Pääministeri Antti Rinteen (sd) asema ja tulevaisuus on nyt keskustan eduskuntaryhmän varassa. Rinne kulkee samaa polkua kuin eroamaan joutunut Anneli Jäätteenmäki (kesk) vuonna 2003, arvioi politiikan erikoistoimittaja Timo Haapala.

Jos pääministeri Antti Rinne (sd) luuli, että Postin ympärille syntynyt kaaos ja poliittinen kriisi selviää sillä, että omistajaohjausministeri Sirpa Paatero (sd) eroaa, väärin luuli.

Maassa on aidosti hallituskriisi.

Oppositio vaatii Rinteen eroa. Muut hallituspuolueet vaativat Rinteeltä ehdottoman aukottomia selvityksiä.

Rinteen kohtalo on vaakalaudalla ensi tiistaina, kun eduskunta pui kokoomuksen aloitteesta tehtyä välikysymystä.

Rinteen asema on enemmän kuin tukala.

Kyse on siitä, voiko Rinne jatkaa enää pääministerinä, riittääkö uskottavuus. Viimeisin niitti oli pääministerin esiintyminen torstain kyselytunnilla, kun Rinne kertoi Postin toimineen vastoin hallituksen tahtotilaa.

Postin hallituksen puheenjohtaja Markku Pohjola toisti perjantaina, että Postin hallituksen päätökset ovat olleet hallituksen, Paateron ja omistajaohjausyksikön tiedossa. Mitään ei olisi tapahtunut ilman Paateron hyväksyntää.

Koko syksyn jatkuneessa Posti-skandaalissa sekä Rinne, että Paatero ovat ajautuneet selitysten suohon. Tarinat ovat vaihtuneet viikoittain, ellei päivittäin, ja roolit valtion omistajaohjauksessa ovat menneet täysin sekaisin.

Nyt kyse on yksinkertaisesti siitä, onko Rinne puhunut totta eduskunnan edessä.

– Olen puhunut kaiken sen tiedon pohjalta, mikä minulla on ollut käytettävissä täsmälleen niin, kuin asiat ovat kulkeneet minun tiedossani ollen, Rinne selitti tiedotustilaisuudessaan.

Ikävä kyllä, tuo ei kelpaa selitykseksi.

Pääministeri ei voi sumuttaa eduskuntaa ja perustella toimintaansa sillä, että hänen tietonsa ovat olleet vääriä.

Postia Rinne syyttää siitä, että se on harhauttanut hallitusta. Samalla hän antoi ymmärtää, ettei Paatero ole ollut tehtäviensä tasalla eikä ole totellut hänen käskytystään valtion omistajaohjauksessa vaikka omistajaohjaus kuului nimenomaan Paaterolle, ei Rinteelle.

Pääministeri ei ole hallituksessa diktaattori, vaan hallitus toimii tarvittaessa kollegiona, jos sektoriministerin yli kävellään.

Paateron kohtelu tuo mieleen, miten Paavo Lipposen (sd) ykköshallituksessa Arja Alho (sd) pantiin kantamaan Lipposelle kuulunut vastuu Sdp:n ex-puheenjohtajan ja STS-Pankin ex-johtajan Ulf Sundqvistin vahingonkorvausten kohtuullistamisesta syntyneessä myrskyssä. Alho joutui eroamaan 2. valtiovarainministerin paikalta syksyllä 1997.

Naisministeri uhrattiin. Niin nytkin. Paatero on toiminut Postin suhteen totaalisen epäammattimaisesti, mutta Rinteen omat sekavat puheet ovat tehneet Paateron aseman vielä entistäkin hankalammaksi.

Kysyä sopii sitäkin, mitä Paateron avustajat ja valtiosihteeri ovat tehneet. Ministeriöllä on edustaja myös Postin hallituksessa.

