Joitakin viikkoja sitten jätin eräiden muiden kansanedustajien kanssa lakialoitteen saatavuusharkinnan poistamiseksi. Kyse on EU/ETA -alueen ulkopuolelta tulevien työlupaprosessin osasta, jolla ei ole juurikaan yleistä merkitystä työmarkkinoiden toiminnan kannalta, mutta joka eräissä tapauksissa näyttää heikentävän työntekijän autonomiaa ja pitävän ihmisiä kohtuuttomissa olosuhteissa.

Etukäteen oli selvää, että SAK:n johdossa ei aloitteestamme pidettäisi. Siksi valmistauduin reippaaseen keskusteluun tutustumalla huolellisesti kaikkeen olemassa olevaan tietoon ja informoimalla keskeisiä liittoja aloitteestamme etukäteen. Näin demokratiassa yleensä toimitaan: pannaan argumentit vastakkain ja katsotaan, mikä niistä on vahvin.

Asiakeskustelun sijaan Suomen palkansaajajärjestöjen kirkas kärki valitsi linjakseen panettelun, vääristelyn ja leimaamisen. Tähän en ollut varautunut. Monet näistä toimijoista tunnen vuosikymmenten takaa. Monen kanssa olen tehnyt yhteistyötä. Tältä pohjalta otin reilun pelin itsestäänselvyytenä.

Maanantaina 11.8. Rakennusliiton varapuheenjohtaja Kyösti Suokas avaa keskustelun blogilla, jossa hän erinäisten asiavirheiden ja alatyylisen kielen lisäksi syyttää minua ja Tytti Tuppuraista ”kumartamisesta pakolaisille” ja, jos oikein tulkitsen, myös ”sumutuksesta”. Lisäksi hän vihjailee uskollisuusvelvoitteesta rahoittajia kohtaa. Hän jatkaa teemaa 19.9. blogissa, jossa megalomaanisten uhkakuvien ja asiavirheiden lisäksi arvelee koko aloitteen taustalla olevan tarve ”pysyä lööpeissä”.

Kolmannessa, 27.9. päivätyssä blogissaan Suokas asettuu uhrin asemaan ”duunaritaustaisena ikääntyneenä ay-miehenä”, jolle ei ei enää kotipuoluetta löydy. Hän esittää aloitteen perusteluista väitteitä, jotka eivät pidä paikkaansa. Suokas jatkaa 10.10. päivätyssä blogissaan (otsikoitu ”Leikkitotta”), että aloitteen tekijöitä ”Suomessa asuvien mahdollisuus työllistyä omassa maassaan tai pysyä työpaikassaan elämiseen riittävällä palkalla ei kiinnosta pennin vertaa.”

Koin tämän kirjoittelun aika vaivalloisena, koska jouduin väitteitä tietysti oikomaan. Suokas on aikaisemminkin tehnyt heikosti perusteltuja ulostuloja ja politiikassa on aika tavallista, että jokin asia menee niin ihon alle, että siihen ei pysty ottamaan järkevää etäisyyttä. Siksi en Suokkaan reaktiota ihmeemmin miettinyt, vaan ajattelin, että tämä nyt on yksittäistapaus.

Vaan ei ollut.

Eilen käsiini eksyi vahingossa SAK:n hallituksen teettämä muistio oman kannanmuodostuksen pohjaksi. Teksti on ilmeisesti toiminut pohjana hallituksen kokouksessa, jossa suuri ja mahtava SAK on vetänyt linjaansa saatavuusharkintaan. (Valitettavasti teksti on minulla vain paperiversiona, joten en voi sitä tänne linkittää. Tarvittaessa se on kuitenkin kopioitavissa kiinnostuneille.)

Muistiossa on useita asiavirheitä. Lähteitä ei juuri ole käytetty, ja niiltä osin kuin on, on niitä käytetty virheellisesti ja/tai valikoiden. Muistiosta puuttuu asian ymmärtämisen kannalta oleellisia tietoja, kuten se, että kolmannes saatavuusharkinnan alaista työlupaa hakevista on jo Suomessa. Tai että kaikki olemassa oleva tutkimus- ja tilastotieto on sitä mieltä, että saatavuusharkinnan poistolla ei olisi merkittävää vaikutusta kolmansista maista tulevien työryhmien määrään.

