Tampereen yliopiston teatterin ja draaman tutkimuksen entiset opiskelijat syyttävät professori Panu Rajalaa seksuaalisesta häirinnästä ja puuttumattomuudesta oppiaineen ongelmiin.

Heidän laatimansa muistion mukaan oppiaineessa vallitsi ilmapiiri, jossa seksuaalinen häirintä ”kuului asiaan”. Opiskelijat toivat ongelmia Rajalan tietoon 2000-luvun alussa. Muistion mukaan Rajala syytti heitä ylireagoinnista.

Lisäksi muistiossa kerrotaan, että Rajalan omiin tapoihin kuuluivat muun muassa naisopiskeilijoihin kohdistuvat seksuaaliset vihjaukset ja ehdottelut, heidän ulkonäkönsä kommentointi ja humalaiset lähentelyt oppiaineen yhteisissä tilaisuuksissa.

Suomen Kuvalehti uutisoi asiasta 22. helmikuuta. Lue laaja juttu aiheesta täältä.

Rajala on viime aikoina käsitellyt seksuaalista häirintää myös blogissaan Metoo-kampanjaan liittyen.

”Seksuaalisen häirinnän vainot menevät hyvää vauhtia naurettavuuksiin”, Rajala kirjoitti marraskuussa 2017.

Helmikuussa 2018 hän puolestaan kirjoitti, että taidemaailmassa “pyyhkii rankaisevan uuspuritanismin kostoaalto.”

Panu Rajala, olitte vuosituhannen vaihteessa Tampereen yliopiston teatterin ja draaman tutkimuksen oppiaineen professori. Oppiaineen opettajana toimi tuolloin henkilö, joka sanottiin vastikään irti Kallion ilmaisutaidon lukion lehtorin tehtävästä. Oliko hänen toiminnassaan Tampereella jotain epäilyttävää tai huomautettavaa?

Ei. Hän oli erinomainen ohjaaja ja lehtori. Ja innostunut työstään.

Silloisten opiskelijoiden mukaan seksuaalista ahdistelua esiintyi myös Tampereella. Olitteko asiasta millään tavalla tietoinen?

En ollut. Jos (opiskelijat) ovat keskenään kuhisseet, niin se on mahdollista, mutta mitään ei tullut minun tietooni eikä pöydälleni.

Syksyllä 2000 Tampereella tehtiin opetusteatteriproduktio Ilveilijöiden talo. Mukana oli myös ammattinäyttelijöitä. Opiskelijoiden mukaan yksi heistä ahdisteli naisopiskelijaa. Näyttelitte produktiossa William Shakespearen roolin ja olitte jatkuvasti paikalla seuraamassa harjoituksia. Olitteko tästä ahdistelusta tietoinen?

En minä kyllä pannut merkille. Paitsi että tietysti siihen aikaan oli vapaampaa käytöstä vallalla. Mutta en mitään erityistä tapausta ja ilmiötä, joka olisi herättänyt huomiota, muista nähneeni.

Muutkin naisopiskelijat ovat kertoneet ahdistelukokemuksistaan. Heidän mukaansa aihe otettiin esiin oppiainekokouksessa keväällä 2001.

Ahaa. Olin silloin vielä virassa kyllä. Jäin vuoden 2002 alusta virkavapaalle tekemään Tampereen Teatterin historiaa. Siinähän (tapaamisessa) minun olisi pitänyt olla mukana, mutta kas kun se on pyyhkiytynyt pois mielestä.

Varmaan semmoinen (tapaaminen) oli, jos näin muistetaan, mutta ihmeen heikosti siitä muistuu mieleen mitään täsmällisempää tai yksityiskohtaisempaa.

Opiskelijoiden mukaan suhtauduitte vähättelevästi ongelmaan ja syytitte heitä ylireagoinnista.

Saattoi vähän ollakin. En kiistä, jos sellaista henkeä tai mielipidettä minulla siinä oli.

Naisopiskelijoiden mukaan teidän tapoihinne kuuluivat seksuaaliset vihjaukset ja ehdottelu, naisten ulkonäön kommentointi sekä humalaiset lähentelyt oppiaineen yhteisissä tilaisuuksissa.

Tämä tuntuu aika yllättävältä. Sen kyllä muistan, että kehaisin erään naisopiskelijan uutta puseroa erään seminaarin alkaessa ja siitä sain huomautuksen, että opiskelijoiden ulkoasuun liittyvät huomautukset eivät ole haluttuja. Sen kyllä muistan. Sitten vältin kommentoimasta uusia puseroita.

Erään naisopiskelijan mukaan olette sanoneet hänelle Ilveilijöiden talon harjoitusten aikana: ”Ota vaan tässä housusi pois. Se olisi ihanaa.” Tämä tapahtui kun kyseinen opiskelija tuli kulisseihin vaihtamaan vaatteitaan.

Olisinko niin? Tämmöinen ronski hevoshuumori silloin joskus lohkesi, mutta ei siinä mitään tarkoituksellista tendenssiä tai pyrkimystä mihinkään toimintaan ollut. Kaipa sitä siihen aikaan sitten irroteltiin, mutta en todellakaan muista. Siitä on parikymmentä vuotta ja harjoitukset olivat vauhdikkaat. Varmaan siinä lenteli kaiken näköistä.

