Motto: „Roşia Montană poate fi ocazia de a regândi câteva dintre marile teme care ne marchează destinul, ca naţiune şi colectivitate politică.”–Ioan Stanomir

Cred ca ar fi eroare (cel putin pornind de la datele existente, de la marturiile celor prezenti, de la reactiile suscitate in opinia publica) sa se atribuie protestatarilor impotiva proiectului de lege adoptat de guvern privind exploatarea de la Rosia Montana o optiune ideologica precisa. Mai degraba pare sa se configureze o despartire de ideologii, o cautare a libertatii dincolo de “isme”, dincolo de patetisme melodramatice, rigiditati doctrinare si gesticulatii histrionice. Intr-un fel, actuala revolta de la Bucuresti si din alte orase din Romania aminteste de ceea ce Francis Fukuyama identifica drept revolutii ale clasei de mjloc. La un ceas ce parea al letargiei, al pasivitatii si resemnarii, iata ca asistam la o actiune civica neasteptata care poate schimba datele jocului. Una din caracteristicile revoltelor sociale este tocmai imprevizibilitatea lor. Demonstrantii striga „Romania, trezeste-te!” Premierul este mut.

Imi scrie un prieten, distins intelectual, profesor la o mare universitate americana: „Ce ma frapeaza in Romania este lipsa totala de incredere in guvernanti — normala, data fiind proasta calitate a acestora, dar si istoria recenta atit de agitata a Romaniei (ca si a Bulgariei si Ungariei). Franta o are si ea si pentru aceleasi motive: o istorie a organizarii politice instabila, agitata, de mai bine de o suta de ani. In acest gen de situatii manifestatiile pe strada sunt, din pacate, unul din putinele mijloace de a se face auzit.”

In primavara anului 1968, cand Parisul clocotea, generalul de Gaulle facea bai de multime in Romania. Un jurnalist care il insotea a citat in franceza, cred ca in „Le Monde”, un proverb romanesc: „Le pays brule et la baba se peigne”. Mii de tineri sunt in strada, demonstreaza la Bucuresti, Cluj si in alte orase, premierul si oamenii sai se piaptana. Ma grabesc sa adaug ca este singurul lucru pe care il au in comun cu Charles de Gaulle…

http://www.hotnews.ro/stiri-esential-15537336-protestele-impotriva-proiectului-rosia-montana-ziua-8-manifestatia-incepe-ora-17-piata-universitatii-din-bucuresti-zeci-orase-din-tara-strainatate-anuntat-prezenta-mii-participanti.htm

Sigur, aici este vorba de o clasa de mijloc potentiala, in statu nascendi. Dar, cum observa pe „Contributors” sociologul Rasvan Lalu, cei care demonstreaza sunt profesorii, artistii, economistii, inginerii, medicii, arhitectii, sociologii si politologii de maine. In pofida eforturilor diversilor „tribuni” aflati in perpetua cautare a mitologicului „subiect revolutionar”, protestatarii actuali nu urmaresc o schimbare dramatica de sistem. Revolta lor pare sa fie mai degraba una culturala, intelectuala si morala, in interiorul si nu impotriva democratiei. Actualele proteste pot pregati ceea ce numim o revolutie electorala care, cine stie, s-ar putea sa fie mai aproape de ideile lui Tocqueville decat de acelea ale lui Marx si Lenin.

Ca un anumit eveniment poate declansa o avalansa politica si sociala nu este o noutate pentru cei care studiem aceste miscari de revolta. In martie 1968, la Varsovia, interzicerea reprezentatiei piesei „Ajunul stramosilor” de Adam Mickiewicz a fost scanteia care a aprins revolta studenteasca. Carta 77 s-a nascut ca reactie la persecutarea grupului rock „Plastic People of the Universe”. In acest sens, ipocrizia guvernului Ponta, probata prin minciunile flagrante ale premierului, dispretul pentru proprii sustinatorii de-acum un an, abdicarile morale si demagogia aiuritoare, au iesit la iveala in legatura cu proiectul de lege despre Rosia Montana.