Sekään ei Rinnettä enää auta, että Postin hallitus erotetaan. Se herättää Rinnettä kohtaan entistä enemmän kysymyksiä. Rinnehän on toistellut, ettei hän ole puuttunut esimerkiksi Postin tes-politiikkaan millään tavalla, joskin hän on iloinen siitä, että palkkojen halpuuttaminen vältettiin.

No.

Alkusyksystä Rinne esitti esimerkiksi Postin pakettipuolelle omaa palkkamalliaan, jossa palkanalennukset olisi korvattu kertakorvauksella. PAU tyrmäsi idean.

Rinteen kohtalo on nyt keskustan käsissä.

Keskustan ryhmäkokouksessa osa oli valmis jo perjantaina osoittamaan Rinteelle ovea. Paine kepun kentältä on hirmuinen puolueen kansanedustajia kohtaan.

Maakuntahallinto ei riitä perusteeksi tukea Rinnettä niin pitkälle, että oman puolueenkin kannatus tippuu alle 10 prosentin maagisen rajan. Hallitusyhteistyö on tärkeää, muttei puolueelle itsemurhatehtävä.

Elinkeinoministeri Katri Kulmunin johtama keskusta päättää ensi viikolla, voiko Rinne jatkaa pääministerinä.

Historia toistaa itseään ja ympyrä sulkeutuu.

Antti Rinne kulkee samaa poliittista Golgatan tietä kuin Suomen ensimmäinen naispääministeri Anneli Jäätteenmäki (kesk). Jäätteenmäki joutui eromaan pitkän, Irak-vuodoista alkaneen kiirastulen päätteeksi juhannusviikolla 2003. Viimeinen niitti Jäätteenmäen osaltakin oli totuuden unohtaminen eduskunnan edessä.

Jäätteenmäki kaatui lopulta siihen, että hallituskumppani Sdp veti tukensa häneltä pois.

Sdp:n eduskuntaryhmän tuolloinen puheenjohtaja Jouni Backman kirjoitti ja ryhmän pääsihteeri Sisko Seppä juoksutti kriisikokousta pitäneelle keskustan eduskuntaryhmälle ja Timo Kallille lappusen, jossa yksiselitteisesti ilmoitettiin, että hallitusyhteistyö loppuu, ellei keskusta vaihda pääministeriä.

Päivä oli historiallinen. Jäätteenmäki erosi ja pääministeriksi nousi puolustusministerin paikalta Matti Vanhanen.

Nyt keskusta saa kaivaa arkistoistaan vanhan lappusen uudestaan esille ja palauttaa sen ehkä jo ensi viikolla Sdp:n ryhmälle. Muuta ei tarvitse tehdä kuin vaihtaa nimet. Keskustan ryhmän pääsihteeri Anna-Mari Vimpari voi juoksuttaa kepuryhmyri Antti Kurvisen lapun Sdp:n ryhmäjohtajalle Antti Lindtmanille.

Anneli Jäätteenmäen toteamus ”yritän puhua niin totta kuin osaan” on jäänyt poliittisten sitaattien historiaan.

Kävi miten kävi, Rinteeltä historiaan jää siis tämä:

– Olen puhunut kaiken sen tiedon pohjalta, mikä minulla on ollut käytettävissä täsmälleen niin kuin asiat ovat kulkeneet minun tiedossani ollen.

Kuvaavaa on, miten nopeasti jopa demarit alkoivat pohtia Rinteen seuraajan nimeä: Antti Lindtman? Sanna Marin? Paateron paikalle istutettiin jo Tarja Filatovia.

Tämä siis, ellei koko hallitus mene nurin. Mainittakoon, että eduskunnan käytävillä puhuttiin perjantaina isoon ääneen eduskunnan 123 edustajan porvarienemmistöstä.

Summa summarum: Antti Rinteeltä odotetaan selvitystä nyt sekä hallituksen että opposition joukoissa. Se on syytä olla pirun hyvä, mikäli hän aikoo jatkaa pääministerinä.