa Raamatusta. Sari Roman-Lagerspetzin mukaan kysymys onkin siitä, kuinka montaa erilaista tulkintaa Suomen evankelis-luterilainen kirkko voi tukea. Hänen mukaansa monien tulkintojen ristituli on kirkossa ongelma: viesti on ristiriitainen ja epäselvä.

Julmat asiat kauniissa lauseissa

Sleyn julkaiseman materiaalin sävyä ja sisältöä on kyseenalaistettu ennenkin. Yksi suurimmista kohuista nähtiin vuonna 2011 Sleyn nuorisomedia Nuotan Älä alistu! -kampanjan ympärillä. Kampanjassa puhuttiin homoseksuaalisuudesta eheytymisen puolesta. Samaa henkeä on myös kesällä julkaistun oppaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä käsittelevässä luvussa. Nyt järjestö näyttää kuitenkin ottaneen kohuista opikseen: oppaan sisältö on kirjoitettu maltillisesti ja viesti muotoiltu kauniisti.

– Julmat asiat sanotaan kauniilla kukkaiskielellä, vähän tulkinnanvaraisesti, Sari Roman-Lagerspetz kuvailee oppaan kieltä.

Myös Jarmo Kokkonen on pannut merkille muutoksen järjestön ilmaisussa.

– Aiemmin on saatettu sanoa, että homoseksuaalisuus on syntiä ja nyt halutaan olla varovaisia erinäisistä syistä ja välttää tällaista ilmaisua. Se [viesti] on piiloinen juuri näissä kysymyksissä ja siinä mielessä se on vallankäyttöä.

Sleyn Juha Heinonen kiistää ajatuksen viestin piilottamisesta korulauseisiin. Sanoman takana seistään selkä suorana.

– Ei tässä ole haluttu laittaa päätä pensaaseen tai piilotella mitään, hän sanoo.

Kokkosen mukaan rippikoulujen sisältöä valvova evankelis-luterilainen kirkko ei kuitenkaan pysty puuttumaan yksittäisten järjestöjen opetuksiin ja siihen, miten ne tuodaan esiin esimerkiksi juuri rippikouluissa.

– Mahtikäskyä ei pysty antamaan.

Roman-Lagerspetz on eri linjoilla. Hän toteaa, että kirkko itse linjaa sallivansa järjestöjen toiminnan kirkon sisällä.

– Järjestöiltä pitäisi evätä oikeus rippileireihin, jos opetus ei ole kirkon linjan mukaista. Nyt annetaan viesti, että tasa-arvoasioista voidaan olla perustellusti eri mieltä.

Juttua muokattu 7.11. klo 12.50: Juttuun täsmennetty Sley-Median olevan oppaan kustantaja. Julkaisijoina on Sleyn lisäksi parisenkymmentä muuta kristillistä tahoa.