Pääinsinööri Robert Stewart kertoo, että parlamenttitalo on täynnä eri sukupolvien teknologiaa. Esimerkiksi vanhoja johtoja ei ole poistettu, koska siihen ei ole ollut aikaa.

Pääinsinööri Robert Stewart kertoo, että parlamenttitalo on täynnä eri sukupolvien teknologiaa. Esimerkiksi vanhoja johtoja ei ole poistettu, koska siihen ei ole ollut aikaa. Jani Saikko / Yle

LONTOO Äänekäs lorina alkoi kesken verovälttelyä koskevan keskustelun. Alahuoneen istuntosalin lehdistölehterille virtasi jostain vettä.

Konservatiivien kansanedustaja Justine Greening vain vilkaisi ylös ja jatkoi puhettaan.

– Haluan päättää kommenttini vuotava katto taustalla, Greening nauratti kollegojaan.

Myös seuraavana vuorossa ollut edustaja sai pitää puheensa lorinan jatkuessa, ennen kuin varapuhemies keskeytti istunnon korjaustöiden ajaksi. Pian tiedotettiin iloinen uutinen: vuotanut vesi ei ollut peräisin viemäristä. Vuoto korjattiin, humoristisia pikku-uutisia kirjoitettiin ja seuraavana istuntopäivänä keskustelua jatkettiin.

Huhtikuun alussa sattunut tapaus kuvaa hyvin, millaisessa kunnossa Britannian parlamenttitalo on – ja miten sen rapistumiseen suhtaudutaan.

Parlamenttitalo eli Westminsterin palatsi on Unescon maailmanperintökohde, jonka vanhimmat osat ovat peräisin keskiajalta.

Britannian parlamenttitalo Victoria-tornin puolelta. Kuningatar Elisabet II saapuu parlamenttiin tornin juurella olevasta sisäänkäynnistä, kun hän käy avaamassa istuntokauden. Jani Saikko / Yle

Remonttitarpeita kartoittaneessa raportissa arvioitiin vuonna 2012 (siirryt toiseen palveluun), että jos parlamenttitaloa ei olisi suojeltu, omistajia todennäköisesti neuvottaisiin purkamaan rakennus ja rakentamaan tilalle uusi.

Vuonna 2016 valmistuneessa raportissa (siirryt toiseen palveluun) sävy on vielä asteen epätoivoisempi. Siinä kuvataan, että parlamenttitalon kunnossapito on kuin yrittäisi täyttää sormustimella kylpyammetta, jossa ei ole viemäritulppaa.

Robert Stewart laskeutuu portaita parlamentin kellariin ja osoittaa matalalla kiemurtelevaa putkea:

– Varo päätäsi!

Kellarissa lämpö lehahtaa vastaan. Putkissa lorisee ja kurisee. Parlamentin perusparannushankkeen pääinsinööri Stewart harppoo edellä ja mutisee nopeaa skottimurretta mennessään. Hänellä on mielessään muutama paikka, jotka vierailijan pitäisi nähdä.

Osa artikkelin sisällöstä ei ole välttämättä saavutettavissa esimerkiksi ruudunlukuohjelmalla. Robert Stewart kertoo, että vanhimmat parlamentin kellarissa kulkevista putkista ovat noin 130-vuotiaita. Video: Jani Saikko / Yle



Toteutus vaati toimiakseen JavaScriptin.

Käytävän mutkassa hän kaivaa taskulampun ja osoittaa sillä ylöspäin katossa olevaan aukkoon. Tässä!

Ahtaassa onkalossa kulkee putkia, kimpuittain johtoja ja niiden takana lisää putkia ja johtoja niin pitkälle kuin taskulampun valonsäde pystyy näyttämään.

Stewartin mukaan katon yläpuolella oleva tila on runsaan metrin korkuinen.

– Se on täynnä eri sukupolvien talotekniikkaa. Kun parlamentti ensi kerran avattiin, sitä lämmitettiin hiilillä ja valaistiin kynttilöillä. Kaasuvalot, sähköt ja höyrylämmitys on kaikki lisätty sen jälkeen, hän sanoo.

Kun jotain uutta on keksitty, uusi putki tai johto on lisätty vanhojen päälle. Vanhimmat ja hauraimmat ovat ylimmäisinä, ja niihin on vaikeinta päästä käsiksi, jos jotain menee rikki.

Stewart selittää, että rakennuksessa on kaksi perusongelmaa:

– Talotekniikka on monin paikoin vanhaa, ja olemme käyttäneet kaiken tilan. Olemme luoneet tilanteen, jonka voi oikeastaan ratkaista vain purkamalla kaiken pois ja aloittamalla uudestaan alusta.

Perusparannus on silti yhä suunnitteluasteella. Aloitusvuosi on livennyt koko ajan eteenpäin, ja nyt tavoitteena on, että töihin päästäisiin 2020-luvun puolivälissä.

