Yli 20 vuotta itähelsinkiläisten peruskoulujen koulukuraattorina työskennellyt Abdulkadir Isak uskoo, että lapsiin kohdistuva kunniaväkivalta tulee yleistymään Suomessa.

Monimutkainen, moninainen ja vakava ongelma. Näin vastaa Abdulkadir Isak, kun häntä pyytää määrittelemään, mitä kunniaväkivalta tarkoittaa koulukuraattorille.

Isak on työskennellyt yli 20 vuotta itähelsinkiläisissä kouluissa. Tällä hetkellä Isak on virkavapaalla Porolahden peruskoulusta, missä liki kolmannes oppilaista on maahanmuuttajataustaisia. Hän on työskennellyt uransa varrella myös muissa itähelsinkiläisissä peruskouluissa.

Kunniaväkivalta on hänelle tuttu ongelma. Hän on kohdannut sitä esimerkiksi oppilaassa, joka ei saa ikinä lähteä koulun järjestämille retkille tai diskoon. Tai luokkahuoneessa käytösoireista kärsivässä, masentuneessa lapsessa, joka silmin nähden pelästyy, kun kuraattorin vastaanotolla mainitaan kotiolot.

Lapsi saattaa myös olla jatkuvasti huolissaan äidistään, ja kadota kesken päivien käymään kotona. Monta kertaa kotona vallitseva ongelma on paljastunut myös vanhempaintapaamisessa, missä äiti on alkanut itkemään. Kaksi kertaa Isak on ohjannut äitejä myös turvakotiin.

– Ennen kaikkea kunniaväkivalta on jotain, mikä rajoittaa ihmisten vapautta, ja oman elämän määräämistä, Isak sanoo.

Mutta palataan Isakin uran varrella näkemiin tapauksiin pian. Alkuun hän haluaa nimittäin muistuttaa, että kunniaväkivaltaa eivät kohtaa vain maahanmuuttajataustaiset tai islaminuskoiset.

Mustasukkaisuuden ajamaa väkivaltaa ja perheenjäsenten pelolla kontrollointia tapahtuu kantasuomalaisissa perheissäkin: siitä puhutaan julkisessa keskustelussa vain eri termein.

– Kunniaväkivalta ei myöskään kohdistu pelkästään tyttöihin. Tytöillä se on vain rankempaa. Pojat saavat liikkua enemmän kuin tytöt, mutta heilläkin saatetaan rajoitetaan ystävyyksiä uhkailun avulla. Jos joku kaveri ei ole esimerkiksi samasta kulttuurista, hänen nähdään olevan huonoa seuraa.

Abdulkadir Isak toivoo, että valtio suuntaisi tukea enemmän kunniaväkivaltaa ennaltaehkäisevään työhän.­

Se, miksi kunniaväkivalta kehittyy ongelmaksi maahanmuuttajataustaisten keskuudessa, johtuu monesta tekijästä.

On tietysti olennaista, että kunniaväkivaltaa havaitaan sellaisten maahanmuuttajayhteisöjen keskuudessa, joiden kotimaassa perhe- ja kunniaväkivaltaa ei tuomita herkästi niin lainsäädännöllisesti kuin sosiaalisesti. Kyse ei kuitenkaan ole ainoastaan kulttuurista, vaan myös koulutuksen puutteesta.

– Joskus opettajat voivat ajatella, että lapsi on tietynlainen, koska perheen kulttuuri on erilainen. Mutta ei väkivalta ole mitään kulttuuria, Isak sanoo painokkaasti.

Isakin mielestä ihmisoikeuksista ja perhe-elämästä kouluttaminen tulisi aloittaa tehokkaasti jo vastaanottokeskuksissa. Muuten avuntarjoamisen ikkuna voi sulkeutua.

– Koulujen ensimmäisessä terveystarkastuksessa ekaluokkalaisten kanssa voisi lisätä keskustelua asiasta ja huomioida perhe mukaan siinä vastaanotolla. Myös päiväkodit, neuvolat ja sosiaalitoimi tulisi ottaa mukaan ennaltaehkäisyyn.

