Eli mitä pitäisi oikein tehdä?

Lihatuotannon rajoittaminen on globaali kysymys. Lihan kulutus erityisesti kehittyvissä maissa nousee jatkuvasti keskiluokkaistumisen myötä. YK arvioi, että lihankulutus nousee maailmassa 74 prosentilla vuoteen 2050 mennessä. Täytyy ottaa huomioon, että kaikkialla ei ole mahdollista valita, mitä syö.

Kuluttajilla on toistaiseksi suurin valta vaikuttaa siihen, mitä tuotetaan ja miten paljon. Vaikka Pariisin ympäristösopimuksessa valtiot sitoutuvat vähentämään päästöjään ja estämään kahden celsiusasteen lämpötilan nousun, ei päätös sido ruoantuotantoa. Ruoantuotanto on päästökaupan ulkopuolella.

Ruokavalion ilmastovaikutuksiin on helpointa vaikuttaa käyttämällä kasviperäisiä tuotteita. Tästä muistuttaa myös YK, joka on julistanut vuoden 2016 palkokasvien vuodeksi.

Muun muassa soijaa, härkäpapua ja kikherneitä löytyy entistä enemmän kauppojen hyllyltä. Kaurasta ja härkäpavuista tehtävä lihankorvike nyhtökaura on uusi kotimainen keksintö. Myös maidolle löytyy nykyään esimerkiksi kaurasta tai soijasta tehtyjä vaihtoehtoja. Kasvisruokaohjeita ovat kirjat ja internet pullollaan.

Lihavaihtoehdoista ympäristöystävällisempiä ovat sika, kana ja moni kalalaji. Etenkin suomalainen järvikala on sekä ympäristön että terveyden kannalta hyvää. Monien luonnosta pyydettyjen kalalajien kantoja uhkaa kuitenkin liikakalastus. WWF:n kalaopas neuvoo ympäristöystävällisten kalatuotteiden valinnassa.

Turhimman ilmastokuormituksen aiheuttaa pois heitetty ruoka. Suomen kotitalouksissa syntyy vuosittain noin 130 miljoonaa kiloa syömäkelpoista ruokajätettä. Näiden turha tuottaminen aiheuttaa vuodessa saman verran kasvihuonepäästöjä kuin 100 000 autoa. Jokaisen suomalaisen edestä heitetään siis 23 kiloa ruokaa pois vuosittain.

Lopuksi on kuitenkin syytä todeta, että tässä artikkelissa tarkastellaan ruoan kulutustamme vain ilmastonmuutoksen kannalta. Ruoantuotannon muut vaikutukset, esimerkiksi luonnon monimuotoisuuteen, rajattiin tämän jutun ulkopuolelle. Monista ympäristövaikutuksista ei ole tehty kattavasti globaalisti vertailtavaa tutkimusta ja toisaalta osa ympäristövaikutuksista on hyvin alueellisia, joten niitä on vaikeaa vertailla.

Lihatuotannon eettiset kysymykset ovat myös täysin oma lukunsa.