Primjeri nedosljednosti ekonomske politike: vrludanje između „bila naroda“ i naloga Bruxellesa

„Moja vlada sluša bilo naroda“, tvrdi predsjednik vlade Andrej Plenković i na neodređeno

Povijest otimanja

vrijeme odgađa primjenu novoga poreza na nekretnine koji je trebao biti aktiviran s početkom sljedeće godine. Budući da je uvođenje ovoga poreza planirano i pripremano godinama prije i da je već i izglasan u Hrvatskome saboru, odgoda primjene ne će biti odustajanje od toga nameta već, u stvari, znači samo traženje načina kako nastaviti s planiranim porezom nakon što se „senzibilizira“ javnost. Iz prakse ponašanja hrvatskih vlada, u čemu ni trenutačna nije iznimka, očito je kako porez na nekretnine nije niti zamišljen u Hrvatskoj niti se po volji naših vlastodržaca provodi, od kojih većina, usput, posjeduje znatan broj nekretnina pa im osobno i ne odgovara.

HDZ-ovi su visokopozicionirani članovi, inače, listom bili protiv ovoga poreza kada ga je najavljivala vlada Zorana

Milanovića, tako da nisu nedosljedni samo kod njegova provođenja, već potvrđuju kako nemaju niti jasno mišljenje o ovakvu krucijalnome pitanju.

Hrvatski su građani tijekom povijesti otimanja naučili kako jedino u nekretninama mogu sačuvati svoju, za života stvorenu vrijednost, a to se pokazuje i danas dok traje pljačka na globalnoj razini i gube se vrijednosti na burzama i fondovima, uz svesrdnu pomoć središnjih banaka i njihove rasipničke monetarne politike. Pravi učinak gubitka vrijednosti novca vidjet će se tek u idućem desetljeću, tako da bi se formula očuvanja vrijednosti preko nekretnina na kraju mogla pokazati i najuspješnijom, a nigdje u praksi nije viša nego u Hrvatskoj. Imati imovinu koja može, ali ne mora donositi prihod njezinu vlasniku ili samo značiti siguran krov nad glavom, daje i određenu sigurnost i slobodu jednome narodu.

Kako nam malo pomalo političari rasprodaju zajedničku imovinu, više je nego očita namjera kako će nam uskoro NedosljednostPrimjer iznimne nedosljednosti i neozbiljnosti doneseni je pa ukinuti pravilnik o povećanju naknade za fitosanitarnu kontrolu uvoza voća i povrća. U današnjem sustavu otvorenih ekonomija ne mogu se kvazicarinskim propisima štititi domaći proizvođači. Najveća je konkurencija hrvatskoj poljoprivredi proizvodnja unutar Europske unije te je potrebno donositi propise kakve imaju i druge članice.početi oduzimati i privatnu imovinu jer jednom uveden porez lako će se povećavati. Tvrdnja kako porez na nekretnine mijenja komunalnu naknadu obmana je jer ako samo mijenja komunalnu naknadu, onda ga nema svrhe niti uvoditi.

Opasni porez

Svaki bi porez, osim prihoda koji donosi, trebao imati svrhu i cilj koji se njime postiže. Uglavnom, radi se o podizanju konkurentnosti gospodarstva, usmjeravanju tokova kapitala, itd. Kod ovoga je poreza jedini vidljivi cilj izvlaštenje hrvatskih građana kako bi svoju imovinu prodali velikim investitorima koji će onda od Hrvatske stvoriti turistički raj po vlastitome ukusu, a poljoprivredne površine darovati multinacionalnim kompanijama. Uvođenje ovoga opasnog

poreza nije slučajno, kao što nije slučajno zaduženje države, rasprodaja imovine, skupo kreditiranje, odustajanje od Zerpa, predaja mora Sloveniji, nasilno pristupanje Europskoj uniji, nepoštivanje referendumske volje građana.

