Un orfan intră în curtea unei clădiri cu gratii la geamuri, dă bună ziua portarului şi unor femei în uniforme albastre și urcă treptele până la etajul doi. Băiatul e în vizită într-un centru de recuperare neuropsihică în care a îndurat patru ani de abuzuri. A scăpat de aici în iunie 2015, după ce am făcut o investigație sub acoperire și am publicat condițiile în care trăiau copiii: izolați, pastilați și agresați. Puștanul a venit să-i scoată la cofetărie pe doi prieteni și să le spună cum e viaţa în centrul de plasament în care locuieşte acum.

„Ascultați-mă: Acolo suntem liberi, ieșim când vrem pe afară. Avem calculatoare la cinci minute de casă. Acolo nu ne leagă. Mâncarea e bună și e destulă. Avem mereu apă caldă, poți să faci duș când vrea sufletul tău. Acolo e bine, bă!”

După ce laudă noua casă, băiatul ia o gură de savarină și își întreabă foștii colegi — cum mai e viaţa la neuro? Află că nu mai iau bătaie, dar iau în continuare pastile psihotrope, ca să fie cuminți. „Nu v-ar plăcea, mă, să plecaţi de aici?”, îi întreabă. „Nu e cum vrem, frate, e cum vrea Protecţia Copilului”. Băiatul care a venit de la 20 de kilometri să-și vadă prietenii oftează, îi îmbrăţişează şi pleacă.

„Nu înțeleg, doamna. Sau înțeleg. Ăștia nu gândesc de la pastile.”

În 2015 am stat zece zile printre copiii din Centrul Rezidenţial de Recuperare a Tinerilor cu Afecţiuni Neuropsihice Băbeni și am văzut cum nu erau recuperați, ci închiși la marginea societății, iar ca să fie cuminți erau pastilați sau legați de pat. După ce am publicat reportajul, mai multe instituții au făcut controale la centru și au descoperit o mulțime de încălcări ale drepturilor copiilor. Directorul de la Protecția Copilului Vâlcea adusese copii la Băbeni fără să respecte procedurile legale, adică îi mutase pentru că așa a vrut el – așa au ajuns mai mulți copii să fie „recuperați” cu pastile, pentru boli psihice pe care nu le aveau.

După controale, opt copii au fost luați acasă de familiile lor, 41 au fost transferați în câteva centre de plasament și de recuperare din județul Vâlcea, un copil a fost luat de un asistent maternal. În centrul din Băbeni au rămas 17 copii. Din iarnă, ei împart clădirea cu patru adulți cu dizabilități mintale, „până se va găsi un loc și pentru ei”, spune șefa centrului. Protecția Copilului a promis că îi mută pe toți de acolo, dar directorul e mai ocupat să sifoneze banii statului către un ONG al soției lui.

Am mers mai întâi să văd cum o duc copiii care au scăpat de la Băbeni.

„Acum merg la o școală normală”

În cel mai mare parc din Râmnicu Vâlcea, un băiat se dă pe bicicletă și face fel și fel de scheme. Când se oprește, o puștoaică cu părul prins în coc îi ia bicla și îl uimește cu scheme și mai complicate. Biciclistul are 14 ani și este unul dintre copiii care au fost transferați din centrul din Băbeni într-unul de plasament din Râmnicu Vâlcea, în vara anului 2015. Acum este mult mai vioi decât era la Băbeni. Acolo era “cumințit” cu pastile psihotrope, care îl moleșeau. În prospectul pastilelor scrie că pot da stări depresive, iar copiii nu făceau terapie.

„Țin minte că îmi venea să mă omor. I-am zis și lu’ Ploscaru [dr. Gabriela Ploscaru, psihiatrul care se ocupă de toți copiii din centrele de plasament din județul Vâlcea]. Ea mi-a spus că nu sunt întreg la minte și de-asta trebuie să iau Rispen [pastile care se dau pentru schizofrenie și cresc riscul de suicid]”, povestește băiatul. Noroc că a fost văzut de alt psiholog când l-au transferat și i s-a scos tratamentul.

Noua lui casă este în cartierul Nord din Râmnicu Vâlcea, în Centrul de Plasament Nr. 5. La scurt timp după ce a fost mutat, băiatul a fost o săptămână la mare, într-o excursie organizată de noul centru. „Dacă mai eram la Băbeni, doamna, nu vedeam nicio mare.”

Odată cu centrul, a schimbat și școala. Până în iunie 2015 a învățat la școala specială din Băbeni, iar acum e la o școală normală din Râmnic. „Mie mi se dau teme mai ușoare, să pot prinde din urmă clasa”, povestește mulțumit școlarul. Educatoarea care îi însoțește prin parc pe el și pe încă cinci băieți îl privește zâmbind și spune că „e un copil tare bun, mă bucur că nu mai e la Băbeni.”

