Det handlar om olika varianter av avregleringsavtal som sägs handla om frihandel men är förtäckt nyliberalism. TTIP-avtalet handlar om borttagande av handelshinder mellan EU och USA, men ett liknande avtal mellan EU och Kanada har nyligen förhandlats klart, Ceta-avtalet.

I dessa avtal står den tydligaste striden om de så kallade ISDS – en tvistlösningsmeknism som ger företag rätt att stämma stater för deras lagstiftning, utanför nationella rättssystem. Stater kan tvingas betala ut stora skadestånd för att ha stiftat lagar som påverkar värdet av företagens investeringar.

Man kan lite enkelt säga att vi står inför en ny demokratistrid, men som av någon outgrundligt skäl sker under tystnad – i Sverige. Bland tyska och österrikiska socialdemokrater och fackföreningar hörs mycket höga röster för att hindra detta bakbindande av demokratin.

Även progressiva demokrater i USA har börjat inse vad avtalen innebär. I princip ett överstatligt hinder mot progressiv och miljövänlig lagstiftning.

ISDS har funnits tidigare i olika handels- och investeringsavtal, men nyttjats ganska sparsamt. Men på 2000-talet har missbruket av ISDS växt. Mellan 1959 och 2002 var det färre än 100 ISDS-fall i världen totalt. 2012 var det 58 fall.

Det värsta med TTIP- och Ceta-avtalen är deras omfattning. Medan tidigare avtal varit begränsade omfattar TTIP i princip alla områden, alltså: sjukvård, elsäkerhetsarbete, kemikalie-, djurskydd, arbetarskydd, socialförsäkringar, välfärd- och klimatfrågor berörs och kan i efterhand leda till stämningar från företag.

De fall vi sett på senare år visar vägen för hur en framtid där ISDS inte är en perifer glosa utan ett centralt ord i varje riks- och lokalpolitikers vardag kommer se ut:

Svenska Vattenfall stämmer Tyskland för beslutet att ta bort kärnkraften efter Fukushima.

Tobaksföretaget Philip Morris stämmer Australien för indirekt expropriering av sitt varumärke när de inför cigarettpaket utan logga, dvs det folkhälsominister Gabriel Wikström nu utreder.

Achmea stämmer Slovakiens regering för att ha stoppat privata vårdförsäkringar.

Ett franskt företag stämde Egypten för att ha höjt minimilönen i landet.

Denna trackrecord fick den demokratiska senatorn Elisabeth Warren att kalla ISDS ”en riktigt dålig idé”.

Problemet är att den rödgröna regeringen med näringsminister Mikael Damberg i spetsen inte verkar ha en bråkdel av krismedvetande. Damberg sjunger frihandelns lov och lovar snabb exekvering av beslutet. Han hoppas förmodligen på fortsatt tystnad. Men TTIP och ISDS kommer att föras upp på S-kongressen i slutet av maj. Det blir förmodligen årets stora strid.

Beslutet är avgörande. I historieböckerna kan annars i framtiden komma att skrivas att Hjalmar Branting införde demokratin i vårt land och Mikael Damberg tog bort den – lagom till 100-årsdagen.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.