Kirjeenvaihtoheilat oli yksi tapa paikata läheisyyden puutetta sota-aikana. – Huhuja oli, että saksalaiset sotilaat olivat parempia seksissä, sanoo Sota ja seksi -kirjan kirjoittaja, dosentti Sari Näre.

Kirjeenvaihto oli sota-aikana kiivasta, varsinkin asemasodan aikana, eikä kirjeitä kirjoiteltu vain kotiväelle ja omalle kullalle. Monilla oli kirjeheila – joillakin useitakin.

– Sodassa menetettiin arkipäivän läheisyys, sosiologian dosentti Sari Näre sanoo syyksi kirjeenvaihdon vilkkauteen.

Sota ja seksi -kirjassaan (Tammi) Näre käsittelee myös sota-ajan kirjeenvaihtoa. Kimmokkeen kirjaansa hän sai tutkiessaan muuta teemaa varten Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa korsuperinneaineistoa, jossa oli hätkähdyttävän paljon seksuaalisävytteistä kerrontaa sotien ajalta.

Kun sotaveteraaneilta kerättiin korsuperinneaineistoa yli 40 vuotta sitten, heiltä ei kysytty suoraan seksimuistoja, vaan niitä löytyi aineistosta eri yhteyksissä.

”Kirjeenvaihtoheila oli melkein jokaisella sotaan osallistuneella miehellä”, kertoo eräs haastatelluista sotaveteraaneista.

SOTAHEILAT olivat lottia ja sotilaskotisisaria, mutta valtaosalla oli vain kirjeenvaihtoheila, jonka saattoi saada vaikka tutun osoitekirjasta. Joskus osoitteesta joutui jopa maksamaan. Niinpä moni neito sai tuntemattoman sotilaan kirjeen.

Kirjeenvaihto oli monille tärkeä henkireikä sodan kauhujen keskellä.­

Jotkut kirjoittivat vain ajan kuluksi, mutta aika monilla oli selkeä tavoite: treffit seuraavalla lomalla. Toki haaveiltiin myös kestävästä rakkaudesta.

”Kun kirjoitettiin palavia rakkauskirjeitä puolin ja toisin, niin huomaamatta jätkä retkahti rakastamaan”, eräs sotaveteraani kertoo aineistossa.

Saattoi tapahtua näinkin: Kustaa luki korsussa laverillaan naisten vastauskirjeitä lehteen laittamaansa kirjeenvaihtoilmoitukseen, kun hän pomppasi kiroillen pystyyn. Yksi kirjeistä oli Vilhelmiina-vaimolta – ja vielä suukkoterveisin.

Jatkosodan aikana puhuttiin ”suurkirjeenvaihtajista”, jotka tehtailivat kirjeitä yökaudet eri osoitteisiin. Kirjeitä tehtiin myös kaverien puolesta.

SUOSITUIMPIA kirjeheiloja olivat Näreen kirjan mukaan maalaistytöt, koska heiltä tulivat parhaat paketit. Kaupunkilaistytöillä ei ollut herkkuja lähetettäväksi.

– Kun elettiin maatalousyhteiskunnassa, maalla oli vauraampaa. Jotkut pitivät jopa rankinglistaa, keneltä tulee parhaita paketteja, Näre kertoo.

Aineistoa tutkiessaan Näre hämmästyi, miten suoraan jotkut miehet sanoivat arvostaneensa naisen varallisuutta esimerkiksi kirjeenvaihtoheilaa valitessaan.

– Rintamalla miehet eivät pystyneet itse kasvattamaan omaisuutta, Näre muistuttaa.

Aineiston mukaan vanhempien naisten seksitaitoja saatettiin pitää parempina kuin nuorten neitojen, mikä ehkä liittyi varallisuuden arvostamiseen.

” Huhuja oli, että saksalaiset sotilaat olivat parempia seksissä. He osasivat esi- ja jälkilämmittelyt.

”Heillä oli osakkeet ja muut pelit ja ammatti”, eräs veteraani kertoi varsinkin kaupunkilaisnaisten kirjevalheista. Mutta kyllä miehetkin kirjoittivat luikuria.

– Itsensä brändäämistä oli jo silloin, Näre naurahtaa.

Osa kirjeenvaihdosta muistutti tosiaan nettideittailua. Nykyään tekstinsä, kuvansa ja valheensa vain saa nopeammin perille.

Määräystä kirjeiden hävittämisestä uhmattiin todennäköisesti vain tärkeimpien kirjeiden osalta, joten iso osa kirjeheilojen kirjeistä paloi tuhkaksi.

TURHAAN ei kirjeitä kirjoiteltu. Monet kirjeenvaihtosuhteet johtivat avioliittoon – tai romanssiin. Paljon oli myös pettymyksiä. Mistäpä tyttö sen saattoi tietää, että unelmamies tehtaili kirjeitä muillekin. Ja oli naisillakin osoitelistansa.