Răul nu a dispărut nici aici. În ianuarie, o colegă de-a lui în vârstă 14 ani a fost abuzată sexual de cinci bărbați și băieți.

Însă băiatul care a plecat de la Băbeni spune că viața de zi cu zi e mult mai OK decât era la Băbeni: poate să aibă un telefon mobil, își ține lucrurile într-un dulap încăpător și are încredere în colegii de cameră. Spune că îngrijitorii sunt „de treabă”, psihologul îl ascultă și îi place cum îl tratează șefa centrului. Plus că aici s-a reîntâlnit și cu doi frați din cei 14 pe care îi are risipiți prin centrele din județ.

„Să nu o pățim mai rău”

La cinci kilometri de casa băiatului care și-a regăsit frații este alt centru de plasament, Nr. 4, în cartierul Ostroveni. Aici sunt 17 dintre copiii transferați din Băbeni. Printre ei este Ștefan, puștanul care și-a vizitat prietenii rămași „la neuro” ca să le spună cum e viața în noua casă. Ștefan are 15 ani și vrea să fie bodyguard, „să fac muşchi, să le fie frică de mine ălora care mi-au făcut rău”.

Într-o după-amiază însorită, el și încă un prieten pleacă de la castel – „așa îi spunem centrului, ca să nu ne ia lumea drept căminari”, explică băieții. Pe faleza Oltului, pun o manea pe telefon și se bâţâie pe ritm. La refrenul cu „pentru cine arunc milioane”, Ștefan își trage mai bine gluga cu blăniță alb-murdar și spune că nu e totul doar lapte și miere în casa cea nouă, cum le povestise prietenilor rămași la Băbeni.

Îi este frică de șeful instituției, la fel ca tuturor copiilor cu care am vorbit din acel centru. „Mi-a dat o palmă pentru că nu am fost cuminte și m-a amenințat că mă dă afară.” Celălalt băiat spune timorat că și el a primit două palme de la șeful centrului de plasament și că a fost amenințat cu transferul, dacă spune cuiva. „Îngrijitorii nu dau în noi, doar el dă, în biroul lui.” Îngrijitorii cu care am încercat să vorbesc au spus că nu se bagă, dar nici nu au infirmat faptul că șeful centrului dă în cei mici.

L-am întrebat pe Horia Ceaușu, șeful centrului Nr. 4, dacă lovește copiii. Mi-a spus că „nu am dat vreodată în ei” și că viața copiilor din centru este mult mai bună decât declară ei.

La scurt timp după discuția cu domnul Ceaușu, le-a interzis copiilor să mai vorbească cu mine, sau vor fi dați afară din centrul de plasament. Dacă totul e OK pentru cei mici, de ce nu mai au voie să vorbească despre viața din centru?

Horia Ceauşu nu este doar şeful Centrului de Plasament nr. 4, ci şi fiul directorului adjunct al Direcţiei Generale de Asistenţă Socială şi Protecţie a Copilului Vâlcea (DGASPC), Antonie Ceauşu, care este responsabil și de rezolvarea abuzurilor din sânul Protecției Copilului. Adică eventualele reclamații la Direcție împotriva lui Horia Ceaușu merg la tatăl acestuia. Din cauza asta, copiii care spun că au fost loviți nu văd o soluție în a-l reclama, ci chiar se tem, „să nu o pățim mai rău”.

În centrul de plasament condus de fiul Ceauşu, unii copii se îmbolnăvesc de tuberculoză. La sfârşitul anului 2015, doi adolescenţi au fost diagnosticaţi cu TBC şi internaţi la Spitalul de Pneumoftiziologie din Mihăești, Vâlcea. „O adolescentă care ne-a venit înainte de Crăciun avea găuri în plămâni. Găuri, ca la cașcaval”, mi-a povestit doamna doctor Bulacu despre o fată care era în centrul de recuperare din Băbeni în primăvara trecută.

„A stat la noi ce-a stat, iar apoi a plecat, că nu îi plăcea aici. Acum mai avem un băiat tot de la Centrul Nr. 4, are 18 ani. Când a venit la noi, era desculț. L-au adus, l-au lăsat și au plecat. Nu am văzut pe nimeni de atunci să îl viziteze. Nici pe ceilalți nu îi vizitează. De-asta nu știm nici dacă, atunci când îi externăm, ei își iau sau nu medicamentele”, mi-a spus doctorul. „Opt copii din Centrul de Plasament Nr. 4 au fost diagnosticați cu tuberculoză”, a mai spus doctorul.

