Alle ærøboer kender færgens kaffe. Den sprutter bittert ned i porcelænskopperne med den påmalede skrift »Tilhører Ærøfærgerne«, når man trykker på en knap. Derefter stiller man sig i køen til kassen for at betale en 20'er. Nogle dage er køen lang, men i dag når jeg hurtigt frem til Jan Laursen, som er ansat i catering.



Prisen på kaffen diskuterer vi ikke, men færgebilletterne kan man altid tale om. Dette efterår er billetpriserne på mange af landets færger blevet sat ned i et forsøg på at skabe såkaldt trafikal ligestilling, hvor det koster det samme at transportere sig på de blå veje af vand, som på de grå af asfalt.



»Vi havde godt nok travlt,« siger Jan Laursen og kigger lidt drømmende rundt på det halvtomme dæk, mens han rutineret taster beløbet ind på maskinen foran sig.



Forsøgsordningen er slut igen, og på denne tur fra Svendborg til Ærøskøbing er der langtfra travlt i catering-afdelingen.



Jan Laursen ville ønske, at det statslige tilskud til billetterne gjaldt for evigt.



»Så kunne mine børn komme herover for det halve. Mange har set mere til deres børn og børnebørn, mens de billige færgebilletter var der. Men jeg har haft så travlt med at arbejde på færgen, at jeg faktisk ikke selv har fået brugt de billigere billetter.«



Jan Laursen bor på Ærø, og han kan ikke se noget problem i, at Social- og Indenrigsministeriet fremover skal finde penge på hele Danmarks budget for at sænke priserne på færgeruterne.



»Jeg synes, det er helt naturligt. Det koster jo heller ikke noget for folk at køre på motorvejen. Jeg betaler også til Det Kongelige Teater, og der kommer jeg aldrig, men det generer mig ikke,« siger han og læner sig lidt op ad disken:



»Folk bor jo på øerne. Vi kan jo ikke bare lade dem gro til.«

