Yksitoikkoista seisomatyötä, yhä uudelleen samoja kädenliikkeitä. Satoi lunta, satoi vettä, oli kylmä, välillä helle paahtoi. Osa uusista työntekijöistä lopetti saman tien.

Jani sai aluksi työstä palkkaa 12,60 euroa tunnissa. Summa tuntui pieneltä, sillä työ oli raskasta.

Putkissa ja letkuissa oli vihreää, myrkyllistä, metallipitoista PLS-liuosta. Sitä oli myös kasojen päällä lammikoina. Työssä kastui.

”Hanskat hajoilivat ja neste meni niistä läpi. Jos se ei mennyt hanskojen läpi, sitä meni kenkiin. Ja housujen ja takin läpi.”

Töiden aloittamisen yhteydessä oli kerrottu suojaimista, mutta Jani kertoo havahtuneensa liuoksen koostumukseen vasta myöhemmin.

”Ruokatauolla oli niin tylsää. Ruvettiin porukalla lukemaan, mitä Terrafamen turvallisuusohje sanoo liuoksesta. Kun luimme, se avautui vielä enemmän, että sehän on ihan saatananmoista myrkkyä.”

Janin käsityksen mukaan työssä olisi pitänyt käyttää liuoksen iholle pääsyn estävää suojapukua ja -saappaita. Työntekijöillä oli tavalliset työvaatteet.

Janin mukaan hengitystä suojaavaa naamaria ei juuri käytetty – lukuunottamatta joitakin tilanteita, kun ilman rikkipitoisuudet nousivat.

”Työ oli normaaleissakin varusteissa tosi raskasta.”

Jani työskenteli Sotkamossa valtio-omisteisella Terrafamen kaivoksella vajaan vuoden, henkilöstövuokrausyhtiö Sihdin palkkalistoilla. Sihti välittää työntekijöitä Terrafamen aliurakoitsijalle Heapson Oy:lle.

Tehtäviin kuului bioliuotuskasan huuhtelujärjestelmän huoltamista. Pieniä pilliletkuja vaihdettiin ja isoja runkoputkia pestiin.

Putket ovat osa Terrafamen, entisen Talvivaaran, bioliuotusmenetelmää. Se on mittakaavaltaan poikkeuksellinen maailmassa. Yli kilometrin pituiset ja puoli kilometriä leveät kasat koostuvat murskatusta malmista.

Kasasta liuotetaan metalleja – muun muassa nikkeliä – bakteerien avulla. Rikkihappo vauhdittaa liuotusta.

PLS-liuos kiertää kaivoksella putkissa ja päätyy letkuihin, joiden rei’istä se valuu kasaan. Kasassa liuokseen liukenee lisää metalleja. Neste kerätään kasan alla olevalle kalvolle ja johdetaan uudestaan kasan läpi.

Kun liuos on saatu riittävän vahvaksi, se johdetaan tehtaaseen. Siellä metallit saostetaan pois.

”Tuli koko naama täyteen sitä liuosta.”

Valokuvissa näkyy työntekijöitä, joilla on tavalliset työvaatteet. Yhdessä kuvassa työntekijän lahkeet ovat polviin asti märän ravan peitossa.

Kaksi muuta työntekijää kertoo suojautumisesta samoin kuin Jani.

”Aluksi käytettiin hengityssuojaimia melko paljon, mutta sitten alkoi tuntua, ettei siitä tule helkkariakaan. Talvella kun olisi pitänyt käyttää suojalaseja ja hengittää suojan läpi, se olisi ollut niin raskasta.”

Liuokselta suojaavien kumihanskojen pitäminen oli välillä mahdotonta. ”Kun pilliletkuja vaihdetaan, siinä pitää pyöritellä käsillä. Miten sinä sellaisilla hanskoilla pyörittelet”, ihmettelee kokenut työntekijä.

PLS-liuosta oli joka paikassa. ”Sellaistakin kävi, että putki posahti ja tuli koko naama täyteen sitä liuosta”, sanoo toinen.

