93-vuotias luhankalainen Eino Ravio pärjää mielestään aivan hyvin ilman tietokoneita.

Jopa puoli miljoonaa yli 65-vuotiasta suomalaista elää ilman internetiä tai tietotekniikkaa. Samaan aikaan Suomesta tehdään digiyhteiskuntaa, jossa kaikki hoituu verkon kautta.

Eino Ravio, 93, ottaa vieraat vastaan vaalean puutalon kuistilla.

Itsekseen asuvan Ravion kotona tikittävät kellot, seiniä värittävät miehen maalaamat taulut ja yöpöydällä on vino pino kirjoja. Ikkunan takana lintulaudalla käy kuhina.

Ravio on 2010-luvun seniorikansalainen, jolle muotisanat digi ja kyber eivät sano juuri mitään. Internetiä saati tietokonetta hän ei ole käyttänyt koskaan.

– Tosin kerran, kun pojan kanssa olimme lenkillä ja pusikosta kuului linnunlaulua, poika lintumiehenä otti taskustaan jonkun vehkeen ja näytti, että katso, tuossa on kuva siitä linnusta, joka siellä laulaa, Ravio naurahtaa.

– Mutta muuta en tiedä. Ei kiinnosta, eikä ole koskaan kiinnostanutkaan.

Työuransa Osuuskaupan palveluksessa tehneen miehen elämänpolulle tietokonetta ei koskaan sattunut. Luhangan Osuuskaupassa Ravio muistelee kirjanneensa asiakkaiden ostokset jäljentävälle kuittipaperille.

"Tällä lailla täytyy tulla toimeen"

Luhangassa arki luistaa ilman nettiäkin. Kotona on monta radiota, televisio ja lankapuhelin, jossa on matkapuhelinliittymä. Aiemmin puhelimen virkaa taloudessa toimitti kännykkä, mutta siitä luovuttiin, kun nyt jo edesmenneen puolison näkö heikkeni.

Tärkein ajanviete Raviolle on lukeminen. Radion ja television kuuntelua haittaa iän myötä heikentynyt kuulo. Iltauutisia mies kuitenkin seuraa, vaikka toisinaan epäilee maailman tulleen hulluksi jatkuvine sotineen.

Kun uutisissa kerrotaan, että asiasta on laajemmin verkkosivuilla, Ravio kohauttaa olkiaan.

– En oikeastaan edes kiinnitä sellaiseen huomiota. Onhan sitä tässä ihmetelty, että kun kaikki menee sinne tietokoneelle, niin miten meikäläinen pärjää ollenkaan. Mutta ei minulla ole ollut siihen minkäänlaista mielenkiintoa. Täytyy tällä lailla tulla toimeen.

Eino Ravion kotona on kännykkäliittymällä varustettu lankapuhelin. Siihen palattiin kännykästä kun nyt jo edesmenneen puolison näkö heikkeni. Annika Rantanen / Yle

Vanhustyön keskusliitto arvioi, että netittä elää jopa puoli miljoonaa yli 65-vuotiasta suomalaista. Useimpia heistä uusi teknologia kiinnostaa, mutta kaikilla ei ole pääsyä sen pariin.

Maantieteellisesti katsottuna tilanne on hankala juuri Luhangan kaltaisilla pikkupaikkakunnilla, joista palvelut karkaavat taajamiin, ja joissa väestö asuu haja-asutusalueilla. Jos omaista ei ole opastamassa, jää tietokonemaailma todennäköisesti kokematta.

Ongelmaan on herännyt myös Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, jonka tällä viikolla julkaiseman katsauksen (siirryt toiseen palveluun)mukaan osa väestöstä on vaarassa tippua digipalvelujen kelkasta. THL:n mukaan palvelut olisi turvattava myös niille, joille sähköinen asiointi ei ole mahdollista.

Kännykkäkin voi vielä olla vieras

Reilun 700 asukkaan keskisuomalaisessa Luhangassa jo kaksi viidestä kuntalaisesta on yli 65-vuotiaita. Kunnan kotihoidon tiimiesimiehen Eija Göösin tuntuma on, että ilman tietokonetta ja nettiä elää heistä moni.

Ei ole moitosta missään asiassa. Eino Ravio

– Ja silti niin monesti ihmisille sanotaan, että menkää nettiin ja katsokaa sieltä. Meillä kuitenkin on niitäkin ihmisiä, joille ihan tavallinen kännykkä tahtoo olla vieras kapistus, Göös päivittelee.

Hyvä uutinen on se, että ikääntyvän väestön tietotekniikkataidot kasvavat koko ajan, kun nykyajan työelämässä tekniikkaan tottuneet tulevat vanhuusikään. Oman lukunsa tuo silti ikääntymisen tuoma motoristen taitojen ja aistien heikentyminen.

Kännykällä soittaminen käy vaikeaksi, jos ei näe näppäilemäänsä numeroa, eikä puheohjauskaan aina auta, jos kuulo on heikko.

Ravio seuraa kotipihan tiasten elämää. Toinen mieliharrastus on elämäkertojen lukeminen. Annika Rantanen / Yle

Göösin johtaman kotihoidon palveluissa Luhangassa on jopa puolensataa ikääntyvää. Osa heistä on laajemman tuen piirissä, osa osallistuu viikottaiseen päiväkeskustoimintaan.

Göös uskoo, että läheinen suhde asiakkaisiin on pikkukunnan valtti – suurin osa palveluista järjestyy vielä ilman digitaitojakin.

– Meillä kotihoito auttaa asiakasta esimerkiksi lomakkeiden täyttämisessä. Lääkereseptit uusitaan asiakkaan sitoumuksen pohjalta, ja kunnasta saa apua vaikkapa Kela-asioiden hoitamisessa. Mutta meilläkin on rajalliset resurssit, Göös muistuttaa.

Nettineuvontaa kotihoito ei ehdi antaa.

– Jos omaisetkin ovat kaukana, niin siinä saattaa hyvinkin jäädä oman onnensa nojaan.

Digiloikka ei ikämiehen arjessa tunnu

Eino Ravion arkea rytmittävät veteraanijumppa ja kunnan ikäihmisten kerho. Kotihoito käy miehen luona kahden viikon välein. Etelä-Suomessa asuva poika soittaa joka ilta ja kyläilee tasaiseen tahtiin.

Hallituksen kaavailema digiloikka ei Ravion arkea juuri hivo: Aika terveyskeskukseen järjestyy puhelimessa, reseptit uusii kotihoito ja pankkiasiat luonnistuvat Postin välityksellä.

Jos omaisetkin ovat kaukana, niin siinä saattaa jäädä oman onnensa nojaan. Eija Göös

Kun vaikkapa lasku saapuu, sujauttaa Ravio sen pankin kuoreen ja vie Luhangan M-Markettiin Postin palvelupisteeseen.

– Pankki hoitaa sitten maksun tililtä. Tiliote tulee kuukausittain, ja siitä sitten näkee, missä milloinkin ollaan. Ei ole moitosta missään asiassa, Ravio sanoo.

Tai oikeastaan on, yhdessä.

– Juttukaveria saisi olla useammin. Kyllä sitä vois päivässä pari–kolmekin tuntia soittaa suutaan.