Ålandsbankenin suuromistaja Anders Wiklöf, 73, kertoo uutuuskirjassa elämäntarinansa. Hän avautuu myös lapsettomuudestaan ja siitä, miten vauraus on muuttanut ihmisten suhtautumista häneen.

–Olisin varmasti ollut hieno isä, mutta joillekin asioille ei voi mitään. Lapsettomuutemme ei ollut tietoinen valinta, niin vain kävi. Ei se ole ollut meille mikään ongelma. Kysyessäni Ritalta asiasta, hän vastaa, ettei hän lapseton ole. Hänellä on jo yksi suuri lapsi, joka vaatii kaiken ajan, ei hän ehtisi enää toista hoitaa, Anders Wiklöf kertoo uutuuskirjassa.­

Anders Wiklöf, 73, nousi vaatimattomista oloista yhdeksi Suomen rikkaimmista ihmisistä. Wiklöf tunnetaan nykyisin muun muassa Ålandsbankenin suuromistajana ja taidekeräilijänä. Hänen omistamaansa Wiklöf Holdingiin kuuluu esimerkiksi hotelleja, kauppoja ja logistiikkaa.

Tuoreessa kirjassa Muurarin pojasta miljonääriksi – Anders Wiklöfin tarina hän avaa muun muassa sitä, miten elämä on muuttunut vaurastumisen jälkeen.

Hän kertoo saavansa lähes joka päivä kirjeitä ja sähköposteja huonompiosaisilta. Mukana on esimerkiksi kerjäyskirjeitä ja bisnesehdotuksia.

– Monet kirjeet ovat ystävällisiä ja hienoja, lisäksi uskomattoman moni haluaa tarjota minulle lounaan. On se vähän kummallista, ollessani nuori ja köyhä eikä lounaaseen ollut varaa, kukaan ei halunnut sellaista tarjota. Nyt kun minulla on varaa syödä niin monta lounasta kuin haluan, ihmiset jonottavat voidakseen tarjota, Wiklöf sanoo kirjassa.

Wiklöfin mukaan sama pätee ”rakkaudenkipeisiin daameihin”.

– Kun olin nuori ja köyhä, ei naisten kanssa niin yksinkertaista aina ollut. Nykyisin en pysty enää pitämään lukua kaikista naisista, jotka tarjoavat itseään ja kaipaavat seuraani, vaikka olen ehdottomasti ollut parikymppisenä paljon kauniimpi ja houkuttelevampi.

” Ollessani nuori ja köyhä eikä lounaaseen ollut varaa, kukaan ei halunnut sellaista tarjota.

Wiklöfin mukaan monet yhteydenottajat tuntuvat ajattelevan, että hän on viimeinen oljenkorsi.

– Verotussyistä en voi auttaa suurilla summilla, sillä minun olisi pystyttävä kontrolloimaan, että vastaanottaja ilmoittaa lahjasta verottajalle, mutta siihen minulla ei ole mahdollisuutta. Joskus autan pienellä summalla ja se tuntuu hyvältä.

–Jatkan bisneksiäni niin kauan kuin pysyn tolpillani, Anders Wiklöf sanoo kirjassa.­

Rikastumiseen on hänen mukaansa liittynyt myös uhkailua ja turvattomuuden tunnetta.

– Tuntemattomat ihmiset seuraavat liikkeitäni ja vahtivat kotiani. Kaikki tapahtuu kätketysti, vain silloin tällöin huomaa, että tapahtuu jotakin kummallista, jota ei pysty selittämään. Outoja ihmisiä lähellä ilman syytä. En tiedä, mistä tässä on kysymys, kuka minua vainoaa.

Hän ymmärtää osittain sen, että hän itse on tällaisen kohteena. Läheisten takia se tuntuu kuitenkin erityisen pahalta.

– Jos tämä on hinta, joka on maksettava siitä, että olen yrittänyt ansaita vähän rahaa ja tehnyt bisnestä, oliko kaikki sen arvoista? Onko oikein, että läheisteni on elettävä pelossa bisnesteni vuoksi? Minun on kysyttävä tätä itseltäni ja se tuntuu valtavan epäoikeudenmukaiselta.