Millaisia suojavarusteita työntekijöiden olisi pitänyt käyttää? Suomen Kuvalehti pyysi toistuvasti Terrafamelta ohjetta, jossa luetellaan eri työtehtävissä vaaditut suojaimet.

Yhtiö ei antanut asiakirjaa. Sitä ei löydy myöskään kaivoksen työturvallisuutta valvovasta aluehallintovirastosta.

Ylitarkastaja Lasse Ketola kertoo, että hengitystä pitää suojata. PLS-liuoksen pääsy iholle pitää estää. ”Jos joutuisi käyttämään kemikaalisuojapukua, se olisi raskaudeltaan savusukellukseen verrattavaa. Sitä ei pysty tekemään kuin hetkittäin. On kevyempiäkin suojavarusteita.”

Suojautumista ei saa laiminlyödä rasituksen takia. ”Työsuojeluviranomainen lähtee tarvittaessa sitten edellyttämään, että niitä töitä lähdetään tekemään koneellisesti.”

Jani kertoo oireiden alkaneen viime keväänä. Oli kutinaa ja huonovointisuutta.

Kesällä 2018 yksi uusi työntekijä alkoi kysellä töihintulotarkastuksesta. Samalla Janille selvisi, ettei hänelle ollut järjestetty tarkastusta.

Aluehallintoviraston Ketolan mukaan uudelle työntekijälle tulee tehdä biomonitorointi eli kemikaalialtistustesti työskentelyn alussa. Sen jälkeen nikkelin kertymistä virtsaan pitää seurata.

Työterveyshuolto määrittelee mittausvälin. Jos luvut pysyvät alhaisina, välejä voidaan pidentää.

Nikkelille altistuminen tapahtuu pääasiallisesti hengitysteitse. Iholta nikkeli imeytyy heikosti.

Kesällä 2018 Jani meni työnantajansa Sihdin järjestämään tarkastukseen. Virtsanäytteessä nikkelipitoisuus oli 0,22 millimoolia litrassa. Se on korkea luku.

Altistumattomalla väestöllä nikkelipitoisuus on keskimäärin alle 0,05.

”Jos luku on yli 0,2:n, altistuminen on erittäin merkittävää. Käytännössä henkilö otetaan saman tien töistä pois”, Ketola sanoo.

Työterveyslaitoksen johtava asiantuntija Tiina Santonen sanoo, että pienet nousut yli 0,05:n voivat johtua muustakin kuin työperäisestä nikkelialtistuksesta. Sen sijaan 0,2 olisi selvä tapaus.

Jani epäilee, että pitoisuus näytteessä olisi voinut olla korkeampikin, jos hän olisi juonut vähemmän vettä ennen testiä. Testipaperissakin puhutaan epävarmuudesta: näyte oli laimea. Uusi mittaus jäi tekemättä, kun Jani vaihtoi työpaikkaa.

Työterveyslaitoksen Santosen mukaan Janin ei kannata olla suuresti huolissaan, koska työskentely jatkui vain alle vuoden. Todennäköisyys syövän saamiselle on erittäin pieni.

Jani epäilee, että kutina ja huonovointisuus johtuivat nikkelialtistuksesta. Santosen mukaan kutina voi johtua nikkeliallergiasta, mutta huonoa vointia hän ei liitä nikkeliin. Syy voi olla jokin muu. Raskas työ kuumissa olosuhteissa voi sekin rasittaa.

Janin mukaan työnjohtajilta sai välillä tukeakin.

”He painottivat sitä, että jos tuntuu huonolta, heti taukoa pitämään.”

Jani kertoo kuulleensa Heapsonin työnjohtajalta, että luvut olivat testeissä ”kaikilla yli rajan”. Työnantaja oli huolissaan, ettei sairauslomia pidettäisi yhtä aikaa.

Kaikille testejä ei tehty. Toinen Heapsonilla työskennellyt työntekijä kertoo, ettei koskaan käynyt testeissä. ”Ei minulle tarjottu sellaista.”

Myös kolmas henkilöstövuokrausyhtiö Sihdin kautta Heapsonille työskennellyt henkilö kertoo, ettei hänelle pidetty työterveystarkastuksia.

