Paljonko susia kaadetaan laittomasti Suomessa?

Tämä on kysymys, joka herättää edelleen erittäin kuumia tunteita. Tutkijoiden tai poliisien vastaukset eivät kelpaa kaikille; nettikeskustelussa toistuu usein näkemys, jossa vain todetut salakaadot ovat salakaatoja ja muut luvut arvailua.

Tuorein julkaistu tieteellinen arvio vuosittain salakaadettujen susien määrästä Suomessa löytyy Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin raportista (2013), jonka mukaan susikannan "selittämätön hävikki" vuosina 2006–2011 oli hiukan yli 30 sutta vuosittain. Näin tuo arvio syntyi:

1. Ensin on arvioitu, paljonko susia syntyy

Arviota lähdettiin rakentamaan siten, että vuoden 2006 tunnettuun susien määrään (210 yksilöä) lisättiin maltillinen arvio syntyvyydestä. Tutkijat laskivat, että jokaisesta Suomessa elävästä susilaumasta selviäisi vuosittain keskimäärin kolme pentua seuraavaan vuoteen. Se tarkoittaisi noin 35 prosentin vuotuista kannan kasvua.

Vastaava kasvu havaittiin susikannassa, joka levittäytyi Puolasta Saksaan vuosituhannen vaihteessa. Tilaa ja ruokaa oli paljon eikä salakaatoja paljastunut. Niissä oloissa kanta kasvoi pitkään 34 prosentin vuositahtia.

2. Sitten on laskettu, paljonko susia kuolee luonnollisesti

Kun susikantaan oli lisätty arvio syntyneiden pentujen määrästä, siitä vähennettiin luontaisiin syihin kuolleiden yksilöiden arvioitu osuus. Tämä luku saatiin Luonnonvarakeskuksen tutkimusprofessori Ilpo Kojolan vuosituhannen vaihteessa tekemien pantasusitutkimusten perusteella. Niiden mukaan tunnetut kuolinsyyt harvensivat kantaa noin kymmenellä prosentilla.

– Se oli keskiarvo: reviirillä elävissä susissa kuolleisuus oli pienempi ja nuorilla kuljeskelijoilla suurempi, Kojola selventää.

"Se on ihan varmaa että kukaan ei pysty sanoo montako sutta muka salakaadetaan." -lukijan kommentti Ylen uutiseen Facebookissa

3. Sitten on vähennetty muuten kuolleet sudet

Jäljelle jääneestä summasta vähennettiin vuosittain pyynti- ja poikkeusluvilla tapettujen ja onnettomuuksissa kuolleiden susien määrä. Samoin vähennettiin poliisin tietoon tulleiden salakaatojen määrä, tuon tutkimusjakson aikana 18 yksilöä.

Tutkijat tulivat siihen tulokseen, että kuuden vuoden tutkimusjaksolla 2006–2011 Suomen susikannasta katosi 194 yksilöä ilman, että sitä pystyi selittämään millään muulla kuin salakaadoilla. Tuona aikana Suomen susikanta myös kääntyi jyrkkään laskuun.

– Pidän tuota arviota luotettavana. Vastaavia arvioita on tullut käytännön kokemuspohjalla myös poliisilta, toinen tutkijoista, Mari Pohja-Mykrä sanoo.

Rahaa näistä ei saa, joten syy tappaa susia on jokin muu. Uskon, että se on viha. Harri-Pekka Pohjolainen

Yksi tyypillinen vasta-argumentti arviolle on, että susien luontainen kuolleisuus olisi ollut paljon suurempaa. Luonnonvarakeskuksen mukaan Suomen susikanta on kuitenkin terve, eikä se ole kärsinyt tällä vuosituhannella kapista tai muista sairauksista siinä määrin, että se olisi nostanut kuolleisuutta.