Vakinaisissa suhteissa kirjoitettiin riipaisevan kauniita ja intohimoisia rakkauskirjeitä. Seksin tarve verhoiltiin ”kun vaan pääsen syliisi” -ilmaisuihin.

– Jos nykyajan naiset ja miehet erotettaisiin toisistaan, virtuaaliseksi lisääntyisi, Näre uskoo.

Sota-aikana seksistäkin oli puute: rintamalla ei ollut naisseuraa, kotona olevien naisten ei sopinut pettää ja vapaat naiset pelkäsivät kevytkenkäisen leimaa.

Kun aviomies tuli rintamalta lomalle, sekään ei välttämättä taannut seksiä, sillä monet naiset pelkäsivät raskautta epävarmoissa olosuhteissa. Toisaalta kuolemanvaara sai aikaan sen, että hetkiin tartuttiin.

Kirjeenvaihto oli vilkasta rintamalla.­

Näre tuo kirjassaan esille, miten sotavuodet mahdollistivat uusia kohtaamisia, koska jouduttiin siirtymään paikasta toiseen. Tunteet saattoivat leimahtaa vaikka junassa – ja jopa pommisuojassa.

”Aika oli otollinen uusille seksuaalisille avauksille, rohkeille kokeiluille ja hetkittäisille antautumisille”, Näre kirjoittaa.

Romanssia saksalaisen sotilaan kanssa jotkut häpesivät elämänsä loppuun asti, mitä tänä päivänä on vaikea käsittää. Oudompaa olisi ollut, jos komeat saksalaissotilaat eivät olisi vedonneet nuoriin naisiin.

– Huhuja oli, että saksalaiset sotilaat olivat parempia seksissä. He osasivat esi- ja jälkilämmittelyt, joista ei suomalaisten miesten kohdalla erityisesti puhuta.

Saksalaisilla sotilailla oli käytössään myös enemmän kondomeja, sillä Suomessa kumituotanto kilpistyi sotateollisuudelle. Siinä ehkä syy, miksi tiedossa olleista sukupuolitautitartunnoista melko pieni osa oli peräisin saksalaisilta.

SEKSISTÄ puhuttiin avoimesti monissa korsuissa – tosin miehisen karkeasti.

– Korsut olivat monille pojille ensimmäisiä paikkoja, joissa he kuulivat ohjeistuksia seksiin, mutta omaa poikuutta ei kuulutettu, Näre kertoo.

Rehvakkaat seksipuheet loivat porukkahenkeä, joka Näreen käsityksen mukaan nostatti myös taistelutahtoa.

Tietyt kirjoittamattomat säännöt olivat olemassa: öisiin siemensyöksyihin suhtauduttiin ymmärtäväisesti, mutta itsetyydytystä ei saanut harrastaa muiden nähden.

Korsuperinneaineistosta Näre löysi vain niukasti viittauksia homoseksuaalisuuteen. Todennäköisesti homosuhteet pidettiin salassa. Tietoa ei ole siitäkään, lisääntyivätkö lesbosuhteet, kun miehet olivat rintamalla.

” Korsut olivat monille pojille ensimmäisiä paikkoja, joissa he kuulivat ohjeistuksia seksiin, mutta omaa poikuutta ei kuulutettu.

Myöskään lottien seksuaalisista suhteista ei juuri tiedetä. Mutta totta kai syntyi ainakin romanssin alkuja.

– Lottakirjallisuudessa ei puhuta seksistä. Puhumattomuus liittyi naisille sälytettyihin siveystalkoisiin ja kaksinaismoralismiin, Näre sanoo.

Seksivälineitä käytettiin sotavuosinakin. Näre löysi maininnan kylän puhelunvälittäjästä, jonka kuoleman jälkeen hänen kotoaan löydettiin kaksi vedellä täytettävää tekopenisviritelmää. Hänen luonaan vieraili usein kylän opettajatar.

Näreen keräämässä aineistossa on varsin suoraa seksikuvausta. ”Tyttö luikerteli alla kuin mato ongenkoukussa. Se oli sotilaalle suuri täyttymyksen hetki”, muistelee joku.

Näre näkee varsinkin jatkosodan käänteenä kohti seksuaalista vallankumousta. Seksistä ei enää vaiettu. Tienraivaajia tämän päivän naisille olivat seksuaalista nautintoa hakeneet, niin sanotut huonot naiset.

”Korsuissa kylvettiin aikamme seksuaalisuuden sallivuuden siemen”, Näre kirjoittaa viitaten rintamamiesten avoimiin keskusteluihin.

Naisen kaipuu aiheutti rintamamiehissä tosin naista esineellistävää seksualisointia – toisaalta myös naisen liiallista idealisointia.

Kun sota loppui, kuvitelmat onnesta eivät läheskään kaikilla toteutuneet. Erityisesti kirjeenvaihdosta alkaneet liitot päättyivät monilla katkeraan eroon.

Mutta paljon kulki myös kirjeitä, joita säilytetään edelleen todisteena siitä, että unelmat voivat toteutua.