DNA bagă săptămânal marfă proaspătă. Este un semn că zăcămintele de corupție sunt încă foarte bogate în România, chiar și după un cincinal de susținută muncă extractivă. Au picat în sita procurorilor pepitele sistemului, prim-miniștri, miniștri, parlamentari, biznismeni, moguli. Aceste momente, în jurul cărora presa lucrează în regim de breaking news continuu, ar fi trebuit să aibă o pildă revelatorie pentru toți cei băgați cu mâna până la cot în banul public: dacă furi, te leagă.

Altfel spus, ne-am fi așteptat ca acțiunile DNA să aibă și un rol preventiv, să le tragă semnale de alarmă celor care trăiesc din învârteli, să le declanșeze instinctul de supraviețuire. Cu toate acestea, corupția lucrează la fel de susținut ca anticorupția. Neam să se oprească!

Dar de ce nu poate să se oprească? La această întrebare, s-au dat răspunsuri prozaice sau savante, s-a apelat la psihologi, la astrologi și la numerologi, ajungându-se în final tot la concluzia exprimată frust de Andrei Pleșu: „Ai noștri fură ca proștii”. Adică dacă știi că cei din jurul tău cad ca muștele, dacă te știi tu însuți cu musca pe căciulă, dacă te știi interceptat sau chiar anchetat și, cu toate acestea, furi chiar și cu mascații la ușă, atunci de bună seamă că ești prost.

Această explicație funcționează doar într-un registru moral. Înseamnă să conștientizezi că ceea ce faci tu este rău. Oamenii cinstiți și cu rușine, care n-au ajuns să trăiască pe picior mare, se consolează cu tihna sufletească: Măcar eu pun capul liniștit pe pernă!

Dar credeți că dl. Truică nu pune liniștit capul pe perna sa de mătase franțuzească, în colivia de aur pe care și-a clădit-o pe malul lacului Snagov? Credeți că toți acești regi, prinți și duci, făcuți de tranziția sălbatică din primii ani de după Revoluție, au furat zeci și sute de milioane de euro de proști?

Din contră, și-au asumat de la bun început riscul că ar putea ajunge la beci. S-au gândit că, în cel mai rău caz, primesc câțiva ani de închisoare, din care execută o treime: bună purtare, plus două-trei cărți „scrise” după gratii, și ies la ce au agonisit. Au văzut că alții s-au descurcat atât de bine, că instanța n-a mai putut să le ia nimic. De pildă, Giovanni Becali n-are în acte nicio para chioară: ce poți să-i iei, praful de pe tobă? Au văzut că ANAF-ul este o instituție preocupată cu PR-ul și cu covrigăriile evazioniste și nu are timp de recuperarea prejudiciilor din marile dosare de corupție. A fost nevoie să se facă o nou Agenție (legea tocmai a fost promulgată de președintele Iohannis), pentru ca recuperarea banilor să nu mai fie o glumă.



Șefa DNA, Laura Codruța Kovesi, îmi spunea recent, într-un interviu, că sunt de recuperat circa 300 de milioane de euro în urma sentințelor definitive date de instanțe, bani furați care ar trebui să se întoarcă la buget. Constata că, pentru clienții DNA, banii sunt mai importanți decât libertatea. Că mulți preferă să intre la Beciul Domnesc, dar fac crize de inimă, fiere și rinichi dacă atentezi la banii lor, care, de fapt, sunt ai noștri. De aici probabil și schimbarea de strategie în ceea ce privește măsurile preventive: cauțiunea plus arestul la domiciliu, în locul arestării pe 30 de zile.

Nu știu dacă este suficient: pentru acești oameni, arestul la domiciliul lor echivalează cu o vacanță într-un resort de lux. Și așa cum mafioții columbieni și-au construit închisori personale dotate cu tuneluri prin care să evadeze când se plictisesc, nu m-aș mira ca în subteranele pădurilor Snagov și Băneasa să existe o rețea sofisticată de căi de acces, prin care arestații de lux să-și viziteze vecinii de dosar atunci când li se urăște cu binele.

Așadar, o măsură mult mai eficientă decât arestul la domiciliul lor ar fi arestul în garsoniera mea de la Gara de Nord. Cel puțin ar fi mult mai bine supravegheați prin vizor, știut fiind că vecina mea bate la eficiență și la examenul oftalmologic orice gardian.