Mistä on kyse? Transnainen Jaana kertoo itse syrjivänsä itseään työelämässä. Hän on jättäytynyt pois asiakastilanteista ja palavereista, jos tietää, että hänen läsnäolonsa voi vaarantaa kaupanteon.

Trasekin varapuheenjohtaja Hanna Leppänen selittää asiaa muun muassa vähemmistöstressillä. Tällöin koetaan stressiä siitä, että ei kuuluta yhteiskunnassa vallitsevaan normiin.

Jaana on huomannut, että kun hän on korjannut sukupuolensa naiseksi, mielletään hänet nykyään avuttomaksi. Leppäsen mukaan transnaisia syrjitäänkin hieman enemmän kuin transmiehiä.

Jaana (nimi muutettu) on näyttävä nainen. Hän on pitkä, useimpien miesten mittainen. Yleensä hän on pukeutunut mekkoon ja korkeakorkoisiin nilkkureihin. Hän meikkaa ja laittaa pitkän tukkansa. Omaa tyyliään hän kutsuu aikuisen uranaisen tyyliksi. Hän on myös vanhempi lapsilleen, ei isä tai äiti vaan mami.

Kaiken naisellisuuden lisäksi Jaanasta on myös nähtävillä tiettyjä miehisiä piirteitä. Hän on harteikas ja hänen äänensä on tavallista naisääntä matalampi.

– Jos en meikkaa ja pukeudun toisella tavalla, ihmiset tuijottavat ihan hirveästi, Jaana kertoo.

Transsukupuolisista osa jättäytyy työelämän ulkopuolelle, koska pelkää syrjintää. Kuvituskuva. Yle

Jaanan työpaikalla joku saattaa kutsua vahingossa häntä vieläkin entisellä nimellä, jolla hänet tunnettiin vielä muutama vuosi sitten. Osa perheyrityksen kansainvälisistäkin asiakkaista tuntee hänen niiltä ajoilta, kun hän oli vielä ulkoisesti mies. Nyt hän on nainen tai transnainen (siirryt toiseen palveluun) (Seta), kuten hän itse itseään kutsuu.

Hän on tavallaan yksi firman naisista, mutta ei kuitenkaan – hän on myös piiloteltu ja sukupuoleton.

– Kun meille tulee tärkeitä kansainvälisiä vieraita eri kulttuureista, on ollut tapauksia, että minua ei vain vaivihkaa olekaan enää esitelty niille vieraille.

Erityisesti esittelyt jätetään väliin silloin, kun vieraat tulevat kulttuureista, joissa ihmiset ovat pidättäytyväisiä.

Kyllä tiedän, että he ovat siellä keskenään puhuneet ja naureskelleet. Jaana

Mutta Jaana on myös itse alkanut vältellä tapaamisia, asiakaspalvelutyötä ja messuilla käyntejä.

– Sanoin silloin ihan aluksi, että minusta on parempi, että en ole nyt asiakastyössä. Se ei tuntunut minusta hyvältä. Tuntui, että tulee liikaa asioita itse asiakkuuden väliin. Ajattelin asiaa jälleen kerran firman kannalta. Jossain vaiheessa esimieheni sanoi, että hän on samaa mieltä. Ehkä on parempi, että et toistaiseksi tee sitä.

Jaana kokee, että asia on ensisijaisesti hänen oma päätöksensä, vaikka esimies on samaa mieltä. Jos hän haluaisi tehdä asiakastyötä, uskoo hän saavansa myös sille päätökselle tuen.

Vähemmistöstressi taustalla

Jaana pelkää aiheuttavansa yritykselle niin paljon vahinkoa, että jättäytyy tarkoituksella tietyistä tilanteista pois.

– Kun syrjin itse itseäni, kenenkään muun ei tarvitse syrjiä minua siellä, Jaana toteaa puoliksi leikillään, puoliksi tosissaan.

Hän ei ole ainut transsukupuolinen, joka syrjii itseään työelämässä.

– Tällaisessa on hirveän usein taustalla vähemmistöstressi. Koetaan siis stressiä siitä, että ei kuuluta yhteiskunnassa vallitsevaan normiin. Toisaalta jotkut suojelevat itseään näin. Korjausprosessi on aika raskas prosessi. Se kestää useampia vuosia ja sen jälkeen ei välttämättä ole enää voimavaroja olla työpaikassa, jossa jatkuvasti nälvitään tai kiusataan, asiaa avaa Trasek ry:n (siirryt toiseen palveluun) varapuheenjohtaja Hanna Leppänen.

Ihmisoikeusjärjestö Trasek, Dreamwear Club ry ja Transtukipiste tekivät viime vuonna kyselyn (siirryt toiseen palveluun), jossa selvitettiin sukupuolivähemmistöjen kokemaa syrjintää työelämässä. Vastaajien vähäisen määrän takia kyselyn tulokset ovat suuntaa antavia. Vaikka asiasta ei ole juurikaan tehty muita kyselyitä tai tutkimuksia, tietää Leppänen, että osa transihmisistä jättäytyy pois töistä kokonaan syrjinnän takia tai sen pelon vuoksi.

