Indonežanski pirati su još uvijek aktualni i ne postoje samo u pričama. Zadnji napad pirata dogodio se 09. prosinca 2018., a onaj drugi napad gdje je došlo do ranjavanja člana posade 05. prosinca. Kroz što prolazimo mi na brodu kad smo u tom području i kako izgleda stvarni napad, možete pročitati iz dijela knjige Slobodana Vrčića, ‘Gvardija’ .

………………….

Kako je bilo dobro biti Sekondo. To mi je bilo

naboje doba na brodu, takozvana pasja gvardija. Odradiš svoje po noći, nikad nigdi nikoga, digneš se ujutro, napraviš đir po kuverti, vodiš računa o sredstvima za spašavanje, kad ti se ne da na kuvertu radiš plaće, niko te ne dira, sve o svon

poslu, milina jedna…eventualno barba dođe oko tri popodne na kafu. U četiri ugovora koje san napravija ka sekondo samo jedan put san ima društvo na mostu, a na tome najviše mogu zafalit indonežanskin piratima. Koja je to tragikomedija bila, po broda je bilo u straju za život, a druga polovica se na račun toga zajebavala.

— Doša je novi vijađ, bit će veselo. Posli bun-

kera i provište u Singapuru gremo na ukrcaj drvenih gredi po Indoneziji, nekih desetak porti. A posli toga put Amerike na iskrcaj.

— Ajde Markoni, to su stare vjesti, svi već na

brodu znaju.

— Biti ćemo mi vijest kada nas pirati napadnu.

Prvi kuverte nije bija od voje, taman se spustija večerat sa nama.

Nitko nije ništa govorija, čekali smo da nastavi.

— Barba se žali kako sad mora naručiti lovu

za Singapur a da će nas ionako napast pirati i sve nan opljačkat.

— Skužaj Primo, skoro san zaboravija reć, sta-

vija san tamo listu za naručit pineze. Svi upišite koliko oćete uzet za Singapur, od onoga šta imate zarađenoga. Nemojte sad pretjerivat da van moran gledat balans.

— Najboje ništa ne naručivat pa neće imat šta

ukrast?

— Pametan si nema šta moj Markoni, sve će ti pirati virovat da nemaš ništa.

Raspravljalo se za večeron kako postupit ako

stvarno pirati napadnu brod. Svi smo bili svjesni realne opasnosti za vrime prolaza kroz Singapur ili Malacca Strait.

Svako malo smo dobijali obavjesti o napadima. Na nekima od posade se vidilo da su već dobro priplašeni i da bi sad najrađe da se ne ide tamo. Meni isto nije bilo sve isto, ali nisan ćutija straj ni pritisak ka drugi. Više me privlačila egzotika Indonezije koja je obećavala dobru zabavu i provod nego šta su me zabrinjavali pirati.

— Sekondo tribat ćeš dobro voditi računa no-

ćas u gvardiji, nemoj ni slučajno prolaziti između dva manja broda.

—Dobro Barba, voditi ću računa, znači ništa

ono ka u Kini.

— Ni za živu glavu, čuja san da ovde prije

Singapura pirati znaju stavit konop. Prođe brod i oni ga nategnu, uvate se s njin priko bulba na provi, onda se samo zalipe za bandu broda i eto ti ih gori dok si reka keks.

Imalo je ovo logike šta je govorija tako da ni-

san ništa komentira. Tu noć smo imali duplu

gvardiju na mostu plus je stavljena ekstra gvardija od dnevničari na krmu broda. Bez problema smo došli i usidrili u Singapur, tako da su se svi manje više opustili. Ali ne za puno vrimena jer je doša Koreanac na brod ka supercargo zadužen za ukrcaj po Indoneziji.

Prvi porat nan je bija na Sumatri. Niki mali

porat, sidrište teško za izgovorit, pa smo ga

prikrstili u Padang. Da bi došli do toga sidrišta iz Singapura tribali smo krenit na zapad kroz

Malacca Strait, a onda negdi u visini s Malac-

con okrenit na drugu stranu i blizu obale, uzet

pilota. Kad smo isplovili iz Singapura tu večer, odma smo pojačali gvardije i tako uspili odbit

napad pirata, koji su se, čin smo oko deset uvečer, ušli u Malacca Strait, provali popet na brod.

