10-vuotiaana silvotun Hanin elämästä nousee esiin lukuisia tilanteita, jolloin häntä olisi voitu auttaa, jos silpomisesta olisi puhuttu avoimesti. Tyttöjä suojelee se, että heillä on mahdollisimman paljon luottamuksellisia suhteita erilaisiin aikuisiin ja että nämä aikuiset uskaltavat ottaa asiat puheeksi. Heidän pitää tietää, miten toimia, jos he epäilevät tytön olevan vaarassa.

10-vuotiaana silvotun Hanin elämästä nousee esiin lukuisia tilanteita, jolloin häntä olisi voitu auttaa, jos silpomisesta olisi puhuttu avoimesti. Tyttöjä suojelee se, että heillä on mahdollisimman paljon luottamuksellisia suhteita erilaisiin aikuisiin ja että nämä aikuiset uskaltavat ottaa asiat puheeksi. Heidän pitää tietää, miten toimia, jos he epäilevät tytön olevan vaarassa. Asmo Raimoaho / Yle

Talot on tehty lannasta. Aidatun pihapiirin ulkopuolella virtaa joki. Aitojen sisäpuolella märehtii lehmä lieassa ja käyskentelee muutama kana. Horisontissa näkyy akaasiapuita.

Pihapiirissä asuu Hanin isoäiti. Talo sijaitsee kylässä automatkan päässä Mogadishusta, Keski-Somaliassa.

— Jos olet nähnyt tv-sarjan Pieni talo preerialla, sellaista mummin luona oli. Talon sisällä oli luksusta. Siellä oli kunnollinen, kova nahasta tehty sänky. Aamulla herättiin aikaisin ennen rukouskutsua ja mummi tarjosi vastalypsettyä lehmänmaitoa.

Saman talon pihalla lähisukulaiset ja tuntematon vanha nainen silpoivat 10-vuotiaan Hanin.

Yksikin silpominen on liikaa

Kolme vuosikymmentä myöhemmin istumme eteläsuomalaisen rivitalon valkoisessa keittiössä. Hanin lapset ja lasten kyläilemässä olevat kaverit ovat paistaneet valkosipulipatonkia ja tehneet suuren kulhollisen salaattia, jonka joukkoon Hani lorauttaa öljyjä, suolaa ja vähän sokeria.

Nuorimmainen tulee halaamaan vierasta ja kiikuttaa näytille tussitaulun, johon hän on kirjoittanut huteralla käsialalla: “Äiti, olet tosi rakas”. Taulu on hankittu piirtämistä ja arabian kirjainten opiskelua varten.

Äiti passittaa kuopuksen leikkimään naapurin tytön kanssa, koska tämän ei vielä tarvitse kuulla yksityiskohtia.

Kutsumme naista Haniksi. Nimi on arabiaa ja tarkoittaa onnellista, se on yleinen muslimitytön nimi. Hani ei esiinny artikkelissa oikealla nimellään perheensä, etenkin lastensa, yksityisyyden suojelemiseksi.

Sovimme, että puhumme silpomisesta emmekä tyttöjen ympärileikkauksesta. Hani haluaa, että “asioista puhutaan niin kuin ne ovat”.

— Jos ei tiedä, mitä tyttöjen silpominen on, ympärileikkaus antaa siitä väärän kuvan.

Tyttöjen silpominen Somaliassa Somaliassa 98 prosenttia 15—49-vuotiaista naisista on silvottu. Somalian lisäksi yli 80 prosenttia vastaavan ikäisistä naisista on silvottu Egyptissä, Sudanissa, Malissa, Guineassa ja Sierra Leonessa. (Unicef, 2013).

Somaliassa valtaosa tytöistä leikataan 5—9-vuoden iässä. Tässä Somalia eroaa monista muista maista, joissa silpominen on yleinen tapa. Puolessa niistä maista, joista luotettavaa tietoa on saatavilla, suurin osa tytöistä leikataan alle 5-vuotiaana.

