Det verkar vara något särskilt med svensk borgerlighet och regeringsmakt. Inte bara Socialdemokraterna tycks övertygade om att de är det egentliga statsbärande partiet; upprepade gånger ses tecken på att detta även är en tanke djupt fäst hos de partier som lystrar till förleden allians.

”Visst är vi angelägna om att regera, men inte i det här läget. Det är Palme som har bollen. Tappar han den, tar vi den. Men vi har ingen anledning att hjälpa honom ur den besvärliga parlamentariska situationen”. Det tillbakalutade budskapet från dåvarande centerledare till folkpartiledaren Gunnar Helén 1973 ekar in i våra dagar, och är slående likt det som nuvarande centerledaren Annie Lööf uttryckte i gårdagens lördagsintervju. ”Jag är ju sugen på att sitta i regering” sade hon och förklarade att man nu lägger enskilda budgetar med en gemensam allianskappa, ”för att vi ska vara beredda den dagen då Stefan Löfven kastar in handduken”.