Meditand la marea transformare istorica din 1989, profesorul Daniel Chirot scria in urma cu doua decenii ca revolutiile secolului XXI vor fi determinate de cauze mai degraba culturale, decat strict economice. Nu vor avea caracter violent, vor fi probabil similare miscarii din mai 1968 la Paris. Nu vor fi evenimente planetare, ci mai degraba „moleculare”, spre a folosi conceptul ganditorului german Hans Magnus Enzensberger. Ca si Carta 77, ori, astazi, Carta 2008 din China, scrisa de LIu Xiaobo, e vorba, in mare masura, de eforturi de a evita capcana ideologiilor. Accentuez ca in acest articol propun doar ipoteze, nicidecum concluzii.

Scrie asadar Francis Fukuyama: „The new middle class is not just a challenge for authoritarian regimes or new democracies. No established democracy should believe it can rest on its laurels, simply because it holds elections and has leaders who do well in opinion polls. The technologically empowered middle class will be highly demanding of their politicians across the board.”

http://online.wsj.com/article/SB10001424127887323873904578571472700348086.html

Evident ca exista radicali care ar dori sa inoculeze “constiinta revolutionara in randul maselor”, dar vocile lor s-au cam estompat. Imi scrie un prieten, un intelectual pe care nimeni nu l-ar putea banui de simpatii stangiste: “Nici vorba de vreo confiscare ideologica, instrumentalizare, whatever. Sunt studenti, curatei, draguti, civilizati, europeni, pe lânga care s-au mai aciuit si vreo câteva vechituri ca noi, dar tonul îl dau tinerii. Se afla la ani-lumina de securistii pensionari, betivii si marginalii care racneau jos Basescu anul trecut, contra 50/zi. Nu e vreo atmosfera anti-capitalisto-stângista-occupy-tralala. Acesti copii îsi experimenteaza debutul civico-politic. Daca vor simti ca au succes (whatever this may mean), vor veni poate si la vot peste un an doi, când va fi nevoie, iar daca nu, nu. Cred ca trebuie încurajati sa se exprime asa cum stiu ei. Acesti tineri reprezinta materialul uman cel mai de calitate de care dispune România acum si nu trebuie înstrainati cu critici acre (…) Si asa sunt tinta unei campanii de defaimare si “derizorializare” pe fondul boicotului mediatic cumparat de Gabriel Resources.”

Alt prieten imi scrie: “Curios, auzind tot felul de păreri, am vrut să-mi fac singur-singurel o idee despre atmosfera de acolo. Singurul mesaj audibil era „Fără cianuri”, în el se contopeau toate vocile. Sloganul repetat – sugestiv – (de inspirație fotbalistică) suna așa: ‘Murim, luptăm, Roșia Montană apărăm !’” In orice caz, nimic ideologic in sensul hard. Ideologia inseamna obiective politice cristalizate, un set coerent de ambitii, o perspectiva asupra lumii, o valorizare programatica si un program valorizant. Prin definitie, ideologia separa, desparte, delimiteaza, teritorializeaza. Poate ca, dupa experientele terifiante ale secolului trecut, ajungem sa intelegem, impreuna cu Leszek Kolakowski in celebrul eseu “Cum sa fii liberal-conservator-socialist”, ca eclectismul e mai degraba solutia, nu problema:

http://www.mrbauld.com/conlibsoc.html

Despre „sfarsitul ideologiei”, adica despre obsolescenta marilor scenarii revolutionar-utopice ale modernitatii a scris regretatul sociolog Daniel Bell:

http://www.hotnews.ro/stiri-opinii-8243325-sfarsitul-ideologiei-memoriam-daniel-bell-1919-2011.htm

Sa fie vorba acum de o reinventare a politicului? De o criza profunda a reprezentarii politice? De coagularea unei alternative la acest Establishment veros si dubios, in care totul este obiect de tranzactii obscure, de negocieri subterane, inclusiv ideile? De o expresie a ceea ce disidenta est europeana (George Konrad, Vaclav Benda, Vaclav Havel) a numit anti-politica? De cautarea democratiei directe, atat de importanta in gandirea Hannei Arendt, prin regasirea unui civism negat de sistemul cinic si corupt? ? Nu stiu, vom vedea.

