אנשים מכל העדות בנו את המדינה. באהבה.

שונאי עמם, ארצם ועצמם היו אז ויש היום, גם מכל העדות.

לדוגמא, מקימי האוניברסיטה העברית היו ציונים שמינו לקאנצלר של האוניברסיטה

את דר' יהודה לייב מאגנס רב רפורמי מארצות הברית שהקים את "ברית שלום"

שהתנגדה להקמת מדינה יהודים בארץ ישראל. "ברית שלום" הטיפה להקמת

מדינה דו-לאומית בארץ ישראל ובה היהודים יהיו מיעוט.

לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ורדיפת היהודים בה, פנה פרופסור אלברט איינשטיין למגנס והציע לו להקצות חצאי משרות באוניברסיטה העברית לפרופסורים יהודים גרמנים, שסולקו מאוניברסיטאות גרמניה ובחלקם התחילו להתאבד. לדברי איינשטיין הקצאת חצי משרה תאפשר לאותו פרופסור יהודי גרמני לקבל אישור כניסה לארץ ישראל, הוא יבוא ודאי עם רעייתו וילדיו ובהמשך אולי יצליחו להביא גם את ההורים וכך יהודים רבים יצליחו להגיע ארצה על כל חצי משרה. מגנס, שלא רצה להגדיל את חלקם של היהודים באוכלוסיית ארץ ישראל, דחה את הצעות איינשטיין.

בחורף שנת 1948 מחלקת המדינה האמריקנית הסכימה עם מאגנס וחזרה בה מתוכנית החלוקה. כשבועיים לפני הכרזת המדינה, לאחר ההתקפה על שיירת הדסה, נסע מאגנס לארצות הברית, חרף מצב בריאותו הקשה. וב-26 באפריל הוא כינס את מקורביו לדיון בשאלה איך לחזק את ההתנגדות לחלוקת הארץ. בין הנוכחים היו פרופ' עקיבא ארנסט סימון, חברו לאוניברסיטה העברית, איש 'ברית שלום', ששהה אז באמריקה, ולסינג רוזנוולד שנחשב "גדול אויבי הציונות בקרב יהודי אמריקה". מאגנס חשש לגורלו של היישוב היהודי אם תימשך המלחמה. בכינוס בניו-יורק מאגנס התבטא בחריפות נגד המלחמה שהתנהלה בישראל וקבע כי היישוב העברי יובס, כפי שהגרמנים הובסו במלחמת העולם השנייה. זאת מיכיוון שיש מיליונים על גבי מיליונים של מוסלמים בעולם, והם לא לחוצים בזמן... מיליונים על גבי מיליונים של ערבים מוכנים לסבול הקרבה של חיים שהם מבחינתם זולים יחסית, לעומת השארית האומללה של היהודים בעולם". ב-4 במאי הוא נתקבל לפי בקשתו אצל מזכיר המדינה הגנרל מרשל, ולפי הפרוטוקול שנרשם אמר מאגנס: "באפשרות ארצות הברית להפעיל לחץ כבד הן על הערבים והן על היהודים אם תטיל אפילו סנקציות כלכליות חלקיות, כי היישוב היהודי בארץ ישראל הוא פרי התפתחות מלאכותית, ואם כי לעבודת היהודים אמנם הישגים יפים רבים, כגון חוות חקלאיות, אוניברסיטאות ובתי חולים - אך הם פועל יוצא של תרומות מארצות הברית - ועתה משמש הכסף הנתרם ליישוב היהודי רק למלחמה האוכלת את הכול. אם ארצות הברית תסגור את הברז ותמנע זרימת כספים ארצה תיעצר מכונת המלחמה היהודית בארץ ישראל בשל מחסור בדלק פיננסי. במקביל קרא גם להטלת סנקציות כלכליות אמריקניות גם על הצד הערבי. כל זאת במטרה להכריח את שני הצדדים להפסיק את שפיכות הדמים". השיחה חיזקה את עמדותיו של שר החוץ האמריקני נגד המדינה היהודית ועודדה אותו להפעיל אמברגו על הספקת הנשק אליה. יומיים אחר כך, ב-6 במאי, מרשל דאג להפגיש את מאגנס עם הנשיא הארי טרומן. לפי החוקר יוסף הלר, מאגנס שטח בפני הנשיא את השקפותיו, אך לא העלה הצעה קונקרטית של פתרון מדיני.

באותה תקופה מאגנס גם עמד בקשר רצוף עם איש האו"ם ראלף באנץ', שעמד בראש וועדת ארץ-ישראל שתפקידה היה להוציא לפועל את תוכנית החלוקה. באנץ' העריך מאוד את מאגנס ואת רעיונותיו ואף הציע לו לשלבו בממשלה הזמנית היהודית שתוקם בחסות או"ם. מאגנס סירב להצעה זו.

במקביל לפעילותו האינטנסיבית של מאגנס בארצות-הברית, הוא יצר קשר עם הרוזן ברנדוט ותלה בו את יהבו. ב-27 ביוני 1948, כאשר ברנדוט פרסם את תוכניתו, טביעות אצבעותיו של נשיא האוניברסיטה העברית ניכרו עליה בבירור. אחת מהן בלטה במיוחד: לא נאמר בה שתקום מדינה יהודית. אחרי שפורסמה התוכנית, מאגנס שלח לברנדוט מכתב ובו הצביע בגאווה על הדמיון הרב בין עמדותיו ובין אלו שביטא הרוזן השוודי. הקשרים בין השניים נמשכו עד סמוך למות שניהם. ידוע על מכתב שברנדוט כתב לנשיא האוניברסיטה העברית בשלהי יולי 1948, ובו הסביר לו כי צריך להעביר את ירושלים לידיים ערביות "מסיבות כלכליות". כמה שבועות אחר-כך, ב-17 בספטמבר נורה ברנדוט .

https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%99%D7%94%D7%95%D7%93%D7%94_%D7%9C%D7%99%D7%99%D7%91_%D7%9E%D7%90%D7%92%D7%A0%D7%A1







אייזנקוט: "זה נוגד את עמדתי המבצעית והערכית לירות במשגרי עפיפונים ובלונים"