Näiden ongelmien lisäksi tekstistä puuttuu kokonaan se argumentaatio, jolla me vasemmistolaiset poliitikot olemme lakialoitetta perustelleet: kysymykset ihmisoikeuksista, työsuhdeturvasta, palkkaturvasta ja työntekijän autonomiasta. Ilman näitä näkökulmia on ymmärrettävästi hyvin vaikea käsittää, miksi vasemmistolaiset poliitikot aloitteen ovat liikkeelle laittaneet. Ilman näitä näkökulmia on myös ay-liikkeen mielestäni mahdotonta muodostaa kestävää kantaa asiaan.

Tiedonsaannin vaikeudesta ei tässä ole kyse. Perustelut olisi nimittäin ollut helppo löytää kotisivuiltani tai face-seinältäni, jossa asiasta on käyty keskustelua useita viikkoja. Myös itse lakialoitteesta löytyy hyödyllisiä lähteitä, minkä ainakin muistion kirjoittajan täytyy tietää, koska hän on kopioinut testiä aloitteesta suoraan omiin nimiinsä.

Lisäksi käytettävissä on tietysti puhelin ja sähköposti. Elämme kommunikaation kultakautta.

Vastapuolen perusteluihin tutustumisen sijaan muistiossa on päädytty keksimään ne itse: ”Kontulan tekemän lakiehdotuksen yhtenä tavoitteena on helpottaa kaikkien kielteisen turvapaikkapäätöksen saaneiden kolmansien maiden kansalaisten tilannetta”. Tätä muistiossa pidetään ongelmallisena ”turvallisuusnäkökulmasta” ja koska siihen sisältyy ”työehtojen täydellisen alasajon riski”.

Ensinnäkin, lakiehdotuksemme tavoitteena ei tietenkään ole ”helpottaa kaikkien kielteisen turvapaikkapäätöksen saaneiden tilannetta”, jo siksi, että tämä olisi epärealistista. Lakiehdotuksesta käydyn keskustelun yhteydessä on toki noussut esille, että saatavuusharkinnasta aiheutuu kohtuuttomia tilanteita myös joillekin turvapaikanhakijoille. Se on eri asia.

Toiseksi, vaikka joku näin olisikin perustellut, ovat muistion johtopäätökset siitä kovin kummallisia: ihanko oikeasti ollaan Hakaniemessä sitä mieltä, että muuten harmaalle sektorille työllistyvien ihmisten mahdollisuus päästä oikeisiin töihin on ensisijaisesti ”turvallisuusriski”? Ja että tämä enimmillään muutaman tuhannen ihmisen porukka riskeeraa olemassaolollaan koko 2,5 miljoonan palkansaajan työmarkkinoiden työehdot?

Torstaina 12.10. tapasin joitakin ay-pomoja ja kerroin, mitä mieltä olin heidän toimintatavoistaan. Paikalla oli myös teollisuusliiton varapuheenjohtaja Turja Lehtonen, joka poistui kesken keskustelun. Seuraavana päivänä Lehtonen jakoi somessa Ahjon jutun Äänekosken ulkomaalaisen työvoiman skandaalimaisista työskentelyoloista saatetekstillä ”Ei ongelma toteaa Anna Kontula en voi olla samaa mieltä!”

En tietenkään ole missään sanonut, että ulkomaalaisen työvoiman hyväksikäyttö ei olisi ongelma. Päinvastoin, olen kirjoittanut asiasta jo vuosien ajan, muun muassa yhden kirjan. Kun huomautan tästä Lehtosen seinällä, hän poistaa kommenttini.

Nyt tämä ay-pomojen teinikiukuttelu saisi jo riittää. Me olemme kaikki asemassa, joka antaa valtaa päättää muiden ihmisten elämän ehdoista. Se valta tuo myös vastuuta.

Siteeraankin tähän loppuun SAK:n puheenjohtaja Jarkko Elorantaa, joka 14.9. julkaistussa (asiavirheitä vilisevässä) blogissaan saatavuusharkinnasta ehdottaa ” Nyt olisi syytä laittaa jäitä hattuun ja käydä rakentavaa keskustelua siitä, millä konkreettisilla keinoilla voimme parantaa työllisyyttä, estää harmaan talouden rehottamista ja työntekijöiden hyväksikäyttöä sekä parantaa ulkomaisten työntekijöiden oikeusturvaa.”

Juuri sitä tässä yritetään tehdä.

Jos satojen toimijoiden organisaatio ei pärjää asialinjalla yhtä sosiologi-kansanedustajaa vastaan – kyllä silloin pitäisi pohtia avoimin mielin omien linjausten ja toimintatapojen kestävyyttä.