Vaikka EDM:n suursuosion päivät ovat takanapäin, valtavirran ulkopuolella konemusiikkiskene on voimissaan. Yksi radiokelpoisen elektronisen musiikin varjossa laajentunut genre on hardstyle, jonka särötettyä bassorumpua voi kuulla jopa EDM-supertähti Martin Garrixin hittibiiseissä.

Vielä viisi vuotta sitten EDM-huuma kävi kuumimmillaan. Vaikutti siltä, että uusien, radioystävällistä elektronista musiikkia soittavien miesten virtaa niin soittolistojen kärkeen kuin kesäfestarien pääesiintyjiksi ei voinut pysäyttää mikään. Suomessa keikkailivat vuoron perään sellaiset jättinimet kuin David Guetta, Axwell & Ingrosso, Avicii, Calvin Harris ja moni muu.

Mutta kuten kaikki trendit, myös EDM:n kulta-aika tuli päätökseensä ja musiikkimedioissa alettiin puhua EDM:n, electronic dance musicin, kuolemasta. Se kasvoi jättimäiseksi, mutta lopulta äärimmilleen viety kaupallistaminen koitui sen kohtaloksi.

Suomen kansainvälisesti tunnetuimpiin DJ:hin lukeutuva Proteus eli Harri Andersson tunnistaa keskustelun. Hänen mukaansa erityisesti isoille areenoille ja festareille suunniteltu, nostatusten ja suvantovaiheiden nopealle vaihtelulle rakentuva tanssimusiikki on alan puheiden perusteella katoamassa. Se näkyy myös keikkatarjonnassa.

– Ehkä EDM hinnoitteli itsensä ulos. Ei voi olla viittäkymmentä Dimitri Vegasia, jotka vetävät vähintään sata tonnia, Andersson sanoo.

Radio-EDM on joutunut suosiokuplansa puhjettua väistämään esimerkiksi kaiken aikaa kasvavan hip hopin tieltä. Samalla sen suuri suosio on kuitenkin auttanut elektronisen musiikin pienempiä, valtavirran ulkopuolella kukoistavia genrejä kasvamaan.

Yksi näistä genreistä on hardstyle, särötetystä ja aggressiivisesta bassorummustaan tunnistettava hard dancen alalaji.

– Jokainen biisi on sellainen, että mennään täysiä ja ne soundit ovat tosi isoja: olivat ne synaliidejä, rumpusoundeja tai vaikka kuoromelodiaa, kaikki on tehty niin, että puhutaan lopunalun meiningistä, Andersson kuvailee hardstylea.

Se on genre, jota ei esimerkiksi Helsingin Ääniwalli-kelpoisen, viileän teknon rinnalla ole DJ Orionin eli Juska Wendlandin mukaan koskaan tunnettu erityisen coolina kuunneltavana. Silti sen parissa järjestettävät tapahtumat myydään hetkessä loppuun.

– Se porukka, joka kuuntelee hardstylea, on tosi omistautunutta sille. Näkee, että se heijastelee hyvin vahvasti heidän arvomaailmaansa, asennettaan ja omaa energiaa tai tekemisen tapaansa, Wendland sanoo.

– En tiedä onko sille parempaa sanaa kuin asennemusa, attitude music.

YleX:n perjantai-illoista tuttu Juska Wendland eli DJ Orion tietää, että hardstylellä on oma, hyvin omistautunut kuulijakuntansa. Vaaleahiuksinen ja silmälasipäinen mies katsoo suu ammollaan kameraan radiopöydän takaa. Taustalla YleX:n pinkit valokirjaimet. Kuva: Juuli Aschan, YleX

Wendland, joka on tehnyt YleX:n perjantai-illassa elektronisen tanssimusiikin ohjelmaa jo vuosien ajan, pitää hardstylea vahvasti marginaalisena, radiosoittoon jopa liian vaikeana konemusiikin alalajina. Pitkän linjan DJ pelkäsi pitkään, että sen soittaminen ennemmin karkottaa kuin vetää puoleensa kuuntelijoita.

Kävi kuitenkin päinvastoin, ja nykyään hardstylea toivotaan perjantai-iltaisin Wendlandin sanojen mukaan jopa fanaattisesti.

Hardstyle on sekä yhteisöllisyyttä että kapinamusiikkia

Kun puhutaan konemusiikin alkuvaiheista, puhutaan usein 1980- ja 1990-lukujen taitteesta, jolloin se tarkoitti ennen kaikkea Chicago-lähtöistä acid housea ja belgialaista new beatia. Myös tekno syntyi samoihin aikoihin.