Noštromo, koji je u gvardiju bija na krmu, odma ih je sinja pa se skupila sva posada i aktivirane protupožarne manige koje su napravile vodeni zid. To je onemogućilo pirate da se popnu na brod. Pratili su nas nekih petnajestak minuti i procijenjivali situaciju a onda su odustali. Bili sudošli toliko blizu broda da smo in vidili mačete i po koju pušku.

Svi smo znali koliko je situacija ozbiljna i više

nikome nije bilo do zajebancije. I mi koji smo se prije zafrkavali, sad smo se zamislili. One druge šta ih je odma bilo straj, uvatila je teška panika, paranoja… ma katastrofa.

Došli smo na poziciju za ukrcat pilota koji je

bija zakazan za jednu uru popodne jer smo morali čekat plimu. Barba je, kad smo došli to jutro usidrija i svi smo bili napeti jer se moga očekivat napad pirata u tome dilu Indonezije u toku ciloga dana, ne samo po noći. Supercargo nas je upozorija da je na sidrištu već bilo više napada, ali da ćemo kad dođemo tamo dobit oružanu stražu.

— Sekondo je si li čuja, lipo san ti ja govorija

da je boje da ne iden tamo.

Timunjer Serđo je bija dobro pristravljen, ludi-

ja san s njin u gvardiju. Samo je vidija pirate. Nisan mu ništa odgovorija dok smo na mostu čekali Pilota da dođe na brod. Dočekali smo ga, i dok je Barba zapovidija Prvome na provi da počne virat sidro, ja san se malo interesira kod Pilota di idemo i šta tamo ima. Dobija san od njega informa-lcije za koje san bija siguran da će izludit Barbu. I boje mu odma reć.

— Barba, Pilot mi je reka neka ne idemo na

ovo sidrište di ćemo krcat, nego jedno prije jer da brod koji je sad tamo neće biti gotov s tereton do sutra ujutro.

— Di je Pilot? Preuzmi ti viranje sidra Sekondo.

— Pilot je u zahodu, oću zvat Supercarga?

— Kojega će mi on boga, eno ga Pilot!

— Mr. Pilot o čemu se radi, koje drugo sidrište

spominjete? Brod ide na sidro za ukrcaj, takve informacije ja iman.

— Kapetane, na žalost brod koji je na tome si-

drištu nije završija ukrcaj, bit će gotov, po svoj prilici sutra ujutro. To je malo sidrište, nema mista za dva broda pa ćemo usidrit na jedno drugo.

— Koliko je to sidrište udaljeno od mista?

— 1,5 NM prije ovoga na koje se morate sutra

ponovo pribacit na ukrcaj.

— Sekondo, zovi Prvoga i reci mu da ferma

viravat sidro!

— Mr. Pilot ja ću sada zvat Agenta. Ukoliko

ne dobijen garanciju da je to sidrište sigurno, ne želin noćas ulazit tamo.

— Kapetane, ništa van više ovde nije sigurno

ako mislite na napade pirata. Ja van pridlažen da tražite od Agenta pojačanu stražu i patrolni brod. U svakome slučaju boje van je unutra, nego ovde vanka sidrit.

— Fala na informaciji Mr. Pilot, idem zvat

Agenta.

Pilot više ništa nije govorija, Barba je iša u radio stanicu, a usput je reka meni da zoven Supercarga i kad dođe da ga uputin u radio stanicu, šta sani napravija. Posli nekih desetak minuti, doša je Barba malo veseliji na most jer je Agent obeća duplu oružanu stražu. Nastavili smo viravat sidro, a onda se uputili kanalon i uskin prolazon. Imali smo oko 40 NM do sidrišta sa piloton, tamo smo došli oko 17:30 i ponovo usidrili. Čin smo to napravili, ukrcali su se na nas Agent, lučke vlasti i oružana straža. Bilo je šest stražara, svi naoružani pumparicama osim jednog koji je ima karabin. Kad smo obavili sve lučke formalnosti i dogovorili s njima koji će bit radni kanali za

radija u slučaju bilo čega, oni su išli ća, a mi smo na brodu stavili duple gvardije na palubu, most i makinju.

Iako smo se osjećali donekle sigurnije radi oružane straže na brodu, nismo baš puno vire imali u njih jer smo slušali razne priče o tome kako su svi oni povezani, šta je i razumljivo. Svi se oni vjerovatno poznaju između sebe.

Tribalo je priživit tu noć, mislin da niko nije

spava. Iša san u kabinu oko 21:00, ali kako nisan moga zaspat, oko 23:00 san uša na most, di su bili Barba, Terco i Timunjer. Sva trojica su bili napeti, tako da se Barba žestoko izdera na mene kad san in se ušulja i zavika ‘’buuuu’’, jerbo san mislija da su Terco i Timunjer sami.

