Jukka Tarkka moittii kovin sanoin suomalaisia kärkipoliitikkoja tuoreessa kirjassaan. Tarkan mukaan Suomi on kaventanut toimintavapauksiaan oma-aloitteisesti Venäjän hyväksi.

Presidentti Vladimir Putin valtiovierailulla Tasavallan Presidentti Tarja Halosen kutsumana Kultarannassa vuonna 2005. RONI LEHTI

Valtiotieteen tohtori, kolumnisti ja tietokirjailija Jukka Tarkka moittii tuoreessa Venäjän vieressä –kirjassaan kovin sanoin Suomen viime vuosien kärkipoliitikkoja Suomen turvallisuuspolitiikan huonosta hoidosta.

Tarkan mukaan Venäjän käytös oli parin vuosikymmenen aikana muuttunut arvaamattomaksi voimapolitiikaksi, mutta tästä huolimatta Suomen ulkopoliittinen johto on toiminut vanhalla kylmän sodan aikaisella ystävyyskoodilla.

Tarkka syyttää erityisesti presidentti Tarja Halosta siitä, että tämä ei päivittänyt presidenttikaudellaan turvallisuuspoliittista näkemystään muuttuneesta Venäjästä, vaan ”matkusteli maailmalla edistämässä kaikkea hyvää”.

Tarkka kuvaa tuoreessa kirjassaan presidentti Vladimir Putinin Venäjää ”kansallisuusaatteella mekastavaksi imperiumiksi”, ja vaikka Putinin Venäjän ja Suomen välillä ei ole ollut enää voimassa yya-sopimusta, silti suomalaiset tarjosivat Halosen johdolla Venäjälle sen edun, että rajoittivat toimintavapauttaan oma-aloitteisesti: ”He pistivät Nato-oven lukkoon ja kertoivat hukanneensa avaimen.”

Lahja Putinille

Tarkan mukaan Suomessa vallalla oleva teoreettisen Nato-jäsenyyden tosiasiallinen torjunta tarjoaa Venäjälle käytännössä saman edun, jonka Neuvostoliitto sai yya-sopimuksen neljännellä artiklalla. Neuvostoliitto pakotti Suomen aikanaan yya-sopimuksen liittoutumattomuusvakuutukseen, mutta Tarkan mielestä Suomi tarjoaa samaa etua Venäjälle nyt omasta tahdostaan: ”Se on Suomen lahja Putinille”, Tarkka kirjoittaa ja jatkaa: ”Kun turvallisuuspolitiikan johto ottaa asiakseen supistaa ehdoin tahdoin omaa liikkumatilaansa, kyllä se sitten supistuukin.”

Historiallinen virhe

Jukka Tarkka syyttää Suomen viime vuosien poliittista johtoa siitä, että nämä eivät panneet vireille Suomen Nato-jäsenyyttä silloin, kun sen tarpeellisuus oli jo selvästi näkyvissä ja se olisi ollut vielä helppo toteuttaa: ”Ahtisaari, Halonen, Lipponen, Vanhanen ja Tuomioja kantavat raskaan vastuun historian edessä”, Tarkka toteaa. Hänen mukaansa ex-ulkoministeri Erkki Tuomioja (sd) jäi viimeiseksi ”turvallisuuspolitiikan johtoryhmän menneen ajan muistoa vaalivaksi sinetinvartijaksi”.

Tarkan mielestä Ukrainan kriisin alkaessa Nato-jäsenyys olisi ollut Suomelle tarpeellisempi kuin koskaan, mutta se on nyt ensimmäistä kertaa ulkoisten syiden takia mahdotonta. Ja mikäli Suomen pitkäaikaiseksi linjaukseksi jää linjaus olla toistaiseksi liittymästä Natoon, on se Tarkan mukaan Venäjälle merkittävä voitto.

EU-puolustus mokattiin

Tarkka vierittää Suomen viime vuosien poliittisen johdon syyksi myös sen, että Suomi heikensi itse EU:n yhteisen turvallisuuspolitiikan kehittymistä ja romutti Lissabonin sopimuksen (2003) turvatakuut. ”Suomalaiset varmistivat tämän käynnistämällä neuvotteluprosessin, joka liitti Lissabonin sopimuksen turvatakuuartiklaan lausuman tiettyjen jäsenvaltioiden turvallisuus- ja puolustuspolitiikan erityisluonteesta, joka estää unionin yhteisen puolustuksen ja sulkee unionin turvatakuut Suomen ulottumattomiin”, Tarkka toteaa kirjassaan.

Jukka Tarkan mukaan syynä EU:n yhteisen puolustuksen torppaamiseen oli se, että ”yleispasifistisella aatteilulla näyttää ainakin ennen Ukrainan kriisiä olleen jonkinlainen sillanpääasema turvallisuuspolitiikan ylimmän johdon piirissä”. Tarkan syyttävä sormi osoittaa erityisesti presidentti Tarja Haloseen ja ulkoministeri Erkki Tuomiojaan.

Synkkä tulevaisuus

Tarkan mukaan Suomen turvallisuuspoliittinen tulevaisuus näyttää synkältä. Suomella on edessään toisen maailmansodan jälkeisen ajan vaikein taipale: Venäjä on alkanut kaapata naapurimaidensa valtioita ja Suomi on viimeiset vuodet järjestelmällisesti torjunut mahdollisuudet varmistaa puolustustaan ulkopuolisella lisävoimalla, joko EU:n tai Naton avulla. Ja samaan aikaan Suomen omaa puolustuskykyä rasittavat talouden huono kilpailukyky sekä yhteiskuntarakenteen jäykkyys.

Lähde: Jukka Tarkka, Venäjän vieressä. Otava (2015)