Na žalost niti ova „domoljubna“ vlada ne radi ništa na razvoju hrvatske ekonomije, već uglavnom čeka naputke iz Bruxellesa ili Washingtona. Sam porez na nekretnine nije, u stvari, ideja za odbacivanje, ali ne onako kako je predložen za 2018. godinu. Cilj kvalitetnoga poreza koji bi imao svrhu oporezivanje ekstra bogatstva i aktiviranje imovine koja se ne koristi. Primjerice, ne bi bilo štetno oporezovati imovinu koja prelazi određenu vrijednost, ali samo onu koja nije stavljena u komercijalnu svrhu. Na taj bi način porezom opteretili samo luksuz, primjerice vile na moru koje služe isključivo za osobnu svrhu, dok bi vikendice građana koji ostvaruju prihod od turizma za što plaćaju porez bile oslobođene dodatnoga nameta i ne bi povećavale cijenu turističke ponude, a što će izglasani porez učiniti. Plodna zemlja koja se obrađuje ne bi bila oporezovana, već samo ona zapuštena, čime bi se vlasnici potakli ili na rad ili prodaju, što opet daje ekonomski koristan učinak. U svakome slučaju, porez na nekretnine kao opcija treba postojati, ali prije uvođenja morao bi proći stručne analize i javnu raspravu umjesto ovakva, ispod žita, podvaljenoga.

Pravilnik pao i prije no što je donesen

Još je jedan primjer iznimne nedosljednosti i neozbiljnosti doneseni pa ukinuti pravilnik o povećanju naknade za

fitosanitarnu kontrolu uvoza voća i povrća. Ministar Tomislav Tolušić odaje dojam čovjeka koji želi zaštititi i osnažiti domaću poljoprivredu. Iako su mu metode ponekad loše, čini se da nema niti snažnu potporu Vlade koja nije donijela strategiju razvoja poljoprivrede, već se sve svodi na ministrovo soliranje. Zakon o zabrani nepoštenih trgovačkih praksi svijetao je primjer, ali nije dovoljan. Osim administrativnih propisa, treba učiniti napor kako bi se povećala konkurentnost domaćih proizvođača koji cijenom mogu pobijediti inozemnu konkurenciju. U današnjemu sustavu otvorenih ekonomija ne mogu se kvazicarinskim propisima štititi domaći proizvođači, bez obzira na to koliko mi to željeli, tako da je sporni pravilnik pao i prije no što je donesen. Moramo priznati kako je s obzirom na visinu naknada očito predstavljao prikriveni carinski namet.

Afera s uvozom zaraženoga mesa zaboravljena je, a uvoz se istoga tog mesa nije smanjio, bez obzira na kontrole. Najveća je konkurencija hrvatskoj poljoprivredi proizvodnja unutar Europske unije te je potrebno donositi propise kakve imaju i druge članice. Naime, nitko nam ne može zabraniti da kriterij klasifikacije svježega mesa i mlijeka ne bude, primjerice, vrijeme od klanja ili mužnje unutar 24 sata, tako da dovoz kamionom bude moguć jedino za smrznute ili prerađene proizvode. Porezno opterećenje svježih proizvoda zatim treba biti znatno manje od prerađenih, što bi rezultiralo brzim rastom domaće proizvodnje, a zbog istih pravila za sve ne bi mogli biti prozvani zbog diskriminacije tržišnih sudionika. Također, treba proučiti politiku poticaja i kreditnih linija kakve vrijede za poljoprivrednike u drugim članicama Unije i domaćima omogućiti iste uvjete. Sigurno bi u tom slučaju mogli parirati inozemnoj konkurenciji. Da bismo uspjeli, moramo imati Vladu koja izrađuje i provodi strategiju temeljem smislenih akcija, a ne poteza koje sama, kada se stvori otpor, u roku od dva dana povlači.

Marijan Jović

Hrvatski tjednik