Kun kieltämme kehitettiin, ei mielikuvitusta jätetty käyttämättä. Kansallisaate pohjusti Lönnrotin, Kilpisen ja Roosin ideointia.

Mistä on kyse? 1800-luku oli 1880-lukuun saakka varhaisnykysuomen kautta.

Kielen kehitys oli 1800-luvulla voimakasta, sillä suuri maailma avautui Suomelle 1800-luvulla ja maatalousyhteiskunta otti askeleen kohti tietoyhteiskuntaa.

Sanojen kehittely oli 1800-luvulla mielikuvituksellista. Sitä leimasi vahvasti kansallisaate.

– Ota varataivas (sateenvarjo) mukaan, ulkona sataa.

– Käyn vielä eriössä (vessassa), ennen kuin lähdetään.

– On tuo eriön lattiakaivo muuten todellinen kärkkypesäke (bakteeripesäke).

– Pitää siivota kunnolla, kunhan lieke (sähkö) tulee takaisin.

Vaikkapa tällaisia keskusteluita voitaisiin käydä tänä päivänä, jos kieleemme olisivat vakiintuneet eri sanat kuin nyt käytössä olevat.

Hänen hartain toiveensa on eesauttoa suomen kieltä ja sen litteratuu. Petri Lauerma

Kielen kehittely oli kiivaimmillaan 1800-luvulla, kun suuri maailma avautui Suomelle. Sanaston kehittymistä leimasi kansallisaatteen valloillaan olo. Pelättiin, että suomen kieli lakkaa olemasta, jos siihen tulee liikaa vieraita elementtejä.

– Sanojen kehittyminen on voimakasta sellaisena kautena, jolloin maailma avartuu, tekniikka kehittyy ja tulee paljon uutta. Suomen kielessä tällainen kausi oli juuri 1800-luvulla. Aiemmin Suomi oli hyvin agraarinen, maatalouden varassa oleva maa, jonka väestölle useimmissa tapauksissa vain kirkko ja joskus myös koulu olivat tuoneet jonkinlaista sivistystä, valottaa Kotimaisten kielten keskuksen eritysasiantuntija Petri Lauerma.

Suomen kielen tilaa 1800-luvun alussa kuvaa hyvin Carl Axel Gottlundin, joka oli yksi suomen kielen keskeisimpiä kehittäjiä, toive.

– Hän kirjoitti joskus 1820-luvulla, että hänen hartain toiveensa on "eesauttoa suomen kieltä ja sen litteratuur". Eli hän halusi kehittää suomenkielistä kirjallisuutta, mutta kirjallisuus-sanaakaan ei vielä ollut. Lönnrot toi tämän kieleen vasta 1830-luvulla, Lauerma kertoo.

Mestarillekin sattuu huteja

Sanoja kehitettiin yhdistämällä yksittäisiä sanoja ja siten luomalla uusia yhdyssanoja, sanoja johtamalla sekä lainaamalla. Esimerkiksi Volmari Kilpisen luomat tiede ja taide ovat johdoksia.

– Tiede tuli tietää-verbistä ja taide taitaa-verbistä. Yleensä käytettiin olemassa olevaa sanastoa pohjalla ja yritettiin muodostaa niistä johtamalla niin paljon sanoja kuin pystyttiin, kertoo dosentti Niina Kunnas Oulun yliopistosta.

Jonna Karjalainen / Yle

Vähemmän tunnettu Kilpinen ja suuremmassa tietoisuudessa ollut Elias Lönnrot olivat aikansa sanaseppiä. Lönnrot oli erityisen tuottelias ja sanoja syntyi tuhansittain eri oppialoille. Hän oli myös erityisasemassa muiden kielen kehittäjien silmissä, sillä muut kysyivät häneltä mielipiteitä luomistaan sanoista.

– Muun muassa Volmari Kilpinen lähetti Elias Lönnrotille uusia keksimiään suomalaisia sanoja. Häntä kunnioitettiin sillä tavalla sanaston kehittämistyössä, Kunnas kertoo.

Lönnrotin kynästä syntyi esimerkiksi nollaa kuvaavaksi sanaksi tyhjykkä. Petri Lauerma

Mutta mestarillekin voi sattua vahinkoja. 1800-luvulla sanojen ideoinnin lopputulokset saattoivat olla värikkäitä. Lönnrotin kynästä syntyi esimerkiksi nollaa kuvaavaksi sanaksi tyhjykkä, sateenvarjoa hän nimitti varataivaaksi ja sähköä liekkeeksi. Nykyisin käyttämämme sähkö-sana on erään toisen tuon ajan sanasepon, Samuel Roosin keksimä. Roos toimi Kajaanin piirilääkärinä ennen Lönnrotia.

