Cândva, noi eram băieţii buni

18 septembrie 2010

Odesa, 1942

„Românii dădeau uneori mâncare noaptea la populaţie, dar fără să afle nemţii. Ăştia erau răi de tot, când treceau coloane lungi de prizonieri ruşi, amărâţi rău de tot, lumea arunca bucăţi de pâine, ţigări şi care se apleca era lovit imediat cu patul puştii”.

„În Odesa erau şi foarte mulţi germani. În fiecare dimineaţă găseai pe drumuri 3-4 cadavre dezbrăcate. Erau nemţi care se duceau la bordeluri şi erau prinşi de partizani. Era plină Odesa de partizani, nici nu ştiai de cine să te fereşti. Oricum, nu prea aveau treabă cu românii, pe nemţi îi vânau”.

„La Odesa am fost odată şi la Operă. (…) La un moment dat a urcat pe scenă un clovn cu o păpuşă care semăna cu un copil. Nu mai ştiu ce făcea acolo, dar la un moment dat a coborât de pe scenă în primul rând, unde stăteau ofiţerii germani, s-a dus la unul dintre ei şi i-a pus papuşa în braţe. Nu ştiu sigur ce s-a întâmplat, păpușa aia l-a stropit pe neamț. Toată sala a amuțit, iar ofițerul s-a ridicat încet, a scos o batista cu care s-a șters pe faţă, apoi a scos pistolul și l-a împușcat pe clovn drept în cap”.

Transnistria, martie 1944

„În drum spre Ovidiopol am întâlnit un grup de țigani care veneau de la Bug, unde îi trimisese Antonescu și, când am vrut să le dăm haine pentru că era foarte frig şi ei erau numai zdrențe, au refuzat: “nu vrem boierule, că ne împușcă partizanii!””

„Tot pe Nistru, înainte de atacul mare, a ocupat poziție în stânga noastră spre Tighina regimentul 3 Olt infanterie. Rușii mereu spărgeau frontul pe la ei şi mereu trebuia noi să mergem acolo să îi respingem. Fugeau oltenii imediat ce auzeau pe ruși venind “aoleu muică..”. De acum ne obișnuisem: “..iar au spart frontul la 3 Olt..”.”

Ungaria, noiembrie 1944

„Mergând prin sat, am dat peste doi ruși într-o colibă care violau o bătrână. Erau foarte beți și, din cauză că au ridicat amândoi mâinile spre puști, am fost nevoit să îi împușc. Am avut noroc că nu a făcut nimeni cercetări mai amănunțite, că putea să se termine rău pentru mine”. *

„La Hajduboszormeny am ocupat poziție în curtea unui judecător, om înalt, frumos. Aici am stat vreo 4-5 zile, cât am stat acolo nici nu ne-am atins de ce mâncare ne-o trimitea de la trenul regimentar, ne dădea familia judecătorului de mâncare.

Avea judecătorul o fată care tocmai terminase liceul și se temea să nu o violeze rușii. Noaptea dormea fata în pivnița casei cu noi, soldații români, odată am ascuns-o sub tun, sub o prelată, în ziua când verișoara fetei, care locuia chiar peste drum, a fost violată de trei soldați ruşi ; erau ăia foarte foarte tineri și beți turtă”. **

Slovacia, martie 1945

„La Banska Bystrica am auzit că a fost rănit generalul Dăscălescu. Orașul era ocupat de nemți. La intrare, pe o clădire înaltă, era scris cu litere negre, în românește: ENGLEZII V-AU VÂNDUT LA RUȘI”. *

* Sergent Aurel Sandu (Nărteşti, jud. Tecuci), – Memorii de război (interviu de Gabriel Szekely), pe worldwar2.ro



** Sergent Aurel Tucra (Vaşcău, jud. Bihor) – Amintiri de pe front

Fotografii: Victor Nitu Collection

