Puolueiden kannattajien tausta­tietoja tutkiessa löytyy selvä trendi: vihreät on tulevaisuuden menestyspuolue, jonka tärkein haastaja on perus­suomalaiset.

Trendien jatkuessa nykyisellään Pekka Haavisto on todennäköinen presidentti, jos viisi vuotta ei ole liian lyhyt aika vihreän arvomurroksen läpilyömiseen.

Vielä seuraavissa vaaleissa eli 2023 perussuomalaiset ja kokoomus todennäköisesti jyräävät, ja Suomi saa sinimustan oikeistohallituksen. Mutta sitten vihreiden kannatuksen lisääntyminen alkaa näkyä politiikassa toden teolla.

Neljän viime vuoden aikana puolueiden kannattajien profiileissa on tapahtunut trendinomainen muutos: vihreät on noussut kokoomuksen ohi nuorten suosituimmaksi puolueeksi.

Joka vuosi äänestysikään tulee noin 60 000 uutta kansalaista – vaalikauden aikana Tampereen väkiluvun verran – ja äänestäjäkunnan vaihtumisesta hyötyy eniten vihreät.

Taloustutkimus teki pitkittäistutkimuksen puhelinhaastatteluidensa aineistoista vuosilta 2015 ja 2019. Molemmat aineistot on kerätty samana ajanjaksona, maalis-toukokuussa, ja niissä on yhteensä yli 10 000 vastaajaa.

Vuonna 2015 alle 25-­vuotiaista kokoomusta kannatti 22,1, vihreitä 20,1, keskustaa 18 ja perussuomalaisia 17,7 prosenttia.

Vuonna 2019 vastaavana aikana vihreitä kannatti peräti 34,6 prosenttia, kun kokoomus vajosi 15,7 prosenttiin. Kakkoseksi kiilasi perussuomalaiset 19,2 prosentillaan. Nuorimmassa ikäryhmässä keskusta romahti 9,4 prosenttiin.

Nuorten äänestäjien mieli­piteistä voi päätellä, että lähivuosina suurimman puolueen asemasta kamppailevat etenkin vihreät ja perussuomalaiset.

Markkina- ja mielipide­tutkimusten kysyntä perustuu paljolti siihen, että niiden avulla voidaan ennakoida tulevaisuutta. Ei välttämättä suoraan, mutta kyselyistä ja niiden taustatiedoista löytyvien hiljaisten signaalien avulla.

Kansainvälisissä arvotutkimuksissa on havaittu, että ihmisen arvot lujittuvat varhais­aikuisuudessa, suunnilleen 17–20 vuoden iässä, ja sen jälkeen ne muuttuvat varsin hitaasti.

Puolueiden kannattajaprofiilien vertailu osoittaa, että neljässä vuodessa tapahtuu kokonaiskuvassa varsin vähän muutoksia: kun äänestäjä on kerran arvonsa omaksunut ja samaistunut johonkin tiettyyn puolueeseen, yhteen tai muutamaan, hän eri helposti muuta käsityksiään.

Tämä koskee kuitenkin vain varttuneempia äänestäjiä. Nuorten keskuudessa muutokset voivat olla suuria, koska he eivät ole vielä ehtineet betonoida omia arvojaan.

Mikäli nykyiset kehitystrendit jatkuvat, vihreät saattaa hyvinkin hätyytellä suurimman puolueen paikkaa – jos ei vielä vuonna 2023, niin ainakin sitä seuraavissa vaaleissa.

Vihreä trendi saattaisi katketa, jos Suomeen iskisi paha talouden taantuma tai muu kriisi, joka saisi nuoret huolestumaan taloudellisesta tulevaisuudestaan. Lisääntyvä taloudellinen pessimismi johtaisi todennäköisesti perussuomalaisten kannatuksen nousuun.

Uskallan julkisesti ennustaa, että viiden vuoden päästä Suomen tasavallan presidenttinä on mitä suurimmalla todennäköisyydellä Pekka Haavisto.

Tietenkään presidenttipeliä ei ole vielä virallisesti avattu eikä ehdokkaita nimetty. Myöskään Haaviston ehdokkuus ei ole kirkossa kuulutettu, mutta vihreän trendin vahvistuminen nuorissa äänestäjissä tuskin ainakaan heikentäisi hänen mahdollisuuksiaan. Jo vuosia ennen kuin Sauli Niinistöstä tuli presidentti, hänen suosionsa pystyttiin ennakoimaan erilaisilla kyselyillä.

Mielipidetutkimuksista on käynyt ilmi, että Haavisto on Suomen suosituin poliitikko. Esimerkiksi ennen eduskuntavaaleja kaikista puolueiden puheenjohtajista hän sai selvästi eniten kannatusta seuraavaksi pääministeriksi.

Vaikka puolueen äänimäärä ei siihen tehtävään tällä kertaa riittänyt, henkilökohtaista kannatusta on runsaasti. Jättäytymällä puheenjohtajan tehtävästä Haavisto pyrkii kohottautumaan jo hyvissä ajoin puoluepolitiikan yläpuolelle ja profiloitumaan entistä vahvemmin Suomen kansainvälisten suhteiden osaajana.

Suomalaiset arvostavat poliitikoissa ennen kaikkea aitoutta, kokemusta, rauhallisuutta ja diplomaattisia kykyjä. Nykyinen presidentti täyttää nämä vaatimukset, ja niin todennäköisesti hänen seuraajansakin.

Jotkut ovat epäilleet, että Haaviston perhesuhteet saattaisivat haitata hänen toimintaansa presidenttinä. Kyselyiden mukaan tämä ei olisi ongelma varsinkaan nuoremmille äänestäjille. Ja ainahan voi tilanteen vaatiessa edustaa maata ilman puolisoa; yksinhän Vladimir Putinkin saapuu huippukokouksiin.

Jos alle kolmekymppiset äänestäjät olisivat yksin päättäneet, Haavisto istuisi jo toista kauttaan presidenttinä. Kysymys on nyt lähinnä siitä, jatkuvatko äänestäjäkunnassa tapahtuvat muutokset nykyisellään? Jos jatkuvat, riittääkö viisi vuotta vihreän arvo­murroksen läpilyöntiin?

Juho Rahkonen

tutkimuspäällikkö

Taloustutkimus