Lönnrot keksi myös aivan omanlaisensa termistön kielioppiin. Verbi-sana kulki nimellä lausukka, adjektiivi oli mainikka, substantiivi perukka ja nomini nimukka.

Osa vain tekijöidensä ilona

Jääkö jokin sana elämään vai ei, on tänä päivänäkin kiinni yhteisön hyväksymisestä. Jos yhteisö ottaa sen käyttöön, sana vakiintuu ja päätyy lopulta sanakirjoihin. Pakolla sanaa ei voi vakiinnuttuaa. Moni 1800-luvullakin kehitetty sana jäi vain tekijöidensä iloksi.

Itse asiassa vakiintumatonta sanastoa on valtava määrä. Petri Lauerma työstää parhaillaan Kotuksessa 1800-luvun uudissanastosta tietokantaa ja tutkimusta, joiden hän toivoo pääsevän julki viimeistään ensi vuonna.

– Itsellenikin on ollut yllätys, että monia tällaisia sittemmin lähinnä vain vitseinä kerrottuja sanoja on aikanaan saatettu käyttää paljonkin. Esimerkiksi Kilpisen aate-sanan sijasta käyttämää yline-sanaa ovat käyttäneet toisetkin, Lauerma kertoo.

– Alkuaineesta on aluksi käytetty lainasanaa elementti, sitten on ehdotettu alkaa-verbistä tehtyjä johdoksia alje (ale, alke), esialku ja alkuus, Lauerma luettelee.

Esimerkiksi juna-sana on tunnettu murteessa jonon ja rivin merkityksessä. Petri Lauerma

Aavikko-sanan kanssa kilpailivat puolestaan yhdyssanat hietaerämaa, hieta-aavikko ja hieta-aukko. Kuvanveistäjälle ehdotettiin puolestaan nimitystä naperrusmestari.

– Oman ryhmänsä muodostavat sanat, jotka ovat olleet aiemmin kielessä jossain toisessa merkityksessä. Esimerkiksi juna-sana on tunnettu murteissa jonon ja rivin merkityksessä ja annettu sitten kulkuneuvon käyttöön, Lauerma valottaa.

Nisuri olisi saanut jäädä elämään

Myöhemmin sanoja alettiin synnyttää erilaisten sanakilpailujen avulla. Kilpailuja järjestivät monet eri tahot, esimerkiksi sanomalehdet.

– Yksi tiedetyimmistä sanakilpailun satona syntyneistä uudissanoista on kieppo, jota ehdotettiin roll on -deodorantin nimeksi. Se ei koskaan päässyt uudempiin sanakirjoihin asti, koska se ei levinnyt laajempaan käyttöön, kertoo Niina Kunnas.

Myöhemmin sanoja alettiin synnyttää erilaisten sanakilpailujen avulla. Laitoitko kieppoa kainaloon? Hanne Kinnunen / Yle

Näiden sanojen syntyä ei pysty Kunnaksen mukaan ikäämään, mutta hän uskoo sanojen ehdotuksen liittyneen aina siihen hetkeen, kun kyseinen esine on otettu käyttöön.

Esimerkiksi radion nimeksi on ehdotettu sätiötä, bakteeriksi kärkkyä, kioskista ehdotettiin myymiö-nimeä, korpulle ehdotettiin kuiviota, vessaa kutsuttiin eriöksi ja kaktuksesta ehdotettiin näpöohdake-nimitystä. Ilmaukselle "pitää jotakin vastenmielisenä" on puolestaan ehdotettu korvaajaksi verbiä tymsiä.

Yksi tiedetyimmistä sanakilpailun satona syntyneistä uudissanoista on kieppo, jota ehdotettiin roll on–deodorantin nimeksi. Niina Kunnas

Mutta mitkä ovatkaan kielen ammattilaisen suosikit käyttöön jäämättömistä sanoista? Minkä sanan olisit halunnut jäävän elämään Niina Kunnas?

– Nisuri, rintalapsi tai siis lapsi, joka on rinnalla. Eli siinä on vanha rinnan nimitys nisä ja siihen on liitetty suomenkielinen johdin -uri.

Entäpä Petri Lauerma, mikä vakiintumaton sana on jäänyt mieleesi?

– Lähinnä minulla on jäänyt mieleen tällaisia humoristisia sanoja. Esimerkiksi liitepartikkeli on muistaakseni Lönnrotin mukaan sianimullinen kohdeliite. "Sia" on siinä tietysti sija-sanan muoto eikä sika-sanan muoto. Jotenkin hyvin se kuvaa konkreettisesti sitä, kuinka sana imaisee jonkin partikkelin yhteyteensä niin, että ne muuttuvat yhtenäiseksi sananmuodoksi.