Mikäli apu ei ole heti riittävää, väkivaltaisessa perheessä elävä syrjäytyy hyvin herkästi. Sen jälkeen apu jää helposti hakematta.

Miten koulukuraattori sitten voi tunnistaa lapsen, joka on kunniaväkivallan uhri? Aina ei mistään. Olennaista ei ole kuitenkaan väkivallan motiivi, vaan oireilevan lapsen tunnistaminen ja vakavasti ottaminen. Joitain tyypillisiä hälytysmerkkejä kunniaväkivaltatapauksissa Isak on kuitenkin oppinut tunnistamaan.

– Koulussa ongelma näkyy esimerkiksi tyttöjen tai ysiluokkalaisten lasten seurustelun ja kaveripiirin rajoittamisena tai huivin käyttöön pakottamisena. Tyttöjen liikkumista rajoitetaan ja pukeutumiseen puututaan. Meikkaaminenkin saattaa olla ongelma. Pelkkä huulipuna voi aiheuttaa kotona potkimista, solvaamista ja huorittelua, Isak sanoo.

– Täytyisi myös selvittää, missä oireillut lapsi on jos hän on pitkään poissa koulusta. Lapsia lähetetään edelleen kotimaahansa avioitumaan.

Isakin mukaan yksi yleisin syy, miksi kunniaväkivallasta kärsivä ei hae apua ja yhteistyö perheen ja koulun välillä ei suju on, että vanhempi pelkää lapsen huostaanottoa. Siksi yhteydenotto poliisin ei ole kunnia- tai perheväkivaltaepäilyissä aina ensimmäinen asia, mitä kannattaa tehdä.

– Heille pitäisi nimenomaan kertoa, että he ovat turvassa ja kukaan ei ota huostaan lasta, jos äiti tulee kertomaan näistä asioista.

Ihmisoikeusliiton mukaan kunniaan liittyvät konfliktit ovat osa hyvin vanhaa perinnettä. Niitä esiintyy yhteisöissä, joissa perheen ja suvun kunnian nähdään määrittyvän sen jäsenten käytöksen erityisesti tyttöjen ja naisten siveellisyyden kautta. Tämän seurauksena erityisesti naisten ja tyttöjen käytöstä kontrolloidaan.

Mikäli tytön tai naisen nähdään tuoneen häpeää perheelleen, häntä voidaan rangaista. Rankaisulla pyritään palauttamaan perheen kunnia. Kunniaan liittyvä väkivalta ei ole sidoksissa tiettyihin etnisiin ryhmiin tai uskontoihin. Sitä esiintyy monissa yhteisöissä eri puolilla maailmaa.

Kun Abdulkadir Isak epäilee lapsen kodin olevan väkivaltainen, aloittaa hän tilanteen purkamisen keskustelemalla.­

On myös muita koulukuraattoreita, jotka jakavat Isakin kokemuksia koulumaailmassa havaittavasta kunniaväkivallasta jakaa. Diakonia-ammattikorkeakouluun vuonna 2011 tehdyssä opinnäytetyössä haastateltiin kolmea koulukuraattoria. He kaikki olivat kohdanneet työssään kunniaväkivallaksi luokittelemiaan tilanteita. Kuraattoreiden kokemusten perusteella kunniaväkivalta ilmeni koulumaailmassa lähinnä erilaisena rajoittamisena ja uhkailuna.

Isakin mielestä ongelma tulisi ottaa vakavammin valtion tasolla, ja suunnata lisää resursseja ennaltaehkäisytyöhön. Koulumaailman ammattilainen nimittäin uskoo, että ongelma ei ole poistumassa suomalaisista kouluista, päinvastoin.

– Uskon, että kunniaväkivalta tulee lisääntymään Suomessa.

Mikäli olet kokenut läheisessä ihmissuhteessa väkivaltaa tai sen uhkaa, voit soittaa maksuttomalle Nollapuhelin-linjalle p.080 005 005 tai SOS-kriisikeskukseen p.(09) 4135 0510. Akuuteissa tapauksissa soita 112.