Sedan 1890 har Socialdemokraterna tågat på första maj. Det började som en proteströrelse som krävde demokrati, rösträtt och inflytande. På den tiden var de värre ansedda än vad SD är i dag. Ledarna och agitatorerna följdes av polisen och sammanlagt tillbringade arbetarrörelsens och vänsterns ledare 48 år i fängelse. Deras verksamhet stämplade som samhällsomstörtande i en tid då rösträtten och inflytandet över samhället bestämdes utifrån hur stor förmögenhet du ägde.

Sedan dess har första maj-tågen varit en viktig del av arbetarrörelsens agitation, dagen blev så småningom helgdag och arbetarna satte från de första demonstrationstågen en ära i allt klä sig i finaste söndagskostymen och vårda sitt yttre. De krävde riksdagsplatser och inflytande över landets utveckling och ville bevisa att de var goda och ansvarsfulla medborgare. Då var det också självklart att ledarna talade.

Sedan dess har mycket förändrats. Från slutet av 1900-talet har första maj-tåget haft stora svårigheter att överleva. Demonstranterna har blivit allt färre, många kommuner har helt slutat med demonstrationer medan andra försöker hitta nya grepp för att locka åhörare. Det handlar om allt från populära artister till fiskdamm, sambadans och ponnyridning. Men med Socialdemokraternas långa maktinnehav som tydligt styrt landets utveckling, och i takt med den ökande toppstyrningen av politiken, har frågan uppstått:

Vad har partiets ledarskikt att demonstrera emot?

Jag har sedan 20 år tillbaka krävt att om demonstrationstågen ska fylla någon som helst demokratisk funktion bör partitopparna sitta på åhörarbänken och lyssna på vad gräsrötterna har att säga. I år är det viktigare än någonsin. Med den regeringskonstellation som är i dag – med Centern och Liberalerna som samarbetspartier – är trovärdigheten lika med noll.

Det är dags för Stefan Löfven att sätta sig på åhörarbänken och lyssna till folket. Först då blir demokratin synlig och viktig. Trovärdigheten för arbetarrörelsen skulle stärkas.

Det gäller även i kommuner och landsting. Katastrofvalet visade med all tydlighet att folk är missnöjda. Blir det som vanligt att ministrar och andra partitoppar står för första maj-talen får åtminstone jag en känsla av forna Sovjetunionen. Politiker med makten i sin hand står på rad och talar om för folket vad de ska tycka. Det kan bli spiken i kistan för partiets trovärdighet och för första maj.

Gissa om den borgerliga oppositionen får något att jubla över. När de kommer till makten nästa gång skulle det inte förvåna om de avskaffar första maj som helgdag vilket de krävt många gånger. Tyvärr få lär sakna den.

Socialdemokraterna använder sig väldigt ofta av en gammal retorik. Solidaritet, den svenska modellen och rättvisa åt alla. Låt i stället folket säga vad de tycker om politiken och hur realistisk den är. Partiledaren har möjlighet att visa att han är ödmjuk inför den politiska situation han befinner sig, att han kan och törs lyssna på folket.

Snälla Stefan Löfven, låt inte första maj bli en parodi.