Ei bulimiaa, mutta sinne päin.

Pienenee kuin pyy maailmanlopun edellä, on tuttu sanonta, mutta onnistuu se kyyltäkin: olla pieni.

Luontoharrastaja Lisse Tarnanen kuvasi lauantaina Lounais-Suomessa keväisen kyyn, joka ei ollut koolla pilattu. Minikyyn kymmensenttinen vartalo peittäisi kerälle kiertyneenä töin tuskin 20 sentin kolikon.

Kuvassa on viime syksynä syntynyt poikanen, joka oli vielä syntymäkokoinen. Tarnanen kertoo, miksi.

– Myöhään syksyllä syntyvä poikanen ei ehdi syksyllä syödä paljon mitään, kun se vaipuu jo horrokseen. Horrostamaan mennään tyhjällä vatsalla.

Tilanne on samankaltainen keväällä heti horroksesta herättyä: viileässä ei vielä syödä.

Jos kyy erehtyy syömään ennen horrosta, se voi vielä oksentaa. Ja sama keväällä, jos tulee uudelleen kylmä.

– Tulee ”kylmä-ykät”, Tarnanen sanoo.

Kokolailla samankokoisia: kymmensenttinen kyy ja kaksikymmensenttinen kolikko.­

Poikanen saa elämälleen niukat lähtöeväät kehitysaikaisen ruskuaispussin rippeistä. Ensimmäinen oma ateria saa odottaa kevääseen.

Tarnasen mukaan on harhakäsitys, että hyvin pienet kevätkyyt olisivat syntyneet ”viivästyneesti” vasta keväällä.

– Se on sinänsä luonnollinen ajatus, jos näkee keväällä kastemadon kokoisen kyyn, ja kevät on luonnossa uudesti syntymisen aikaa.

Tarnasen mukaan puolet poikasista menehtyy talvikoloonsa, ja sen jälkeenkin elämä on vaaroja täynnä.

– Olen nähnyt kun jopa mustarastas nappaa kyynpoikasen ja hakkaa kuoliaaksi.

Ihmiset eivät juuri minikyitä huomaa, koska ne ovat niin – pieniä.

Koiranomistajia Tarnanen varoittaa menemästä keväisille kyypaikoille.

Minikyyt voivat puolustautua myrkyllä, jos ehtivät. Myrkystä on erilaisia käsityksiä.

– Sanotaan, että pieni kyy on myrkyllisempi kuin iso, koska se ei osaa säännöstellä myrkyn määrää, tai että myrkyn koostumus olisi erilainen, mutta varmaa tietoa asiasta ei ole.

Tarnanen suree kyiden huonoa mainetta. Hän muistuttaa kyyn olevan hyötyeläin. Se syö myyriä, jotka ovat punkkien eli puutiaisten väli-isäntiä. Kyyt ovat siten osa borrelioosin ja aivokuumeen ja myös myyräkuumeen vastaista rintamaa.

Tarnanen on yhdessä Jarmo Latvan kanssa pitänyt kymmeniä valokuvanäyttelyitä matelijoista ja tehnyt kirjan Suomen käärmeet ja liskot.