Somaliassa ja monessa muussa maassa suurimman osan silpomisista tekee puoskari. Unicefin mukaan vain Egyptissä ja Sudanissa leikkauksen suorittaa useimmiten ihminen, jolla on jonkinlainen hoitoalan koulutus tai tausta.

Hani puhuu seuraavat kolme tuntia lähes tauotta. Hänen tarinansa on täynnä yksityiskohtia, nimiä, vuosilukuja ja päivämääriä. Hanin yksityisyyden suojelemiseksi osa on pitänyt jättää pois.

Hani kertoo tarinansa, jotta silpominen loppuisi. Maailmassa on arviolta 200 miljoonaa silvottua naista ja tyttöä. Tyttöjen sukuelinten silpominen on yleistä etenkin monissa Pohjois-Afrikan maissa.

Suomessa silpominen on rikos. Meillä ei kuitenkaan ole erillistä silpomista koskevaa lainsäädäntöä, kuten muissa Pohjoismaissa. Silpominen täyttää törkeän pahoinpitelyn tunnusmerkistön, jos siitä on pysyvää haittaa tytölle. Enimmäisrangaistus on kymmenen vuotta.

Hanin entisessä kotimaassa, Somaliassa, silpominen ei ole rikos, vaan vuosisatainen perinne. Suomessa voidaan kuitenkin tuomita rikoksesta, vaikka tyttö vietäisiin toiseen maahan silvottavaksi. Hani vakuuttaa tietävänsä Suomessa syntyneitä tyttöjä, joista on vasta aikuisena paljastunut, että heidät on silvottu.

Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tilaston mukaan silvottuja synnyttäjiä oli Suomessa viime vuonna ainakin toistasataa. Helsingin yliopistollisen sairaalan tiedot puuttuvat tilastosta, joten naisia saattaa olla enemmänkin. Pelkästään Turun yliopistollisen sairaalan synnytysosastolle tulee viikoittain yhdestä kahteen silvottua naista. THL aloitti tilastoinnin vasta 2017.

Aloin huutaa, että isä ei antanut lupaa. Isä ei olisi antanut lupaa. Hani

Hanin mielestä kyse ei ole niin marginaalisesta ilmiöstä, että voisimme ummistaa silmämme siltä. Naisia voidaan auttaa Suomessa, vaikka silpominen olisi tapahtunut kauan sitten.

— Yksikin silvottu tyttö on liikaa. Jos joku sanoo, ettei nainen kärsi silpomisesta, hän valehtelee. Silloin on minun vastuullani sanoa ääneen, että kyllä kärsii. Minulla on vastuu puhua silpomisesta, koska olen kokenut sen.

Pyysin leikkausta itse

10-vuotiaana Hani pyysi itse ympärileikkausta. Hän ei kuitenkaan tiennyt, mitä pyysi. Silpomisesta ei puhuttu suoraan eikä kukaan kertonut tytölle, mitä toimenpiteessä todella tapahtuu.

Syy pyynnölle oli, että koraanikoulun tytöt kiusasivat Hania, koska hän ei ollut “puhdas”. He kieltäytyivät istumasta Hanin vieressä tai puhumasta hänen kanssaan. Hän halusi muiden hyväksynnän.

— Halusin olla yksi heistä. Lapset voivat olla niin ilkeitä toisilleen.