Toisaalta on kysytty, eikö susikantaan vaikuta yksilöiden liikkuminen valtionrajan yli. Tutkijoiden mukaan kyllä, mutta molempiin suuntiin. Ilmiö on sitä paitsi hyvin tutkittu: rajalla liikkuvien susien määrästä on olemassa muun muassa rajavartijoiden keräämiä havaintoja vuodesta 1968 lähtien. Suden kanta-arvioissa migraatio on otettu huomioon siten, että rajalla elävien laumojen yksilömääristä lasketaan arvioon vain puolet.

Tutkijat: Salametsästys on vähentynyt

AOP

Tutkija Mari Pohja-Mykrä tähdentää, että Ruralia-instituutin selvityksessä julkaistu arvio koskee vain vuosia 2006–2011, ei aikaa sitä ennen tai sen jälkeen. Vastaavalla menetelmällä tehtyä tutkimusta ei ole sen jälkeen ilmestynyt.

On esitetty arvioita, että susien salakaadot olisivat vähentyneet sen jälkeen, kun törkeä metsästysrikos tuli rikoslakiin vuonna 2011 ja varsinkin kun kannanhoidollinen metsästys alkoi vuonna 2015.

Sanoisin, että salakaadot ovat olleet hyvin marginaalisia noina kahtena talvena. Mari Pohja-Mykrä

Myös Luonnonvarakeskuksen tutkimusprofessori Ilpo Kojola on arvioinut, että kahtena metsästysvuonna toteutettu kannanhoidollinen metsästys näytti näinä vuosina vähentäneen salakaatoja (siirryt toiseen palveluun).

Kojolan mukaan esimerkiksi talvella 2014–2015 kanta kasvoi, vaikka susia metsästettiin kannanhoidollisten lupien turvin laillisesti. Seuraavana talvena susien määrä hieman väheni, mutta silloin muu kuolleisuus oli korkeaa.

– Oli luvanvaraista pyyntiä, liikennekuolemia ja muuta kuolleisuutta. Yhteissumma oli 78 kuollutta sutta. Luultavasti nämä asiat ovat näytelleet aika isoa roolia siinä, että susia oli maaliskuussa 2017 vähemmän kuin vuotta aiemmin.

Tarkemmat luvut Kojola haluaa säästää aiheesta syksyllä julkaistavaan uuteen artikkeliin. Yleisellä tasolla hän kuitenkin vahvistaa, että viime vuosina luvanvaraisella pyynnillä on ollut voimakkaampi rooli susikannan kehityksessä kuin aiemmin.

Myöskään Ruralia-instituutin tutkija Mari Pohja-Mykrän mielestä salakaatoja ei juuri mahdu yhtälöön, kun tarkastelee Luonnonvarakeskuksen arviota susikannan kehityksestä vuosina 2014–2015.

– Sanoisin, että salakaadot ovat olleet hyvin marginaalisia noina kahtena talvena.

Viime talven tilannetta tutkijat eivät pysty sanomaan, sillä laskentaa ei ole vielä analysoitu Luonnonvarakeskuksessa.

Poliisi: Jos joku väittää...

Poliisissa arvio suden salametsästyksen yleisyydestä perustuu edelleen varsin pitkälle tutkijoiden käyttämiin suhdelukuihin. Esimerkiksi Ruralian raportissa selittämättömän hävikin eli epäiltyjen salakaatojen määrä oli kymmenkertainen ilmitulleiden salakaatojen määrään nähden.

Itä-Suomen poliisin ylikomisario Harri-Pekka Pohjolaisen mukaan suden salakaatoja paljastuu edelleen useita vuosittain. Tämän vuoksi hän ei uskalla tehdä kovin optimistisia arvioita salametsästyksen vähenemisestä.

– Varmasti kannanhoidollinen metsästys on vähentänyt sitä. Mutta jos joku väittää, että susia kaadetaan salaa kymmeniä yksilöitä vuodessa Suomessa, en ainakaan pysty sitä väitettä kumoamaan.

Susilaumojen yksilömäärä selviää seuraamalla lumijälkiä. Niko Mannonen / Yle

Pohjolainen tosin myöntää, että poliisin tietoon tulee niin vähän salametsästystapauksia, että ilmiön yleisyyden arvioiminen niiden perusteella on epävarmaa. Tarkemman arvion tekemisen hän jättää tutkijoille.

