Sen piti olla irtirepäisy ja uusi elämä. Markus Vilmi myi kämppänsä, otti loparit ja lähti purjehtimaan maailman ympäri. Unelma kosahti rahojen loppumiseen Uuteen-Seelantiin. Juttu on julkaistu lokakuussa 2017.

Kesäkuun alussa 2017 someen ilmestyy kaksi sanaa: Himene myyty. Valtavasta työmäärästä, suuresta rahanmenosta ja lähdön innosta jäi koruton toteamus blogiin postattavaksi.

Se oli kokkolalaisen rekkakuskin elämänkokoinen unelma. Se syntyi kauan sitten pikkujollassa mökkivesillä Pohjanlahdella ja kasvoi rekan ratissa kilometri kilometriltä pakahduttavaksi lähdön tarpeeksi.

Totta haaveesta tuli, kun Markus Vilmi osti Ruotsista riittävän suuren purjeveneen, jolla uskalsi lähteä maapalloa kiertämään.

Markus Vilmin arkisto

Äänestä kuuluu lämpö, kun mies kuvailee Sy Himeneään:

– Arvin Laurinin suunnittelema, suippoperäinen Laurinkoster 28. Näitä on tehty vain 250. Runko on 8,35 metriä pitkä, leveys 2,5 ja syväys 1,4 metriä. Kestää keliä paremmin kuin moni isompi.

Vene irtosi kruunun huonon kurssin takia edullisesti, mutta korjaamiseen paloi rahaa.

– Vene tuli maksamaan 17 000 euroa, kunnostus 60 000, Markus muistelee.

Monellako eurolla maailman ympäri?

Irtiotto arjesta maksaa. Jo pelkkä lähtemään pääseminen söi euron toisensa perään. Reissun valmistelukin nieli parin vuoden palkat.

– Säästin laittamalla kämpän vuokralle ja muuttamalla äidin luokse lapsuudenkotiin asumaan. Oikeastaan kaikki rahat ja vapaa-aika menivät veneen varusteluun, Markus kertoo.

*Maanantai 14. lokakuuta 2013. *Uusi hella löytänyt paikkansa. Keittiö lakkausta vaille valmis. (Markus Vilmin blogi)

Markus Vilmin arkisto

Markus laskeskeli pystyvänsä kiertämään maapallon 30 000 eurolla. Reissun hän ajatteli rahoittaa myymällä asuntonsa. Suureen tuntemattomaan piti startata yhtä matkaa tamperelaisen ystäväpariskunnan kanssa. Kaverit pääsivät matkaan, Markus ei.

– Minulla siirtyi lähtö vuodella. En voinutkaan heti myydä kämppää, kun en saanut vuokralaista pihalle.

Markus Vilmin arkisto

Toiset lähtevät, toiset haaveilevat

Kukapa ei olisi lukenut tarinoita heistä, jotka uskaltavat repäistä ja heittäytyä downshiftaamaan.

Mitä paremmilta oksilta ihminen vapauteensa pyrähtää, sen helpompi ratkaisua on ymmärtää. Hyvästä toimeentulosta lienee kertynyt sen verran säästöön, ettei vuoden, parin tauko murenna kivijalkaa.

Kun tavallinen duunari tavallisella palkalla ottaa vakitöistä hatkat ja myy asuntonsa, pelkkä ajatus vapaaehtoisesta tyhjän päälle heittäytymisestä hirvittää heikompaa.

Markusta ajatus huvittaa. Fiilis oli juuri päinvastainen.

– Oli upea olo. Vapauttava tunne, että nyt ei ole mitään stressiä. Ajatus, että en ehkä tule koskaan takaisin. Töissä yrittivät ehdottaa, että ota vuosi virkavapaata ja käy Karibialla, mutta en halunnut sellaista kiirettä niskaani.

Markus Vilmin arkisto

Matka alkoi. Nyt ollaan menossa etelää kohti keulapurjeet virsikirjalla tuuliperäsimen ohjaamana. Nopeus 4 solmua.

Sy Himene irtosi Kokkolan Ykspihlajan Potin laiturista 9.5.2014. Ensimmäinen etappi oli Kotka ja Suurten vesien seiloritapahtuma.

