Ajattelin pysyä hiljaa pienyritysten irtisanomislaista, koska tässä keskustelussa ei ole enää kyse asioista eikä argumenteista vaan mielikuvista, joilla mennään eduskuntavaaleihin. Kun nyt kuitenkin blogikirjoitukseni asiasta alkuvuodesta on kaivettu esille, esitän asiasta muutamia näkökohtia.

Osallistuin alkuviikosta erääseen tilaisuuteen, jonka alussa keskusteltiin irtisanomislaista. Kommentoin tässä myös eräitä argumentteja, joita käytettiin lain vastustamiseen.

Ensiksi haluan sanoa, että pidän hallituksen toimintaa täysin pöhkönä. Asia on aika vähämerkityksetön kummallekin osapuolelle, mutta jostain syystä on haluttu lahjoittaa vaalivoitto demareille. Se ei taas oikein palvele tavoitetta saada työmarkkinat toimimaan paremmin. Tällaiset asiat hoidetaan vaalikauden alussa, ei juuri ennen eduskuntavaaleja.

Itse asiasta. Niille, joiden osaamisesta ja työpanoksesta työnantajat kilpailevat verisesti, asialla ei ole merkitystä. Työsuhdeturvalla on merkitystä vai niiden kannalta, joiden asema työmarkkinoilla on heikko. Heillä ei ole sellaista erityiskykyä, josta yritykset olisivat riippuvaisia. Joko tällaista eritysosaamista ei ole koskaan ollutkaan tai se on kadonnut ajan kuluessa, terveyden heikentyessä ja maailman muuttuessa. Erityiskyky ei ole mitään kovin elitististä. Hyvä rakennusalan ammattilainen on todella kysytty juuri nyt.

Työmarkkinaasemaltaan heikkojen keskuudessa vahva työsuhdeturva on hyvä niiden kannalta, joilla on työpaikka ja vastaavasti huono asia niiden kannalta, joilla ei ole työpaikkaa, koska kynnys heidän työllistämiseensä nousee. Kun työssä olevaa lusmua ei voi irtisanoa, ei vastaavasti hevillä palkata ketään, jonka pelätään alkavan lusmuilla heti koejan päätyttyä

Koko yhteiskuntaa ajatellen on hyvä asia, että yritysten on vaikea irtisanoa ikääntyvää työntekijää sen vuoksi, että tämän työpanos alkaa olla vähän heikentynyt, koska sen jälkeen työpanoksen arvo putoaa nollaan. Tämän varjopuolena on se, että jos ikääntyvä kuitenkin joutuu työttömäksi, näillä pelisäännöillä häntä ei kannata palkata toiseen yritykseen. Tuloksen näkee tilastoista.

Hyvän irtisanomissuojan hyödyt työntekijälle ovat isoissa ja pienissä yrityksissä työntekijälle yhtä suuret, mutta haitat pienille yrityksille huomattavasti suuremmat kuin suurille. Isossa yrityksessä voidaan aina löytää muuta tekemistä sellaiselle, joka ei enää selviä siitä tehtävästä, johon hänet on palkattu, mutta pienissä ei tätä mahdollisuutta useinkaan ole. Tämä puoltaisi sitä, että laki olisi erilainen eri koikoisille yrityksille niin kuin se on Italiassakin.

Asiantuntijan tilanne on eri asia kuin lukuhihnatyöntekijän

Aiemmassa postauksessani yritin havainnollistaa erityisosaajan erottamattomuutta siihen, mitä tapahtuisi jääkiekkojoukkueelle, jos se ei saisi irtisanoa epäonnistunutta valmentajaansa. Monelta jäi esimerkin sisältö ymmärtämättä, koska he keskittyivät kertomaan, miksi tämä on juridisesti eri asia, kun minä yritin keskittyä asian sisällöllisiin vaikutuksiin.

Kerrottiin, että valmentaja on palkattu määräaikaiseen työsuhteeseen, ja palkanmaksu jatkuu määräajan loppuun. Määräaikaisuus kai pitää perustella. Eikö HIFK tiedä, tarvitseeko se valmentajaa vuoden kuluttua ja muuttuuko määräaikainen työsuhde pysyväksi, jos määräaikaisuuksia on monta peräkkäin? Olennaistahan tässä on, että erottamattomuus ei sovi valmentajan työhön niin kuin se ei sovi toimitusjohtajan tehtäväänkään. Ei se ole juridinen vaan hyvin käytännöllinen asia.

Jos yritys hankkii asiantuntijan tuomaan yritykseen osaamista, jota yrityksessä ei ole, se muistuttaa enemmän jääkiekkovalmentajan pestiä kuin kahvilan tarjoilijan työtä. Jos tarjoilija ei osaa työtään, työnantajan on opastettava, mutta työnantaja ei voi opastaa asiantuntijaa, jonka piti osata juuri sitä, mitä kukaan muu yrityksessä ei osaa.

