BIH je tijekom rata imala tri politička, pravna, i na žalost vojna ratna sustava u tužnom ratu koji je pogodio ovu zemlju 90-ih.

Iako su neki pametni ljudi pokušali uraditi sve da do rata ne dođe. Al su proglašeni glupanima.

I danas u BIH niti jedna ulica ne nosi ime po njima. Markovića gotovo nitko i ne spominje. Iako je bio dogovorio brzi ulazak BIH u EU i milijarde pomoći. Te pare su otišle u Portugal. Marković u zaborav. A mi u rovove.

Umjesto Markovića, umjesto Mihaila Ljubibratića našim ulicama šepure se ulice Lorkovića, Busuladžića, Mihajlovića i otomanskih osvajača.

Nagrada za humanizam zove se Isa Beg Isaković. Čovjek je bio nekakav povijesni lik. Koji je dobio na upravu Sarajevo nakon što je poubijao tisuće BH građana. Ok povijest je to. No on s humanizmom ima točno onoliko koliko i Inzko s matematikom. Jel moguće da nemamo nikog humanijeg?

BIH, ta divna zemlja bratstva i jedinstva, rastočila se 90-ih ko Potemkinova fasada na Srpsku, HRHB i teritorij pod kontrolom ArBIH.

Na sva tri teritorija izgrađeni su logori. Stvarni logori. Mučeni su civili, silovane su žene, ubijana djeca, vađena krv zarobljenicima. Za Ženevu zemlja antifašista ko da nikad čula nije.

Na sva tri teritorija počinjeni su dakle grozni zločini protiv čovječnosti.

VRS je počinila Srebrenicu, Prijedor. Omarsku.

HVO Ahmiće, Heliodrom, Dretelj.

ArBIH izgleda nije počinila ništa. Nit se spominju logori nit zločini. Kao da ih nikada nije bilo. Iako ArBIH jest imala odred koji je ratovao po džihadističkim pravilima. Imali su čak i BH državljanstva.Neki od tih ljudi sudjelovali su i u napadu na WTC. No tome se danas ne smije govoriti. Da ne bi tog Delićevog odreda, ArBIH danas bi bila prva vojska u povijesti, koja kolokvijalno zločina uradila nije. No čak i Delić, šef dečkiju koji su rušili WTC u BIH ima ulicu i pucaju mu se počasni plotuni. Delićijade se organiziraju. Gore oko Sankskog čak uprizoruju ulazak “slavne” turske vojske u BIH. I slave taj čin. Ako im napišeš, da to ne mogu biti Bošnjaci, nego da samo Poturice to čine, koristeći pri tome narativ uglednih bošnjačkih imena poput dr.Vahida Sendijarevića, kazat će ti da si fašist. Jer samo je Bošnjaku dozvoljeno kritizirati pojavu poturičke ideje u BIH. Ne i pripadniku donje kaste.

Pravilo je sljedeće: Ako si patriot BIH govoriš pozitivno o Sarajevu. O Armiji BIH. O Titu. Voljeti BIH znači mrziti RS i HRHB. Hrvat i Srbin dobri su samo ako mrze HRHB i VRS. Hrvati i Srbin su u pravilu ustaša i četnik dok se ne dokaže suprotno.

Upitati se, cinično, je li jedini uspješni zračni napad Armije BIH izveden na tornjeve WTC-a je grijeh. Đe ćeš bola to. Cinizam je dozvoljen samo povlaštenoj kasti. Na cinizam se porez plaća.

I BIH doista postaje u 2017-oj društvo dvaju kasti. Jedna vladajuća, povlaštena je sarajevska, čak i među samim Bošnjacima. Oni kradu i bošnjačke kantone i tamo među sobom stvaraju milijunaše. Druga kasta su kršćani. Srbi i Hrvati. Njima se nameće da su oni režim. Nije režim u Sarajevu. Nego je režim u Banja luci i Mostaru.Tamo ubijaju i sada Bošnjake. I vode ih u logore. Tamo je kažu apartheid. Iako nema Hrvata koji dnevno ne pljune na nekog hrvatskog lidera, režim je u Mostaru. Čović otima ljude i voda ih u gepecima, pomiče rijeke, planine, i mora. Ubija pogledom. Zapošljava od čistačice do rektora. Sve nadzira, svim vlada i svim upravlja. Osim Komaricom.

Međunarodna zajednica dopustila je medijski šovinizam jednog nacionalizma s javnih medija. Dali su medije na upravu komunistima kojima je demokracija stran pojam i jednostavno nisu dorasli istoj. Dopustili su da saraj političar preko usta izvaljuje što želi, dok se sprkim i hrvatskim političarima i novinarima mjeri svako slovo. Za takve vrijedi delikt mišljenja. Iz komunizma nismo prešli u demokraciju nego u OHRizam. Nešto kao komunizam sa žutim zvjezdicama.

Što je to drugo nego uvod u erdoganovu viziju BIH? U kojoj će njemu odani moći govoriti što žele a BH Kurdi iz Banja Luke i Mostara, ono što im se dopusti? I svemu tom kumuju nažalost najveći zaštitnici prava na slobodu riječi. Sorošlije. Krvosljednici čika Žorža. Oni koji drže NGO sektor u BIH.

