Vielä Iiro Kakko ei osaa sanoa tarkkaan kuinka laaja Forssan luontomuseon hyönteiskokoelma on.

Vielä Iiro Kakko ei osaa sanoa tarkkaan kuinka laaja Forssan luontomuseon hyönteiskokoelma on. Eeva Hannula / Yle

Mistä on kyse? Forssan luontomuseosta löytyy mittava hyönteiskokoelma

Biologi Iiro Kakko käy parhaillaan kokoelmaa läpi ja digitoi sen sisältämiä tietoja

Kakko joutuu myös määrittämään osan hyönteisistä uudelleen

Aarre on maannut museon kätköissä ja varastoissa vuosikymmenet. Se on kerännyt pölyä ja tuholaisia. Odottanut, että ilmestyy joku, joka ymmärtää sen arvon.

Todennäköisesti hyönteisten keräämisestä innostunut lääketieteen ja kirurgian tohtori, lastentautien sekä hermo- ja mielitautien erikoislääkäri, maan luonnonsuojelun isänä pidetty professori Torild Brander kokoelman arvon ymmärsi.

Lounais-Hämeessä vaikuttanut Brander piti visusti huolen siitä, että hyönteiskokoelma karttui. Kartuttamista varten piti olla hyönteisten kerääjiä, ja niitä hän löysi, kun sai ajoittain melkoisia joukkoja lounaishämäläisiä innostumaan keräilystä.

Parhaina aikoina Branderilla oli leegio ihmisiä koluamassa maita ja mantuja haavien kanssa. He kiikuttivat löytönsä professorille, joka osasi määrittää, dokumentoida, kiittää ja kannustaa.

Biologi Iiro Kakko avasi aarteen

Hyönteiskokoelma makasi näihin päiviin entisen Forssan luonnonhistoriallisen museon, nykyisen luontomuseon kätköissä, kunnes aarrearkun avasi ja toi päivänvaloon biologi, hyönteistutkija Iiro Kakko.

Kakko kertoo, että materiaali on kerätty pääosin 1960-luvulla. Hyönteisiin ei ole juurikaan sen jälkeen koskettu.

Kakon kädet ovat voimakkaat, varovaiset ja taitavat kuin kirurgin kädet. Hän vaalii tarkasti mukaansa pakkaamiaan suuria mustia jätesäkkejä.

Iiro Kakolla on käsissään mittava työ. Eeva Hannula / Yle

Säkistä biologi nappaa kämmenelleen hyönteislaatikon toisensa perään, katselee pikkiriikkisiä kaksi- ja monisiipisiä hetken tarkkaan ja tunnistaa heti jokaisen. Ilman nimilappujakin.

Kakko on tarkastanut hyönteiskokoelmat ja katsonut, onko hyönteisiin iskenyt tuholaisia.

– Kun hyönteinen on pyydystetty ja tunnistettu, se tavallisesti neulataan, jolloin ne ovat kuivanäytteitä, joita ei ole käsitelty kemikaaleilla. Näin on vaarana, että ne tulevat toisten hyönteisten syömiksi. Jos tuholaiskuoriaiset kokoelmiin pääsevät, niin voi olla, ettei siellä sitten ole muuta kuin tyhjiä kuoria, pölyä ja neuloja.

– Kävin lävitse kokoelmat, putsasin ja pakastin hyönteisiä. Pakastaminen on helpoin tapa puolustaa tällaista kokoelmaa, kertoo Kakko.

Kokoelman digitoinnissa on suuri työ

Iiro Kakko kertoo, että eniten aikaa kuluu hyönteisten digitointiin. Koko tieteelliselle maailmalle on merkittävää Torild Branderin ajatus siitä, että kuka tahansa maailmassa pystyy selvittämään, mitä hyönteisiä esimerkiksi juuri Lounais-Hämeessä on ollut. Mitä on löydetty vaikkapa Urjalasta tai Ypäjältä .

Erittäin tärkeää on ollut se tieto, mistä päin löytyy jotain tiettyä lajia.

Hyönteisiä on joka tapauksessa kymmeniä tuhansia. Iiro Kakko

Kakko on tehnyt satoja ja taas satoja tiedostoja, joissa on hyönteisen tieteellinen nimi, löytöpaikka, kuka hyönteisen on kerännyt ja kuka sen on määrittänyt.

