Tahkon triathlonissa nähtiin todellinen superteräsmies – Juha ui ilman märkäpukua ja ajoi armeijan pyörällä

Viikonloppuna kisatussa Finntriathlonin Tahkon kisassa nähtiin ei niin tavanomaista välineistöä triathlonkisaan.

Viikonloppuna Nilsiän Tahkolla pidetyssä Finntriathlonin täydenmatkan kisassa lähtöalueella oli toinen toistaan kalliimpaa pyörää rivissä. Tuhansien eurojen Cerveloa, Bianchia, Feltiä – kallita, jopa yli kymppitonnin kokonaisuuksia sähkövaihteineen ja hiilikuitukiekkoineen.

Mutta ei kaikki. Ainakin yhdestä pyörästä löytyi pelkkää terästä, kevyempää alumiiniakaan siinä tuskin oli nimeksikään.

Toinen toistaan kalliimpien pyörien rivistöstä löytyi myös vanha armeijan pyörä (vas.).­

PYÖRÄÄN oli liimattu kilpailunumero 1416, se kuului tamperelaiselle Juha Riikoselle. Riikonen on sen verran hurjapää, että hän päätti lähteä täyden matkan kisaan vanhalla armeijan polkupyörällä.

Kyllä, armeijan vanhalla polkupyörällä, jonka kaikki armeijan käyneet tietävät – sen rullausominaisuudet ja aerodynamiikka ovat kaukana triathloniin suunnitelluista virtaviivaisista tuulitunneliluomuksista. Sivistyneesti vaihtavista sähkövaihteista armeijan polkupyörässä ei ole tietoakaan, eikä siinä muutenkaan vaihteita räplätä, sillä niitä ei ole. Mutta ketjua kyllä riittää mitä polkea, samoin kuin muissakin pyörissä.

ENNEN KISAA Riikonen joutui kuitenkin hieman neuvottelemaan kisajärjestäjien kanssa, oletettavasti hän ei vihreällä nuolellaan yllä ihan samanlaisiin keskinopeuksiin kuin muut kilpailijat hiilikuitutykeillään. Järjestäjät joutuivat purkamaan suljetun pyöräreitin klo 18 ja sen jälkeen Riikonen olisi omalla vastuulla muun liikenteen seassa.

” Sellaisen 300 metriä ajoin etukäteen.

Mutta Riikonen päätti lähteä matkaan.

– Kaiken kaikkiaan tämän tarkoituksena on inspiroida ihmisiä. Ihmiset ovat kestäviä elukoita, eikä se matka tapa, vaan vauhti. Haluan vaan osoittaa, että asioita pystyy tekemään eri tavalla, jos vain haluaa, Riikonen sanoo.

Niin kuin kaikki triathlonistit tekevät, pyörä täytyy mitoittaa eli säätää täysin kuskin mukaan – tehdä niin sanottu bike fitting. Riikonenkin sen teki, sääti satulan oikealle korkeudelle. Testikilometrejä pyörällä ei ehtinyt juuri ajella, tällä kertaa puhuttiin testisadoista metreistä.

– Sellaisen 300 metriä ajoin etukäteen, Riikonen nauraa.

Juomapullotelineet pyörän runkoon kiinnitettiin ilmastointiteipillä, armeijan pyörä ei sellaisia hienouksia tunne. Sotilashan juo vihreästä kenttäpullosta.

Juha Riikonen haluaa inspiroida ihmisiä. –Haluan vaan osoittaa, että asioita pystyy tekemään eri tavalla, jos vain haluaa.­

NIIN RIIKONEN asettui Tahkon täyden matkan triathlonin lähtöön yhdessä muiden 188 kilpailijan kanssa. Ensimmäisenä lajin 3,8 kilometrin uinti Syvärin vedessä, Tahkovuoden edustalle poijutetulla reitillä.

Muut kilpailijat olivat pukeutuneet kokomustaan kumiin pitääkseen itsensä lämpöisenä, sillä Syvärin veden lämpötilaksi oli mitattu aamuksi reilu 19 astetta. Uinninkin Riikonen teki hieman massasta poiketen – ilman märkäpukua.

Märkäpukukin häneltä löytyy, mutta tällä kertaa sitä ei käytetty, koska ”kaikki ei tarvitse olla välineistä kiinni”. Paljastetaan nyt tässä vaiheessa, että ensimmäistä kertaa Juha Riikonen ei ollut triathlonin täyden matkan lähdössä – niitä hänellä oli takana ennestään jo useita, kuten puolen matkankin startteja.

– Päätös lähteä uimaan ilman märkäpukua oli helppo. Se oli yksinkertainen keino tehdä tavallisesta täysmatkasta haastavampi ja veden lämpötila oli siihen sopiva. Ilman märkäpukua uinti sopi hyvin myös teemaan, Riikonen valottaa.

Hyvin uinti sujui ilman märkäpukuakin, uintiin Riikonen käytti vajaa pari tuntia vaihtoineen. Kello 10 aikoihin lauantaiaamuna hän hyppäsi iloisesti naureskellen ja vilkutellen pyöränsä selkään. Edessä olisi siis niin sanottu 180 kilometrin pyörämarssi.

– Ajattelin ensin, että olisin ajanut pyörälenkin kahdeksaan tuntiin, eli olisin klo 18 aikaan reitiltä poissa. Mutta ajoinkin sitten noin seitsemään tuntiin, Riikonen iloitsi maalissa.

Juha Riikonen taisteli itsensä maaliin parin tunnin uinnin, seitsemän tunnin pyöräilyn ja noin viiden ja puolen tunnin juoksun jälkeen.­

RIIKOSEN VAUHTI nousikin Tahkon triathlonilla päivän puheenaiheeksi. Mies paukutteli 180 kilometrin pyöräreitin yli 26 kilometrin keskituntinopeudella. Vauhti oli melkoinen, sillä se oli lähes samaa luokkaa kuin monella mulla täyden matkan pyöräilijällä, vaikka alla oli tuulennopea triathlonpyörä.

” Juoksu ei mennyt niin hyvin kuin se minulla voi mennä, mutta se johtui siitä, että pyöräily oli niin raskasta.

Mutta ei matkan teko ollut Riikoselle helppoa. Ensimmäiset pari kierrosta Riikosella meni ihan hyvin, mutta kolmannella kierroksella hän alkoi miettiä, että mitähän tästä tulee – varsinkin kuin vauhtia ei voinut oikein pudottaa, että ehtisi maaliin ennen sen sulkeutumista puolilta öin. Riikosen pyörässä ei ollut mitään lukkopolkimia, joiden ansioista triathlonisti voi ”pyörittää” pyörän kampia tasaisella poljinnopeudella käyttäen samalla jalan lihaksia optimaalisesti hyväkseen. Riikonen kirjaimellisesti polki menemään ja neljäs ja viides pyöräilykierros söivät voimat jaloista ja edessä olisi vielä maratonin juoksu.

– Juoksu ei mennyt niin hyvin kuin se minulla voi mennä, mutta se johtui juuri siitä, että pyöräily oli niin raskasta – lonkan koukistajat olivat tällä kertaa todella kovilla.

Mutta niin Juha Riikonen taisteli itsensä maaliin, parin tunnin uinnin, seitsemän tunnin pyöräilyn ja noin viiden ja puolen tunnin juoksun jälkeen illan pimetessä Tahkolla. Yhtä iloinen virne kasvoilla kuin lähtiessäkin – sillä kaikkea ei tarvitse tehdä hienoilla välineillä.