”Olisin varmasti ollut hieno isä”

Wiklöf kertoo kirjassa lyhyesti myös siitä, että hänellä ja hänen vaimollaan Ritalla ei ole omia lapsia. Osin tästä syystä hänellä ei ole tietoa, mitä konsernille tapahtuu hänen kuolemansa jälkeen.

– Se ei todellakaan ole minun ongelmani, vaan muiden.

Lapsettomuus ei ole ollut pariskunnalle Wiklöfin mukaan suuri asia, vaan tärkeintä on ollut yli 40-vuotinen onnellinen avioliitto. Hän arvelee, että häntä ei vain ollut tarkoitettu isäksi. Wiklöf uskoo, että hän olisi ollut ylihuolehtivainen isä, mikä taas olisi voinut tietää huonoa bisneksille.

– Olisin varmasti ollut hieno isä, mutta joillekin asioille ei voi mitään. Lapsettomuutemme ei ollut tietoinen valinta, niin vain kävi. Ei se ole ollut meille mikään ongelma. Kysyessäni Ritalta asiasta, hän vastaa, ettei hän lapseton ole. Hänellä on jo yksi suuri lapsi, joka vaatii kaiken ajan, ei hän ehtisi enää toista hoitaa.

Koska lapsia ei ole, monet ovat kehottaneet Wiklöfiä perustamaan säätiön, mutta hän itse epäilee ajatusta. Hänen mukaansa monissa säätiössä tapahtuu huolestuttavan paljon väärinkäytöksiä.

– Kun huolehditaan omista rahoista, ollaan terveellisen varovaisia ja säästäväisiä. Kun samat ihmiset asetetaan johtoasemiin hallitsemaan muiden rahoja, aletaan soveltaa aivan toisia sääntöjä. Rahoja levitellään häikäilemättä oikealla ja vasemmalle.

Ei halunnut Linnan juhliin

Wiklöfin mukaan hän ei ole muuttunut rahojen takia erilaiseksi, vaikka monet niin luulevat. Hän sanoo, että Ahvenanmaalla tiedetään hänen olevan sama duunaripoika kuin ennenkin.

– Pysyn aina muurarin poikana. Sen vuoksi olen vastannut kieltävästi presidentti Halosen kutsuun 6. joulukuuta Helsingissä järjestettäviin itsenäisyyspäivän juhliin. Mitä minä linnassa tekisin? Ne juhlat eivät ole minua varten.

Wiklöf kertoi Taloussanomissa lauantaina julkaistussa haastattelussa, että hän ei voi ymmärtää joidenkin rikkaiden näkemyksiä tuoreessa Huipputuloiset-kirjassa. Hänen mukaansa ihmisiin ei voi suhtautua eri tavalla sen perusteella, tienaako joku tuhat euroa vai satatuhatta.

– Toki voi sanoa, että joku vain juo olutta baarissa pitkin päivää. Okei, ei ole hyvä toimia niin. Mutta ensin pitää ajatella, miksi hän tekee niin. Ehkä hänellä on ollut suuria ongelmia jo kasvaessaan? hän sanoi haastattelussa.

Wiklöfin mukaan hyvinvointivaltiosta on pidettävä huolta, jotta luokkaerot eivät kasvaisi. Hänelle on tärkeää, että omasta menestyksestään antaa jotakin takaisin yhteiskunnalle.

Kirjassa Wiklöf toteaa, että häntä eivät rahat aja eteenpäin. Bisneksenteosta vain on tullut osa häntä.

– Minun on oltava mukana afääreissä joka päivä, muuten en olisi sama Anders Wiklöf. Jos lopettaisin, jotakin puuttuisi. Jatkan bisneksiäni niin kauan kuin pysyn tolpillani.

Lähde: Staffan Bruun: Muurarin pojasta miljonööriksi – Anders Wiklöfin tarina. (Kustantamo S&S, 2019)