“Jos tyttöä ollaan viemässä ulkomaille leikattavaksi, eivät vanhemmat kerro sitä hänelle etukäteen. Ihmisiä ei voi myöskään estää matkustamasta”, sanoo Hani. Hän ehdottaa, että vanhempien ja tyttöjen kanssa keskusteltaisiin paitsi aina sopivan tilaisuuden tullen, myös viimeistään ennen matkaa, jotta kaikki tietäisivät seuraukset. Hani toivoo, että joku puhuisi tyttöjen kanssa myös matkan jälkeen. Lapsilla on taipumus suojella vanhempiaan. Jos kukaan ei kysy, mitä lomalla tapahtui, riskinä on, että mahdollinen silpominen paljastuu vasta, kun tyttö on täysi-ikäinen. Asmo Raimoaho / Yle

Hani asui perheensä kanssa Somalian pääkaupungissa Mogadishussa. Hänen kaksi vanhempaa siskoaan oli silvottu, kun Hani oli pieni. Isosiskoista nuorempi oli Hanin isän esikoinen, ja Hanin kertoman mukaan sisko oli silvottu isältä salaa. Isä kielsi tekemästä samaa muille tyttärille.

Äiti ei kuitenkaan vastustanut tai yrittänyt estää, Hani sanoi haluavansa ympärileikkauksen. Isä oli kuollut alle vuotta aiemmin. Maassa, jossa 98 prosenttia tytöistä silvotaan, olisi vaatinut erityistä lujuutta nousta ikivanhaa tapaa vastaan.

— Se olisi ollut aikuisen vastuu. Aikuisen tehtävä on suojella omaa lastaan.

Kylmät silmät

Hani matkusti autolla tätinsä saattamana mummin luo maalle, vaikka lukukausi oli jo alkanut. Hani muistaa edelleen, miten innoissaan hän oli vielä matkan aikana.

Perillä Hani kävi suihkussa. Hänen pitkät hiuksensa palmikoitiin, koska hän ei tulisi käymään suihkussa useaan päivään.

Leikkaus tapahtui isoäidin kodin aidatulla pihalla.

Hanin silpomiseen osallistuivat hänen enonsa ja tätinsä. Toimenpiteen suoritti Hanille tuntematon vanha nainen.

— Naisen kasvoilla ei ollut tunteita. Hänellä oli sellaiset silmät… Kylmät. Joskus nainen tulee vieläkin uniini.

Eno piti Hania paikoillaan kietomalla kätensä tytön kainaloiden alle. Hanin päällä ollut kotimekko nostettiin ylös. Puudutusta ei käytetty eikä partaterää puhdistettu. Hani oli tajuissaan koko toimenpiteen ajan.

— Tajusin, että minulle tapahtuu jotain pahaa. Aloin huutaa, että isä ei antanut lupaa. Isä ei olisi antanut lupaa.

Nainen teki Hanille toimenpiteen, joka tunnetaan termillä infibulaatio. Se tarkoittaa, että tytön kaikki ulkoiset sukupuolielimet poistetaan ja haava ommellaan kiinni niin, että jäljelle jää vain pieni reikä.

Hanin haavaa ei ommeltu kiinni, vaan leikkauksen tehnyt puoskari sulki sen akaasiapuun piikeillä. Sen jälkeen Hanin jalat sidottiin yhteen kankaalla, ettei hän voisi liikkeillään avata haavaa.

— Ei ollut mitään kivunlievitystä. Ylin piikki aukesi, koska pidätin ja pissa tuli väkisin ulos.

Hani jäi isoäidin luokse toipumaan kahdeksi tai kolmeksi viikoksi. Päivät koostuivat paikoillaan makaamisesta ja siitä, että Hani yritti kaikin tavoin välttää virtsaamista. Muistikuvat ovat sumeita.

— En syytä ketään, en ainakaan mummia. Hän ei pystynyt olemaan paikalla, kun leikkaus tehtiin. Mummila on edelleen minulle kuin pieni talo preerialla, Hani sanoo ja nostaa samalla käden sydämelleen.

Onko sinut ympärileikattu?

Somalian sisällissota puhkesi 1988. Kaksi vuotta myöhemmin Hani saapui Suomeen toisen tätinsä, kahden vanhemman sisarensa ja veljiensä kanssa. Nuoremmat sisaret jäivät äidin kanssa Somaliaan.

