Alligevel er det ikke nødvendigvis klimaet, som trækkes frem som hovedargument for at skifte over til Conservation Agriculture hos Søren Ilsøe og mange andre fortalere.

Inde på kontoret i Knudstrupgaards 170 år gamle stuehus hiver Søren Ilsøe sin telefon op af lommen og viser en video, han har optaget ude på marken samme morgen. En lille, pjusket vibeunge løber forvirret rundt mellem de majgrønne bygplanter.

“Dem vrimler det med derude – og så siger de, at viben er ved at uddø!” udbryder han. Der er altså andre end regnormene, som nyder godt af, at marken hverken pløjes eller harves. Det er rimelig bredt anerkendt, at Conservation Agriculture øger biodiversiteten i marken sammenlignet med konventionelt landbrug.

Når FN’s fødevare- og landbrugsorganisation, FAO, anbefaler Conservation Agriculture til såvel store industrielle bedrifter som småbønder i udviklingslande, er det dog hverken viber eller for den sags skyld klimaet, som er hovedargumentet. Det er derimod muligheden for at bekæmpe en af de helt store trusler mod fødevareproduktionen på verdensplan de kommende årtier: udpining af landbrugsjord.

Udpiningen er en snigende fare, som har bygget sig op over årtier med intensivt landbrug, og som nu ifølge FAO truer med at forårsage gradvise nedgange i udbyttet, som svarer til, at man i 2050 fjernede et landbrugsareal svarende til al dyrket jord i Indien. Hvis intet gøres for at standse udviklingen, er dét en opskrift på stigende fødevarepriser og sult hos verdens fattigste og formentlig også på endnu mere tropisk skovrydning til skade for klimaet.

Blandt de væsentlige årsager til udpiningen af jorden er erosion og tab af kulstof, og begge dele kan bekæmpes med principperne bag Conservation Agriculture: fravær af pløjning, rotation af afgrøder og konstant plantedække. Det er ikke, fordi pløjning ikke har været en fordel for landbruget og udbyttet – tværtimod, pløjning forebygger blandt andet ukrudt og gør jorden lettere for afgrøderne at gro i – men de kortsigtede fordele er mange steder ved at blive overskygget af de langsigtede ulemper, som pløjningen også medfører.

I det sydlige Brasilien fik løbsk jorderosion allerede i 1970’erne mange landmænd til at droppe ploven med gode resultater til følge, og nyere forsøg med Conservation Agriculture i Mexico har i løbet af blot fem år fordoblet udbyttet fra majsmarker og forøget indholdet af kulstof i jorden med 30 procent – ikke mindst ved at sætte en stopper for erosion.

I dag er Conservation Agriculture generelt i fremgang på verdensplan, også fordi det er en god forretning. Modsat omlægning til økologisk landbrug, som typisk indebærer en nedgang i udbyttet på 30 procent eller mere for planteavlere som Søren Ilsøe, tyder intet nemlig på, at omlægning til Conservation Agriculture sænker udbyttet.

Snarere tværtimod, især hvis man kigger på det over en lidt længere tidshorisont, hvor Conservation Agriculture kan modvirke den langsomme udpining af jorden, som ellers truer de kommende årtiers udbytte i hele verden – også i Danmark.

Derfor er Conservation Agriculture ofte også lig med flere penge på landmændenes bundlinje, fordi der kan spares mange penge ved ikke at skulle pløje, mens udbyttet forbliver det samme eller endda stiger. I Indien har hvededyrkende landmænd for eksempel opnået en fremgang i deres nettoindtjening på 28 procent ved at droppe ploven.

Søren Ilsøe anslår for sin del, at han høster det samme som før, men sparer tæt på 3.000 kroner per hektar om året i udgifter til maskiner, hvis man sammenligner med en konventionel dansk landmand – simpelthen fordi han ikke skal pløje.

“Og så sparer jeg jo også en masse tid,” siger han. Faktisk har han fået tid til at arbejde halv tid som landbrugsrådgiver ved siden af bedriften, fordi han ikke skal tilbringe så meget tid i sin traktor som før.

Men det er fortsat op til Søren Ilsøe og andre foregangslandmænd at bevise, at fordelene ved Conservation Agriculture vitterlig er lige så store i Danmark som andre steder.

Det vrimler nemlig ikke med langvarige studier, som dokumenterer fordelene ved Conservation Agriculture i europæisk kontekst, selv om forsøg i Schweiz har demonstreret, at udbyttet fuldt ud står mål med konventionelt landbrug med plov. Flere forsøg er i gang herhjemme i øjeblikket, men de er endnu ikke færdige.

“Det er gerne landmænd, der får idéerne og promoverer dem, og når så de har fået dem udbredt, kommer forskere og rådgivningscentre og siger, at ‘nåh, ja, vi må for øvrigt hellere dokumentere det’. Det er dét, der er ved at ske nu,” siger Søren Ilsøe.

“Det er rigtig godt, det er bare lidt sent.”