Vilkkaasti elehtivä Jan Harlan on harvinaisen hauska haastateltava. Tarinoita ja anekdootteja riittää vaikka muille jaettavaksi, ja kahdeksankymppisenä hän tuntuu olevan elämänsä kunnossa.

Harlan on nykyään kysytty luennoitsija, ja esimerkiksi Tampereen elokuvajuhlilla hän vetää mestarikurssin musiikin ja elokuvakäsikirjoituksen suhteesta.

– Musiikkia ei saisi koskaan käyttää elokuvassa samaan tapaan kuin se olisi kastiketta pastassa – elementti jota lisäillään vasta jälkituotantovaiheessa. Sellainen on iso virhe ja siinä menettää monia mahdollisuuksia, Harlan toteaa.

Jan Harlan Jussi Mankkinen / Yle

Hohdon karmiva äänimaailma

Ei ole mitenkään outoa, että Harlan sanoo juuri näin. Hän on ollut vastaavana tuottajana Stanley Kubrickin mestariteoksissa, joissa musiikin yhdistäminen liikkuvaan kuvaan on ollut äärimmäisen taidokasta ja merkityksellistä.

Esimerkiksi Hohdon (1980) karmivaa tunnelmaa korostaa György Ligetin, Béla Bartókin ja Krzysztof Pendereckin painajaismainen moderni klassinen musiikki.

– Hohdossa hyödynnetään hyvin erikoista äänimaailmaa, ja elokuvan juju löytyy jo avauskohtauksessa. Siinä soi elektroninen, vääristynyt versio Hector Berliozin Dies Iraesta. Kun katsoo pelkkää kuvaa, se näyttää Kalliovuorten mainokselta, mutta kun siihen yhdistää musiikin tietää, ettei tällä ole mitään tekemistä National Geographicin kanssa.

Samalla Harlan ryhtyy tapailemaan melodiaa: dam-dam-dam-dam-dam-dam-dam-dam ja mieleen palautuu nopeasti jylhä vuoristomaisema, jonka keskellä kiitää pikkuruinen auto kohti redrumia ja muita kammottavuuksia.

– Nautin Hohdon tekemisestä todella paljon. Tein Stanleylle ehdotuksia myös musiikin suhteen, mutta hän teki lopulliset päätökset. Mitä Hohdossa kuuluukaan, se on Stanleyn valitsemaa, ei minun.

Stanley Kubrick Barry Lyndonin lavasteissa vuonna 1975. AOP

Vaativaa valaisua

Musiikilla on myös merkittävä rooli Barry Lyndonissa (1975), joka oli ensimmäinen Kubrickin elokuva, jossa Jan Harlan toimi vastaavana tuottajana. 1700-luvun loppuun sijoittuvan epookkielokuvan maalauksellisia kuvastoja koristavat muun muassa Georg Friedrich Händelin majesteettisen jylhä Sarabande ja Franz Schubertin Trio E-mollissa.

– Stanley oli vaativa ja ankara nimenomaan itseään kohtaan, mutta joissakin tilanteissa hän saattoi antaa hieman periksi ja tehdä kompromisseja. Syynä oli rakkaus. Hän esimerkiksi rakasti Schubertia ja Schubertin Trioa ja laittoi sitä elokuvaan vaikka tiesikin, että kappale oli sävelletty 30 vuotta Barry Lyndonin tapahtumien jälkeen.

Oman aikansa kuvaustekniikalle Barry Lyndon oli hyvin haasteellinen tuotanto, joka tunnetaan etenkin pelkässä kynttilänvalossa tehdyistä kohtauksistaan. Niitä varten valmistettiin erikoiskamerat, joissa oli NASAn alunperin avaruuskuvauksia varten tilaamat erittäin valovoimaiset linssit.

– Näyttäähän se aivan mahtavalta, mutta ongelmaksi muodostui syväterävyys. Jos näyttelijä liikkui edes hiukan eteen- tai taaksepäin, hän muuttui epäteräväksi. Siksi kohtauksia suunniteltiin siten, että tarkennus oli päällimmäisenä mielessä koko ajan.

Näyttelijät Ryan O’Neal ja Marisa Berenson elokuvassa Barry Lyndon. AOP

Tuottaminen ei ole taidetta

Alunperin Saksan Karlsruhesta kotoisin oleva Jan Harlan ja Stanley Kubrick tapasivat ensimmäisen kerran jo 1960-luvulla New Yorkissa. Kubrick oli naimisissa Harlanin sisaren Christianen kanssa, heillä oli kolme tytärtä ja Harlan vieraili perheen luona usein.

Vuonna 1969 Kubrick pyysi Harlania mukaan Napoleon-projektiinsa, jota oli tarkoitus filmata Romaniassa – sieltä kun olisi löytynyt riittävä määrä päteviä ratsumiehiä. Tuotantoyhtiö MGM kuitenkin vetäytyi projektista, eikä Napoleon valmistunut koskaan.

– Pidin Stanleysta ja hän piti minusta, joten hän ehdotti, että miksemme tekisi lisää yhteistyötä.

Vuonna 1970 Harlan hankki oikeudet Arthur Schnitzlerin eroottiseen Traumnovelle-teokseen, mutta elokuvaksi se lihallistui vasta vuonna 1999 Eyes Wide Shut -nimisenä, vaikka sopimus Warner Brothersin kanssa oli jo valmiina.