Sanoin silloin ihan aluksi, että minusta on parempi, että on ole nyt asiakastyössä. Jaana

Syrjintä voi ilmetä niin, että henkilö siirretään toiseen työhön tai asiakaskontakteista pois, häntä nälvitään, sukupuolitetaan väärin, sanotaan irti tai hänet maksetaan tai savustetaan ulos.

Transihmisten työelämässä kokema syrjintä on kyselyn mukaan huomattavasti suurempaa kuin seksuaalivähemmistöjen kokema syrjintä. Syrjintä on Leppäsen mukaan kuitenkin vähenemässä tietoisuuden kasvettua.

Kaikenlaisen, oman ja muiden aiheuttaman, syrjinnän lopputulos voi olla lopullinen syrjäytyminen työelämästä tai yhteiskunnasta.

– Kyllähän transihmisillä on ihan selkeä ongelma se, että syrjäytyminen on aika yleistä. Osaltaan se johtuu siitä, että meitä katsotaan vielä jonkin verran alaspäin verrattuna seksuaalivähemmistöihin, Leppänen kertoo.

Sähköpostilla kaikkien tietoon

Muutama vuosi sitten eräänä päivänä Jaana kirjoitti sähköpostiviestin, painoi Lähetä-näppäintä ja meni täydessä tällingissä töihin. Monikymmenpäinen työporukka sai tietää samaan aikaan, että yksi yrityksen omistajajäsenistä on transsukupuolinen. Joku laittoi tsemppiviestin takaisin, suurin osa ei noteerannut asiaa millään tavalla.

– Morjensti ja alkoi vain käyttää uutta nimeä. Ikään kuin mikään ei olisi muuttunut, Jaana muistelee.

Työpaikan ilmapiirissä oli ilmoituksen jälkeen kuitenkin sellaisia väreitä, että muutosta ei hyväksytty pelkällä olankohautuksella.

– Kyllä tiedän, että he ovat siellä keskenään puhuneet ja naureskelleet.

Pahaa syrjintää tai kiusaamista Jaana ei kuitenkaan tunne kokeneensa. Hän uskoo, että koska ei ole tavallinen työntekijä muiden joukossa, välttyy hän siltä.

– Joka tapauksessa asemani ei ole sellainen, että olisin täysin työntekijöiden kaveri. Ja nyt se muuttui niin, että olen sitä vielä vähemmän. Ihmiset tulivat selvästi varovaisemmaksi. Ennenkin kävi niin, että kun tulin huoneeseen, jokin tietty puheenaihe lopetettiin ja heitettiin vähemmän ronskia läppää. Se on nyt korostunut.

Jos en meikkaa ja pukeudun toisella tavalla, ihmiset tuijottavat ihan hirveästi. Jaana

Ilmoituksensa jälkeen tuli Jaanasta töissä avuttomampi muiden silmissä. Hänelle tullaan tarjoamaan apua teknisissä työtehtävissä, joissa hän ei apua tarvitsisi.

– Olen joutunut tulemaan jämäkämmäksi, että minua uskotaan.

Trasek ry:n varapuheenjohtaja Hanna Leppänen tunnistaa asian ja arvelee, että transnaisia syrjitään hieman enemmän kuin transmiehiä.

– Hirveän usein olen törmännyt sellaiseen ajatusmaailmaan, että transnainen korjatessaan sukupuoltaan ikään kuin alentaa itseään ihmisten hierarkiassa. Transmies puolestaan ikään kuin saa mieheyden ja nousee hierarkiassa korkeammalle.

Leppäsen mukaan tämä kielii siitä, että Suomessa ei todellisuudessa eletä tasa-arvossa.

Perheyrityksen menestys menee tunteiden edelle

Piilottelu ja oma vetäytyminen eivät ole ahdistaneet Jaanaa. Hän ei ole purkanut mielipahaansa kyynelin työhuoneessaan, vaan kuvailee tuntevansa lähinnä harmitusta.

– Kyllä minua harmittaa, että transihmisyys on sellainen asia, jota pitää piilotella ja peitellä. Mutta myös ymmärrän sen, miksi niin pitää tehdä.

Transnainen korjatessaan sukupuoltaan ikään kuin alentaa itseään ihmisten hierarkiassa. Hanna Leppänen

Yrityksen elämää pienestä lapsesta asti seurannut Jaana on omaksunut ajatuksen siitä, että asiakas on ykkönen, kuningas. Kaupanteko on tärkeintä ja kun sitä tehdään, tapetaan oman tunteet. Jos jonkun ihmisen läsnäolo tapaamisissa voi vaarantaa sopimuksen, sitten se ihminen ei ole mukana palavereissa.