— Sekondo, koji ti je kurac, oćeš li da nas srce

okine?!

— Barba skužajte, nisan vas vidija, ne mogu

spavat pa san doša ranije u gvardiju.

— Dobro, samo se ne zajebaji. Skuvaj i meni

jednu kafu, biće ovo duga noć.

Uteka san na brzinu u dispenzu spremit kafu,

ubra san Trećega di mi mota da je Barbu dobro stislo. Nije bilo vrime za šalu. Kad je kafa bila gotova izaša san na krilo mosta.

Terco i njegov Timunjer su u ponoća išli ća, a

ostali smo Barba, moj Timunjer i ja. Motorolon san provjerija vezu sa gvardijon na kuverti, sve je bilo u redu, šest stražara je bilo raspoređeno na brodu tako da su po dvojica bila na provu i krmu, a druga dvojica svaki na svoju bandu broda i to na sredinu.

Paluba je bila udaljena nekih šest metri od vo-

dene linije, a znali smo da ‘’biznismenima’’ ni pe-lnjanje od desetak metri ne predstavlja problem. Našin gvardijama na palubi je bilo rečeno da ostave samo desna vrata od nadgrađa otvorena i da u slučaju bilo čega uđu u nadgrađe i zakrakunaju se iznutra.

Oko jedan Barba je reka da će malo ubit oko na škufadinu. Timunjer i ja smo stalno gledali niz riku po provi i krmi. Počeli smo se okrićat, i kako je dolazila plima zavrtili smo se prema tamo okle smo došli.

Ujedanput, bez nekoga razloga, počeja san se ćutit čudno. Primjetija san kako su se stražari na provi uzvtili. Iša san do Barbe i protresa ga.

— Sekondo, ništo ima po provi desno, kraj

same obale rike, tamo di su ona velika stabla.— Serđo, šta vidiš?

— Čini mi se da ništo svitluca, prije toga nije

bilo.

— Barba, da zovemo gvardiju unutra?

Nije stiga odgovorit, jer je tog momenta jedan

od stražara na provi puca u zrak. Kroz kanoćal san toga momenta ugleda tri brza broda, na svakome po nikoliko judi, kako glisiraju put nas.

— Gvardija, brzo se povucite unutra!

— Oćemo Barba, a da čekamo stražare?

— Ulazite odma unutra i zakrakunajte sve.

Stražari imaju branit brod. Zato su plaćeni!

U međuvrimenu se počelo pucat na sve stra-

ne, naši sa broda i pirati put nas. Jedan metak se zabija u nadgrađe mosta, negdi blizu jer se čuja udarac. Mi na mostu smo legli na pod. Pogledon san tražja di je Barba jer je tribalo javit lučkin vlastima da nan, u slučaju napada, pošaju patrolne brode, šta je bilo i dogovoreno. Kako ga nisan

vidija, dopuza sam do VHF—a i zva lučke vla-

sti. Obavijestija ih o napadu i reka in da se radi o tri brza broda i sigurno desetak napadača. Priko motorole san čuja Barbu di Kapu govori kako su nas napali.

Okuražija san se malo kad se čulo manje pu-

canja, pridiga se i pogleda šta se događa. Vidija san kako nan se se iz pravca unutrašnjega sidrišta, približavaju dva broda sa rotirajućin plavin svitlima. Ova tri broda šta su nas napali nisu višebili blizu, a stražari su pucali prema desnoj obali rike u pravcu velikih stabal.

— Sekondo šta vidiš, jesu još tu?

— Ne, pirata više nema, a dva patrolna broda

su se uputila put nas. Stražari pucaju prema onin visokin stablima, meni se čini da je onde neki sporedni, mali prolaz.

— Javi onima u makinji, da znaju.

— Kapo, evo sve je gotovo, svi smo dobro.

— A je se pucalo, ka da smo u ratu.

Pucanje je prestalo i uskoro su svi osim Markonija bili po nadgrađu i prepričavali događaj. Svak je to vidija na svoj način i želija da se čuje njegova priča. Prošli smo lišo i stekli veliko iskustvo.

Slobodan Vrčić

PROČITAJTE JOŠ: GVARDIJA – Život kroz knjigu pomorca koji je prošao sve morske nedaće

Knjiga “Gvardija” se može nabaviti ‘online’ preko mojaknjizara.hr.