I-am scris șefului Centrului Nr. 4 să vorbim despre cei opt copii, iar el mi-a răspuns că „Nu dețineți informațiile corecte. […] Nu mi se pare corect să vă întâlniți cu ei [cu medicii] fără știrea mea și să îi trageți de limbă”, după care mi-a subliniat faptul că nu dă interviuri fără acordul Direcției Generale de Asistență Socială și Protecție a Copilului Vâlcea (DGASPC), adică al instituției conduse și de tatăl lui.

DGASPC contrazice medicii și susține că, în ultimii doi ani, au fost doar patru copii diagnosticaţi cu tuberculoză, nu opt.

Protecția Copilului munceşte pentru ONG-ul directorului

Domnul cu barbă albă care conduce Protecția Copilului Vâlcea din 2005, Nicolae Badea, este medic și membru în PNL. După publicarea abuzurilor din Băbeni, Badea a schimbat șeful centrului de recuperare, a concediat o infirmieră în vârstă și a tăiat salariile mai multor îngrijitori cu 10%. Așadar, toată vina pentru necazurile copiilor a căzut pe angajații centrului din Băbeni, deși Badea fusese cel care îi mutase pe toți copiii, unii sănătoși și alții cu dizabilități, în același centru fără specialiști.

Doctorul Badea, pe lângă funcția de director executiv al DGASPC Vâlcea și cea de medic, mai are un ONG căruia îi sifonează resurse de la stat ca să facă ceea ce ar trebui să facă instituția pe care o conduce. ONG-ul este o fundație umanitară, Pater Pio, fondată în 1999 de soția lui Badea.

În Fundația Pater Pio s-au implicat angajați din DGASPC Vâlcea, dar și din alte instituții subordonate DGASPC. Practic, mai mulți dintre ei au avut sau au două locuri de muncă la același șef, doar că unul e la stat și altul e la privat. Unul dintre cei care au fost angajați la Fundația Pater Pio este chiar Antonie Ceaușu, directorul executiv adjunct al DGASPC și tatăl șefului Centrului de Plasament Nr. 4. În declaraţia de avere din 2011, directorul adjunct scrie că a câștigat 1200 de lei de la Pater Pio pentru „predare curs”. În 2012, pentru același job, Antonie Ceaușu a primit 13.781 de lei.

„Cu salariații noștri a început Badea să își scrie proiectele la fundație, că nu avea echipă de la Voineasa [un oraș la 73 de kilometri de Râmnicu Vâlcea, unde este sediul social al fundației]. La noi în birouri s-a lucrat mult pentru Pater Pio”, mi-a mărturisit un angajat DGASPC care a ales să nu își dezvăluie identitatea. Un indiciu că proiectele fundației au fost scrise în sediul DGASPC este un document de pe site-ul unui proiect implementat în 2015 de Pater Pio. Când descarci documentul și dai click pe proprietățile lui, îți arată că autorul este DGASPC VL.

Managerul proiectului cu pricina este Cristian Dima, omul care era șeful centrului de recuperare din Băbeni în primăvara trecută. Pe el l-am convins că vreau să fac practică de asistent social cu copiii și așa am intrat zece zile incognito acolo. Mă întrebam, când făceam pe „doamna Oana, voluntara”, de ce domnul Dima nu mai dă ochii cu mine, să vadă cum mă descurc cu cei mici. Am aflat acum că era ocupat cu manageriatul la Pater Pio. Proiectul „de promovare și participare socială” la care muncea valorează peste două milioane de lei și s-a încheiat la sfârșitul lui 2015.

„Badea e şmecher. În 2008 a dezvoltat un proiect pe economie socială lângă parcul Zăvoi. Acolo are contract cu Casa de Asigurări de Sănătate. La început lua copiii de la noi şi îi ducea acolo, ca să ruleze beneficiari”, mi-a povestit angajatul din DGASPC care a acceptat să vorbim despre combinațiile doctorului. Se referă la un centru de recuperare deținut de Fundația Pater Pio pe strada Știrbei Vodă, numărul 19. Este cel din poză:

„Din punctul meu de vedere, este conflict de interese, pentru că Badea profită de accesul la toată baza de date a Direcției. Dacă dumneavoastră v-ați face o fundație ca Pater Pio, nu ați avea acces la grupurile țintă așa cum are el. Plus că oferă servicii pe care le oferă și prin Direcție și folosește oameni din Direcție”, mi-a mai explicat sursa din DGASPC.

Tot în 2008, Pater Pio și DGASPC au primit bani de la stat ca să deschidă un centru de recuperare în orașul Voineasa. În 2013, centrul a fost închis „pentru că s-au spart instalațiile”, spune Badea. Asta demonstrează cât de eficient lucrează ONG-ul și Direcția, conduse de același om.