”Ei siinä ollut sen kummempia ongelmia. Pieniä säröjä on aina. Pieniä roiskeita on aina.”

Keväällä 2001 opiskelijat ottivat yhteyttä Tampereen yliopiston sosiaalipoliittiseen sihteeriin ja kävivät porukalla teidän vastaanotollanne. Muistatteko tällaista tapahtumaa?

Olisiko se ollut tämän ulkonäköön liittyvän puserohuomautuksen jälkeen. Saattoi olla.

Vierailun takana oli sellainen, että opiskelijoiden mielestä ette pyrkinyt professorin toimessa toteuttamaan ja edistämään opiskelijoiden asianmukaista kohtelua.

Niin. Saattoi olla, että sellaista pientä painostusta oli ja nämä asiat olivat silloin ilmassa, mutta ei mulla ollut kutsumusta eikä halua tällaisiin kurinpidollisiin toimenpiteisiin varsinkaan, kun en itse useinkaan ollut todentamassa mitään erityisiä rikkeitä tai rikkomuksia itse opetustyössä. Kyllähän sitten joskus jatkoilla, karonkoissa tai illanvietoissa saattoi olla vapaampaa meininkiä siihen aikaan.

Opiskelijoiden mukaan häirintää kokeneet ja sosiaalipoliittisen sihteerin kanssa teidän juttusillanne olleet työryhmän jäsenet alkoivat saada osakseen vihamielistä kohtelua ja julkista nöyryytystä.

Tuo on kyllä jyrkästi… Ketkähän näitä on kehitelleet näin pitkän tauon jälkeen? En varmasti ollut vihamielinen enkä nöyryyttänyt ketään. Se on päivänselvää, koska olen vähän liiankin pehmeä ja lempeä luonteeltani ja juuri pidättäydyin senkin takia tällaisilta kurinpitoulostuloilta.

Keväällä 2002 Taideaineiden tulevaisuus -seminaarissa opiskelijoiden puheenvuoron jälkeen nousitte ylös ja sanoitte muistion mukaan: ”Tämän puheenvuoron jälkeen en työssäni jatka.” Mitä itse muistatte kyseisestä tilanteesta?

Siinä oli seminaari, jossa oli jonkin verran kritiikkiä laitoksen työtapoja kohtaan. Muistan, että silloin lähdin seminaarin väliajalta pois. Silloin päätin mielessäni, että en tätä työtä jatka tämän kauden jälkeen. Mutta en sitä varmaan ole julkisesti julistanut. Ei se ole koskaan kuulunut tapoihini.

Totta on, että ilmapiiri alkoi käydä jollakin tavalla ahdistavaksi ja kireäksi ja työ ei enää ollut sillä tavalla hauskaa ja mielenkiintoista kuin alussa. Otin virkavapaata ja lähdin kirjoittamaan ja toisen kauden jälkeen sitten kokonaan luovuin professuurista. Siellä ei ollut enää innostavaa eikä vapaata eikä hauskaa eikä innovoivaa. Siellä alkoi olla juuri tämänkaltaista kireyttä, jota tässä ansiokkaasti kuvasit. Se ei ollut enää kivaa.

Entisten opiskelijoiden mielestä teidän velvollisuutenne olisi ollut puuttua opiskelijoiden esille tuomiin ongelmiin.

Niin varmaan olisi, mutta sanoinkin jo, että jollakin tavalla minun luonteelleni ei sopinut se kurinpidollinen ulostulo. Enkä ollut tällainen järjestyksen pitäjä. Oletin, että kyllä nyt teatterialalla osataan sietää ja kestää yhtä ja toista.

Opiskelijat tekivät muistion vuosituhannen vaihteen tapahtumista muun muassa siksi, että heidän mielestään Kallion ilmaisutaidon lukion tapahtumat olisi mahdollisesti pystytty estämään, jos heidän lehtorinsa toimintaan olisi puututtu jo Tampereella.

No se onkin kaukokatseista ajattelua toden totta. Emme ehkä osanneet tähyillä niin pitkälle, että hän siirtyisi toiseen oppilaitokseen, koska Tampereella hän teki hyviä ohjauksia ja niistä muistaakseni yleisesti pidettiin ja niitä kehuttiin.

Ei siinä ollut sen kummempia ongelmia. Pieniä säröjä on aina. Pieniä roiskeita on aina. Täydellistä nuhteettomuutta ei varmasti voi tämmöisessä yliopisto-opetuksessa ja varsinkaan teatterialan opetuksessa, missä ollaan fyysisesti tekemisissä, saavuttaa.

Tampereella vuosituhannen vaihteessa opettanut henkilö oli opettanut Kallion ilmaisutaidon lukiossa 1990-luvun alkupuolelta lähtien. Hän opetti samaan aikaan sekä Kalliossa että Tampereella.

Joo. En paljon tiennytkään. Tiesin kyllä, että hän keikkailee Helsingissä, mutta en tiennyt oliko siellä mitään ongelmia silloin jo menossa. Ei ainakaan kuulunut mitään.