1990-luvulla silpominen ei ollut tuttua suomalaisille lääkäreille. Kun Hani meni Turussa lääkärin vastaanotolle hirvittävien kuukautiskipujen vuoksi, lääkäri kuitenkin ymmärsi kysyä, oliko tyttö ympärileikattu. Siihen ymmärrys loppui.

— Lääkäri sanoi vain, että aha ja tässä sinulle kipulääkettä. Mitään tutkimusta ei tehty eikä avausleikkauksesta puhuttu sanaakaan.

14-vuotias Hani tyytyi kipulääkkeisiin.

Silpomista hän ei osannut ottaa edes puheeksi eikä tiennyt, että hänen tilaansa olisi voitu hoitaa. Nuoremmalle siskolle kävi muutamaa vuotta myöhemmin paremmin.

— Siskoni meni lääkäriin, kun hänen kuukautisensa eivät tulleet ulos. Hänelle tehtiin silloin avaus.

Hanin tytär Bilan ehdottaa, että sairaanhoitajien, terveydenhoitajien ja kätilöiden koulutuksessa käsiteltäisiin sitä, miten silpominen otetaan tytön tai naisen kanssa puheeksi. “Pitäisi olla asiantuntijaluentoja ja sellaisia ihmisiä, jotka tulisivat kertomaan kokemuksistaan. Se pitäisi saada osaksi hoitajien koulutusta.” Bilan kertoo tilanteesta, jossa kouluterveydenhoitaja ei pystynyt edes sanomaan sanaa 'silpominen' tai 'ympärileikkaus', vaan tytön piti itse kaivaa ammattilaisesta ulos, mitä tämä halusi kysyä. Hanikin tunnistaa, että suomalaisten on vaikea puhua silpomisesta. “Ei se ole helppoa ammattilaisellekaan, mutta asioista pitää pystyä puhumaan suoraan. Meillä kotona puhutaan kaikesta. Pojillekin kerrotaan kuukautisista”. Asmo Raimoaho / Yle

Hani kuuli ensi kerran avausleikkauksesta häitä suunnitellessaan. Pariskunta oli saanut erityisluvan mennä naimisiin, vaikka Hani oli vasta 17-vuotias. Avausleikkauksen otti puheeksi Hanin isosisko.

Hani sanoo, ettei ymmärtänyt siskon ehdotusta. Häntä hävetti eikä hän uskaltanut kysyä asiasta tarkemmin.

— Minä olin nuori ja viaton tyttö. Kukaan perheestä ei ollut puhunut sellaisesta aikaisemmin.

Häiden jälkeen Hani tuli raskaaksi, vaikka avausleikkausta ei ollut vielä tehty.

Lausumattomat kysymykset

Pitkittynyt ponnistusvaihe ja repeämät ovat tavallisimpia silvottujen naisten ongelmia synnytyksessä. Tilanteet voivat olla vaarallisia sairaalassakin, mutta erityisen vaarallista synnyttäminen on Somalian maaseudulla. Naiset synnyttävät Somaliassa usein kaukana sairaaloista, jolloin naisia ja vauvoja kuolee sen vuoksi, että nainen on silvottu.

18-vuotiaana esikoistaan odottanut Hani kävi neuvolassa ja lääkärin tutkimuksissa samalla tavalla kuin kuka hyvänsä suomalaisäiti. Äitiysneuvolan korttiin kirjattiin, että odottava äiti on ympärileikattu.

Puolessa maista, joista luotettavaa tietoa on saatavilla, tytöt silvotaan alle 5-vuotiaina. Hanin mukaan Suomessa asuvat vanhemmat tai sukulaiset eivät todennäköisesti vie tyttöä silvottavaksi, kun tämä on neuvolaiässä, koska lapsi tapaa terveydenhoitajaa säännöllisesti ja saattaa olla tiiviisti tekemisissä päiväkodin aikuisten kanssa. Hän kannustaa terveydenhoitajia selvittämään perheen taustaa ja keskustelemaan vanhempien kanssa silpomisesta, suoraan. “Vanhemmilta voi kysyä, mitä mieltä he ovat. Vanhemmille pitää kertoa, että silpominen on vakava rikos, jolla on seurauksia Suomessa.” Bilan muistuttaa, että terveydenhoitaja tai vaikka opettaja voi konsultoida lastensuojelua, jos herää pienikin huoli lapsesta. Vaitiolovelvollisuus ei koske silpomisen valmistelua. Asmo Raimoaho / Yle

