Haastavatko perussuomalaiset vai vihreät? Kumpikin hyötyy, kirjoittaa erikoistoimittaja Seppo Varjus.

Kirkkoslaavin tutkija Jussi Halla-ahosta olisi voinut tulla ihan kohtuullinen yhteiskuntatieteilijä.

Ajatus siitä, että nykyisin tärkeä poliittinen jako ei kulje oikeiston ja vasemmiston välillä vaan globalistien ja kansallismielisten välillä, ei ole uusi. Se ei ole myöskään Halla-ahon oma ajatus. Mutta ihan pirteä hänen tulkintansa perussuomalaisten puoluekokouksessa Tampereella oli.

Halla-ahon mielestä vain perussuomalaiset ja vihreät ovat sisäistäneet asian kunnolla. Muiden puolueiden sisällä kulkee jakolinja. Ne yrittävät kumartaa joka suuntaan ja samalla pyllistävät kaikkiin suuntiin. Siksi muut puolueet menettävät kannatustaan, joka valuu perussuomalaisiin ja vihreisiin.

Ihan pätevää. Samanlaisia analyyseja on esitetty viime aikoina ympäri Eurooppaa, toki paikallisin painotuksin.

Vihreiden osalta Suomessa on sellainen paikallinen painotus, että näiden rinnalla on liki identtisiä tavoitteita ajava vasemmistoliitto, joka yrittää samoille apajille. Yhteenlaskettuna niiden kannatus on melkoinen. Tällä hetkellä toisella laidalla perussuomalaisilla ei ole oman kaltaistaan kilpailijaa.

Kuka haastaa kenet?

Muutkin ovat perillä samasta viisaudesta kuin Halla-aho.

Ensi askeliaan ottavassa hallituksessa tasapainoa keinuttaa jo riita Suomen maahanmuuttopolitiikan linjasta. Vihreiden puheenjohtajan, sisäministeri Maria Ohisalon mukaan Suomen pakolaispolitiikan linja on muuttunut. Tätä osoittaa päätös ottaa vastaan kahdeksan turvapaikanhakijaa joukosta, joka on rantautunut Italiaan Lampedusan saarelle.

Demaripääministeri Antti Rinteen ja keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtajan Antti Kurvisen mukaan ei. Vasemmistoliiton Li Andersson tukee Ohisaloa. Tekikö Ohisalo syötön perussuomalaisten lapaan?

Jos teki, teki täysin tietoisena. Ohisalo otti suuresta osasta maahanmuuttopolitiikkaa vastaavan sisäministerin roolin vastaan epäröimättä. Kun hänet valittiin pari viikkoa sitten vihreiden puheenjohtajaksi, Ohisalo ilmoitti, että häntä eivät pelota ”natsit ja trollit”. Sisältö on muuta mitä perussuomalaisten puoluekokouksessa kuulee, mutta Ohisalon kiihkeys kelpaisi sielläkin.

Ohisalo pelaa samaa kovaa peliä kuin Halla-aho. Kumpikin ymmärtää missä mennään. Siinä välissä perinteiset puolueet vikisevät.

Puhdistetut perussuomalaiset

Perussuomalaiset on Halla-ahon aikana muuttunut tyypilliseksi eurooppalaiseksi oikeistopopulistipuolueeksi. Keskeinen asia on maahanmuutto, hiukan käänteisellä ilmastopuheesta kompaten.

Vielä pari vuotta sitten oli Timo Soini, ja kaikki oli toisin.

Perussuomalaisten linja oli vastata erilaisiin vaihtuviin tyytymättömyyden aiheisiin. Näin teki jo Veikko Vennamo SMP:ssä.

Edelleen puoluekokouksessa kuulee rivipuheenvuoroja tuulivoimasta, paskalaista ja hometaloista. Puolueen jäsenet pääsevät tuulettamaan tuntojaan, mutta puolueen eliitin pää on paljon korkeammissa sfääreissä. Joidenkin korvissa soi jo Wagner eikä enää Irwin.

Kun puolueen linjaa muutetaan, on parasta päästä eroon vanhoista painolasteista. Jos painolasti päättää hakeutua itse muualla, aina parempi.

Soini ja kumppanit tekivät niin kaksi vuotta sitten, kun Halla-aho voitti heidän ehdokkaansa Sampo Terhon puheenjohtajavaalissa. He säästivät Halla-aholta paljon vaivaa. Soini keksi itse termin ”hillotolppa”. Hillotolpasta tuli Soinin häpeäpaalu.

Entisille puoluetovereilleen Soini on mies, joka vaihtoi lupaukset paikkaan ministerisuihkarin penkillä. Sinisten surkea kohtalo on perussuomalaisille ilon ja naurun aihe. Siinä katkesi moni kaunis ystävyys.

Puoluekokouksessa Soinin muisto oli hävitetty perusteellisesti. Hän on mies, jota ei mainita, ja jos mainitaan, niin ilkeästi. Hän on kadonnut kuin Stalinin puhdistamat politbyroon jäsenet neuvostokommunismin historiasta aikoinaan. Tosin Soini ei ole joukkohaudassa vaan Espoossa eläkepäiviä odottelemassa.

Tavoitteet pilvissä

Soinille riitti hillotolpaksi hallitukseen pääsy ja ulkoministerin paikka. Nyt puoluekokouksen käytävillä tavoitteet ovat korkeammalla. Puhutaan jo pääministeri Halla-ahosta. Pääministeriä ei kuitenkaan valita mielipidekyselyjen perusteella, vaan vaaleissa. Ja seuraaviin eduskuntavaaleihin on neljä vuotta.

Moni elättelee toivetta, että Halla-ahon aika voisi koittaa jo aiemmin. Erilaiset teoriat siitä, kuinka hallitus kaatuu juuri ja tulee uudet vaalit, elivät villeinä Tampereen messukeskuksen käytävillä.

Näin ei kuitenkaan ole käynyt vuosikymmeniin. Hallituspuolueet ottavat eri syistä keskinäisiä otteluita, mutta toistaiseksi yhteinen etu sitoo niitä. Keskustapuolueenkin todellinen linja alkaa selvitä vasta, kun Juha Sipilälle valitaan seuraaja syyskuussa. Vihreillä ja vasemmistoliitolla on siihen asti tilaa kokeilla rajojaan.

Perussuomalaisten tie hallitukseen käy joskus todennäköisesti yhdessä kokoomuksen kanssa. Se vaatii perussuomalaisilta kompromisseja,

Vaikka puolue olisikin jossain tulevaisuuden vaalissa suurin, se ei merkitse kuin yleisen tavan mukaan mahdollisuutta yrittää hallituksen muodostamista ensimmäisenä. Muiden mukaan saaminen vaatii taas lisää myönnytyksiä omasta linjasta.

Puolueella on yleensä parasta oppositiossa se, kun saa unelmoida omasta suuruudesta sitten joskus. Tässä onnellisessa tilassa perussuomalaiset ovat nyt.