Jos asiaan halutaan rakentavaa ratkaisua, voisi ajatella, että olisi erilaisia työsuhteita, sellaisia kuin on jääkiekkovalmentajilla ja sellaisia kuin on kahvilan tarjoilijalla. Irtisanomislaki siirrettäisiin toisin sanoa Akavan murheeksi. Työsuhteen alussa kerrottaisin, kumpaa lakia tässä noudatetaan ja sen heikomman irtisanomissuojan mukaisen (mutta mahdollisesti muuten työntekijälle edullisemman) käyttö pitäisi perustella niin kuin pitää perustella määräaikaisuuskin.

Isot yritykset voivat irtisanoa kenet haluavat

Siinä alkuviikon keskustelussa irtisanomislakia vastustanut piti sitä perusteettomana. Hän toimi korkeassa asemassa osaamisalalla ja kertoi, että on joutunut irtisanomaan henkilöön menevistä syistä paljon työntekijöitä, koska nämä eivät ole selvinneet töistään. Tämä tehdään siirtämällä irtisanottavat ensin omaan yksikköön ja sitten YT-menettelyssä lakkauttamalla tämä yksikkö tarpeettomana. Ihan by the book! Ei ihme, että isot yritykset pitävät asiaa tarpeettomana, kun mikään ei estä heitä irtisanomasta ketä huvittaa. Tätä kikkaa ei voi käyttää kolmen hengen yrityksessä.

Pienissä yrityksissä työntekijän asema on joko hyvä tai hyvin huono

Loogiset argumentit ovat pienyritysten helpomman irtisanomisen puolella, mutta sitten tulevat ne reaalimaailman kysymykset. Henki on pienissä yrityksissä yleensä parempi kuin suurissa, mutta ei aina. Kaikki yrittäjät eivät ole mitään pulmusia, vaan joukossa on varsinaisia sikoja. Sellainen yrittäjä voi käyttää irtisanomismahdollisuutta painostaakseen työntekijöitä luopumaan laillisista oikeuksistaan. Jos et suostu ilmaiseen ylityöhön, saat kenkää. Tämä voi olla merkittävä argumentti irtisanomislakia vastaan – tai sen puolesta, että ongelmaan etsitään parempi ratkaisu.

Pienissä yrityksissä ei ole lainopillista osastoa

Keskustelussa kävi myös ilmi, että kun pienyritys on hävinnyt irtisanomisen työtuomioistuimessa, syynä on yleensä se, ettei yrittäjä ole osannut tehdä irtisanomista pykälien mukaan. Itse irtisanominen sinänsä olisi ollut perustelua, mutta ensin pitää esimerkiksi antaa varoitus. Näistä tilanteista sikiävät nämä kaupunkitarinat siitä, kuinka mahdoton oli työntekijä ja silti yrittäjä hävisi juttunsa. Älkää siis palkatko kuin sukulaisianne!

Pienyrittäjät osaavat yleensä oman työnsä, mutta heillä ei ole oikeustieteellistä tutkintoa. Niinpä lähetän terveisiä Suomen yrittäjille. Kun te nyt kuitenkin häviätte tämän jutun, kannattaisiko perustaa pienyrityksen irtisanomispalvelu, joka neuvoo jäsenmaksua vastaan irtisanomistilanteissa, jotta ilmiselvät tapaukset eivät kaadu yrittäjän osaamattomuuteen.

Tämä ei tukisi sitä sikailijayrittäjää, joka käyttäisi irtisanomismahdollisuutta laittomaan työntekijöiden painostamiseen.

Riittääkö pidennetty koeaika?

On vedottu siihen, että puolen vuoden koeajan pitäisi riittää. Se oli selvä parannus, mutta ei poista ongelmaa. Ihmiset voivat ajan mittaa myös muuttua. Joskus päädytään myös vuosien jälkeen avioeroon, vaikka aluksi meni ihan hyvin.

Tämän keskustelun ikävin puoli on siinä, että se on antanut monille yrityksille viestin: olkaa todella varovaisia ja valikoivia palkatessanne työvoimaa. Koska lusmusta ei pääse eroon kuin isolla rahalla, palkatkaa vain sellaisia, joista olette täysin varmoja. Tämä lisää rakenteellista työttömyyttä. Demarit vielä julistavat, että kun vain äänestätte heitä, riistäjäsiat eivät pääse lusmuista eroon mitenkään.

= = = =

Olisiko tässä sisällöltään vähämerkityksisessä kiistassa kyse ihan jostain muusta? Ay-puolelta moni on sanonut, että hallituksen suurin synti on, että se on tehnyt päätöksen kolmikantaisen menettelyn ulkopuolelle. Monilla barrikadin molemmilla puolilla näyttää olevan itse asiassa kysymys siitä, tuleeko ay-liikkeelle olla Suomessa veto-oikeus eduskunnan päätöksiin.