Neljäs sanoo, että työterveyshuolto kutsui hänet alkutarkastukseen, kun hän oli jo työskennellyt noin vuoden verran kasalla.

Vuonna 2017 Heapson teki erinomaista tulosta: voittoa syntyi 1,7 miljoonaa euroa.

Terrafamen työturvallisuuden avainsääntö kuuluu: ”Työ tehdään turvallisesti tai sitä ei tehdä lainkaan.”

Talvivaaran kaivoksen siirryttyä valtion omistukseen työturvallisuuteen on panostettu ja sitä korostetaan raportoinnissa. Erityisesti huomioidaan työtapaturmien väheneminen. On siirrytty turvapuukkojen käyttöön ja läheltä piti -tilanteista on otettu opiksi. Painotetaan työhygieniaa kuten käsien pesemistä.

Terrafamen mukaan metallialtistusta seurataan säännöllisesti biomonitoroinnilla. Yhtiö kertoo vuoden 2017 vuosikertomuksessaan, että aliurakoitsijoilta edellytetään työterveyshuollon ja suurelta osin biomonitoroinnin järjestämistä.

Mitä ”suurelta osin” tarkoittaa? Kuinka moni Heapsonille työskennelleistä työntekijöistä on testattu? Millaisia tulokset ovat olleet?

Saatuaan tietää jutun aiheen Terrafamen ja aliurakoitsijan edustajat eivät suostu keskustelemaan puhelimessa.

Työnjohtaja, joka oli puhunut Janille ”lukujen ylittymisestä kaikilla”, ei suostu kertomaan asiasta puhelimessa, vaan keskeyttää puhelun.

Heapsonin työpäällikön välittämässä sähköpostissa kerrotaan, että yritys ja sen alihankkijat noudattavat Terrafamen ohjeita.

”Mikäli biomonitoroinnissa havaitaan poikkeavia tuloksia, korjaavat toimenpiteet määritellään yhdessä työterveyshuollon ja Terrafamen kanssa”, hän kirjoittaa.

Terrafamen kestävän kehityksen johtaja Veli-Matti Hilla ei vastaa puheluihin lainkaan, eivät myöskään Heapsonin yrittäjät Veli-Matti Ojanen ja Juha Pälvimaa.

Terrafamen Hillan lyhyen sähköpostin mukaan Terrafamen työntekijöillä altistusluvut eivät ylitä väestön tavanomaista tasoa. Aliurakoitsijoiden biomonitorointituloksista viestissä ei kerrota.

Terrafamen toimitusjohtaja Joni Lukkaroinen ei suostu haastatteluun.

Lopulta Terrafamen hallituksen puheenjohtaja Lauri Ratia kertoo puhelimitse työturvallisuuden olleen yhtiölle alusta lähtien erittäin tärkeää.

Hän myös toteaa, että jos virtsatestiä ei ole tehty ohjeiden mukaan, siinä tulee herkästi virheellisiä tuloksia.

Myös Ratia painottaa työhygieniaa. ”Ylitys saattaa johtua esimerkiksi siitä, että henkilö tupakoi likaisin käsin.”

Keskeiset kysymykset jäävät vaille vastausta. Millaisia lukemia aliurakoitsijan työntekijöiltä on mitattu – ja miten testaamisesta on vuosien varrella huolehdittu?

”En osaa vastata. Hallitukselle raportoidaan kerran vuodessa nämä biomonitoroinnin tulokset, ja ne koskevat aivan erityisesti meidän omia työntekijöitä.”

Ratia kertoo Terrafamen edellyttävän, että myös aliurakoitsijoiden työntekijät biomonitoroidaan aloitustarkastuksessa ja testataan vähintään kerran vuodessa.

Onko mahdollista, että aliurakoitsija ei ole järjestänyt kaikille työntekijöille säännöllistä testausta Terrafamen ohjeiden mukaan?

”Tuohon kysymykseen en pysty vastaamaan.”

Työntekijöitä Heapsonille välittäneellä Sihti Oy:llä on vastuu oman väkensä työterveyshuollosta ja testaamisesta.

