Energiauutisissa oli hätkähdyttävä artikkeli päästövähennysten kustannuksista. Suomi on käyttänyt vähennettyä hiilidioksiditonnia kohden 27 euroa ja Ruotsi 1300 euroa. Hölmöin on ollut Ranska, joka on käyttänyt peräti 1400 euroa. EU:n keskiarvo on 400 euroa/tonni. Artikkeli perustuu italialaisen tohtori Carlo Stagnaron tutkimukseen.

Vähennetyn hiilidioksiditonnin hinta eri EU-maissa

Rahaa on siis mennyt paljon, mutta vaikutukset ovat olleet vähäisiä. Siis tämän tutkimuksen mukaan. Luonto ei tällaisesta tehottomuudesta kiitä, mutta jotkut muut kiittävät. Johonkin taskuun nuokin rahat ovat menneet.

En pysty ottamaan kantaa itse tutkimukseen, koska juuri nyt ei ole aikaa lukea 170-sivuista raporttia läpi. Uutisen mukaan Atagnaro arvostelee uusiutuvan energian subventomista sen sijaan että verotettaisiin hiilidioksidipäästöjä. Ihan ilman yhtään havaintoja voidaan pelkän teorian pohjalta päätellä, että valittu tukipolitiikka tuottaa tällaista tehottomuutta. Onko tehottomuus noin valtavaa, sitä en osaa sanoa.

Päästöikeuksille minimihinta tai sen tilalle hiilidioksidivero

Stagnaron mukaan EU:n viralliselta politiikalta, päästökaupalta, on viety terä, kun massiivinen uusiutuvan energian subventio on alentanut päästöoikeuden hinnan tasolle, jossa se ei ohjaa enää mitään.

Tilanteessa on kaksi ongelmaa: tehdään kustannustehottomia toimia ja jätetään halpoja ja hyvin tehokkaita toimia tekemättä.

Jälkimmäinen ongelma on ilmaston kannalta pahempi. Se on ratkaistavissa sillä, että pannaan päästöoikeudelle minimihinta – vaikkapa aluksi 30 €/tonni. (Oma tavoitteeni olisi 100 €/tonni) Lasketaan liikkeelle vain se määrä päästöoikeuksia, jotka menevät sillä hinnalla kaupaksi. Tämä on myös välttämätöntä, jotta tuosta uusiutuvien tukemisesta ylipäänsä olisi jotain hyötyä. Muutenhan se kumoutuu päästöoikeuden halvan hinnan kautta sillä, että muut toimet laiminlyödään.

Stagnaro pitää hiilidioksidiveroa päästökauppaakin tehokkaampana. Tämä minimihinta on aika tarkkaan sama kuin vero.

Tukipolitiikalla on muitekin päämääriä kuin välitön päästöjen vähentäminen

Edellistä ongelmaa – tehottomia toimia – ei ehkä halutakaan ratkaista, koska uusiutuvien tuella on muita päämääriä kuin ilmaston pelastaminen.

Aluepolitiikka. Suomessa metsäenergian suosiminen on ennen kaikkea aluepolitiikkaa. Ilmastopolitiikkana se ei ole erityisen hyvää, koska metsäenergia on uusiutuvaa vain melko pitkällä aikavälillä ja maapallo pitäisi pelastaa nopeasti. Se on tehotonta ilmastopolitiikkaa, mutta haja-asutusalueiden tukimuotona niitä järkevimpiä. Kunnollisten vanhojen metsien ystävänä minua tosin vähän surettaa.

Ei tukea ydinvoimalle. Päästökauppaa keskeisenä keinona ei ole haluttu myöskään, koska se nostaa ydinvoiman kannattavuutta. Tässä on nyt ainakin teoreettinen ongelma. Jos halutaan vastustaa ydinvoimaa, kannattaa verottaa ydinvoimaa, jos rahkeet eivät riitä sen suoralle kieltämiselle. Näin on tehty Ruotsissa ja ydinvoimaloita onkin suljettu. (Jos Stagnaro joskus päivittää tutkimuksensa, Ruotsin päästövähennysten hinta nousee entisestään, kun ydinvoimaloiden sulkemisen vaikutus tulee mukaan.)

Uuden teknologian synnyttäminen. Saksassa aurinkoenergian tuki on mennyt vähän lapasesta, kun tultiin luvanneeksi niin korkea syöttötariffi, että paneelien hintojen romahdettua se on valtava ylikompensaatio, eivätkä oikeusoppineet hyväksy lupauksen perumista. Ilman tätä tukea aurinkoenergia ei kuitenkaan olisi kehittynyt sellaisin harppauksin kuin se on kehittynyt. Aluksi hehkulamppujen kieltäminen tuntui aivan hölmöläisen hommalta, mutta se ponkaisi sellaisen tuotekehityksen, että hehkulamppuja ei paljon enää myytäisi, vaikka kielto kumottaisiin.

Juuri nyt olemme tilanteessa, jossa sähköautoihin siirtymällä vähentäisimme päästöjä noin 1000 euron tonnihinnalla, mutta voimakkaan subvention kautta sähköautot kuitenkin yleistyvät, markkinat kehittyvät ja teknologia paranee. Siinä sivussa myös kaupunki-ilma puhdistuu. On jo liikkeellä esityksiä, että siirtymäkauden jälkeen kaupungeissa saisi ajaa vain sähköautoilla, koska niiden suurin hyöty on puhdas hengitysilma kaupungeissa.

= = = =

Suomi saa siis kiitosta Viron ohella ainoana jotenkin järkensä tässä säilyttäneenä. En siis ole lukenut itse raporttia. Siksi en osaa sanoa, missä määrin tässä on kyse siitä, että Suomi on kohdentanut voimavarat kustannustehokkaisiin toimiin ja missä määrin siitä, että on vain tehty niin vähän.

Jos ajattelemme, että ylimitoitettu tuki uusiutuvalla energialle on perusteluta teknologiatukea alalle, Suomen säästäväisyyttä voi pitää myös vapaamatkustajuutena.