– Jos Britannia jättää EU:n, poistuvat siirtolaiset Calais'sta. Näin totesi Emmanuel Macron, tuolloin vielä talousministeri, kolme kuukautta ennen Brexit-äänestystä – ja viittasi niin kutsutun Touquet’n sopimuksen mahdolliseen purkamiseen.

Kyseinen kahdenvälinen sopimus on sallinut Britannian rajaviranomaisten partioida Englannin kanaalin Ranskan puoleisella rannikolla ja estänyt näin sinne kerääntyneitä siirtolaisia pääsemään vapaasti Britanniaan. Ranska on pitänyt sopimusta epäreiluna, sillä se on ikään kuin siirtänyt Britannian siirtolaisongelman ranskalaisten hoidettavaksi.

Presidentti-Macron ei ole toteuttanut talousministeri-Macronin uhkausta, mutta sai Britannian pääministeriltä torstaina lupauksen nykyistä suuremmasta vastuunotosta. Macronin Sandhurstin sotakorkeakoulussa vastaanottanut Theresa May lupasi, että Britannia antaa lisärahaa Calais’n rajavartiointiin ja ottaa myös vastaan nykyistä enemmän siirtolaisia, etenkin alaikäisiä turvapaikanhakijoita.

*Eipä pääministeri Maylla tosin ollut paljon muita vaihtoehtoja. *Oli parempi neuvotella uusi, hieman epäedullisempi sopimus rajamuodollisuuksista, kuin suututtaa Ranskan uusi johtaja.

Mayn neuvotteluasema kun on Brexitin ja sisäpoliittisten ongelmien seurauksena paljon presidentti Macronia heikompi.

Satamakaupunki Calais’n niin kutsuttu viidakko on ollut pitkään brittien kauhu ja Ranskan päänvaiva. Englannin kanaalin rannalla sijaitsevan kaupungin laitamille pystytetyissä hökkelikylissä asui enimmillään kymmenisen tuhatta Britanniaan pyrkivää siirtolaista.

Vierailin itse Calais’ssa toissa vuonna, leirin ongelmien ja mittasuhteiden kärjistyttyä mahdottomiksi. Muistan, kuinka laudoista ja pressuista kyhätyt asumukset lilluivat mutavellissä. Tylsyyteen ja likaisuuteen turtuneet asukkaat hieroivat kylmyyden sinertämiä sormiaan, tunnelma leirissä oli sekä turvaton että loputtoman ankea.

*Haastattelin leirissä yksin asuvia lapsia, *joita oli siellä tuolloin lähes tuhat. Lapset olivat hukassa ja kielitaidottomia, mutta halu Britanniaan oli kova. Niin kova, että monen tiedettiin joutuneen leirissä pyörivien ihmiskauppiaiden ja seksuaalisen väkivallan uhriksi.

Pian vierailuni jälkeen Britannia teki ensimmäisen myönnytyksen, Ranskan sinnikkään painostuksen seurauksena. Saarivaltio suostui ottamaan vastaan ne Calais’n lapsista, joilla oli sukulaisia Britanniassa.

Lokakuussa 2016 koko leiri vihdoin purettiin ja asukkaat siirrettiin vastaanottokeskuksiin eri puolille Ranskaa.

Valitettavasti itse ongelma ei ole poistunut mihinkään, vaan Calais’ssa käydään jatkuvaa väsytystaistelua uusien hökkelikylien perustamisen estämiseksi. Alueelle pystytetyissä teltoissa ja muissa laittomissa asumuksissa yöpyy yhä arviolta 600 ihmistä, lähinnä siirtolaisia. He ovat kotoisin Afganistanista, Eritreasta ja Etiopiasta ja vain harvalla on mitään toivoa turvapaikasta. He kieltäytyvät menemästä Ranskan hallituksen perustamiin, virallisiin yöpymiskeskuksiin – maasta häätämisen pelossa.

Presidentti Macron on luvannut, ettei Calais’n anneta enää koskaan muuttua turvattomaksi hökkeliviidakoksi. Nyt Britannia saa tehdä osansa tämän presidentillisen lupauksen pitämiseksi.

Annastiina Heikkilä, Pariisi