JENTER ER LIKE FLINKE som gutter. Minst. Det vet vi. Det har vi lært. Vi har også lært at man ikke skal gjøre forskjell på kjønn. Jenter og gutter har samme evner, og skal behandles likt. Vismannen Hans-Olav Lahlum sier for eksempel om vår nye norske paradegren: Sjakk er en aktivitet der gutter og jenter stiller på lik linje.

Sånn kan man skrøne. Kjønnene sitter ikke engang ved samme brett. Sjakken har, som tennis og fotball, sin egen «dameklasse». Kvinner kan delta i åpen klasse, men det gjør nesten ingen. Det finnes egne lag, turneringer, titler og ranklister for ... ja, hva da? Det svake kjønn?

KJØNNSDELING har sin natulige begrunnelse i andre idretter. Høyde, vekt, muskelmasse. I 1998 skrøt de fysisk sterke tennistalentene Serena og Venus Williams (dengang 16 og 17 år) at de kunne slå hvilken som helst mann ranket rundt nr. 200. Nr. 203, en middelaldrende, storrøykende tysker, tok utfordringen. Han varmet opp med et par drinker og litt golf, og vant henholdsvis 6-1 og 6-2.

DET GÅR LITT BEDRE i sjakk. Ungarske Judit Polnar, som aldri har deltatt i kvinneturneringer, var på sitt beste nr. 8 på verdensrankingen (i dag nr. 58). Men ingen annen kvinne har vært i nærheten av sjakkens 100 beste (bortsett fra søstra, såvidt). Dronningen er den sterkeste brikken i sjakk, men spillet regjeres av konger og småkonger. Som om likestillingen aldri skulle ha skjedd.

I vår del av verden presterer jenter bedre enn gutter i hele utdanningsystemet opp til doktorgradsnivå - også i tradisjonelle mannsfag som jus og medisin. Skolearbeid er tankearbeid og sjakk er det samme - i intensiv, sportslig form. En duell mellom hjerner. Så hva forteller savnet av sjakkdronninger om menns og kvinners hjerner?

FARE! BETENT OMRÅDE. Dertil uoversiktlig, langt fra utforsket, tett befolket av amatørpsykologer ridende på kjønnspolitiske kjepphester. Hjerneforskere har avdekket tydelige kjønnsforskjeller i anatomi og aktivitetsmønstre, men vet lite om hva det betyr for kognitive evner, og hvor medfødte de er. Hvilke evner som skaper et sjakkgeni, er like uklart, særlig etter at alle fikk samme analyseverktøy: laptopen. Menn og kvinner scorer i snitt like høyt på intelligenstester, og lenger ned denne veien bør du ikke gå. Om du er mann.

Bare spør Lawrence Summers, finansminister under Clinton og rådgiver for Obama. I en tale som Harvard-rektor i 2005 kom han til å si at menn «dessverre» var overrepresentert på øverste intellektuelle nivå, siden menn varierer mer innad i kjønnet (menn er også overrepresentert på bunnen). Han ble sablet ned, måtte gjentatte ganger be om unnskylding og til slutt fratre sin stilling (riktignok av flere grunner). Men først etter å ha lovet at universitetet skulle bruke 50 millioner dollar på å øke kvinneandelen blant forskere.

DA ER DET TRYGGERE å vise til statistikkens faktum: I et stort utvalg er det flere enheter med ekstreme verdier enn i et lite utvalg. Mindre enn fem prosent av registerte sjakkspillerne er kvinner. Noen mener dette forklarer kjønnsforskjellen på toppen fullt ut. Andre bestrider det. Og så har du tilfellet Scrabble, som Susan Pinker er innom i boka «The Sexual Paradox».

SCRABBLE ligner sjakk. Spillet handler om hukommelse, strategi, sannsynlighet. Omtrent like mange kvinner som menn deltar i seriøse Scrabble-turneringer, men på øverste kvalifiseringsnivå er kvinneandelen redusert til 5 prosent. Hvorfor? Mannlige Scrabble-mestere sier de gjør alt for å vinne, og hater å tape. Det samme sier den høyeste rankede kvinnen. Men hun sier noe mer: «Selv om jeg spiller for å vinne, er det alltid en liten kvinnestemme som sier: Du hører ikke hjemme her. Du vil bli avslørt. Det er kvinnegreia.»

