Pilkanteon on aika saada maineenpalautus. Vihapuhetta ja someraivoa ollaan kitkemässä niin ankarasti, että vanha kunnon pilkka uhkaa mennä mukana. Näin ei saa tapahtua. Vallanpitäjien, rikkaiden ja kuuluisien pilkkaaminen kuuluu olennaisesti avoimeen yhteiskuntaan. Yhtä tärkeää on pyhien asioiden pilkkaaminen.

Hyvä esimerkki vaarallisesta kehityskulusta ovat Linnan juhlat. Itsenäisyyspäivän aikaan sosiaalinen media oli pullollaan vaatimuksia siitä, ettei juhlaväkeä saisi pilkata ulkonäön tai pukeutumisen perusteella. Tämä on väärin. Vallanpitäjien ja hienoston pilkkaaminen pukeutumisen ja ulkonäön vuoksi on paitsi sallittua myös tervetullutta.

Pilkkaamalla ministeriä pömppömahan tai hassun iltapuvun takia ihmiset muistuttavat itselleen, että vallanpitäjätkin ovat ihan samanlaisia kuin me muutkin. Samaa virkaa toimittaa ruumiintoimintoihin ja sukupuoliseen kanssakäymiseen liittyvä pilkanteko. Pilkka on isku tasa-arvon ja kansanvallan puolesta. Ilman pilkkaa Linnan juhlat ovat yksi lukuisista eliitin itseonnittelujuhlista. Suorassa tv-lähetyksessä pöyhkeilevän hienoston pilkkaaminen muuttaa ne vapaan yhteiskunnan riemuvoitoksi.

Missä pilkanteko on uhattuna, siellä avoin yhteiskunta on uhattuna. Katsokaa vaikka Turkkia, ja presidentti Erdoganin pilkkaamisjupakkaa. Kuninkaiden ja diktaattorien pilkkaaminen on monesti ensimmäinen askel kohti vapautta. Siksi hirmuhallitsijat ovat aina pyrkineet tukahduttamaan pilkanteon.

Pilkanteolla on rajansa. Hyvällä pilkanteolla on ainakin kaksi yleistä tunnusmerkkiä.

Ensimmäinen on se, että hyvä pilkka lähtee alhaalta ylöspäin. Se kohdistuu niihin, jotka käyttävät valtaa, olipa se poliittista, taloudellista tai tähteyden tuomaa mielipidevaltaa. Pilkka ei ole ensisijaisesti kohteita, vaan heidän alamaisiaan varten. Heikompien pilkkaaminen on kiusaamista Linnan juhlissa pilkan ei pidä kohdistua maakuntamatkalla tavattuun torikauppiaaseen. Mutta ministeriin, vuorineuvokseen, formulakuskiin tai presidenttipariin kohdistuva pilkka on vapauden kiljaisu.

Toinen hyvän pilkanteon vaatimus on, että sen pitää olla hauskaa. Ei-hauska pilkanteko on vain tympeää. Onnistunut pilkanteko vaatii monesti perehtymistä aiheeseen, olipa kysymys sitten puvuista, politiikasta tai vaikka urheilusta.

Jääkiekkosankari Teemu Selänteen tapaus on myös yksi viimeaikainen varoittava esimerkki pilkanteon rajoittamisesta. Selänteestä (hyvin lempeästi) huumoria tehnyt video poistettiin, kun Selänne pahoitti mielensä.

Nyt koomikot vähän ryhtiä! Kuuluisuuksien pilkkaaminen on teidän virkavelvollisuutenne. Juttuja ei vedetä pois, jos kohde ei tykkää. Onneksi joku ammattikunnan edustaja näytti sentään ryhdistäytyneen ja julkaisseen Selänteestä uuden pilkkavideon. En tosin ole nähnyt sitä vielä, joten en osaa sanoa onko se hauska.

Vielä omituisempaa oli, kun iltapäivälehden päätoimittaja kutsui Selänteen poliittisiin kommentteihin kohdistunutta rehtiä pilkantekoa vihapuheeksi. Kuuluisuuksia saa pilkata, mutta erityisen tärkeää se on silloin, kun nämä yrittävät valjastaa kuuluisuutensa poliittisten mielipiteidensä ajamiseksi.

Hienojen ihmisten pilkkaaminen on siis tärkeä oikeus. Koomikoille se on jopa velvollisuus. Yhtä tärkeää on pilkata sitä, mikä on pyhää.

Asioiden julistaminen pyhäksi on hallitsijoiden vanha temppu, jolla valtarakenteita ylläpidetään ja kyseenalaistaminen estetään. Tehokas vastalääke on kunnon pilkka, kuten älymystön parhaat voimat ovat aina ymmärtäneet, olipa kysymys sitten Voltairesta tai Monty Pythonista.

Jumalanpilkan kieltäminen on merkittävä epäkohta suomalaisessa lainsäädännössä.

Kenenkään pyhää ei saa suojella pilkalta avoimessa yhteiskunnassa. Jokaisella on oikeus pitää pyhänä mitä haluaa, mutta valtio ei saa asettua minkään pyhän puolelle. Vain näin eri asioita pyhinä pitävät voivat elää rinnakkain ja ajatusten markkinapaikka voi toimia. Omien pyhien asioiden kohtaama pilkka on asia, joka kaikkien vapaan yhteiskunnan asukkaiden pitää hyväksyä. Ja kyllä, kysymyksessä on kansalaistaito, joka myös maahanmuuttajien on omaksuttava.

Pyhyyden pilkkaamista koskevat samat säännöt kuin hienostonkin. Heikompien pilkkaaminen ei ole hauskaa. Kiusaaminen on eri asia kuin pilkanteko.

Maailma ei myöskään parane vain pilkkaamalla. Yhteiskunnallinen keskustelu ei voi koostua pelkästä pilkkanaurusta. Rakentava kritiikki ja aiheesta kehuminen ovat luonnollisesti myös tärkeitä. Mutta pilkka on hieno asia, eikä sitä saa estää.

Huomasin juuri, että tänään A-studion teemaillassa käsitellään vihapuhetta. Ehdotankin, että katsoessanne sitä muistatte pilkata studiossa istuvaa parempaa väkeä. Ainakin jos he eivät erota kunnon pilkantekoa kiusaamisesta ja vihapuheesta.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.