Enimmillään käypä hoito -suositusten tekijällä on ollut jopa kolmekymmentä sidonnaisuutta lääketeollisuuteen. Kuva: Maiju Torvinen

Suomalaisten lääkäreiden työtä ohjaavat Käypä hoito -suositukset. Suosituksia tekevät eri lääketieteen alojen asiantuntijat, ja monilla näitä hoitosuosituksia tekevillä on paljon yhteyksiä lääkealan yrityksiin.

Tampereen teknillisen yliopiston tutkija Jaakko Salonen keräsi muutama vuosi sitten yli sadan Käypä hoito -suosituksen laatijoiden sidonnaisuudet. Salonen havaitsi, että yhdellä suositusten tekijällä on enimmillään yli 30 sidonnaisuutta, ja näistä suurin osa oli lääkeyhtiöihin. Sidonnaisuuksia ovat muun muassa luentopalkkiot ja maksetut matkat kongresseihin.



Lääketeollisuus myös maksaa ja järjestää lääkäreiden täydennyskoulutusta. Tämä napanuora pitää katkaista, sanoo psykologi Aku Kopakkala, joka arvostelee hoitosuosituksia perjantaina julkaistussa kirjassaan Masennus – Suuri serotoniinihuijaus.

Kopakkala irtisanottiin vuosi sitten työstään Mehiläisen kuntoutusjohtajana, kun hän oli ollut mukana masennuslääkkeitä kriittisesti käsitelleessä Ylen MOT-ohjelmassa.

– On hyvin erikoinen tilanne, että lääkärien kouluttaminen perustuu lääketeollisuuteen eikä tieteeseen. Lääketeollisuus ei sinänsä tee hyvää eikä pahaa, se tekee rahaa ja pyrkii tuottamaan voittoa. On lääketeollisuuden etu, että lääkärit määräävät paljon lääkkeitä, Kopakkala sanoo.

Sidonnaisuudet ovat ongelma



Helsingin yliopiston ortopedian ja traumatologian professori Teppo Järvinen on Kopakkalan tavoin vaatinut, että kansallisten hoitosuositusten laatijoilla ei saisi olla merkittäviä sidonnaisuuksia – etenkään kaupallisia.

Järvisen mukaan asiantuntijoiden sidonnaisuudet ovat merkittävä yhteiskunnallinen ongelma, eikä suomalainen terveydenhuolto ole sille immuuni.

– On hyvin epäilyttävää, jos kansallisista hoitosuosituksista päättävät tahot, joilla on merkittäviä taloudellisia kytköksiä lääketeollisuuteen. Suomessa jostain syystä kuvitellaan, että sidonnaisuudet ovat ongelma vain muualla mutta ei meillä.

Käypä hoito -suositusten tekijöiden sidonnaisuuksien hyväksymistä on perusteltu sillä, että työryhmien lääketieteellinen taso laskisi, jos niissä ei olisi kaikkia parhaita voimia mukana.

Järvisen mukaan tämä on kestämätön perustelu.

– On eri asia, kuka valmistelee päätökset ja kuka tekee ne. Valmistelussa tarvitaan lääketieteellisen alan tuntemusta, mutta päätöksenteossa ei. Päätösten pitäisi olla puolueettomien näytönarvioinnin asiantuntijoiden työtä.



Järvisen mukaan sidonnaisuuksissa on pohjimmiltaan kyse siitä, mihin suomalaisten verorahoja terveydenhuollossa käytetään: Käytetäänkö niitä hoitoihin, joista oikeasti on hyötyä vai hoitoihin, jotka hyödyttävät lääketeollisuutta?

– Suomalaisessa lääkärikunnassa ei ymmärrettävästi haluta keskustella asiasta. Ainoa keino muuttaa tilanne on se, että kansalaiset havahtuvat ja alkavat vaatia muutosta.

Tilannetta voi Järvisen mukaan verrata poliitikkojen vaalirahakohuun.

– Kun luottamus menee, sitä on hyvin vaikea saada takaisin. Meidän lääkäreiden tulee olla ensisijaisesti vastuussa potilaillemme ja olla heidän asiallaan, ei kenenkään muiden.



