Viime eduskuntavaalien alla nähtiin erikoinen näytelmä. Puolueet kilpailivat valtiovarainministeriön (VM) kymmenen miljardin euron kestävyysvajearvion jälkimaininigeissa siitä, kuka haluaa leikata eniten. Harvassa maassa vaaleja käydään tai varsinkaan voitetaan kilpailemalla siitä, kuka kurittaa kansaa kovimmin.

Kestävyysvajeella on tarkoitus kuvata, kuinka paljon valtion menoja tulee leikata tai tuloja kasvattaa, jottei velkaantuminen lähtisi pitkällä aikavälillä lapasesta.

Se määrittelee suomalaisen talouspolitiikan ison linjan. Nykyinen hallitus on räätälöinyt koko ohjelmansa valtiovarainministeriön kestävyysvajelaskelman perusteella:

_“Hallitus sitoutuu koko 10 miljardin euron kestävyysvajeen kattamiseen tarvittavien säästöjen ja päätösten toimeenpanoon hallituskauden aikana.” _– Sipilän hallituksen ohjelma

Tällä hetkellä valtiovarainministeriö arvioi Suomen kestävyysvajeen olevan noin seitsemän miljardia euroa, eli jo selvästi vähemmän kuin vaalien aikaan keväällä 2015.

Mihin tämä valtava luku perustuu?

Kun puhutaan suuresta summasta, joka ohjaa koko maan politiikkaa, voisi luulla, että laskentatapa on kiistaton.

Laskelmiin on kuitenkin kirjattu oletus, että valtio on aivan surkea sijoittaja. Tällaiseen tulokseen tuli Facebook-kaverini, joka oli lukaissut valtiovarainministeriön menetelmäkuvauksen kestävyysvajeen laskemisesta.

Päätin selvittää, mihin ministeriön laskelmat perustuvat. Valtiovarainministeriö toimitti pyynnöstä käyttööni Excel-tiedostot, joilla se kestävyysvajetta laskee.

Ministeriön laskelmassa on kaksi oletusta, jotka eivät oikein sovi yhteen.

Ensinnäkin valtion maksaa velastaan 3 prosentin korkoa. Tämä luku tulee EU:n laskentamallista. Toisekseen suomalaisten julkinen varallisuus antaa 3,5 prosentin tuoton.

Erotus on todella vaatimaton, 0,5 prosenttiyksikköä. Historiallisesti osakkeet, joita julkisesta varallisuudesta on pitkälle yli puolet, tuottavat merkittävästi suurempaa tuottoa korkotasoon verrattuna.

Esimerkiksi Eläketurvakeskus olettaa tämän erotuksen olevan 1,7 prosenttia omissa sijoituksissaan. Mitä enemmän riskiä, sitä isompi tuotto on. Se on ikäänkuin palkinto riskin ottamisesta, eräänlainen riskilisä.

Suomalaisilla on parinsadan miljardin euron eläkevarallisuus, joka on sijoitettu puoliksi osakkeisiin ja puoliksi korkopapereihin. Ministeriön laskelmassa se tuottaa ainoastaan 0,5 prosenttiyksikköä paremmin kuin jos miljardit olisi sijoitettu täysin riskittömästi pelkkiin korkopapereihin.

Ministeriö kuitenkin sanoo itse käyttävänsä Eläketurvakeskuksen tuottolukua.

Luku 3,5 näyttää toki samalta kuin Eläketurvakeskuksen luku, mutta tarkempi tarkastelu osoittaa, että jaottelu luvun sisällä on erilainen. Ministeriön luvussa korko on kolme prosenttia ja tuotto sen päälle 0,5 prosenttia. Eläketurvakeskuksen luvussa korko on suunnilleen 1,8 prosenttia ja tuotto sen päälle 1,7 prosenttia.

Minusta alkaa näyttää, että VM:n ja ETK:n laskelmat eivät kuvaa samaa todellisuutta.

Mietin pääni puhki, miten laskelmat voivat erota noin paljon ja sähköpostiviestittelen Etlan tutkimusneuvonantajan Tarmo Valkosen kanssa. Hän vastaa kärsivällisesti. Havainnostani hän toteaa seuraavaa:

“Jos riskitön korko on 3 prosenttia, niin koko eläkerahastojen tuoton pitäisi olla luokkaa 4–5 prosenttia, silloin kun puolet on osakkeissa. Laskelma on silloin linjassa ETK:n osaketuottolukujen kanssa.”

Ministeriön mukaan koko tuotto on kuitenkin vain 3,5 prosenttia.

Ministeriö olettaa, että osakkeisiin olisi sijoitettu neljännes ja vähätuottoisempiin velkakirjoihin loput sijoitusvaroista. Todellisuudessa varoista kuitenkin pitkälle yli puolet on sijoitettu osakkeisiin.

Kysyn ministeriöstä, miten ero arviossa ja todellisuudessa voi olla niin suuri. Tämä laskukäytäntö on heidän mukaansa periytynyt virkamieheltä toiselle.

Mitä tämä tarkoittaa oletetun kestävyysvajeen kannalta? Onko se niin iso kuin väitetään, jos valtio sijoittaa varojaan todellisuudessa paremmin kuin laskelmissa?

Pyydän riippumatonta Talouspolitiikan arviointineuvostoa laskemaan, muuttuisiko kestävyysvaje, jos velan korko pidettäisiin 3 prosentissa ja oletus varallisuuden tuotosta nostettaisiin 3,5:stä 4,5 prosenttiin. Syntyy merkittävä tulos.

Kestävyysvaje pienenee noin 1,5 miljardia eli 5,5 miljardiin seitsemän miljardin euron sijasta.

Kun ministeriö sanoo vajeen olevan nyt noin 2,8 prosenttia bruttokansantuotteesta, se olisikin tällä laskutavalla 0,7 prosenttiyksikköä vähemmän.

Omaisuustuottoihin ei yleensä juurikaan ole kiinnitetty huomiota kestävyysvajekeskustelussa. Olisikin kenties synkistelyn sijaan korkea aika pysähtyä pohtimaan, millaista tuottoa julkisen sektorin valtavalle satojen miljardien omaisuusmassalle voidaan hyvällä syyllä olettaa.

Valtiovarainministeriö ei tällaisesta tarkastelusta innostu. Itse asiassa siellä ei haluta keskustella tästä vaihtoehdosta lainkaan. Ajatus tyrmätään toteamalla, ettei kukaan ole esittänyt eläkevarallisuudelle 4,5 prosentin tuottoa. Tämä on täysin totta.

Totta on kuitenkin myös se, ettei VM:n lisäksi kukaan oleta pitkälle aikavälille kolmen prosentin korkoa. Ainakaan ETK:n laskelma ei sellaiseen maailmaan perustu.

Onkin siis älyllisesti epärehellistä väittää, että ministeriön laskelma kuvaisi suomalaista todellisuutta.

Talouspolitiikan arviointineuvosto teki havainnoistani muistion, joka löytyy täältä (siirryt toiseen palveluun).

Lähteet: Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen Tarmo Valkonen ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen Eero Lehto, Talouspolitiikan arviointineuvosto, valtiovarainministeriö, sosiaali- ja terveysministeriö, Valtiontalouden tarkastusvirasto, Valtion taloudellinen tutkimuskeskus, Kansantaloudellinen aikakauskirja, Eläketurvakeskus, Tilastokeskus.

Korjaus 6.9: Korjattu 0,5 prosenttia prosenttiyksiköksi.