Sihdin Kajaanin-toimiston vetäjä Tommi Salohalme ei halua kertoa edes yleisellä tasolla, mitä kesän 2018 testeissä ilmeni. Hän kuitenkin arvioi, että SK:lla on ”kohtuullisen hyvä lähde” ja että ”joku on loukannut tunteitaan”.

Myöhemmin hän kertoo sähköpostitse, että Sihti noudattaa Terrafamen vaatimuksia. Jos työntekijät rikkovat suojautumisohjetta, tarvittaessa työsuhde puretaan. ”On olemassa yksittäisiä työntekijöitä, jotka eivät ole työskennelleet alueella tarpeeksi pitkään seurantanäytteen perusteiden täyttymiseksi”, Salohalme kirjoittaa.

Terrafamen Ratia sanoo yhtiön hallituksen paneutuvan aliurakoitsijan toimintaan. Myös aluehallintovirasto aikoo kiinnittää siihen huomiota tulevassa valvonnassaan.

Kaivoksella on ollut ennenkin ongelmia nikkelialtistuksen kanssa.

Vuonna 2012 metallien talteenoton 218 työntekijästä peräti 17 prosentilla ylittyi nikkelin tai koboltin toimenpideraja. Altistumiset lisääntyivät myös seuraavana vuonna.

Kajaanin ammattikorkeakoulussa keväällä 2018 valmistuneesta opinnäytetyöstä käy ilmi, että suojautumiskäytännöissä oli ongelmia.

Työssä selvitettiin työntekijöiden näkemyksiä turvallisuuskulttuurista kasan purku -osastolla.

”Ajatusmallina monella oli, että itse voi parhaaksi nähdessään pienentää yleisen suojainmatriisin vaatimia suojaimia”, Jani Rissanen kirjoittaa.

Näyttää siltä, että käytännöt vaihtelevat myös sen mukaan, työskennelläänkö aliurakoitsijalle vai Terrafamelle.

Miten aliurakoitsija Heapsonia on valvottu?

Työsuojeluviranomaisten asiakirjoissa on joitakin kemikaaliturvallisuuteen liittyviä mainintoja.

Vuonna 2012 tarkastaja huomautti, että kemikaaliriskinarviointia ei ollut tehty. Seuraavana vuonna hän pyysi yhtiön biomonitorointituloksia nähtäväkseen.

Suomen Kuvalehti kysyi asiakirjoja virastosta. Ylitarkastaja Ketolan mukaan asiakirjat on joko tuhottu tai lähetetty takaisin yritykselle. Hän sanoo, että asia oli tuolloin kunnossa, koska se ei johtanut jatkotoimenpiteisiin.

Vuonna 2014 tarkastaja totesi työnantajan noudattaneen ”kemiallisista tekijöistä annettua toimintaohjetta”.

Viimeinen Heapsonia koskeva pöytäkirja on vuodelta 2017: tuolloin huomautettiin siitä, että hengityssuojainta säilytettiin likaisten työvaatteiden kanssa.

Tarkempia tietoja biomonitoroinnista ei asiakirjoissa ole.

Heapson – suomeksi kasapoika – menestyy hyvin.

Yhtiön liiketoiminta kasvoi, kun valtio-omisteinen Terrafame ryhtyi ajamaan konkurssikaivoksen toimintaa ylös.

Vuonna 2017 Heapson teki erinomaista tulosta: voittoa syntyi 1,7 miljoonaa euroa. Edellisenä vuonna voitto oli miljoonan euron luokkaa.

Työntekijät ovat pääosin henkilöstövuokrausyhtiön palkkalistoilla, nuoria ja vaihtuvat usein.

Janin mukaan kasan päällä ei juuri pohdittu terveysvaikutuksia. Syöpäriskistä väännettiin vitsiäkin. Myöhemmin asia on mietityttänyt.

”Mieluummin jäisin työttömäksi, jos se olisi ainoa vaihtoehto.”

Jani ei esiinny jutussa omalla nimellään.

Oletko työskennellyt kaivoksella ja haluat kertoa kokemuksistasi? Ota yhteyttä salla.vuorikoski@otava.fi.