Ajde sad ovako. Možemo li zamisliti da su bivši vojnici HVO-a i VRS-a sudjelovali u napadu na WTC i da se to uopće ne spominje u BH javnosti? Teško. No tko je zadnji put spomenuo ovu činjenicu u BIH? U BIH nitko. No State Department redovno je spominje.

Možemo li zamisliti da se Hrvati masovno vraćaju iz Sirije, kao dragovoljci i da se to stidljivo negira?

Možemo li zamisliti da su dva Srbina pripadnici ISIL-a vraćeni u BIH i da je info prešućena?

U BIH je to moguće. Uvjet je da su Bošnjaci i stvar će biti gurnuta pod tepih. Pričat će se gluposti oko burki, te sniju li se nositi ili ne al ISIL bojnu nitko spomenuti neće.

Jedini koji usamljeno vodi borbu protiv radikalizacije je šef Islamske zajednice u BIH. Kavazović. I u tome je sam već odveć dugo.

Ljevica, začudo, jedan dan tvrdi da SDA radikalizira društvo, a svaki natpis sa strane, poput Zemanove izjave, da bi BIH mogla postati kamp za radikale, osuđuje kao napad na Bošnjake. Zašto bi to bio napad na Bošnjake? Zar Bošnjaci u 99% slučajeva i sami ne žele da tog zla nema u BIH? Zar je Zeman rekao da je BIH to već postala? Što je loše u tome što čovjek na to upozorava? Ne bi li sama Saraj ljevica na to trebala upozoravati? Koliko svi mi u BIH trpimo zbog takvog imidža u BIH? Svi bez obzira na naciju? Kad će nam BH gospodarske komore dati podatak koliko je investicija pobjeglo iz BIH zbog ovih pojava, i koliko je to u milijardama maraka i broju iseljenih BH građana? Smije li se to uopće pitati?

Vratimo se na zlo doba rata. Sva tri područja sa svojim liderima u ratu odgovarala su i odgovaraju na Haaškom sudu. Neki više, neki manje. Neki nikako. Tako je i u BIH. Neki u BIH odgovaraju po strožim zakonima. Neki po blažim. Sve zavisi koja si kasta.

Ako pak danas pratimo medije, prosječan neupućeni čitatelj zaključit će ovo:

Građani BIH su bili samo građani. I voljeli su se za poludit. Nisi mogao proć Bosnom i Hercegovinom to se sve ljubilo, drpalo, roštiljalo, grlilo i pjevalo od sreće i izobilja samoupravne diktature. Hrvat ne bi razgovarao sa sinom ako bi oženio Hrvaticu. To je bilo passe. Tražio je od njeg da ženi Srpkinju ili Muslimanku. Tako je bilo i kod ostalih naroda. Sve to je bilo hairli i totalna pozitivna ludara. TLN je zasmijavao raju. Nosale su se borolete. Jelo se, pilo se, i bio je rahat.

Onda je Mate Boban pukao. Kriza srednjih godina. Il utjecaj furadana. Zvao je Rašu i rekao Rašo ovo je ovde previše se stopilo, previše žive u miru. Sramotimo se pred normalnim svijetom. Pravi muškarci ratuju.

Rašo je rekao da i njega pere kriza i da može. Trgovina oružjem je danas dobar biznis reko je Rašo. I Rašo se neko vrijeme mislio i na kraju je skovao plan kako će. U Sarajevu su naišli na Aliju. On je mrzio Tita i Jugoslaviju. Pa su i njeg nagovorili. On je pristao pod uvjetom da mu se narodu promijeni ime i da se napravi puno džamija. Ova dva su rekli može. Idemo se zajebavati. I počeo je belaj.

Njih tri su onda su uzeli mikrofon i vikali na narode: Vi od danas niste BH građani nego ste Srbi i Hrvati i Bošnjaci i sad ćete da se međusobno ubijate. Narodi su rekli e nećemo. A ova trojica su rekla e hoćete. Ovi su opet rekli e nećemo. Onda je Rašo doveo JNA tenkove i počeo pucati. I neki svatovi su pobijeni. I puštale su se TV emisije s tom tematikom. I ljudi su se kanili petinga i uzeli puške.

I narod koliko god se volio je jedan dan rekao ok, ajde da to odratujemo pa ćemo opet da se volimo.

Bajku na stranu, tih dana grupa građana koja se zvala Savez komunista strepila je od mirne tranzicije društva iz društva boroleta u društvo konzumerizma i starleta. Prijetile su nekakve kaznene prijave, lustracije, presude za politička ubojstva, za kršenja ljudskih prava, za bespravno sticanje imovine. Oduzimanje iste imovine.

I njima je pasao rat. Par godina koljiva, i raja zaboravi čiju si ženu štancao, kome si spremio metak u Veneciji il Čikagu i otkud ti vikendica na Igmanu. Nikome kao komunistima nije odgovarao rat. I nitko se nije bojao mirnog češkog modela tranzicije kao bivši članovi UDBE. Nitko nije imao utjecaj na strukture moći i medije kao oni. Nitko nije vukao konce tog vremena koliko oni. Prvi sukobi u Mostaru počinju tek nakon ulaska komunista u SDA i HDZ i SDS. Oni su danas u drugim koprenama. Miljenici su međunarodne zajednice koju vuku za nos. Da su snalažljivi jesu. Da će im biološki sat presuditi, fala Bogu hoće.