KVINNEGREIA. Følelsen av å spille på bortebane, mot en etablert overmakt, i strid med en tung tradisjon, gjør i seg selv at kvinner prestererer dårligere. Og følelsen må være enda sterkere i mannsdomenet sjakk. Du blir veldig synlig som eneste jente i en gymsal med 100 sjakkgutter. Som i hvert fall ikke vil tape for en jente.

Sjakk er en psykologisk brutal sport. I barnefotball tar man hensyn til blomsterplukkerne, tenker sosialt og teller ikke mål. I sjakk er selv den yngste nybegynner overlatt til seg selv, ansikt til ansikt med en motstander. Alt handler om prestasjon og resultat. Objektivt målt spillestyrke. I et spill modellert etter krig. Og hva sier forskningen om kjønn og konkurranse? Den bekrefter myten: Kvinner er mindre interessert i å konkurrere. Og kvinner tar mindre risiko ved sjakkbrettet. Men er de født sånn eller blitt sånn?

DET VAR DETTE faren til Judit Polgar ville bevise. At genier kan skapes. Han hadde planen klar allerede før han traff kona: Barna skulle bli sjakkmestre. Artig nok fikk han tre døtre. I stedet for barnehage og skole, ble det hjemmelekser ved brettet. Timesvis hver dag, i flere år. Resultatet: Én såkalt internasjonal mester og to stormestre. Da Judit var 12, var hun bedre enn noen tidligere sjakkspiller ved samme alder. I 2002 slo hun selveste Kasparov, som etterhvert måtte revurdere sine fordommer om sjakkrelevante «mangler ved den kvinnelige psyke». Jenta med hestehalen hadde taktisk overblikk, aggressiv spillestil og et blikk som kunne drepe.

Joel Benjamin, tidligere amerikansk mester, sa etter et parti mot henne: «Det var total krig i fem timer. Jeg ble helt utslitt. Hun er som en tiger ved sjakkbrettet. Hun har virkelig killer-instinkt. Gjør du én feil, er hun i strupen på deg.»

HVA KAN VI lære av dette? Judit selv sier at talent hjelper, men tror ikke det handler om kjønn og biologi. Men hun merket seg tidlig at andre jenter ikke ønsket å trene fem-seks timer om dagen. «Jeg sier alltid at kvinner burde tro at de er like gode som mennene, men bare hvis de er villige til å jobbe og ta det like seriøst.»

DEN LÆRDOMMEN har relevans utenfor sjakk. For å bli veldig god i noe, må du fokusere, satse, jobbe beinhardt - og forsake mye annet. Menn er klart mer tilbøyelige enn kvinner til å forfølge sine interesser med nerdens altoppslukkende, monomane fokus. Det er også hovedgrunnen til at du finner menn på toppen i alt fra blomsterdekorasjon og filmregi til kvantefysikk og konsernledelse.

ELIN ØRJASETER etterlyste for noen år siden killer-instinktet hos kvinner i yrkeslivet. Det ble ramaskrik. Vi skal åpenbart ikke stille krav til kvinner, ved å fortelle hva toppjobber krever av innsats og offervilje, uansett kjønn. Vi skal i stedet hjelpe og støtte kvinner, om så legge listen litt lavere, med såkalt positiv særbehandling. Kvotering er karrieresamfunnets svar på kvinneklassen i sjakk. Som den danske kjønnsforskeren Hans Bonde skriver i boka «Fordi du fortjener det»: «Sjakkspillet blir et bilde på hvordan kvinner generelt skjermes fra å delta i åpen konkurranse og skal sikres høye plasseringer uten å møte den mannlige elite.»

KANSKJE MÅ VI erkjenne at kvinner er smartere enn menn. I den forstand at de prioriterer bredere og ønsker et mer mangfoldig og sosialt liv framfor ensporet satsing på en eneste aktivitet. Vi må gjerne ønske at flere jenter skal bli som Magnus Carlssen, Leif Ove Andsnes eller Finn Kydland, og stimulere dem i den retning. Det vi ikke bør gjøre, er å behandle dem som handikappede.