Într-o zi însorită de iarnă, am făcut o plimbare până la Voineasa și am găsit centrul de recuperare. Lângă râul Lotru, după ce cobori pe o pantă, sunt două clădiri care aduc a pensiuni părăsite. Singurele vietăți de aici sunt două pisici care miaună în spatele unor porți cu lacăte pe ele. Strig la poarta unei gospodării învecinate și iese o femeie în prag. O întreb dacă știe ceva de clădiri.

– S-a închis acum doi ani aici. Era un centru d-ăsta medical. Nu mai e nimeni de atunci. Au luat și aparatura, au dus-o la Vâlcea. – Ce doctor era aici, la centru? – Badea, nu îl știți? E de la Agenția, Autoritatea aia pentru copil, din Râmnicu Vâlcea.

În spatele clădirilor sunt două leagăne, trei aparate pentru lucrarea mușchilor și două balansoare. Pisicile sunt singurii beneficiari ai construcției. Badea susține că aparatura de specialitate luată pe banii statului încă este în clădirile părăsite.

Când soții Badea deschideau cele două centre de recuperare din Voineasa și Râmnicu Vâlcea, cei doi au semnat și un protocol de colaborare între Pater Pio și Protecția Copilului, prin care sunt de acord să își promoveze reciproc imaginea. În același an, Nicolae Badea a cotizat la PNL cu 7500 de lei.

Conform declarațiilor de avere, cel mai profitabil an al lui Nicolae Badea la Pater Pio a fost 2012, când a câștigat jumătate de miliard de lei vechi. În 2013, când centrul de recuperare din Voineasa se închidea, Nicolae Badea câștiga de la fundația soției 350 de milioane de lei vechi. Când l-am întrebat pe doctor ce face pentru banii ăștia, a spus ironic că este un „liber cugetător”.

La nivel de județ, dubioșeniile pe care le face doctorul Badea au trecut timp de 11 ani neobservate. De curând, însă, a intrat sub lupa comisiei de disciplină a Consiliului Județean Vâlcea. Președintele interimar al Consiliului, Gheorghe Păsat, a cerut ancheta. Doctorul a fost chemat să dea declarații de câteva ori deja, dar nu s-a prezentat. Și-a luat concediu medical de două luni, cu pauză de muncă de o zi, ca să nu fie suspendat din funcție. „Ne-a transmis că o să vină după alegeri, când, cel mai probabil, la Consiliul Județean nu va mai fi același președinte care l-a reclamat”, mi-a spus sursa din DGASPC.

Pentru copiii care trăiesc în centrele rezidențiale din județul Vâlcea, Nicolae Badea este un Big Brother care știe tot ce mișcă și de care le este frică. Au înțeles că el are puterea să îi mute oriunde și oricând, cum a făcut-o ani la rând cu cei pe care i-a dus la centrul de recuperare neuropsihică din Băbeni, unde erau abuzați departe de ochii noștri.

În 2015, când am documentat povestea copiilor din Băbeni, o fată cu dizabilități neuromotorii era zilnic legată de pat „ca să nu se piardă prin centru”. Ea a fost văzută de Medicina Legală din Vâlcea în urma reportajului, dar medicii au concluzionat că nu au fost comise abuzuri fizice asupra ei. Asta deși avea vânătăi la ambele picioare de la cât stătuse legată. Fetița de 14 ani este acum într-un centru de recuperare din Râmnicu Vâlcea, pe strada Ferdinand 32. Am vrut să o vizitez, dar Protecția Copilului a spus „că nu este legal, pentru că e minoră”.

Nici în centrul de la Băbeni nu m-au lăsat să intru, pentru că i-am terorizat destul pe angajați, spune doctorul Badea.

***

Într-o zi caldă de aprilie, fum gros se ridică deasupra cartierului Ostroveni. E de la un incendiu de lângă faleza Oltului – arde stuful, nu se știe de ce. Zeci de oameni se uită ca la spectacol şi o femeie pe care scrie „Life is fun” se pozează veselă cu o sticlă de apă. Mă plimb printre oamenii ăştia când o fată slabă mă prinde uşor de braţ. E una din adolescentele pe care le-am cunoscut la Băbeni și pe care nu o văzusem încă în libertate. Îmi zâmbește și o întreb cum e în Centrul Nr. 4. Oftează, se uită la o femeie care trage cu urechea la noi şi spune în șoaptă: „Nu e bine să stăm de vorbă aici”.

Se îndepărtează și merge să se uite la flăcări.

Un text de Oana Moisil

Răbdare editorială: Vlad Ursulean

Mulțumiri lui Matei Bărbulescu, Ștefan Mako, Luiza Vasiliu și tuturor care au dat cu ochiul pe text.

Investigația inițială: Pastile pentru copii speciali

Citește și: Sărăcia este o boală mintală