Talvisodan ihme tunnetaan. Historiantutkija _Kati Katajisto_n mielestä 1918 sisällissodan ihme on vähintään yhtä suuri. Suomalaiset järjestäytyivät ja ryhtyivät rakentamaan perustaa hyvinvointivaltiolle samaan aikaan kun viimeisten teloitusten laukaukset vielä kaikuivat korvissa.

Kun Katajisto pohti, miten nopea sovinto oli ylipäänsä mahdollinen, hän arveli vastauksen löytyvän Helsingin kaupunginvaltuuston asiakirjoista. Paikallinen päätöksenteko kertoisi ehkä valtiollista lainsäädäntötyötä selkeämmin, kuinka tavallisten ihmisten elämä ja arki ohjattiin raiteilleen.

Haukotuttavalta kuulostava aineisto osoittautui anteliaaksi.

– Helsingissä järjestettiin yleiset ja yhtäläiset demokraattiset kunnallisvaalit vain puolisen vuotta sodan päättymisen jälkeen. Se on hämmästyttävä saavutus. Asian selvittäminen oli kova motivaattori sukeltaa tällaisen aineiston pariin, Katajisto kertoo.

Lopputuloksena oli kirja Sodasta sovintoon (Otava).

Katu Katajisto uppoutui Helsingin kaupunginvaltuuston arkistoihin ja löysi väylän, jota kuljettiin sisällissodasta sovintoon. Nella Nuora / Yle

Kansan parissa toki kyräiltiin vielä pitkään. Valtion ja kuntien hallinnot kuitenkin järjestäytyivät ja käärivät hihansa. Myös sodan hävinnyt vasemmisto oli mukana päätöksenteossa. Valtuustojen päätökset tulivat voimaan, jos kaksi kolmasosaa valtuutetuista kannatti ehdotusta. Tästä johtuen porvarienemmistö ei päässyt harjoittamaan sanelupolitiikkaa.

– Vallan tasapaino ei heilahtanut täysin sisällissodan voittaneiden puolelle, vaan kunnallisen demokratian kautta vasemmistonkin näkemyksiä kuunneltiin, Katajisto sanoo.

Puukenkien kopinasta tiesi, että tuolla kulkee köyhä

Sisällissota järkytti suomalaisten lasten elämää molemmissa leireissä. Eniten vihanpidosta kuitenkin kärsivät punaisten perheiden lapset.

Noin 1500 lasta päätyi vankileireille, joissa lapsia myös teloitettiin. Kahdenkymmenen teloitetun lisäksi yli sata lasta kuoli leireillä nälkään ja tauteihin. Sodan melskeessä lapsia katosi. Kadonneitten tarinoita ei välttämättä selvitetty koskaan. Lasten kohtaloita sisällisodassa on tutkinut muun muassa Tuulikki Pekkalainen.

Konfliktin jälkeen lasten tilanteeseen haluttiin puuttua mitä pikimmin. Samalla oli kuitenkin ratkaistava, mistä ihmisille saataisiin ruokaa, työtä ja asuntoja. Ensimmäinen valtuustokausi Helsingissä olikin paljolti tulipalojen sammuttelua.

Sisällissota kosketti lapsia monella tapaa. Sota tuli myös leikkeihin: kuvan lapset leikkivät valkokaartilaisia. SA-kuva

Toimeentulo oli erityisen tiukilla leskeksi jääneillä työläisnaisilla. Moni jäi miehen kuoleman jälkeen lapsilauman yksinhuoltajaksi ja usein myös työttömäksi. Perheitä haluttiin tukea järjestämällä hätäaputöitä. Ongelmaksi osoittautui se, ettei niistä saatava korvaus elättänyt edes yksineläjää.

– Köyhimmille perheille maksettiin lapsiavustuksia. Köyhäinapu koettiin nöyryyttäväksi. Avustuksen saajien olot ja motiivit pyrittiin tutkimaan tarkoin. Aputoimia sävytti käsitys siitä, että jokaisen tulisi tulla toimeen omillaan, Katajisto sanoo.

Jopa työläisten halpojen puukenkien kopina kaduilla kirvoitti perään huutelua. Punikit!

Terveen sukupolven puolesta

Oikeissa tai hätäaputöissä käyvän lesken lapsille yritettiin järjestää päiväksi hoitoa. Lastentarhoja avattiin ja esimerkiksi Kallioon alettiin suunnitella leikkipuistoja, joissa lapset voisivat viettää aikaa terveellä tavalla.

Ratkaistavaksi tuli myös orpojen tilanne. Helsingissä oli sodan jäljiltä liki tuhat orpolasta. Orpokoteihin sijoitettiin lapsia niistäkin perheistä, joissa joko yksi tai molemmat vanhemmat olivat elossa. Lapsen elinolot kotona saattoivat olla kelvottomat.

Arki palasi uomiinsa hämmästyttävän nopeasti sisällisodan jälkeen. Kauppatorin rannassa vietettiin syysmarkkinoita 1919. Timiriasew Ivan / Helsingin kaupunginmuseo

Katajiston mukaan kunnanvaltuutetut ja kansanedustajat ymmärsivät, ettei osaa kansasta voitaisi enää jättää vaille koulutusta ja kasvatusta. Uuden yhteiskunnan rakentaminen oli helpointa aloittaa lapsista ja nuorista. Menneisyyden raskaat teot eivät painaneet heitä, eikä heitä myöskään haluttu niistä rangaista.

Demokratiakehitys lähti liikkeelle muuallakin Euroopassa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen haluttiin kasvattaa uusi terveempi sukupolvi.

