For tre år siden fik jeg diagnosen bipolar type 2. Den gør én hypomanisk. Det vil sige, at man er socialt velfungerende, mere kreativ og charmerende, og alt kører hurtigt.

Peter Hagelund 32 år

Instruktør og tv-tilrettelægger

Cand.mag i filmvidenskab

Bor på Østerbro i København

Har instrueret tre kortfilm og står bag dokumentaren 'Jeg savner min sygdom', der kan ses lige her på DRTV.

Men jeg har også depressive perioder og rigtig meget angst. I studietiden havde jeg perioder, hvor jeg måtte flytte hjem til min forældre, fordi jeg var så deprimeret, og alt var kaos.

Det var en befrielse at få diagnosen. Pludselig var der en masse, der gav mening. Nogle har måske svært ved at få sådan et stempel på sig, men for mig var det virkelig dejligt. At jeg vidste, hvad der var ”galt” med mig.

Jeg har mange svingninger. I løbet af én dag kan man to gange føle sig som det usleste menneske i verden og to gange føle sig som Guds gave til mennesket.

Lige i dag er jeg faktisk lidt hypomanisk. Jeg ved, at jeg får skrevet rigtig meget på min bog, lavet mad til hele familien, løbet, læst og gjort en masse ting i løbet af dagen. Man føler, at man har overskud. Man føler sig uovervindelig. Det er en følelse af at være Superman, og det er pisse fedt.