Hänelle ei pystytty tekemään ainuttakaan sisätutkimusta. Hanin mukaan lääkäri kyllä yritti, mutta tutkimusvälineiden ei tarvinnut kuin koskettaa ihoa, niin Haniin sattui.

— Edes lääkärin sormi ei mahtunut sisälle.

Raskautta seurattiin ultralla. Hanin mukaan sektio ei missään vaiheessa tullut puheeksi. Kukaan ei kysynyt, miten hän haluaisi synnyttää eikä nuori nainen osannut asiaa kysyä itse.

— Ei meille kerrottu, miten vauvat syntyvät. Luulin pitkään, että ne tulevat luukusta mahasta.

Supistukset alkoivat perjantaiaamuna. Sairaalassa Hani pääsi suoraan saliin.

Synnytys pitkittyi. Napanuora kietoutui vauvan kaulan ympärille ja sydänäänet putosivat. Lopulta Hanin esikoistyttö syntyi hätäsektiolla aamuyöstä. Hani muistaa synnytyksen kaaoksena.

Mies itki ja katsoi

Hanille varattiin aika avausleikkaukseen Jorvin sairaalaan heti synnytyksen jälkeen. Avausleikkauksen tavoitteena on korjata silpomisen jäljet mahdollisimman hyvin. Leikkausta ei voi tehdä raskaana olevalle naiselle täysin turvallisesti, koska arvet tarvitsevat aikaa parantuakseen.

19-vuotias Hani tuli kuitenkin raskaaksi vain hieman yli puoli vuotta esikoisensa syntymän jälkeen. Raskaus huomattiin vasta, kun se oli jo mennyt kesken. Hanille päätettiin tehdä kohdun kaavinta ja avaus samassa leikkauksessa.

Asmo Raimoaho / Yle

Hani kertoo, että hänen aviomiehensä oli aina mukana kaikilla lääkärikäynneillä, vaikka usein istuikin käytävässä. Kun mies pyysi päästä mukaan leikkaukseen, henkilökunta suostui siihen. Hän myös opiskeli tuolloin sairaanhoitajaksi. Hanin mukaan mies ajatteli, että voisi oppia jotain.

Leikkauksen jälkeen aviomies kertoi, että hän oli vain katsonut ja itkenyt.

Arpeutunut iho piti avata vähän kerrallaan ja katsoa, mihin se riittää. Hani oli silvottu niin pahasti, ettei kaikkea pystytty leikkaussalissa korjaamaan. Kudosta korjaamiseen ja avattujen osien reunojen kiinnittämiseen ei ollut riittävästi.

— Silti olen kiitollinen, että tehtiin edes tämän verran.

En ole toipunut

Leikkauksen ja keskenmenon jälkeen Hani on synnyttänyt neljä tervettä lasta alateitse. Toisen lapsen synnytys kesti yli 20 tuntia, ja synnytystä jouduttiin avustamaan välilihan leikkauksella.

— Ensin olin onnellinen ja sitten petyin. Sitten olin taas onnellinen ja petyin. Pelkäsin, että minulle tehdään taas hätäsektio enkä uskonut, kun sanottiin, että lapsi syntyy itse, koska niin oli sanottu ensimmäiselläkin kerralla.

Nyt hän on jo aikuinen eikä silpomisesta tule kenellekään mitään seurauksia. Bilan

Viimeisimmässä äitiyskortissa ei enää lue merkintöjä Hanin silpomisesta. Hänen pitää noutaa kortti keittiöön ja lukea sitä ikkunan valossa.