– Ne tallennetaan tietokantoihin, ja sillä tavalla jaetaan luontomuseon tieteellistä informaatiota.

– Tällä hetkellä on vielä todella vaikea vastata siihen, kuinka laajasta materiaalista on kyse. Hyönteisiä on joka tapauksessa kymmeniä tuhansia. Niitä saattaa olla jotain sadan tuhannen ja neljännes miljoonan välillä.

– Olen nyt vuoden käsitellyt kokoelmia, eikä loppua ole näkyvissä, sanoo Kakko.

Forssan kokoelmat pelastavat uhanalaisarviointia

Iiro Kakko on ihminen, joka osaa arvioida sitä, mitä kokoelma merkitsee hyönteistutkimukselle maassa, jossa parhaillaan tehdään monien lajien valtakunnallista uhanalaisarviota.

Kakko selvittää, että 1960-luvulta aina 1990-luvulle hyönteisten kerääminen oli todella epämuodikasta. Sitä harrastettiin hyvin vähän.

Suomessa on hyvin vähän informaatiota tietyistä lajeista monien vuosikymmenten ajalta. Koska Lounais-Hämeessä professori Torild Branderin lietsomana kerättiin hyönteisiä toisin kuin muualla maassa, tallessa on tietoa siitä, mitä hyönteisiä 1960, -70, -80 ja -90-luvuilla ylipäätään oli.

Eeva Hannula / Yle

Branderin tallenttamien tietojen avulla tänä päivänä voidaan saada selville jopa metrin tarkkuudella, mistä hyönteinen on aikoinaan löydetty.

– Jos tietty kovakuoriainen esiintyy vain tietyn ikäisellä lahoavalla haavalla, on hyvin tärkeää tietää, missä kyseinen haapa on ollut. Näin pystytään seuraamaan, miten sen kanta muodostuu tai uudistuu.

– Kun Forssan luontomuseon kokoelmista löydetään esimerkiksi sellainen tieto, että useamman kunnan alueella on ollut hyönteisestä havaintoja, voi heti kysyä, miksi emme ole Etelä-Suomesta löytäneet yhtään sen lajin yksilöä. Tätä kautta päästään sitten uhanlaisuuteen käsiksi, huomauttaa Kakko.

Hyönteisiä pitää myös määrittää uudelleen

Forssan luontomuseon kokoelmien hyönteisiä on määritetty jo 60 vuotta sitten. Lajit ovat pysyneet koko lailla samoina, mutta lajinimet ovat muuttuneet.

Osa museolla olevista yksilöistä joudutaan myös määrittämään uudelleen.

Kukaan ei tiedä, miten vuonna 2078 joku katsoo hyönteistä uusin silmin. Iiro Kakko

– Kun hyönteinen on nyt määritetty uudelleen, laitan sen oheen pikkiriikkisen lapun, johon kirjoitan, millä perusteella se on määritetty.

– Kukaan ei tiedä, miten vuonna 2078 joku katsoo hyönteistä uusin silmin. Mielenkiintoista olisi tietää esimerkiksi se, millä niitä tuolloin määritetään. Silloin saattaa olla käytössä vaikkapa vain skanneri, jonka lävitse hyönteinen ajetaan viivakoodijärjestelmällä ja viivakoodi tunnistaa lajin.

Kerääjien joukosta löytyy myös maisterin, Eero Nylundin nimi

Hyönteisten nimilapuissa on paljon tietoa, ja myös esimerkiksi hyönteisen löytäneen kerääjän nimi. Monissa lapuissa nimet toistuvat, ja monesta kerääjästä on sittemmin tullut esimerkiksi maineikas biologi.

Ahkera hyönteisten kerääjä oli myös eräänlainen entinen forssalainen kuuluisuus, puistojen mies Eero Nylund. Nylundin kaverit kutsuivat miestä maisteriksi, koska katsoivat, että tämä tiesi paljon muun muassa biologiasta.

Forssalaiset muistavat Nylundin useimmiten siitä, että häneen törmäsi torilla tai linja-autoasemalla, missä hän tuli pyytämään rahaa.

Nylund oli iso mies, jolla oli suuret kourat, joihin kymmenpenninen upposi näkymättömiin. Sellaisillakin käsillä pystyi pienen pieniä hyönteisiä keräämään.