Markus arveli palaavansa maailmanympäryspurjehdukseltaan loppuvuonna 2016. Myöhemmin hän päivitti blogiinsa saavansa reissun tehdyksi joskus 2018–2020. Toisin kävi. Suuri seikkailu kesti 1,5 vuotta.

Sinä aikana Sy Himene ehti taittaa 17 000 merimailia. Alkureitti Euroopassa oli vasta esimakua: Kotka - Tallinna - Gotlanti - Tanskan Ronne - Ranska - Espanja.

Perjantai 25. heinäkuuta 2014: Nyt on Biskaja ylitetty. Nyt ollaan täällä La Corunassa Espanjassa. Aika leppoista oli purjehtiminen Biskajan yli. Matkaa kertyi 350 merimailia, aikaa meni 3 vuorokautta ja 8 tuntia. Koneella tuli ajettua aika paljon heikkojen tuulien takia. Nyt tulee viikon odottaminen kevyempiä tuulia, koska Atlantille on luvattu 25–30 solmun tuulia.

Markus Vilmin arkisto

– Se oli sellaista leppoisaa reissaamista. Ei ollut aikataulun pakkoa niskassa. Jos huvitti, jäin pidemmäksi aikaa maisemiin, jos ei, jatkoin matkaa. Välillä tein pieniä korjaushommia satamassa muille purjehtijoille, siinäkin sai pikkuisen tienattua matkakassaan, Markus muistelee.

Murheenkryyninä pikkuviat – ja isommatkin

Espanjasta Markus ja Sy Himene laskettelivat alas Portugalin rannikkoa: Cascaista Porto Santoon, Madeiralle, Lanzarottelle, Las Palmasiin, Puerto Ricoon, San Migueliin ja Santa Cruziin.

Maanantai 1. syyskuuta 2014. Porto Santo. Matka kesti Cascaista Porto Santon saarelle 4 vuorokautta 5 tuntia. Koneella tuli ajettua 50 tuntia. GPS meni rikki, onneksi oli vara-GPS mukana. Kone vuosi öljyä, mutta muuten ylitys meni hyvin, aika leppoisaa purjehdusta. Huomenna olisi tarkoitus jatkaa Madeiralle.

Porto Santo, yksi Madeiran 11 kunnasta. Karu, kuiva, vähäsateinen saari. Markus Vilmin arkisto

– Kun lähdin reissuun, ajattelin, että varmasti on vastoinkäymisiä, mutta varmasti myös paljon ilon aiheita, Markus kertoo.

Mies suunnitteli ja ennakoi, mutta ei osannut varautua siihen, että Sy Himenessä riitti koko ajan korjattavaa. Maailmanympärysmatkan toteutuminen alkoi ensimmäisen kerran epäilyttää neljän kuukauden reissaamisen jälkeen, syyskuussa 2014.

– Paikkoja hajosi, vaikka melkein kaikki oli laitettu uusiksi. Kanarialla levisi uusi moottori. Siihen paloi muutamia tonneja. Tällaiseen matkantekoon tietysti kuului se, että aina sai olla jotakin laittamassa, mutta tuntui, että ylimääräistä rahanmenoa oli koko ajan.

Torstai 11. syyskuuta 2014. Lanzarottella ollaan. Ei ole reissu mennyt oikein putkeen nyt. Kone auki, vettä pääsi öljyn sekaan ja syövytti männät. Uusiksi menevät männät, sylinterien hoonaus. Tiivisteet ehkä saan kuntoon kolmen viikon sisällä, jos saan osat tänne Lanzarottelle nopeasti. Saa nähdä tuleeko mentyä pallon ympäri, kun on ollut niin paljon välinerikkoja, että reissubudjettiin on tullut iso lovi. Saa nähdä millä mielellä ollaan Karibialla, siitä riippuu, menenkö pallon ympäri vai vai en.

Markus laskeskeli, että pelkkien osien uusimiseen paloi reissulla 9 000 euroa. Se oli suuri summa reissumiehen matkakassassa.

Markus Vilmin arkisto

Moottori kunnossa. Nyt kone käy, ei savuta ja käy todella hyvin. Todella hyvällä päällä olen.

Markus Vilmin arkisto

Keskiviikko 29.10.2014 Santa Cruz. Ruuat ostettu ylitykselle: 130 l pullovettä, 240 tölkkiä kokista, 36 tölkkiä Fantaa, 30 energiajuomatölkkiä. 10 kiloa riisiä, 3 kiloa makaronia, 80 purkkia tonnikalaa, lihapullia jne. Banaaneja, omenoita ja viinirypäleitä. En tule ainakaan kuolemaan nälkään, enkä janoon.