Anderssonin mukaan noihin aikoihin ei kuitenkaan tehty kovinkaan selkeitä jakoja eri genrejen välille, vaan kaikki kuulosti “aika sekamelskalta”.

Niin paljon kuin puristisesti yhden genren tyypit saattavat vihata EDM:ää, pitää heidän kuitenkin nostaa hattua sille, että käytännössä genre kuin genre on kasvanut tosi merkittävästi EDM-räjähdyksen myötä. ― Juska "DJ Orion" Wendland

Sittemmin genret ovat hajautuneet ja monipuolistuneet, ja konemusiikista on tullut EDM:n myötä täysin valtavirtakelpoista musiikkia.

Andersson vertaa 2010-luvun EDM:ää suosionäkökulmasta 90-luvun eurodanceen. Niiltä vuosilta muistetaan Pandora ja Cappella, nyt tilalla on “kädet ilmaan” -EDM.

– Se on tietenkin siistiä, ja onhan se elektroninen musiikki tänä päivänä läsnä myös rapin ja popin puolella enemmän ehkä kuin niin sanotut perinteiset soittimet, hän sanoo.

Andersson on todistanut elektronisen tanssimusiikin kasvua vakavasti otettavaksi ja monipuoliseksi kattogenreksi 90-luvun puolivälistä. Hän on seurannut ilmiötä eturivin paikoilta paitsi DJ:nä, myös elektronisen musiikin tapahtumaorganisaatio Clublifen vetäjänä.

Erityisesti raskaaseen konemusiikkiin erikoistunut DJ muistaa, kun perusteknoa nopeatahtisemmasta gabberista ja 909-bassorummun tahdittamasta jumpstylesta muotoutunut hardstyle alkoi vakiintua.

DJ:t Reactor4, Proteus (Harri Andersson) ja Sasha F Anderssonin järjestämässä Clublife-tapahtumassa. Kolme miestä DJ-pöydän takana, vasemmalla olevalla on musta lippis, violetti t-paita ja tatuointeja, keskimmäisellä, nappuloita vääntävällä pieni ponnarille vedetty irokeesi ja hihaton musta paita, kolmannen, kaljun miehen käsi on levitettynä ilmaan, Kuva: Timo Torvikoski

Andersson oli silloin Alankomaissa, eurooppalaisen konemusiikin kehdossa. Vuosi oli 2003 ja hän esiintyi konemusiikkifestari Impulzen päälavalla. Silloin ensimmäiset merkit hardstylen ärhäkkäästä kasvusta alkoivat näkyä.

Edelleen relevantteihin konemusiikkinimiin lukeutuvat hollantilaiset DJ:t Lady Dana ja hänen tuottajansa DJ Promo sekä italialainen Technoboy laajensivat hardcoren, gabberin ja jumpstylen parista uuteen, särisevän bassorummun tahtiin soivaan hardstyleen.

Muutamaa vuotta aiemmin perustettu hollantilainen Q-Dance-tapahtumayritys alkoi järjestää tapahtumia myös hardstylen ympärille, ja silloin skene Anderssonin mukaan suorastaan pamahti.

Suuret tuotantoyhtiöt hyppäsivät mukaan kelkkaan: yhtenä merkittävimpänä nimenä hollantilainen ID&T, joka on vuodesta 2005 järjestänyt maailman suurimpiin tanssimusiikin tapahtumiin lukeutuvaa Tomorrowlandia.

Nopeasta alkuräjähdyksestään lähtien hardstyle on elänyt omaa elämäänsä valtavirtakonemusiikin vierellä, mutta kuitenkin tiukasti undergroundin puolella.

– Mitä kaupallisemmaksi se kenttä tuli, sitä enemmän tuli myös vaihtoehtoja ja undergroundia. Suomessakin ne ruokkivat toinen toistaan, ja ainakin osittain sama porukka pyörii samoissa bileissä, Andersson kertoo.

Vaikka osalle raskaamman konemusiikin ystävistä hardstyle viedään välillä jopa liian isolle ja kovaa, on genre ehtinyt yli viisitoistavuotisen olemassaolonsa aikana myös kehittyä ja monipuolistua kaikkein yksinkertaisimmasta äärille viemisestään.

– Se on alkanut saada niitä juuriaan enemmän ja muotoutua eri suuntiin. Tuottajatkin uskaltavat kokeilla vähän erilaisempia juttuja, Andersson kertoo.

