Får inte svenska föräldrar äga sina barn längre?

Det synsätt jag mött som råder i samhället om små barns behov sen mitt eget barn föddes för 20 månader sedan är en sorglig historia. Att det synsättet skulle kunna finnas i ett outvecklat land som inte värderar barnens behov var jag inte främmande för, men i ett land som Sverige, som ska ha kommit långt i utveckling och medvetenhet, det kunde jag aldrig ana.

Jag är den som tillsammans med pappan vill ta eget ansvar för våra barns första viktiga år i livet. Att bygga upp en stark anknytning. Att få finnas för våra barn som kärleksfulla, starka och trygga vuxna förebilder. Att vägleda dem i med och motgång. Att ge av det finaste vi kan – vår tid.

Men vet ni, i dagens Sverige så blir man ifrågasatt om man har dessa visioner.

Jag och min sambo möts ofta av reaktionerna ska ni ta hand om era barn helt själva första åren? Och varför vill ni det? Och snart får ni ett till barn, det blir väl ändå jobbigt?

Självklart vill vi det. Det absolut sista vi vill är att stoppa in dem på förskolan innan de uppnått 3 års ålder.

De andra reaktionerna vi möts av i samhället är men om barnen inte börjar förskolan senast vid 1,5 år så utvecklas de väl inte normalt?

Den reaktionen gör mig ledsen att föräldrar vaggats in i den tron. Det har gjort att en del föräldrar tappat tron på att just de själva kan vara de absolut bästa för sina egna barn. Som inte längre litar på sig själva i sitt föräldraskap. Som tror att deras barn som är 1,5 år får en bättre start i livet i en förskolegrupp med 15-25 andra barn på i bästa fall tre pedagoger.

De psykologer som jobbar med barn är överens i denna fråga. Det finns nästan inga barn som innan de är tre år har behov att stora grupper. De har istället behov av vuxna. Med det behöver inte alltid vara dåligt att en tvååring är några timmar på förskolan i veckan.

Utan det som är fruktansvärt dåligt är att vi har politiker som agerar precis tvärtemot för vad dessa små underlägsna barn bäst behöver. Och som dessutom lyckats fånga föräldrar i sin fälla att tro på att detta sätt är det absolut bästa. Dessa politiker försöker på ett oacceptabelt sätt få våra barn att bli till samhällets barn. Maktmissbruk så det stinker värre än den tyngsta bajsblöjan.

I Sverige år 2014 måste det finnas valfrihet inom barnomsorgen. Det måste få finnas förskola för de som vill ha det. Det måste även finnas andra sätt till ekonomisk hjälp för de familjer som själva vill ha ansvar för sina barns dagliga omsorg de första åren.

Genom att nyttja förskolan får vi ett stort bidrag av vår kommun. En förskoleplats kostar i S-valls Kommun ca 120 000:- per barn och år. Den summa som nyttjande familj själv bekostar är ca 15 000:- .

Dock har vi alla varit med och bekostat denna möjlighet genom skatten vi betalat. Så hur kan det vara möjligt att familjer som inte vill använda förskolan inte har möjlighet till annan ekonomisk hjälp? Som vårdnadsbidrag? Eller barnomsorgspeng? Eller fler dagmammor?

Jag hoppas att jag snart kan säga att jag bor i en kommun där det är fint att föräldrar själva vill och kan ta eget ansvar över sina barn.

Jag och min sambo tänker ta eget ansvar i många år själva oavsett vad som beslutas. Vi har ställt det för oss så att det ska gå ihop ekonomiskt på endast en heltidslön. Antingen att vi båda jobbar halvtid på olika tider eller en av oss heltid.

Tyvärr är vårt sätt inte möjligt för ensamstående föräldrar. Och ensamstående måste också kunna få ha valfrihet med sin barnomsorg.

Vi läser om förskolor som inte längre kan garantera tryggheten för de barn som vistas där. Om pedagoger som gör uppror och berättar att de inte längre kan ljuga för att få föräldrarna att tro att deras barn har haft en trygg dag på förskolan.

Vi läser om den psykiska ohälsan som aldrig någonsin varit så dålig som den är i dag för våra barn och ungdomar.

Kan det vara så att de mörka siffror vi läser om när det gäller barns ohälsa har kopplingar till deras första tre år i livet?

Att barn behöver olika barnomsorg borde varenda politiker vara överens om. Dock är dagens modell att alla ska vara på förskola.

Hur skulle det kunna bli om politiker skulle sluta upp med att försöka förminska föräldrars värdighet som själva vill ta ansvar. Sluta påstå att allt detta är kvinnofällor. Vi är mammor och pappor som vill välja själva. Av respekt till våra barn. Att låta barnen få möjlighet till en trygg och stressfri uppväxt. Barn i dag har aldrig haft så mycket som nu, ändå har de ingenting när det kommer till vad som är viktigast i livet. Och det är de vuxnas uppmärksamhet i form av tid.

Åsa Dalberg, samtalsterapeut och snart tvåbarnsmamma