Teneriffan myötä taakse jäi myös EU, kun Sy Himene kulki purjeet virsikirjalla kohti Afrikkaa Kap Verdelle. Matkaa kertyi 826 merimailia. Seitsemän vuorokauden purjehduksen aikana targakaaren sauma irtosi, kun muutama aalto kaatui veneen päälle.

Irronnut sauma korjaantui satamassa hitsaamalla. Pallonkiertäjästä alkoi Kap Verdellä varovasti tuntua, että ehkä paatin lastentaudit olivat viimeinkin takana ja matka jatkuisi paremmalla onnella.

– Kyllä Himene näppärä vene oli. Massat eri luokkaa kuin isoissa. Suuretkaan päälle kaatuvat aallot eivät välttämättä saa sellaista vahinkoa aikaan kuin voisivat saada isompaan paattiin. Sisätilaa olisi saanut olla enemmän. Tavaroille ei tahtonut olla riittävästi säilytyspaikkoja.

Mindelon satamakaupunki Kap Verdellä. Markus Vilmin arkisto

Kap Verdeltä Markus jatkoi kohti Karibiaa. Reitti oli kuin houkuttelevasta matkailumainoksesta: Barbados, Grenadan Carriacou - Beguia - Bonaire - Aruba - Panama. Marraskuu ehti vaihtua joulukuuksi, kun Sy Himene ilmestyi Karibian vesille.

Torstai 4. joulukuuta 2014. Matkaa Barbadokselle 140 merimailia. Yöllä meni ohi ranskalainen purjevene. 2 viikkoon ensimmäinen vene mitä on näkynyt.

Markus saapui Barbadokselle 6.12.2014. Kun muut tuijottivat koto-Suomessa sohvannurkassa Linnan juhlia, Markus nautti 32 asteen lämmöstä ja Atlantin vilvoittavista aalloista.

– Kyllä se Suomen räntäsateen voitti. Silloin oli helppo muistaa, miksi halusi palloa kiertämään.

Perjantai 12. joulukuuta 2014. Grenada, Carriacou, Tyrrell bay. Saavuin tänne aamulle klo 7. Matka meni muuten hyvin, mutta en nukkunut reiluun vuorokauteen laivaliikenteen takia. Aamulla tuli varattua telakka-aika. Tulee uusi myrkkymaali pohjaan.

Purjehtijoiden suosima ankkurointipaikka Tyrrelin lahdella Carriacoussa, Grenadalla. Markus Vilmin arkisto

Reissu tuntui jokaisen vaivan ja vastuksen arvoiselta, kun pääsi maihin näkemään ja kokemaan uusia paikkoja ja kulttuureita.

– Ihmiset. Ne olivat koko tämän reissun suola. Osan kanssa pidän yhteyttä vieläkin. Mukavaa porukkaa pitkin palloa, ainoastaan tahitilaiset yllättivät. Olivat melkein kuin suomalaisia. Tervehtivät kyllä, mutta eivät halunneet tutustua. Pysyttelivät omissa oloissaan, Markus kertoo.

Jouluaatto ja uusivuosi vaihtuivat Karibian maisemissa. Markus kolusi saaret ja ihastui Grenadaan.

– Upea paikka, upeat ihmiset. Jäin kuukaudeksi, kun ei ollut mitään aikataulua ja pakkoa lähteä.

Sy Himenen sai Carriacoulla uuden myrkkymaalin pohjaansa. Markus Vilmin arkisto

Torstai 15. tammikuuta 2015. Aika on mennyt nopeasti täällä Grenadalla. Matkan jatko tänä vuonna Panaman kanavan läpi ei ole vielä varmistunut. Voi olla, että jään tänne Karibialle vuodeksi. Olen korjaillut autopilottia ja laittanut tuuletusaukkoja jääkaapin kompressorille. On ollut mukava tavata suomalaisia, ei pääse suomen kieli unohtumaan. Keli on ollut todella sateista viikon ajan täällä Grenadalla. Moni on lähtenyt siitä syystä pohjoista kohti, mutta perjantaina kelin on luvattu paranevan.