Isompiin saappaisiin Harlan astui Kellopeliappelsiinissa (1971), jossa hän työskenteli tuottajan assistenttina.

– Minun roolillani ei ole ollut taiteen kanssa mitään tekemistä. Tehtäviini on kuulunut hankkia oikeat asiat oikeaan aikaan ja oikeaan hintaan. Stanley ei ollut sellainen kaveri, jolle sanotaan ei. Hän ei ollut tyhmä, ja jos hän halusi 10 000 dollaria lisärahaa johonkin asiaan, hän pystyi perustelemaan syyt, Harlan sanoo.

Kubrickilla oli onnea myös tuotantoyhtiön suhteen –Warner Brothers kunnioitti ohjaajaa, eivätkä he juuri puuttuneet hänen tekemisiinsä.

Nicole Kidman ja Tom Cruise Kubrickin viimeiseksi jääneessä elokuvassa Eyes Wide Shut. AOP

Eyes Wide Shut ja hyvät muistot

Jan Harlanin mukaan Kubrickin viimeiseksi jäänyt elokuva, Eyes Wide Shut on myös ohjaajan mestariteos.

– Stanley itse piti sitä suurimpana panostuksenaan elokuva-alalla. Ennustan, että parinkymmenen vuoden kuluttua Eyes Wide Shutia pidetään samanlaisena klassikkona kuten esimerkiksi Ingmar Bergmanin elokuvia.

Eyes Wide Shutista jäi Harlanille muutenkin hyviä muistoja.

– Sitä tehtiin hyvin hitaasti miellyttävissä studio-olosuhteissa, ja ihmisiä oli usein paikalla varsin vähän. Esimerkiksi Full Metal Jacket oli rankka prosessi, koska sitä kuvattiin pölyisissä ja kuraisissa olosuhteissa ulkona. Kun päivän päätteeksi meni kuvausten jälkeen suihkuun tai kylpyyn, vesi muuttui samantien mustaksi.

Eyes Wide Shutin mysteereihin kuuluu, että se oli hyvin suosittu elokuva Portugalissa, Espanjassa, Italiassa ja Japanissa, muttei Yhdysvalloissa tai muualla englanninkielisessä maailmassa.

– Eyes Wide Shut on hyvin monimutkainen elokuva ja se pitäisi oikeastaan nähdä kaksi kertaa. Ongelma on tietenkin se, että jos et pidä siitä ensimmäisellä kerralla, et todennäköisesti mene katsomaan sitä toistakaan kertaa, Harlan virnistää.

Jack Nicholson näytteli miespääosaa Hohto-elokuvassa (The Shining). AOP

Pyrkimystä täydellisyyteen

Stanley Kubrick on tehnyt muodoiltaan varsin erilaisia elokuvia, mutta sisällöllisesti niistä löytyy paljon yhteistä tematiikkaa.

– Hänen elokuvansa tutkivat meidän turhamaisuuttamme, haavoittuvaisuuttamme ja pyrkimystämme rakentaa ja koota itsemme uudelleen. Stanley kunnioitti asioita, joista me emme tiedä, ja tämä tulee esille etenkin 2001:Avaruusseikkailu -elokuvassa. Pidemmällä tähtäimellä hän tosin ajatteli, ettei ihmisellä ole lajina mahdollisuutta selvitä hengissä, jos jatkamme elämäämme samaan malliin kuin nyt.

Kubrick on elokuvissaan pyrkinyt täydellisyyteen keinolla millä hyvänsä, ja joskus metodiikka on ollut näyttelijöille liikaa. Esimerkiksi Hohdossa näytelleen Shelley Duvallin yhtä kohtausta saatettiin ottaa uusiksi yli sata kertaa, mikä ajoi tämän hulluuden partaalle.

Jan Harlanin mukaan näyttelijöillä ei yleensä ollut Kubrickin kanssa ongelmia.

– Useimmiten näyttelijät pitävät ohjaajasta, joka ei kiirehdi, joka sallii useita ottoja ja joka haluaa, että kohtauksesta tulee niin hyvä kuin mahdollista. Eivät näyttelijät tällaisesta valita, se on harhaa. Lisäksi aika moni on tullut takaisin. Esimerkiksi Philip Stone on esiintynyt kolmessa Kubrickin elokuvassa ja hyvin erilaisissa rooleissa.

Tampereen elokuvajuhlilla nähdään myös Jan Harlanin Stanley Kubrickista tekemä dokumentti, Stanley Kubrick: A Life In Pictures (2001). Kubrickista liikkuu paljon huhuja, joista osa liittyy siihen ettei ohjaaja esimerkiksi pitänyt lainkaan julkisuudesta.

– Stanleylla oli hyvin aktiivinen yksityiselämä ja hänen luonaan kävi paljon vieraita. Hän biletti myös uuden vuoden juhlissani 20 vuoden ajan. Stanley Kubrickia on usein kuvailtu ihmisvihaajaksi, mikä ei pidä ollenkaan paikkaansa – en olisi muuten työskennellyt hänen kanssaan kolmea vuosikymmentä. Se oli hauskaa aikaa, Jan Harlan sanoo, ehkä hieman haikeastikin.