Živimo u doba smrti profesionalnog novinarstva. Tiskovine su očiti primjer, najranjivija meta. Radio i televizija odavna pružaju trenutačnije, interaktivnije i šarenije novosti i informacije. Internet agregacija, blogovi, amatersko “YouTube” novinarstvo… To su tek posljednji čavli u lijesu čije zatvaranje još ne znamo spriječiti. Ne znamo čak ni bismo li trebali pokušati ili nas nastala situacija jednostavno tjera na neizbježne promjene. U nedavnoj prošlosti su novine još uvijek nalazile svoju jedinstvenu nišu – kvalitetu reportaže. O nekom događaju ili situaciji bismo čitali sljedeći dan, ali sve bi informacije bile na jednom mjestu, vizualno dojmljive za čitatelja, shvatljive i informativne. Cijela priča nam je bila prostrta unutar nekoliko odlomaka ili stranica. Danas, međutim, stvarnost je drukčija. “Ozbiljne” novine ne preživljavaju izdižući se iznad ostalih kvalitetom svojih tekstova, već ekonomičnošću. Primarni faktor je cijena-po-riječi, a ona uslijed pada cijene izdanja, veće konkurencije i manje tiraže biva sve manja. Tako se gasi ideja novinara koji istražuje, a rađa se copy-paste novinarstvo, sektor u kojem je pojedina riječ najjeftinija.

Ovo nije problem samo tiskovina – svi tradicionalni mediji su u nemirnim vodama. Tako je CNN, koji je u nas pojam međunarodnog ozbiljnog novinarstva (valjda zbog izravnih reportaža tijekom domovinskog rata), gotovo u potpunosti ugasio svoj istraživački sektor – jer je preskup.

To je kontekst unutar kojeg objašnjavam tiskanje pamfleta o homeopatiji na 25 stranica, a sve pod okriljem najvećih dnevnih novina u Hrvatskoj.

Svaka od tih 25 stranica je dupkom puna netočnih implikacija i dezinformacija ciljanih na prosječnu hrvatsku publiku. Dapače, ima ih toliko da sam s velikom znatiželjom tražio ime autora na kraju svakog pojedinog teksta. Ipak, nijedno ime nije bilo navedeno.

Stvari su postale malo jasnije kad sam pogledao impressum, koji je jasno naznačio da su samo dvije osobe odgovorne za nastanak ovog pamfleta:

Urednica priloga: Silvana Mrvelj Stručni suradnik: prof. dr. sc. Darko Ropac

“Stručni” suradnik je pružio sav materijal, a urednica priloga je sve odobrila. Svim čitateljima ovog bloga će prof. dr. sc. Darko Ropac biti poznat iz prijašnjeg teksta: Homeopatija na trgu bana Jelačića

Prof. dr. sc.? Nikad viška titula, nikad manjka lijeka. Tako bi se mogla sažeti homeopatija. Titula je definitivno jedini “doprinos” dr. Ropca u svim njegovim izdanim tekstovima. I ovdje nalazimo neke “greatest hits” argumente.

Na samom početku se objašnjava razlika između homeopatije i klasične medicine, s tim da se klasična medicina naziva alopatska, ili:

terapijska intervencija koja izaziva zamjenu manje štetnog stanja od onog opasnijeg (bolest)

Jako realan prikaz stvari, doktore. Homeopatija je savršena, a klasična medicina ubija ljude, ali sporije od originalnih bolesti. Zapanjen sam da itko može pročitati ovaj tekst s ozbiljnim izrazem lica, a kamoli ga odobriti. Ali stvari postaju još i gore – kao tipičan primjer “alopatije” je navedeno liječenje organskih psihoza elektrošokovima. Naš prof. dr. sc. je definitivno talentiran u retorici, demagogiji i trovanju bunara.

Ipak, kakav bi naš prof. dr. sc. bio homeopat da ne želi izvući i ovce i novce iz svojih apsurdnih argumenata, tako nam navodi:

Možda je malo poznato da i klasična medicina primjenju princip sličnosti, i to primjerice u području cijepljenja protiv zaraznih bolesti ili hiposenzibilizacije u tretiranju alergija. U oba slučaja se daju male, neškodljive doze uzročnika bolesti ili alergena koji izaziva specifičan imunološki odgovor organizma čime se stvara otpornost na njih.

Tipičan pristup alternativca. Prvo kritizira modernu medicinu, a onda pokušava svoju magičnu terapijicu prikazati vjerodostojnom približavajući se principima znanstvene medicine. Naravno, ništa od navedenog nema nikakve veze s homeopatijom, ne samo zato što homeopatija nema veze s imunitetom, vakcinacijom ili alergenima, već pogotovo zato što kod homeopatije aktivnog sastojka uopće nema ili se radi tek o par molekula koje nemaju nikakvog fizičkog utjecaja. Aktivni sastojak nije razrjeđen, već praktički ne postoji. Ne vjerujete mi? Pitajte svog homeopata, nemojte se sramiti. Ne postoji nijedan homeopat koji može razlikovati tipičan homeopatski lijek od obične vode, odn. kuglice šećera. Ne mislite li da tu nešto ne štima?

Sljedeći argument?

U Njemačkoj i Velikoj Britaniji homeopatija je ravnopravno uključena u zdravstveni sustav. (….) Kraljica ima svog osobnog homeopata.