Meren ääretön tylsyys

Tammikuun lopussa 2015 Markus lähti Beguian saarelta kohti Panamaa. Kanavan jälkeen reitti jatkui kuuluisten Galápagossaarten kautta Tyynen valtameren yli Ranskan Polyneesiaan.

Panaman kanavalla. Markus Vilmin arkisto

Lauantai 14. maaliskuuta 2015. Ranskan Polynesiaa kohti. Nyt alkaa olla kaikki kunnossa ylitykseen. Lähden länttä ja etelää kohti. 230 litraa pullovettä ja 120 litraa kanisterissa ja tankissa. Appelsiinit ja tomaatit, mitkä ostin vihannestorilta meivät jo pilalle, pärjään niitä ilmankin. Kaikki käyty läpi veneessa ja kaikki kunnossa. Ainoa mikä on rikki, on tuulimittari. Sitäkin ilman pärjää. Matka tulee olemaan heikkotulinen ensimmäiset tuhat merimailia, sitten pääsee pasaatituulille.

Markus huomasi, että yksinpurjehdus oli välillä myös äärettömän tylsää. Tekemistä piti pienissä tiloissa keksimällä keksiä. Iloinen yllätys oli, että netti pelitti välillä keskellä Tyyntä valtamerta. Hitaanpuoleisesti, mutta kuitenkin niin, että blogin päivitys onnistui.

– Matka Galápagossaarilta Ranskan Polynesiaan kesti 28 vuorokautta. Avomerellä. Yksin. Välillä oli niin äärettömän yksitoikkoista, että meinasin ihan kypsyä. Yritin kalastella, katsoin joskus läppäriltä leffan. En ole lukuihmisiä, mutta Tyynen valtameren ylityksen aikana tein ennätykseni, luin neljä englanninkielistä kirjaa. Ei ole tarvinnut sen jälkeen enää lukea, Markus nauraa.

Yksinpurjehtijan kaveri. Markus osti Singerinsä Ranskan Polynesiasta. Markus Vilmin arkisto

Lauantai 21. maaliskuuta 2015. Päivän uutinen: 2 metrin pituinen hai vei mun parhaimman uistimen. Samalla kelasta lähti 50 metriä siimaa. No vielä on kelassa jäljellä siimaa 300 metriä.

Yksinäiset viikot avomerellä vaativat psyykeeltä paljon. Pään pitää kestää. Kaikilla ei Vilmin mukaan kestä.

– Olen törmännyt tyyppeihin, jotka maihin päästyään sanoivat, etteivät ikinä astu enää veneeseen. Sen myös huomasi, että yksinpurjehtijat ovat maissa heti samaa jengiä, iltoja vietetään yhdessä, kun on sama mieli ja samat kokemukset, Markus kertoo.

Maanantai 6. huhtikuuta 2015. Tuuli SE 15-20 kn. Pilvetön taivas, lämmintä ulkona +31, sisällä +29. Kaikki hyvin. Tekemisen puute kyllästyttää.

Markus piti yhteyttä muihin venelijöihin SSP-radion, sateliittipuhelimen ja tekstiviestien välityksellä.

– Silti olet totaalisen yksin. Muutenkin vastusti. Melkein koko Tyyni valtameri oli vastatuuleen purjehdusta, kun kaiken päälle olin reissussa El Niño -vuonna. Kaikki purjehtijat kirosivat, että pitikin valita pahin El Niño -vuosi miesmuistiin. Joka puolella oli sinä vuonna sykloneja, Markus muistelee.

Markus Vilmin arikisto

Matkakassan pohja paistaa uhkaavasti

Avomerellä oli viikkokausia aikaa fundeerata lähitulevaisuuden vaihtoehtoja. Matkakassa alkoi olla niin finaalissa, että oli pakko tehdä päätöksiä.

– Päädyin siihen, että pistän Sy Himenen telakalle 15 kuukaudeksi Ranskan Polynesiassa. Palaan kotiin ja tienaan rahaa reissun jatkamista varten.

Paitsi, että Suomessa ei ollut odottamassa työpaikkaa, eikä omaa asuntoa. Markus oli laittanut lähtiessään koko omaisuutensa likoon yhden kortin, Sy Himenen, varaan.

Eikä Ranskan Polynesiasta irronnut lentolippua Suomeen alle 2 000 euron. Oli pakko jatkaa matkaa Uuteen-Seelantiin, missä lipun sai vajaalla 700 eurolla. Markus päätti sinnitellä matkakassansa jämillä eteenpäin.