– Jos on tosi tärkeitä vieraita ja kysymyksessä mahdolliset isot kaupat, en halua mennä sotkemaan sitä tunnelmaa ja pasmoja. Minulle on tärkeää, että yritys menestyy ja tekee kauppaa, eikä minulla ole tarvetta mennä sinne showponina.

Asia tuntuu olevan Jaanalle hyvin selkeä. Hän on sen hyväksynyt, eikä aio nousta sen takia barrikadeille. On solmittu sanaton sopimus, jota Jaana ei näe aiheelliseksi rikkoa.

Pidättäytyvä miesrooli piti otteessaan

Transsukupuolisuus on hyväksytty Jaanan lähipiirissä. Isä saattaa vielä joskus vahingossa pojitella, mutta kukaan läheisistä ei ole hylännyt häntä.

Asia oli kuitenkin kaikille, kuten Jaanalle itselleenkin, yllätys ja shokki. Jaana ei ollut koskaan ajatellut, että hän olisi väärässä kropassa. Hän on kärsinyt masennuksesta, mutta syy siihen ei löydy väärän sukupuolen vankina vietetystä nuoruudesta. Itse asiassa hän oli hyvinkin maskuliininen aina, vietti lapsuutensa isänsä kanssa tehtaalla, harrasti raskasta rokkia, ehti aikuisena mennä naimisiin ja saada vaimonsa kanssa lapsia.

Muutama vuosi sitten päähän tulleet ajatukset hämmästyttivätkin Jaanaa aluksi suuresti, sillä hän oli piilottanut naiseutensa alitajuisesti. Hän oli lukenut vuoden ajan artikkeleita asiasta ja tajunnut, että on itsekin transsukupuolinen. Jaana sai pian diagnoosin ja korjaushoidot aloitettiin. Prosessi on ollut haastava, mutta lopulta helpottava.

– Sen toteaminen, että "ok, olen transsukupuolinen" oli tavallaan helpoin osuus. Isoin muutos on ollut se, millainen minusta on tullut nyt muutamassa vuodessa. Se on ollut luonnollista, mutta silloin alkuun minun oli tosi vaikeaa antaa itseni muuttua sellaiseksi kuin nyt olen. Pidin kiinni pidättäytyvässä, ei-tunteita ilmaisevassa miesroolissa. Siitä oli vaikea päästää irti.

Jopa ikään kuin sellaiset himoitsevat tuijotukset miehiltä voi kokea positiiviseksi asiaksi, kun on epävarma itsestään. Jaana

Jaana oli naimisissa, kun hän ymmärsi transsukupuolisuutensa. Vaimo hyväksyi asian aluksi. Yhdessä mietittiin Jaanan tyyliä ja mallattiin vaatteita. Vaimo jopa opetti Jaanalle meikkaamista, vaikka ei itse ole mitenkään kova laittautumaan. Nyt pari on kuitenkin ajautumassa avioeroon.

– Hänellä ei ole enää voimia tutustua tähän uuteen minään. Toisaalta hän kaipaa sitä vanhaa minua. Hän heräsi ajatukseen, että ei koe enää meitä pariskunnaksi, että me olemme vain hyviä ystäviä.

Hei, olen kaunis

Kun Jaana on töissä, ei hän enää kuulu miesten porukkaan. Naisten porukkaan hänet on otettu mukaan jossain määrin.

Hän ryhmittelee osittain itse itsensä sukupuolettomaksi ja näkymättömäksi. Jaanan ei esimerkiksi käytä naisten eikä miesten pukuhuonetta.

– En halua aiheuttaa vaivaantuneisuutta muille. Jos joku on vaihtamassa vaatteita, saattaa hän säikähtää kun kuitenkin tiedostaa, että olen aiemmin elänyt miehenä.

Trasek ry:n Hanna Leppänen huomauttaa, että oman identiteetin rakentaminen on kaikille ihmisille elämän mittainen prosessi, mutta transihmiset joutuvat tekemään tätä rakentamistyötä muun maailman kanssa.

Albumi Ky

– Me transihmiset tiedämme keitä olemme. Suurin haaste onkin löytää balanssi itsetietoisuuden ja sen välillä miten yhteiskunta ja maailma meidät näkevät. Eli hyväksytäänkö meidät sellaisena kuin olemme?

Vapaa-aikana Jaana kokee tärkeäksi sen, että hänet sukupuolitetaan oikein. Ovien avaamiset, vanhempien herrasmiesten hatunnostot ja muiden naisten sisarelliset hymyt tuntuvat mukavalta, vaikka joku muu voisi kokea ne jopa loukkaaviksi.

– Jopa ikään kuin sellaiset himoitsevat tuijotukset miehiltä voi kokea positiiviseksi asiaksi, kun on epävarma itsestään ja ajattelee, että näkevätkö nuo nyt vain miehen mekossa vai mitä ne näkevät, Jaana myöntää.

– Jopa tunkeilevat iskuyritykset ovat lopulta olleet positiivisia kokemuksia, kun on tullut vahvistusta siihen omaan naiseuteen, että hei mää olen kaunis.