Închipuiţi-vă următoarea scenă:

Victor Ponta pe acoperişul Palatului Parlamentului. Stă pe margine. Priveşte zâmbind către oamenii de jos (ce mici sunt!). Se deschide la prohab şi începe să urineze.

Nu e singur. Umăr la umăr cu el sunt Gabriel Oprea, Kelemen Hunor, Vasile Blaga şi ceilalţi lideri de partide mai puţin importante. Şi ăştia fac la fel. Diferenţa e că Oprea, de exemplu, urinează cu grijă. Jetul lui nu trebuie să îl depăşească pe al premierului.

Vasile Blaga o face cu sincope. Uneori vrea să îl depăşească pe Ponta, uneori nu. Kelemen Hunor are grijă să nu ajungă prea departe, deşi ar vrea. Uneori, în cădere, jeturile se împletesc spre satisfacţia rânjindă a celor de sus.

Din când în când, se fac bancuri.

Sunetul nu ajunge până jos. Se împrăştie în aerul rarefiat de pe acoperiş.

Pe lângă parlament trec tot felul de oameni: oameni care se duc la muncă, oameni care creează locuri de muncă, oameni care îi învaţă pe alţi oameni să muncească, oameni care n-au nicio treabă. Cum spuneam, tot felul de oameni. Oameni diferiţi.

Au două lucruri în comun. Cetăţenia şi hainele murdărite de lichidul scurs din înaltul parlamentului. Unii cred că e un accident. Alţii preferă să nu observe. Sunt şi unii care ridică pumnul şi înjură, dar viaţa îi obligă să îşi vadă de ale lor. Mai e şi categoria specială a celor care cred că ceea ce cade din înalt e doar e chestiune trecătoare. Cei care cred că se putea şi mai rău.

În timpul ăsta, din asfaltul şi cimentul aduse acolo de Ceauşescu se împrăştie un miros fetid, care tinde să devină un fel de trăsătură definitorie a locului. În Constituţia României scrie doar atât:

Parlamentul este organul reprezentativ suprem al poporului român şi unica autoritate legiuitoare a ţării.

Nimic despre mirosuri. Constituţia are uneori nuanţe, dar nu olfactive.

Azi, sub acoperişul Parlamentului, s-au votat nişte imunităţi. Cine a dorit să şi-o păstreze şi-a păstrat-o.

Să ne întoarcem la imaginea de mai sus. Din spatele lui Victor Ponta râde ironic Dan Şova. Vasile Blaga e secondat de Varujan Vosganian, patetic şi plin de speranţă. Kelemen Hunor e încurajat de Laszlo Borbely.

Şi mai sunt mulţi alţii. O galerie întreagă.

Ce am învăţat noi azi? Nu numai că România are cel mai cinstit guvern, dar se bucură şi de cea mai ticăloasă majoritate.

Transpartinică. Dispreţuitoare. Nepăsătoare.

Viaţa merge înainte. Copiii lor au să îi dispreţuiască pe copiii voştri.