– Viranomaisen arkikokemus on, että jos salakaatoja tulee x-määrä esiin, siinä ei varmasti ole kaikki. Se on piilorikollisuutta, josta vain pieni osa tulee poliisin tietoon.

Pohjolaisen käsityksen mukaan salakaadoista vastaavat pienet paikallisesti toimivat porukat, jotka metsästävät salaa muitakin lajeja kuin sutta. Tästä on tullut todisteita myös metsästysrikoksia tutkittaessa. Hän ei usko, että joukossa olisi ainakaan paljon hetken mielijohteesta toimivia tekijöitä.

– Rahaa näistä ei saa, joten syy tappaa susia on jokin muu. Uskon, että se on viha. Peto rajoittaa oman elinkeinon harjoittamista tai on aiheuttanut vahinkoja hirville tai koiralle.

Tutkija haaveilee Suomen susien sukupuusta

Luonnonvarakeskuksen tutkimusprofessori Ilpo Kojolan mielestä Ruralia-instituutin selvityksen kaltaista yksinkertaista laskelmaa susikannan selittämättömästä hävikistä olisi ehkä syytä päivittää tähän päivään. Lähivuosina susien kuolleisuudesta on tulossa myös uutta aineistoa, kun Luken pantasusi- ja geneettiset tutkimukset edistyvät.

Oulun yliopistossa on tekeillä väitöskirja, jossa on analysoitu laillisen ja laittoman metsästyksen vaikutusta susikantaan pantasusien kuolleisuuden pohjalta. Väitös koostuu useasta eri artikkelista, joista ensimmäinen julkaistaneen syksyllä.

– Teen erilaisia skenaarioita salametsästyksen voimakkuudesta perustuen pantasusiaineistosta tehtyihin kuolleisuusanalyyseihin. Vertaan niitä kanta-arvioihin ja tunnettuihin lukuihin esimerkiksi pentuetuotosta, väitöstutkimusta tekevä Johanna Suutarinen kertoo.

Geneettisen aineiston antamat tulokset ovat korreloineet keskimäärin erittäin hyvin sen kanssa, mitä petoyhdyshenkilöt ovat arvioineet laumojen maksimikooksi. Ilpo Kojola

Luke on laajentanut myös susien geneettistä seurantaa. Viime talvena noin puolet susireviireistä oli geneettisen seurannan piirissä. Niistä kerättiin uloste- ja virtsanäytteitä, joiden avulla yksilöistä saadaan tarkempia tietoja.

– Toiveena on, että saataisiin jonkinasteinen geneettinen sukupuu Suomen susikannasta, Kojola sanoo.

Geneettinen tutkimus antaa vielä pantasusitutkimustakin kattavammin vastauksia siihen kysymykseen, kuinka yleistä salametsästys on. Kaikki perustuu siihen, että arviot susien kokonaismäärästä, ikärakenteesta, pentutuotosta ja luontaisesta kuolleisuudesta tarkentuvat.

– Hauska havainto on ollut, että geneettisen aineiston antamat tulokset ovat korreloineet keskimäärin erittäin hyvin sen kanssa, mitä petoyhdyshenkilöt ovat arvioineet laumojen maksimikooksi. Se oli minusta hyvin positiivinen asia.

Kannanhoidollinen metsästys jatkuu

Viime talvena suden kannanhoidollista metsästystä ei toteutettu, mutta se jatkuu myöhemmin uudistettuna (siirryt toiseen palveluun). Luonnonvarakeskuksen tuoreimman kanta-arvion mukaan (siirryt toiseen palveluun) Suomessa oli maaliskuun 2017 alussa 150–180 sutta. Kanta oli vahvin Lounais-Suomessa ja Pohjois-Karjalassa.

Kanta-arvio pohjautuu sekä metsästäjien ilmoittamiin susihavaintoihin, jotka petoyhdyshenkilöt käyvät varmistamassa, että pantasusien seurantaan ja DNA-analyyseihin.