»Du er din egen lykkes smed.« »Gør det, du er bedst til.« »Det skal kunne betale sig at arbejde.«

Vi kender alle smøren. Men den altdominerende økonomiske diskurs i vores samfund er med til at ændre os som mennesker, mener den internationalt kendte forfatter og belgiske professor i psykoterapi Paul Verhaeghe. Og ikke til det bedre.

Det er Verhaeghes første besøg i Danmark og det store auditorium på Københavns Universitets samfundsvidenskabelige bibliotek er fyldt godt op med især unge tilhørere.

Under overskriften »Identitet, tillid, engagement og fejlen ved nutidens universiteter« går Verhaeghe i gang med at forklare sit syn på, hvordan vi skaber vores identitet ud fra det samfund, de værdier og de mennesker, der omgiver os. At vi er dem, vi er, er altså langtfra noget dybt forankret, genetisk og urørligt, som vi har en tendens til at tro, men ændrer sig i takt med det omgivende samfunds værdier.

»Min hovedtese er, at vores samfund har en meget negativ virkning på vores identitet, og det bliver vi nødt til gøre noget ved,« lyder det fra Verhaeghe, der blandt andet har skrevet bøger om, hvorfor vi ser en voldsom stigning i antallet af diagnoser, men senest en bog om, hvordan universiteterne stille og roligt er blevet til beredvillige redskaber for neoliberalismen. Og det er netop den strømning, som siden Murens fald er blevet det altdominerende narrativ i vores samfund, mener Verhaeghe.

»Vores identitet er en konstruktion baseret på det dominerende narrativ i vores kultur, som definerer vores relation til køn, autoriteter og vores ligemænd. Det er aldrig neutralt, men etisk drevet,« siger han til det flittigt noterende publikum.

Universiteterne spiller en vigtig rolle i den proces, fordi universiteterne ikke kun leverer professionel forskning og uddannelse, men er med til at forme de studerendes identitet.

’Gør det bedst eller gå’

Før i tiden var der fire dominerende strømninger i samfundet: den politiske, den religiøse, den økonomiske og kulturelle med de to første som de mest dominerende. I dag står der kun én dominerende diskurs tilbage: den økonomiske.

»Hele verden er blevet et stort marked, og alting er blevet et produkt, hvor enhver er ansvarlig for sin egen succes eller nederlag – som er myten om gør det selv-manden. Hvis du klarer den, kan du takke dig selv, hvis ikke, så har du også kun dig selv at skyde skylden på. Det mest dominerende kriterium er profit,« lyder det fra Paul Verhaeghe og fortæller om det amerikanske energiselskab Enron, der indførte den såkaldte Rank and yank-ordning (Gør det bedst eller gå, red.). Hver eneste medarbejder blev konstant målt og vurderet, og hvert år blev en femtedel af de dårligst producerende fyret og hængt ud på firmaets hjemmeside.

Enron endte med at gå bankerot i svindelsager, men illustrerer den forandring i den måde, vi tænker om os selv og samfundet, som er indtruffet siden 1980’erne.

Livet er blevet en lang konkurrence med de andre, som også vil gøre det godt. Det er vores natur, og det er videnskabelig bevist oven i købet. Med darwinismens ’den stærkeste overlever’ får neoliberalismen et skær af videnskabeligt belæg. Godt suppleret op med de seneste års genforskning.

Også underholdningsindustrien dikterer alles kamp mod alle, og den stærkeste overlever i reality shows så vel som i boligprogrammer. De fleste akademikere føler sig hævet over mainstreamkulturen, men tager man et blik på universiteterne, så vælter de også rundt i ord som konkurrencedygtighed, innovation, vækst, output, stakeholders, bench marking, elitestuderende og topforskere, påpeger Verheaghe:

»Beskeden er klar også fra universiteternes side. Normale mennesker vil altid gå efter at blive nummer et. Hvis nogen rejser kritik, er vedkommende blødsøden og ved ikke, hvordan den virkelige verden fungerer. Vær realistisk.«

Usundt og ensomt

Men er konkurrence virkelig menneskets natur? Ifølge den hollandske biolog Frans de Waal er mennesket disponeret for to slags adfærd: Den ene består af samarbejde og solidaritet, den anden af konkurrerende individualisme og egoisme, men det omgivelserne, der afgør, hvilken adfærd, der bliver dominerende.

»Nutidens neoliberalistiske miljø fremhæver kun den egoistiske side, men det gør os ikke lykkelige, fordi vi har brug for de andre sociale dyr, og den skaber en uretfærdig ulighed, som vi har svært ved at forlige os med,« siger Paul Verhaeghe.

Men ulighed er ikke bare et moralsk problem eller et praktisk problem for den enkelte. Britiske studier af den psykosociale livskvalitet i en række vesteuropæiske lande viser, at jo større økonomisk ulighed, jo flere problemer opstår der i form af flere syge, flere kriminelle, flere selvmord og mere social uro – og problemerne rammer høj som lav, pointerer Verhaeghe. De nordiske lande er dog dem, der klarer sig bedst i disse diagnoser af de europæiske samfunds sundhedstilstand.

Neoliberal arbejdsform

Selv om de fleste universitetsøkonomer for år tilbage har opgivet de neoliberale tanker, så er ideerne stadig indbygget i universitetets hele virke i dag, fordi den enkelte forskers personlige kvaliteter i dag er erstattet med et produktionssystem, der handler om at offentliggøre så meget som muligt i så prestigefulde internationale tidsskrifter som muligt. En strategi, der har betydet mindre forskning i lokale, svære og ikke givtige emner, men også at universiteterne har mistet fokus på forskningen.

Hvis den neoliberale trend fortsætter på universiteterne, er de på vej mod at blive billige forskningscentre for multinationale virksomheder, fordi det offentlige spæder til eller blive opkøbt af private virksomheder, hvis eneste mål er at tjene penge.

»Vi er ikke så langt fra, som man skulle tro. I Dublin er der en institution, som simpelthen er blevet købt af et stort internationalt selskab,« fortæller Paul Verhaeghe og opfordrer universiteterne til at tage deres rolle i samfundet på sig og påtage sig en ledende rolle, når det gælder om at finde alternative måder at tænke vores samfund på.

»Den største udfordring for den neoliberale tankegang er, at antallet af arbejdspladser forsvinder, derfor går den imod sin egen undergang, hvis der ikke sker fundamentale ændringer,« siger Verhaeghe og understreger, at forandringerne er i gang især på internettet og i lokale modbevægelser.

»Vi lever i en vigtig, men ikke særlig sikker tid, fordi der er et stort skift på vej i vores forhold til autoriteter. Vi har brug for autoriteter, for uden dem overtager magten kontrollen, men det er ganske svært efter 10.000 år med vertikal, patriarkalsk autoritet, står vi nu over for en langt mere horisontal form for autoritet, som vi ser det på internettet,« siger Paul Verhaeghe og slutter af med at glæde sig over, at de studerende for første gang i årtier gør oprør.

»Det er betryggende, at vores studerende i stort antal siger fra efter i mange år at have været tavse. Universiteterne skal være med til at formidle den kritik,« siger han afslutningsvis.