— Ei täällä tosiaan lue mitään. Kaikissa muissa on lukenut. En silti ole toipunut.

Nyt puhutaan

Siitä, mistä Hanille ei tyttönä puhuttu, puhutaan nyt koko hänen lähipiirissään kaunistelematta. Hani kertoo, että yksi käännekohta hänen perheensä elämässä oli Waris Dirien tarinasta kertova elokuva Aavikon kukka (2009) ja jo vuosikymmen aikaisemmin julkaistu kirja, jonka suomennosta myytiin vuonna 2010 yli 18 000 kappaletta. Silloin moni Haninkin tuttu luki kirjan.

Lukemisen jälkeen Hanin lapset kysyivät äidiltään, oliko hän joutunut kokemaan saman.

— Lapset sanoivat: "Hyi, kamala! Äiti, miten sinulle on voitu tehdä noin. Miten äitisi on voinut antaa sen tapahtua".

Myös työkaverit lähestyivät Hania. Ensin varovasti, koska kukaan ei Hanin mukaan tiennyt, voiko asiasta todella puhua ääneen.

Hani rohkaisi naisia ja pyysi kysymään kaikkea. Hän lupasi sanoa, jos ei halua vastata. Lopulta yksi kysyi kuiskaten: “pystytkö ollenkaan nauttimaan yhdynnästä?”

— Pystyn kyllä. Silpomisesta jäi jotain jäljelle.

Luotettavia aikuisia

Hani huutaa vanhimman tyttärensä keittiöön osallistumaan keskusteluun. Äiti ehdottaa, että tytär järjestäisi moskeijan tyttöjen illassa keskustelun. Kutsumme täysi-ikäistä tytärtä Bilaniksi, joka tarkoittaa esikoista.

Hetken äiti ja tytär kiistelevät, miten silpomisesta pitäisi nuoremmalle sukupolvelle puhua. Äidin mielestä tytöille pitäisi kouluterveydenhuollossa tehdä gynekologinen tutkimus. Tyttären mielestä se olisi nuorelle nöyryyttävää ja murentaisi luottamusta koulun aikuisiin.

Bilanin mielestä lapsia suojaa se, että heillä on ympärillään luotettavia aikuisia, jotka ovat saaneet koulutusta siitä, miten silpominen voidaan estää ja miten siitä puhutaan.

— Tarvitaan silti naisia, jotka ovat kokeneet sen, koska sellaista kuunnellaan paremmin. On ihan eri asia puhua kokemuksesta, tytär pohtii.

Ympärileikkaus ei ole vain yhden kulttuurin ilmiö, joten tarvetta puheelle ja puuttumiselle on muissakin kuin somaliyhteisössä. Hani ja Bilan uskovat, että kun silpominen tuomitaan riittävän usein ja riittävän äänekkäästi, sisäinen paine riittää panemaan pisteen tyttöjen terveyden vahingoittamiselle. Silpomisen vastustamista ei voi jättää yksin yhteisöjen voimahahmojen vastuulle. “Vaikka imaamit sanoisivat, että sitä ei saa tehdä, silpomista tehdään, jos sillä ei ole seurauksia”, Hani muistuttaa. Asmo Raimoaho / Yle

Tytär kertoo tuntevansa ikäisiään Suomessa syntyneitä ja asuvia naisia, jotka on silvottu lapsena Somaliassa. Heitä ei ole kuin kaksi, mutta äidin mielestä ei pitäisi olla sitäkään.

Bilan ei kerro naisten nimiä, mutta kuvaa tilanteet tarkasti. Hänen mukaansa yksi naisista kertoi tilanteestaan moskeijan kokoontumisessa, kun kaverit kysyivät, miten ensimmäisen lapsen synnytys oli sujunut.

— Se oli vaikeaa. Ei hän sanonut ensin suoraan mitään. Nyt hän on jo aikuinen eikä silpomisesta tule kenellekään mitään seurauksia.