Selfie Ranskan Polynesiaan kuuluvalla Nuku Hivan saarella. Markus Vilmin arkisto

– Kolusin saaret ja mantereet aina kunnolla, ja välillä olin pitkäänkin maissa. Rahaa kului yllättävän paljon. Olin ajatellut, että satamissa olisi veneitä, jotka kaipaisivat vähän korjausapua, mutta ei niitä paljon ollut. Ranskan Polynesiassa tein ruotsalaiselle katamariinille vähän isomman koneremontin, se palkka upposi kokonaan rikkoutuneen autopilotin uusimiseen.

Markus ja Sy Himene poikkesivat esimerkiksi Nuku Hivalla - Tuamotulla - Tahitilla - Muorealla - Bora Boralla - Tongalla Vava'ulla - Ha'apaissa ja Tongatapulla.

Patikkareissu Nuku Hivan vesiputoukselle. Markus Vilmin arkisto

Nuku'alofa. Taas hajosi laturi koneesta, edellinen kesti 2 viikkoa. Meni säädin laturista, ostin uuden laturin täältä Nuku'alofasta. Nyt on kone taas kunnossa. Ei siinä vielä kaikki ollut, meni ssb-radio rikki. Joutuu pärjäileen Uuteen Seelantiin ilman. Onneksi vielä satelliittipuhelin toimii... Aika on mennyt hitaasti. Kävin yhtenä päivänä saarikierroksella paikallisen taksikuskin kanssa . Eipä tämä Nuku'alofa kovin kummonen paikka ole. Todennäköisesti en tule käymään toista kertaa, vaikka ihmiset ovat todella ystävällisiä.

Nuku'alofan maisemia Tongan Tongatapulla. Markus Vilmin arkisto

Sunnuntai 31. toukokuuta 2015. Tahitilla ollaan. Muutama päivä on mennyt venettä korjatessa, levätessä. En vielä tiedä jatkosuunnitelmista. Ainakin olen täällä viikon. Olen miettinyt minne jätän Himenen vuodeksi. Ehkä purjehdin takas Tuamotulle tai menen Uuteen Seelantiin.

Markus sai raavittua matkakassaan täydennystä, kun Tahitilta löytyi muutamia veneitä, jotka kaipasivat pieniä korjauksia. Vaikka rahaa ei ollut tuhlattavaksi, reissusta ehti ja pystyi vielä myös nauttimaan täysillä. Markus purjehti Vava'ulle ja osallistui Himenellään purjehduskisaan.

Myrsky vei mahdollisuuden työlupaan

Tiistai, 29. syyskuuta 2015. Whangarei New Zeland. Tulin tänne koneella. Taas meni polttoainelinja tukkoon. Tyhjennän tankin dieselistä, kun lähden takaisin Suomeen. Kun palaan takaisin, on tarkoitus vaihtaa tankki isompaan joka tapauksessa. Olen alkanut laittamaan venettä pikku hiljaa säilytyskuntoon. Vielä on paljon järjestettävää ja talvikuntoon laittamista. Himene nousee ylös todennäköisesti 15. tai 19. lokakuuta. Telakalla on tarkoitus olla 15 kuukautta. Tänään kävin kaupungissa kumiveneellä ruokaostoksilla. Tuli nähtyä myös toinen suomalainen vene.

Epäonni seurasi kerta toisensa jälkeen kokkolalaisen maailmanmatkaajan kintereillä. Kova vastatuuli, 25 metriä sekunnissa ja 6–8 metriset aallot pakottivat Sy Himenen odottelemaanTongalta lähdön jälkeen kuusi vuorokautta.

– Ei ollut puhettakaan, että olisi voinut lähteä sellaisessa vastatuulessa kohti Uutta-Seelantia.

Odottelun takia meni mahdollisuus nuorisotyölupaan. Jos mies olisi ehtinyt 2 päivää aikasemmin maahan, hän olisi ollut vielä 34-vuotias ja oikeutettu nuorisotyölupaan.

– Ajatus Uuteen-Seelantiin jäämisestä ja töiden etsimisestä tyssäsi siihen.

