Helsinki, syksy 2009.

Santtu Kaislaniemi oli kävelyllä, kun hän huomasi parkkipaikalla tulessa olevan auton. Kaislaniemi raahasi sammuneen kuskin pois autosta. Hetkeä myöhemmin tuo auto roihahti ilmiliekkeihin.

Heinävesi, kesä 2017.

Juho Vänttinen oli viettämässä saunailtaa mökillään, kun yksi seurueen miehistä yritti hukuttautua järveen. Vänttinen sukelsi perään ja sai lopulta pelastettua pohjaan vajonneen miehen.

Kahdesta täysin toisistaan irrallisesta tapahtumasta tekee erikoisen se, että Santtu ja Juho ovat veljeksiä. Molemmat olivat tapahtumahetkellä myös samanikäisiä, 34-vuotiaita.

Santtu sai hengenpelastusmitalin vuonna 2010. Nyt myös Juho sai omansa.

"Ajattelin, että nyt on pakko hakea mies pois sieltä"

Juho Vänttinen oli viime kesänä juuri muuttanut Helsingistä Heinävedelle.

Kaikki oli uutta. Stadilainen halusi tutustua ihmisiin.

Paikalliset varoittelivat uusista ystävistä, mutta Vänttinen halusi antaa heille mahdollisuuden. Illanviettoon ilmaantui Vänttisen uusi kaveri sekä hänen ystävänsä, jota Vänttinen ei entuudestaan tuntenut.

Pian hän huomasi miehen käytöksessä uhkaavia piirteitä.

– Hän napsi jatkuvasti niitä pillereitä. Katsoin, että nyt ei mene ihan reseptin mukaan, Vänttinen muistelee.

Hän kehotti miestä lopettamaan. Puheet kaikuivat kuuroille korville.

Vänttinen meni lämmittämään saunaa, kunnes havahtui siihen, että mies seisoi laiturin päässä.

– Nyt riitti, mies huusi ja käveli järveen vajoten sen pohjaan.

Tilanne oli surrealistinen ja Vänttinen luuli sitä ensin jonkinlaiseksi vitsiksi. Sitten piti toimia. Kaikki tämän jälkeen tuli suoraan selkäytimestä.

– Ajattelin, että nyt on pakko hakea mies pois sieltä.

Juho Vänttinen esittelee Tasavallan presidentin allekirjoittamaa todistusta. Esa Huuhko / Yle

Hän sukelsi miehen perään. Kolmas sukellus tuotti lopulta tulosta.

– Olin yhdeksän metrin päässä laiturista noin kolmen metrin syvyydessä. Näkyvyys oli nolla ja yritin vain käsillä tunnustella, kunnes osuin miehen lahkeeseen.

– Otin lisää happea ja koetin pitää hänen päätään pinnalla, Vänttinen muistelee.

Hetkeä myöhemmin Vänttisen voimat alkoivat loppua. Mielessä kävi ajatus, että hukkuuko tässä myös itse?

Paikalle ilmaantui lopulta taksikuski, joka soitti hätäkeskukseen ja auttoi miehen nostamisessa laiturille.

Hätäkeskus neuvoi elvytyksessä, joka lopulta auttoi. Eloton uhri korisi, kun keuhkoista tuli vettä. Lähistöllä asunut VPK:n mies saapui mukaan auttamaan. Vänttinen oli väsynyt.

– Sanoin, että ole kiltti ja jatka tästä. En jaksa enää.

Sitten saapuivat ambulanssit, poliisi ja helikopterit.

Vääriin porukoihin

Tapahtuneesta on nyt vuoden päivät, mutta se jätti Vänttiseen pysyvät jäljet. Jälkeenpäin hän on ymmärtänyt miksi joutui kaiken keskelle.

– Olin juuri muuttanut Heinävedelle, enkä tuntenut sieltä ketään. Ajauduin vääriin porukoihin. He eivät olleetkaan niin hyviä tyyppejä kuin kuulin.

Mies jäi lopulta henkiin.

– En olisi ikinä saanut rauhaa, jos olisin antanut hänen hukkua. Kai se tulee tuolta syvältä, että autetaan, jos jollain on hätä.

Pelastaja ja pelastettu eivät ole olleet yhteydessä toisiinsa tapahtuneen jälkeen, vaikka mies anoikin Vänttiselle hengenpelastusmitalia. Vänttisen isoveljen tapaus johti puolestaan kahden erilaisen ihmisen ystävyyteen.

Hengenpelastusmitali annetaan tunnustukseksi erittäin rohkeasta, neuvokkaasta tai oman hengenvaaran uhalla suoritetusta teosta, jolla toisen ihmisen henki on pelastettu uhkaavasta vaarasta. Esa Huuhko / Yle

"Suomessa poikkeuksellinen tilanne"

Hengenpelastusmitalilautakunnan sihteeri, ylitarkastaja Arto Tiukkanen, Etelä-Suomen aluehallintovirastosta vahvistaa, että kyseessä ovat ensimmäiset mitalien saajat, jotka kuuluvat samaan perheeseen.

– Tämä on Suomessa poikkeuksellinen tilanne. Se meinasi mennä meiltä kokonaan ohi, sillä toisen veljeksistä sukunimi oli vaihtunut naimisiinmenon yhteydessä, Tiukkanen kertoo.

Hengenpelastusmitali annetaan tunnustukseksi erittäin rohkeasta, neuvokkaasta tai oman hengenvaaran uhalla suoritetusta teosta, jolla toisen ihmisen henki on pelastettu uhkaavasta vaarasta.

Onko tämä kaikki sitten vain sattumaa vai onko perheessä sankarigeenejä?

– Ehkä se on vaan tuo tyhmä pää, Vänttinen naurahtaa.

Tuire Vänttinen pyyhkäisee vieressä kostunutta silmäkulmaansa. Hän on ylpeä pojistaan.

– Ainakin jokin oppi on mennyt perille. Pojat ovat olleet luonnon ja sairaanhoidon kanssa tekemisissä pienestä pitäen, äiti myhäilee vieressä.

Juho Vänttinen on kiitollinen ukilleen, joka ilmoitti hänet aikanaan uimakouluun. Uimisesta tuli myöhemmin iso osa miehen elämää.

Ilman uimataitoa miehen pelastaminen vedestä tuskin olisi onnistunut.

Vänttisen lähipiirissä on monta, jotka ovat päättäneet lähteä oman käden kautta.

- Toivon, että ihmiset hakeutuisivat ajoissa hoitoon, jos elämä alkaa tuntua liian raskaalta. Jos tämän lukeminen pelastaa yhdenkin hengen, niin olen tyytyväinen.