Parlamenttitaloa on edellisen kerran remontoitu perusteellisesti toisen maailmansodan jälkeen, ja osa talotekniikasta on sitäkin vanhempaa. Esimerkiksi viemärijätettä pumppaava järjestelmä on ollut jatkuvassa käytössä vuodesta 1888.

Parlamentin jätevesipumppaamo on valmistunut vuonna 1888. Vessoista ja viemäreistä tuleva jätevesi päätyy kahteen tankkiin. Molemmat täyttyvät arkisin noin kolmessa minuutissa, ja sisältö pumpataan paineilmalla kaupungin viemäriverkostoon. Jani Saikko / Yle

Joitakin kunnostustöitä ei ole voitu tehdä sen takia, että istuntosalien täytyy aina olla käytettävissä kahden vuorokauden varoitusajalla siltä varalta, että parlamentti kutsutaan koolle kesken istuntotauon.

Stewart sanoo, että parlamenttitalon ongelmat ovat oikeastaan hyvin harvinaisia sen ikäiselle rakennukselle. Asiaa selittää se, että rakennus oli valmistuessaan poikkeuksellisen uudenaikainen. Siihen rakennettiin kokeellinen ilmanvaihtojärjestelmä: ylhäältä alas kulkevia ja kerrosten välisiä vaakatasoisia kuiluja, joiden kautta ilman oli tarkoitus kiertää.

Ilmanvaihtojärjestelmää ei koskaan saatu toimimaan. Myöhemmin kuitenkin hoksattiin, että kuiluihin oli kätevää sijoittaa kaikenlaisia putkia ynnä muuta tarpeistoa. Stewartin esittelemä onkalo kellarin katossa johtaa yhteen näistä kuiluista, jotka on nyt tungettu aivan täyteen.

Jos kuiluja ei olisi ollut, talotekniikan sijoittaminen olisi pitänyt ratkaista jotenkin muuten jo paljon aiemmin. Nyt ongelmat on voitu piilottaa seinien väliin, missä niihin on myös vaikea päästä käsiksi.

Parlamenttitalon valurautaisen katon remontointi on jo käynnissä. Jani Saikko / Yle

Kuilut ovat hankalia myös toisesta syystä. Niiden takia rakennuksen palo-osastointi on puutteellinen. Jos jossakin kuilussa syttyisi tulipalo, se voisi levitä nopeasti eri kerrosten välillä.

Parlamenttitalo täyttää nykyiset paloturvallisuusvaatimukset vain siten, että kuiluihin ja kellareihin on lisätty uusi sprinkleriputki, ja palovahdit kiertävät rakennuksessa yötä päivää.

Stewart lohduttaa, että tulipaloja sattuu parlamentissa todella harvoin.

Vuoden 2012 raportista selviää, että 2008–2012 paloja havaittiin yhteensä 40.

– Vuodot ovat melko yleisiä, mutta niitä pyritään korjaamaan nopeasti. Tuokin tuossa takanasi on varmaan jo saatu korjattua tämän vuoden loppuun mennessä, Stewart sanoo ja viittaa kellarikäytävän lattialla näkyvään pieneen lätäkköön.

Jatketaan eteenpäin. Stewart valitsee epäröimättä reitin käytävien risteyskohdassa ja kertoo kohta, että olemme parlamenttitalon keskusaulan, Central Lobbyn alapuolella.

Central Lobby rakennettiin paikaksi, jossa kansanedustajat voivat tavata äänestäjiään, ja yhä edelleen kansalaisilla on mahdollisuus vain tupsahtaa paikalle ja kysyä tiskillä edustajaansa.

Kellarin keskusaulaa käytetään lähinnä sellaisten tarvikkeiden varastoimiseen, jotka eivät ahtaampiin käytäviin mahdu. Suuria johtokeloja lojuu yläkertaa kannattelevien pylväiden juurella.

Parlamenttitalon perusteellisen remontin on arvioitu maksavan nelisen miljardia puntaa.

Parlamenttitalon katto on tarkoitus saada korjatuksi ennen kuin sisällä alkaa iso remontti. Jani Saikko / Yle

Hinta selittää osittain, miksi päätöksenteko remontista on pitkittynyt. Poliitikoille on kiusallista myöntää miljardeja oman työpaikkansa korjaamiseen.

Mutta jokainen vitkutteluvuosi nostaa loppulaskua noin sadalla miljoonalla.

Parlamentti hyväksyi lopulta viime kesänä lain, jonka mukaan sekä ylä- että alahuone muuttavat parlamenttitalosta remontin ajaksi pois, jotta se saadaan tehtyä nopeammin ja siksi halvemmalla.

Moni kuitenkin uskoo, että remontin budjetille käy joka tapauksessa kuten isojen rakennushankkeiden budjeteille on tapana käydä, ja lopullinen hinta nousee huomattavasti neljästä miljardista.

Täydellinen putki- ja sähköremontti on suurin työ. Rahaa palaa myös esimerkiksi siihen, että vaihdetaan neljä tuhatta ikkunaa, jotka eivät enää oikein pidä lämpöä sisällä tai vettä ulkona.

