Hade de varit 5500 mötesdeltagare så hade det varit 1% av göteborgarna som hade varit på Götaplatsen för att lyssna på statsminister Löfven, en usel talare i ett fantastiskt väder. Nu var det inte ens så få som använde arbetarrörelsens helgdag till att demonstrera, lyssna och applådera pliktskyldigt åt en politisk pajas. Blott 1250 mötesdeltagare fanns på plats, men på Löfven lät det som om det vore ett folkhav som stod där för att ta del av hans visioner om 5000 nya jobb betalade med skattepengar. Var det ett hav så var det Döda Havet…

Vi har alltså en helgdag för att 2.3 promille av göteborgarna skall kunna manifestera sina politiska ställningstaganden och 2.3 promille när den som borde vara Rörelsens största dragplåster gör besök i rikets andra stad – en stad med 550.000 innevånare. Vi har en helgdag för att 1.6% av de som röstade på Stefan Löfven och sossarna i Göteborg skall kunna ta en plakatpromenad i det vackra och varma vårvädret och lyssna till han de ville ha som statsminister i en röd och grön regering. Det var alltså de närmast sörjande som fanns på plats på Götaplatsen, i skuggan av Poseidon och partiordföranden. Första maj är en helgdag som är helt irrelevant, som har spelat ut sin roll.

Väldigt många firar jul, lika många firar påsken och ännu fler firar midsommar. Några promille av landets befolkning och väljare firar Första Maj som det är tänkt att firas, samtidigt som väldigt många använder den rödaste av helgdagarna till att försöka få av sig betongkepsen och kurera bakfyllan – för att sedan få ont i huvudet igen av att se landets statsminister stå och fåna sig inför det döda folkhavet. Skulle det inte vara bättre om arbetsgivarna istället var skyldiga att bevilja semester för alla de som vill ha ledigt för ett utåtagerande politiskt tramsande på landets gator och torg? Det vore väl ändå rimligt med tanke på hur få av de som borde vara engagerade engagerar sig på första maj?

Vi har rätt många helgdagar ändå i det här landet, och i någon inte alltför avlägsen valrörelse sedan gick nuvarande partisekreterare Jämtin ut och tyckte att vi skulle ha en muslimsk helgdag i Sverige. Jämtin talade inför några promille av Sundbybergs och Solnas innevånare i Tornparken i Sundbyberg. Det var inget folkhav, det var bara en tjärntrupp av de mest engagerade och mest anställda sossarna i städerna Sundbyberg och Solna. Jämtin kan få sin muslimska helgdag, om det är den minst firade helgdagen som ryker – första maj. Det handlar om att prioritera, om att se att det som under Per-Albins tid var ett allmänintresse, som levde vidare till Palme-eran – då hälften av svenskarna var sossar – numera är ett särintresse för väldigt få av de allt färre. Under Palmes tid för 35 år sedan var det tiotusentals som demonstrerade i landets storstäder, mot den makt man själv i det närmaste hade monopol på. Då fanns det iallafall en tillstymmelse till legitimitet att ha en politisk helgdag.

Nu är det andra tider. Avveckla Första Maj som helgdag. Det är numera bara ett spektakel för de närmast sörjande.