Uusi Seelanti, Whangarei Markus Vilmin arkisto

Sy Himene jäi telakalle ja Markus osti viimeisillä rahoillaan lentolipun Suomeen. Kokkolan kämppä oli myyty, tavarat varastoitu kesämökille. Markus päätti kokeilla kepillä jäätä ja soitti Uudesta-Seelannista entiselle työnantajalleen. Kannatti. Pomo lupasi työpaikan heti takaisin.

Markus palasi kotiin ja asettui asumaan jälleen äidin luokse lapsuuskotiinsa. Oli itsestäänselvää, että Sy Himene laskettaisiin vesille reissua jatkamaan heti, kun rahaa olisi taas riittävästi tienattuna.

Lauantai 25. kesäkuuta 2016. Jatkosuunnitelmia. Olen pahoillani, jos ei ole kuulunut hetkeen mitään. Aika on mennyt töissä Suomessa. Tarkoitus on jatkaa matkaa ensi huhtikuussa 2017. Hyvää juhannusta kaikille täältä Suomesta!

Sy Himenen reissu ohi. Markus Vilmin arkisto

Sy Himenen telakkapaikasta sai pulittaa kurssista riippuen 200–250 euroa kuukaudessa.

– Sillä seudulla ei ole mikään halpaa. Kuitenkin kuulemma Tyynellä valtamerellä Uusi-Seelanti ja Australia ovat parhaita paikkoja laittaa vene kuntoon, Markus sanoo.

Viikot ja kuukaudet kuluivat kotikonnuilla. Pikku hiljaa kävi niin, että maailman ympäri purjehtiminen ei ollutkaan enää niin kiinnostava ajatus.

– Jotenkin tuli vain sellainen tunne, että ei sinne enää jaksa lähteä kykkimään.

Päätöstä pysyä Kokkolassa vahvisti myös nykyisen avovaimon tapaaminen. Helmikuussa 2017 Markus päivitti pitkästä aikaa blogiaan:

Reissu ei jatku, Sy Himene myyntiin.

Sekään ei mennyt ihan nappiin. Markus lensi Uuteen-Seelantiin, missä odotti ikävä yllätys.

– Oli sovittu, että telakka katsoisi veneen perään. Eivät katsoneet. Himenen sisusta oli homehtunut kokonaan. Vain mastot, purjeet ja elektroniikka säilyivät kunnossa. Menihän se kaupaksi, mutta eihän siitä mitään hyvää hintaa saanut, kun omistaja joutui verhoilemaan kaiken uusiksi, Markus harmittelee.

Harmittaako puolipallon miestä?

Markus Vilmi pisti omaisuutensa likoon, mutta ei silti päässyt maailman ympäri. Harmittaako miestä?

– Ei. Pääsinhän puoleen väliin. 17 000 merimailia, se on paljon enemmän kuin moni purjehtii koko elämänsä aikana!

Onko mielessä edes häivähtänyt katkeruuden poikanen? Tyssäsihän reissu oikeastaan huonoon tuuriin, kun jatkuvat pienet ja isommat vastoinkäymiset söivät matkakassan ja torppasivat suuren unelman.

– Mä olen niin tottunut. Mulla on tuota huonoa onnea riittänyt aina. Kerrankin kun tulin Ruotsista sateessa ja pääsin laituriin, muilla paistoi aurinko, mun kohdalla satoi edelleen, Markus nauraa.

Markus Vilmin arkisto

Mies sanoo, ettei kadu pätkääkään, että myi asuntonsa ja laittoi rahansa kiinni unelmaan.

– Sai nähdä maailmaa vähän eri tavalla. Moni ei voi käsittääkään, kuinka erilaista elämä on muualla. Parasta olivat ihmiset. Toiseksi parasta purjehtiminen, vaikka se olikin välillä puuduttavan tylsää. Ja vaikka rahat menivät, mitä väliä. Ei me niitä kuitenkaan hautaan saada. Se oli tämän kokemuksen hinta, Markus kuittaa.

Avovaimo, pieni tytärpuoli ja oma talo pitävät Markuksen jalat tiukasti kuivalla maalla Kokkolassa.

– On mulla laiturissa moottorivene. Kaksi merimailia oon käynyt ajelemassa. Ei ole hirveä innostus ollut vesille. Toisaalta eihän sitä ikinä tiedä. Ehkä joskus ostan uuden veneen ja purjehdin reissun loppuun, tai sitten en.