Pentru moment, sugerez lectura unui articol de Marius Stan. Mi-a adus aminte de un articol de Mircea Cartarescu despre Piata Universitatii, aparut in 1991 in „Agora”, revista condusa de Dorin Tudoran, unde redactori eram Paul Goma, Michael S. Radu si cu mine. Din pacate, textul lui Mircea Cartarescu, scris dupa mineriada, nu este azi accesibil. Voi cita finalul: „In ‘Golgota’ lui Bosch numai figura centrala, blinda si resemnata, a lui Iisus este umana. Nasosi, buzati, rinjiti, exoftalmici, urdurosi, bubosi il inconjoara si-l inghesuie, tirindu-l cu el catre Tragedie”. (v. Mircea Cartarescu, „Pietele Universitatii”, Agora, Vol. IV, No.1. Ianuarie-Martie 1991, p. 20). Eseul lui Mircea Cartarescu s-a nascut din furie si disperare. Cel al lui Marius Stan, dupa douazeci si mai bine de ani, pledeaza pentru renasterea sperantei:

http://www.lapunkt.ro/2013/09/06/a-doua-generatie-a-spiritului/

De asemenea:

http://www.monica-macovei.ro/blog/2013/09/06/ii-solicit-premierului-ponta-sa-retraga-proiectul-de-lege-privind-rosia-montana/

http://ihincu.wordpress.com/2013/09/02/din-ciclul-daca-i-pasa-sa-traiasca-si-comunistii-cumva/

Citez din textul Monicai Macovei:

Un politician responsabil nu poate arunca la gunoi opinia populatiei si nu se ascunde in spatele Parlamentului, acolo unde parlamentarii beneficiaza de imunitate pentru opinii si pentru vot: adica nu raspund pentru cum voteaza. Ponta nu este responsabil, pentru ca este prim-ministru si nu si-a indeplinit obligatiile acestei functii.

Mi se pare de bun simt, rationala, aceasta pozitie a Ioanei Hincu:

Personal, singura concluzie pe care o pot trage cu oarecare grad de certitudine e simpla si scurta: acest guvern e corupt si incompetent, iar eu, in numele interesului national, eficientei economice si sigurantei cetateanului, oricare, eu n-as lasa nici macar implementarea proiectul unui boutique de costume de baie pe mana lui. Si, desigur, una la mintea cocosului: ca proiectul Rosia Montana e un monopol creat de acest stat, al nostru, guvernat asa cum e – deci in niciun caz o manifestare a pietei libere si capitalismului. Restul? Dezbateri teoretice si exercitii de gandire economica, politica, civica, necesare si ele. Cu concluziile insa nu m-as grabi.

PS Citind textul de mai sus, un alt prieten imi scrie:

„Impresia pe care o am cand vad fotografii si filme despre ce se intampla in Piata este din pacate destul de similara cu cea pe care o am cand sunt intr-un tren din Romania…exista o categorie populationala cosmopolita, educata, profund comunicativa si extrem de dinamica, dar seamana mai mult cu o insula decat cu o componenta in organica dezvoltare in raport cu restul. Cred ca un motiv suplimentar este si falia inter-generationala in Romania care cred ca a devenit si mai profunda in ultimii ani.”

Intr-un fel, textul acesta este si un dialog intre prieteni. Sa amintesc pozitiile rezervate ale unor prieteni conservatori, de inspiratie burkean-tocquevilliana, in chip firesc mai putin entuziasmati de revoltele stradale. Ii inteleg. Important este, cred, sa stim sa distingem ce se petrece in realitate. O spun, in primul rand, in ceea ce ma priveste. Fac si eu parte dintre cei care se tem de abuzuri semantice si de manipulari insidioase. Dar nu pot sa nu observ ca exista un status quo perceput, nu fara motiv, drept iresponsabil, cupid, rapace si igrasios moral. Exista, se pare, o generatie tanara, care n-a trait spasmele inceputului post-comunismului romanesc, si care spune „NU” clientelismului, coruptiei si cinismului (cei trei „C”). Exista operatori ideologici indragostiti de tezele revolutionare de inspiratie stangista. Exista indiferenta partidelor politice. Teritoriul este fluid. E bine sa-l masuram cu atentie, pe cat ne sta in puteri.