Lisäksi korjauksia hankaloittaa asbesti, jota on käytetty yleisesti menneiden vuosikymmenten korjaustöissä. Sen poistaminen on työlästä ja kallista.

Parlamenttitalossa on noin 4 000 vanhaa ikkunaa, joista aiheutuu iso lämpöhukka talvisin. Jani Saikko / Yle

Parlamenttitalon kuuluisa kellotorni ja sen kello Big Ben ovat rakennustelineiden peitossa jo nyt, koska niiden remonttia ei voitu enää lykätä. Samoin vuotavan katon korjaaminen on jo aloitettu.

Pääinsinööri Robert Stewart vaikuttaa kärsimättömältä ryhtymään toimeen myös kellarissa, mutta ennen kuin remontti voi alkaa, parlamentin täytyy vielä hyväksyä lopullinen suunnitelma ja budjetti. Ja sekä ylähuoneen että alahuoneen väistötilojen pitää olla valmiina.

Iso remontti olisi harvinainen mahdollisuus uudistaa parlamentin tiloja ja käytäntöjä.

Mitä jos alahuoneen istuntosalin istumajärjestys muutettaisiin puolikaareksi, eivätkä hallitus ja oppositio enää istuisi vastakkain? Tai jos jokainen edustaja saisi nimikkopaikan? Alahuoneessa on 650 edustajaa, mutta salissa vain 450 istumapaikkaa.

Britannian parlamenttitalon kuuluisa kellotorni on rakennustelineiden peitossa. Jani Saikko / Yle

Viimeksi asia tuli pohdittavaksi toisen maailmansodan aikana, kun alahuoneen istuntosali oli tuhoutunut pommituksissa.

Silloinen pääministeri Winston Churchill halusi painokkaasti, että salista rakennetaan juuri samanlainen kuin se oli ennen sotaa, kertoo parlamentin historioitsija ja arkistonhoitaja Mark Collins.

Churchill argumentoi, että istuntosalin muodon muuttaminen muuttaisi myös brittiläistä demokratiaa, jonka ytimenä hän piti kaksipuoluejärjestelmää.

Salin suurentamista Churchill vastusti, koska se olisi hänen mukaansa laimentanut alahuoneen keskusteluja.

– Suurina hetkinä siellä tulee olla tungoksen ja kiireen tuntu, hän sanoi puheessaan parlamentille (siirryt toiseen palveluun).

Näyttää todennäköiseltä, että istuntosalia ei uudisteta nytkään. Myös väliaikaisesta salista julkaistuissa havainnekuvissa vihreät penkit on sommiteltu toisiaan vasten.

Keskustelu parlamentin rapistumisesta sai uutta vauhtia viime keväänä, kun Pariisin kuuluisa katedraali Notre-Dame vahingoittui pahasti tulipalossa. Kuvat liekehtivästä tornista taisivat tehdä suuremman vaikutuksen empiviin poliitikkoihin kuin mikään raportti, minkä insinöörit voisivat laatia.

Tosin parlamentin omastakin historiasta löytyisi vertailukohta. Parlamenttitalo tuhoutui suuressa tulipalossa vuonna 1834 lähes täysin, historioitsija Collins kertoo.

Silloinkin tiedettiin ennakolta, että tulipalon riski oli suuri.

– Rakennukset olivat liian lähellä toisiaan, ne oli tehty osaksi puusta, ja jotkin paikat olivat lähinnä kuin kasa polttopuuta, Collins sanoo.

Tällä paikalla on ollut palatsi noin tuhannen vuoden ajan, sanoo historioitsija Mark Collins. Jani Saikko / Yle

Vain muutamia keskiajalla rakennettuja osia saatiin pelastettua tulipalolta, tärkeimpänä vuonna 1099 valmistunut Westminster Hall, jonka upean tammikaton alla Britannian parlamentaarinen demokratia on syntynyt. Se on Collinsin lempipaikka parlamenttitalossa.

Insinööri Robert Stewart on hyvin perillä siitä, että juuri remonttitöiden aikana tulipalon riski on suurin. Tämäkin muistetaan Notre-Damesta: kirkkoa oltiin korjaamassa, kun sen katto syttyi.

– Windsorin linna on toinen esimerkki, sielläkin syttyi tulipalo remontin aikana. Olemme täysin tietoisia tilanteesta, ja kun parlamentaarikot muuttavat rakennuksesta ulos, jatkamme kaikkia samoja paloturvallisuustoimia, jotka ovat käynnissä nyt, Stewart sanoo.

Hän käyttää sanaa "kun" mutta ei ota kantaa siihen, milloin muutto tapahtuu.

Stewart sanoo, että häntä epäilyttää, ymmärretäänkö parlamentissa todella vieläkään, miten kova kiire korjauksilla olisi.

– Aika kuluu vilahtaen, ja kansanedustajat elävät eri kellon mukaan kuin hajoava tekniikka.