– Suomessa sodan syttymisen syynä pidettiin ainakin osittain sivistyksen ja koulutuksen puutetta. Kunnallisen demokratian kautta tajuttiin myös, että hävinneen puolen edustajat tulevat pian istumaan valtuustossa. Siksi oli tärkeää saada kaikki osalliseksi yhteiskuntaa mahdollisimman pian.

Kaikkien Suomen lasten kasvattaminen täysivaltaisiksi kansalaisiksi otti aimo harppauksen, kun laki oppivelvollisuudesta tuli voimaan kolme vuotta sisällissodan jälkeen 1921. Oppivelvollisuus vauhditti myös rakentamista. Esimerkiksi Kaisaniemeen valmistui komea kansakoulutalo vuonna 1924.

Yhteiskunnallinen äitiys nousi taloudellisen asiantuntemuksen rinnalle

Lasten, orpojen, työttömien asiat ja elintarvikepula olivat aiheita, jotka puhuttivat erityisesti valtuustojen naispuolisia jäseniä.

Yleinen ja yhtäläinen äänioikeus oli toteutettu valtiollisella tasolla jo 1906, mutta kunnallishallinnossa noudatettiin niin sanottua kukkarovaltaa vielä 1917 asti. Sen jälkeen äänestämään pääsivät nekin, joilla ei ollut verotuloja.

Samalla naiset tulivat vaalikelpoisiksi myös kunnallisvaaleissa.

– Naisilla oli valtuustoissa samankaltainen rooli kuin eduskunnassakin. Siitä voi käyttää termiä yhteiskunnallinen äitiys.

Kotien, lasten ja toimeentulon kaltaisten asioiden ajaminen oli läheistä myös vasemmistolle. Naisten ja vasemmiston yhteenliittymä loi lisää pohjaa sovinnollisuudelle.

– Tosin kiistoissa esimerkiksi suojeluskunnista naiset äänestivät tiukasti puoluekannan mukaan, Katajisto muistuttaa.

Kati Katajiston Sodasta sovintoon avaa pääkaupungin elpymistä sisällisodan jälkeen Helsingin kaupunginvaltuuston päätösten kautta. Yle

Täysin hillittyä ja viileää ei meno kaupunginvaltuustossa sentään ollut. Jos käsirysyiltä vältyttiinkin, sanan säilällä viillettiin toki.

Pahimpia kiistoja aiheuttivat keskustelut paikallisesta järjestysvallasta, suojeluskunnista, raittiuslautakunnan oikeuksista tehdä kotitarkastuksia sekä sodan muistomerkeistä.

Järjestysvalta jouduttiin Suomessa luomaan lähes tyhjästä, sillä aiemmin valtaa oli käyttänyt Venäjä ja sen instituutiot. Porvarit kannattivat suojeluskuntia, joita työväestö taas piti valkoisen puolen luokkajärjestönä. Vasemmisto sai estettyä suojeluskunnille esitetyt merkittävät avustukset. Järjestö ajautui hankauksiin myös valtiovallan kanssa.

Kati Katajisto arvelee, että Helsingillä oli helpompi tilanne paikallishallinnossa kuin monella muulla kunnalla. Saksalaiset valtasivat punaisten hallussa olleen kaupungin 12.-13. huhtikuuta 1918. Valtaus tapahtui nopeasti, eikä suuria taisteluita käyty. Sodan jälkeistä arkea ei ollut niin kivuliasta lähteä rakentamaan kuin kovempia kokeneilla paikkakunnilla.

Sodasta nousukauteen yhteen hiileen puhaltamalla

Helsingissä osattiin myös katsoa tilannetta laajemmin koko maailmantilanteen kannalta. Venäjän vallankumous ja ensimmäinen maailmansota havahduttivat pyrkimään rauhaan ja arkeen. Arkisten asioiden hoitoon oltiin valmiita satsaamaan myös taloudellisesti.

– Perinteisesti kunnallinen taloudenpito oli ollut hyvin säästäväistä. Ei haluttu ottaa lainoja tai investoida tuottamattomiin hankkeisiin. Nyt tajuttiin, että on yksinkertaisesti pakko laittaa kunnan rahoja sellaisiinkin.

Helsingin osalta sisällisota päättyi saksalaisten valtaukseen. Meritullinkadulla sijaitseva Borgströmin tupakkatehdas saksalaisten pommituksen jälkeen. Ivan Timiriasew / Helsingin kaupunginmuseo

Varsinaista yhtä suurta käännekohtaa parempaan Katajisto ei näe.

– On ennemminkin monta merkkiä. Yksi merkittävä asia oli esimerkiksi Väinö Tannerin nimittäminen valtuuston varapuheenjohtajaksi. Siten hänen puolueensa SDP tunnustettiin varteenotettavaksi puolueeksi ja tasaveroiseksi toimijaksi.

– Sekin että kunnallisasioista riideltiin ja kiisteltiin oli vapauttavaa ja kieli edistyksestä. Se, että asioista vietiin eteenpäin legitiimin instituution kautta, oli kaikkien etu.

Sotaa seurasi taloudellinen nousukausi. Kurjuutta toki nähtiin ja koettiin vielä pitkään. Arvet piilotettiin. Niin punaiset kuin valkoisetkin arvet.

Lue täältä 11 tarinaa Suomen dramaattisista kohtalonhetkistä vuonna 1917

Suomen 100 vuotta Virtasten silmin – näin köyhästä maatalousmaasta tuli moderni hyvinvointivaltio

Kirjailija Anneli Kanto halusi lukea kirjan punaisten 1918 naiskaartista - hän joutui kirjoittamaan sen itse

Korjaus 29.8. klo 9.10: Jutusta poistettu viittaus vankileirillä teloitettuun 9-vuotiaaseen lapseen. Tapauksen todenperäisyyttä ei ole voitu varmistaa.