Update (7 septembrie 2013): Primesc de la un alt prieten, in acest dialog ce se dezvolta, zic eu, benefic, tocmai pentru ca nu este monocord, un mesaj din care reproduc un fragment:

Sunt de acord cu unele dintre ipotezele avansate. Lucrurile sunt insa mult mai complexe. In interventia „PU, clasa de mijloc..” este citata opinia unui prieten potrivit caruia „[Protestatarii de acum – nota mea] se afla la ani-lumina de securistii pensionari, betivii si marginalii care racneau jos Basescu anul trecut, contra 50/zi.” Nu stiu cine e prietenul respectiv si nu ma intereseaza. Cert e ca intelegerea lui asupra protestelor din ianuarie 2012 lasa mult de dorit. Da, au existat si pensionari atunci si marginali si oameni platiti probabil. Dar astia au reprezentat o minoritate (si spun asta ca unul care am fost acolo atunci). De altfel, dupa cum arat si in articol, existau 2 nuclee distincte: cel din fata de la TNB si cel din fata fintinii de la Arhitectura. Televiziunile de (ne)stiri transmiteau in mod constant imagini cu cei de la TNB, unde erau, intr-adevar, mai multi pensionari si “marginali.” Ceea ce se petrecea “la fintina” nu era reflectat de televiziuni intrucit oamenii astia strigau “Presa romana/plina de minciuna!” si alte sloganuri nemagulitoare pentru trusturile de presa din tara. (…) Este foarte interesant ce se intimpla si spun asta ca unul care am fost in Piata si in 1990 si in 2012 si sunt si acum.

Sper din suflet ca sociologii, psihologii, filosofii si politologii din Romania sa scrie lucrari explicativ-analitice comparabile cu acelea despre mai ’68 scrise, la vremea aceea sau ceva mai tarziu, de Alain Touraine, Edgar Morin, Raymond Aron, Pierre Bourdieu, Jean-Claude Passeron etc

Update (8 septembrie 2013): Televiziunea Romana ignora demonstratiile de protest. Pentru dl Claudiu Saftoiu si subordonatii sai, acestea nu sunt news, nu sunt evenimente demne de a fi prezentate si comentate. Ma mir ca nu s-a ajuns inca la denigrarea protestatarilor, precum in mai-iunie 1990, in timpurile de pomina ale lpropagandistilor fesenisti Razvan Theodorescu si Emanuel Valeriu (fost informator al Securitatii), cand aceeasi institutie, controlata in fond de acelasi partid, ii numea pe studenti „extremisti legionari” si exalta rolul „constructiv” al fasciilor mineresti coordonate de securistii lui Virgil Magureanu si Gelu Voican Voiculescu.

Ne putem imagina ce racnete, ce imprecatii ar fi fost produse dinspre USL daca acelasi lucru s-ar fi intamplat in perioada lui Alexandru Lazescu. La fel de grav mi se pare ca formatiunile opozitiei nu sunt socate de acest boicot din partea televiziunii de stat. Exista CNA, ar trebui sa se sesizeze cat mai curand. La fel, reprezentantii opozitiei in Consiliul de Administratie al TVR ar trebui sa iasa cu un comunicat in care sa spuna ce cred despre strania politica a d-lui Saftoiu. Se pare insa ca la Bucuresti se cam poarta politica strutului…

Renaste, observ, in diverse locuri discursul isteroid-xenofob specific anilor 90, se reconstituie Agitpropul fesenist. Pentru ca, e tot mai limpede, USL e reincarnarea FSN, cu obsesiile „fortaretei asediate”. Nu e vorba, fireste, de Rosia Montana Gold Corporation (cu ale sale tentacule in presa), ci de „oficinele Fundatiei Soros”. Mai lipseste sa ni se spuna ca Fundatia Soros a oferit demonstrantilor droguri si valuta…

http://www.revista22.ro/mii-de-oameni-au-protestat-la-poarta-tvr-iar-televiziunea-publica-nu-a-prezentat-nicio-o-secunda-manifestatia-in-programele-sale-30817.html