Omistautuneille faneilleen hardstylessa on kyse eritoten yhteisöllisyydestä ja hengenheimolaisuudesta.

Esimerkiksi genren suurimpiin tapahtumiin lukeutuvan Defqon.1 -festivaalin kohdalla puhutaan Anderssonin mukaan ehdottomasti yhdessäolosta ja kokoontumisesta. Nuoremmille polville, jotka tutustuvat rankkaan konemusiikkiin hardstylen kautta, kyse on usein myös kapinamusiikista.

– Ainahan rankemmassa musiikissa on sellaista tietynlaista positiivista vihan purkamista, Andersson sanoo.

Puristitkin joutuvat myöntämään, että EDM-räjähdys kasvatti myös undergroundia

Hardstylesta on myös lainattu paljon myös EDM:ään. Esimerkiksi hollantilainen hardstyle-kaksikko Showtek pehmensi soundiaan noin seitsemän vuotta sitten EDM:ksi, kuitenkin unohtamatta tyylilleen tuttua energiaa ja raskaampia elementtejä.

– Jos puhutaan vaikka Martin Garrixin biiseistä, siellä on ihan suoraan kopioitu tiettyjä fillejä ja rytmiikoita. Ne eivät ole niin rajuja tai raakoja, eikä niitä ole särjetty niin paljoa, mutta se on yksi piirre, josta maallikko voi hardstylen tunnistaa, Andersson sanoo.

Ylipäätään konemusiikin eri genret saavat Wendlandin mukaan kiittää EDM:ää kasvustaan.

– Niin paljon kuin puristisesti jonkun yhden genren tyypit saattavat vihata sitä EDM:ää, pitää heidän kuitenkin nostaa hattua sille, että käytännössä genre kuin genre on kasvanut tosi merkittävästi EDM-räjähdyksen myötä, hän sanoo.

Konkreettisesti se näkyy esimerkiksi konemusiikkitapahtumien tarjonnassa. Alan festarit niin meillä kuin maailmalla paisuivat, ja pehmeämmän konemusiikin tekijöiden rinnalle alettiin buukata myös raskaan tanssimusiikin nimiä.

Suomen suurin elektronisen tanssimusiikin festari Weekend Festival on useampana peräkkäisenä vuonna tuonut Helsinkiin myös rankemman tanssimusiikin nimiä. Tänä kesänä muuten myös rapin puolelle nykyisin laajentaneella festarilla esiintyy hollantilainen hardstyle-DJ Headhunterz.

– Osittain aika rankka musiikki pärjää tällä hetkellä taas, ei niinkään EDM-puolella vaan siellä undergroundissa. On mielenkiintoista, miten se menee aika luontevastikin niin kuin aallot.

DJ Headhunterz esiintyi Clublife-tapahtumassa Helsingin The Circus -yökerhossa. Juhlivaa konemusiikkikeikkayleisöä jonka päälle sataa konfetteja. Reunassa näkyy myös keikan esittävä DJ Headhunterz. Kuva: Timo Torvikoski

Wendland ja Andersson ovat molemmat olleet jo vuosia todistamassa suomalaista, aktiivista rankemman konemusiikin kenttää. Andersson korostaa, että hardstylen kuulijakunta on kotimaassa hyvin elinvoimaista ja kasvavaa, eikä EDM:n kokemaa laskukautta ole ollut nähtävissä.

Wendlandin mukaan etenkin Anderssonin järjestämien Clublife-tapahtumien myötä skene on tullut vielä entistä vahvemmin yhteen. Showtekin ja Brennan Heartin kaltaisten artistien nousu maailmantähtitasolle heijastuu myös meille, ja keikkatarjonta etenkin kansainvälisten artistien kohdalla on monipuolista Suomessa.

Anderssonin mukaan etenkin nuoremmat hardstyle-tuottajat, kuten Sub Zero Project ja Phuture Noize, tekevät tällä hetkellä musiikkia hyvin rikkaalla potentiaalilla ja dynaamisella soundilla.

– Se on erittäin paljon paremman kuuloista kuin osalla noista fabuista ja kertoo siitä, että genre menee eteenpäin, hän summaa.

Hardstylen tulevaisuus näyttää kirkkaalta.

Kuuntele DJ Orionin hardstyleen ja sen lähigenreihin nojaava erikoislähetys alta tai tämän linkin takaa! Kuuntelijoiden ja alan kotimaisten ykkösnimien kokoama puolentoista tunnin paketti esittelee hardstylen tämän hetken tärkeimmät klassikot, relevanteimmat biisit ja kuunnelluimmat raidat.