Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Plutselig sto Dag Steinfeld der. Bergens, og dermed landets, mest beinharde forsvarsadvokat. Pressekorpset gikk i fistel, og akkurat da gikk striden om SSB over fra å være et sirkus til å bli en episode i advokatserien «Aber Bergen».

Men selv om journalister og lesere kan kose seg med god underholdning og mediestorm et par ukers tid, er konflikten om SSB grunnleggende sett et sørgelig skue. Det er politikk på sitt mest dysfunksjonelle, hvor både politiske partier og medier bidrar til forvirringer og avsporinger.

Tilspissingen den siste uka er et eksempel på hvor skittent spillet kan bli, tilsynelatende uten tanke for hva man gambler med: Troverdigheten til statens uavhengige statistikkbyrå.

Christine Meyer fikk direktørjobben i SSB med et mandat som ikke var til å misforstå. Hun skulle omorgansiere, effektivisere og modernisere Statistisk sentralbyrå. Det er understreket i tildelingsbrevet: «Effektiv ressursbruk er grunnleggende for at SSB, også innenfor strammere budsjetter og med færre ansatte, skal kunne oppfylle sitt samfunnsoppdrag på en god måte.»

Meyer skulle i praksis rette opp i det som var blitt sett på som en unnlatelsessynd i mange år. Ny teknologi hadde gitt helt andre muligheter for datainnsamling, men SSB var ikke rigget slik at de kunne ta i bruk nye verktøy. I tillegg var det en utbredt oppfatning, også blant ledelsen i Finansdepartementet, at forskningsavdelingen i SSB var for lite oppdatert. Internasjonal publisering og fagfellevurdering var en del av virksomhetsplanen til forskningsavdelingen, men ble i praksis ikke fulgt opp.

Avhengig av hvem du spør, kom Meyer inn som et «frisk pust» eller som et resultat av et «politisk kupp».

Jobben hun skulle ta fatt på var kontroversiell fordi den rokker ved det mange oppfatter som grunnleggende strukturer i den norske samfunnet. Blant annet statistikkproduksjon for det såkalte Teknisk beregningsutvalg, som partene i arbeidslivet bruker i lønnsforhandlingene.

Det vanskelige for Siv Jensen er at Finansdepartemenet selv ville ha dette friske pustet.

Det var klart da hun ble ansatt, og det ble gjentatt gjennom forsikringer underveis. I omorganiseringarbeidet holdt hun tett dialog med departementet for å forankre prosessen.

En beintøff jobb, som var omstridt og upopulær blant mange i SSB og blant en rekke av landets ledende økonomer. Men som ble drevet fram med støtte fra departementet - i alle fall så lenge striden dreide seg om hvilke økonomiske modeller byrået skulle bruke i fremtiden.

24. oktober skiftet saken karakter, da resultatet av omorganiseringen ble kjent. Blant annet ble Erling Holmøy, mannen bak «innvandrerregnskapet», flyttet fra forskningsavdelingen til statistikkavdelingen.

Fra da har saken handlet mer om Christine Meyers holdning til innvandring, enn om økonomiske modeller. Noe så ordinært som at Meyer har sagt seg villig til å gå i «demonstrasjonstog for fortsatt innvandring til Norge», er blitt framstilt som kontroversielt.

Fra det tidspunktet forsvant støtten fra Finansdepartementet. Da omorganiseringen av SSB skiftet fokus fra realitetene, modellstriden, til symbolsaken som motstanderne mobiliserte på, innvandringsstatistikk, mistet Christine Meyer ryggdekningen for å gjennomføre jobben hun var blitt satt til gjøre.

Men hvordan kvitte seg med noen som bare har gjort jobben sin? Da gjelder det å fiske fram en god grunn. Finansdepartementet har forsøkt seg med to:

Interne referater fra styringsdialogen ble lekket til VG i går, med advarsler om at prosessen gikk for fort. Men advarslene kom fra ansatterepresentanter, som naturlig nok er kritiske. Meyer tok dessuten hensyn til signalene, og modererte omorganiseringen.

Omorganiseringen måtte ikke foregripe framleggelsen av statistikklovutvalget, ble det advart. Men det eneste krysningspunkt mellom omorganiseringen og utvalgets arbeid er om forskning skal være lovpålagt, altså i praksis et sidespor. Hovedpoenget med statistikklovutvalget var å bidra til en strømlinjeforming av statlige statistikkorganers lovgrunnlag i Europa, etter at det ble avslørt omfattende juks og manipulasjon i Hellas i forbindelse med finanskrisen.

Det er her det virkelig blir interessant, og hvor Siv Jensen foreløpig har et enormt forklaringsproblem. Christine Meyer sa under sin pressekonferanse i dag at hun allerede 31. oktober foreslo å ta hensyn til denne innvendingen, og vente med omorganiseringen av forskningsavdelingen til statistikklovutvalget hadde lagt fram sin konklusjon.

Dette sier hun at Siv Jensen nektet henne å kommunisere, både internt og eksternt. Finansministeren blokkerte i så fall det viktigste grepet for å roe situasjonen i SSB, og dermed gjenskape tillit og arbeidsro. Siv Jensen hadde muligheten, men tilbakeviste ikke dette under sin pressekonferanse seinere på dagen i dag.

Finansministeren har ikke lenger tillit til SSB-sjef Christine Meyer. Det hjelper lite når hun ikke kan overbevise oss om at hun fortjener den samme tilliten selv.