Omiljeni argumenti, i apsolutno nebitni. Oni su tek priziv popularnosti i autoritetu, bez trunke korisnih informacija. Uostalom, homeopatija u tim zemljama nije prisutna na osnovu dokaza, a ozbiljno se priča o njenom ukidanju s liste zdravstvenog osiguranja, pogađate, uslijed nedjelotvornosti. Čak je i kod nas prenesena vijest prije svega nekoliko dana:

PRVA LIJEČNICA BRITANIJE: ‘Homeopatija je smeće!’

Ali u pamfletima nije bitna istina, već promocija. U Njemačkoj je preživljavanje homeopatije lako objašnjivo činjenicom da je u toj zemlji i izumljena. Ona preživljava na osnovu lokalpatriotizma, a ne medicine, dokaza i znanosti.

U sljedećem tekstu naš prof. dr. sc. nastavlja s blaćenjem moderne medicine:

Nakon primjene citostatika i zračenja tumora javljaju se brojne tegobe koje bolesnik podnosi teže nego osnovnu bolest.

Molim?? Za bolesnika je gora nuspojava od liječenja tumora od samog efekta tumora? Da podsjetim, najpoznatiji efekt tumora je SMRT.

Naravno, ako dr. Ropac želi reći da kemoterapije i nuspojave izazivaju brojne neugode, to je apsolutna istina – i potpuno nebitno, čime on još jednom pokazuje svoje retoričke sposobnosti. Da, nuspojave znaju biti grozne, ali one su poznate, detaljno zabilježene i nitko ih ne krije od pacijenata. Krajni cilj je izliječiti pacijenta, a ponekad nam je opcija samo ona najmanje loša. Da, pacijentu će kratkoročno biti bolje bez zračenja i trovanja organizma (tko voli mučninu i opadanje kose?), sve dok se ne sruši mrtav od bolesti. Tako objašnjavamo i brojne anegdote zbunjenih ljudi koji su odustali od konvencionalne terapije i kleli se da im je bolje. Nikad se međutim nisu zapitali da li je osjećaj ugode pravo mjerilo zdravlja i koristi neke terapije. Sve dok nije bilo prekasno.

Nadalje, homeopatski lijek nema nikakvih štetnih sporednih efekata na zdravlje liječene osobe. Osim toga gotovo nema kontraindikacija za primjenu homeopatskog lijeka, a nema ni interakcije s drugim lijekovima.

Bit ću još darežljivi od dr. Ropca i reći da uopće nema kontraindikacija za primjenu homeopatskog lijeka. Homeopatski lijek nema nuspojava, nema kontraindikacija i nema efekta. I najbolji mogući stvarni lijek će u stvarnom svijetu imati dozna ograničenja, kontraindikacije i nuspojave, već samom činjenicom da mijenja trenutno stanje organizma ili homeostazu. Ovako bi u Engleskoj dali kompliment homeopatiji:

NO EFFECT = NO SIDE-EFFECT ( bez ‘pojave’ nema nuspojave )

Tekst se nastavlja s:

Propisivanje lijeka je posve individualizirano. To znači da bolesnici s istom simptomatologijom na fizičkom planu vrlo vjerojatno neće dobiti isti lijek.

Ovaj odlomak je tu da privuče osobe koje misle da žele “individualni” tretman, što god to značilo. Kao da u modernoj medicini doktori nasumce bacaju tablete pacijentima?

Prikrivena svrha odlomka, međutim, je puno podmuklija. Njime se pokušavaju objasniti potpuno različite dijagnoze/terapije koje pacijent može dobiti ovisno o homeopatu kojeg posjećuje. Da, ne samo da njihove dijagnostičke metode nemaju nikakve realne, znanstvene osnove, već nisu ni interno konzistentne, unutar “struke”. Ne zavidim homeopatima na nužnosti ovakvog laganja i kamuflaže stvarnosti.

Dr. Ropac na različitim mjestima navodi:

(boldani dijelovi u zagradama su moj dodatak, u svrhu konteksta):

Evidentno je da se klasična medicina temelji na propisivanju sredstava koja djeluju protiv simptoma i znakova bolesti koji se javljaju kod bolesnika. (za razliku od homeopatije) Takav bolesnik više nema simptome, a doktori vjeruju da su vrlo uspješni u liječenju, a zapravo prikrivanju simptoma bolesti. U homeopatiji je općeprivaćeno stajalište da unutarnji uzrok bolesti uglavnom ne treba biti poznat. (za razliku od klasične, moderne medicine) Umjesto toga u mogućnosti smo prepoznati bolest prema njezinim manifestacijama kroz simptome.

Opet nailazimo na dvojaku svrhu ovih izjava. Osim što se jasno udaljava od moderne medicine (kakvom ju nastoji prikazati), dr. Ropac time može opravdati nestručnost i nedostatak sofisticiranosti pri dijagnostičkim pregledima kod homeopata. Da podsjetim, oni za dijagnostiku koriste odavna ismijane dijagnostičke metode poput primijenjene kineziologije (1,2) ili iridologije (1,2,3,4).

Ako ove izjave uzmemo kao logičnu cjelinu, stvara se jako čudna slika u glavi, koju ću pokušati prikazati na ovaj način:

MODERNA MEDICINA HOMEOPATIJA PRI ODABIRU LIJEKA TREBA ZNATI unutarnji uzrok bolesti simptome TERAPIJA LIJEČI simptome unutarnji uzrok bolesti

Dakle, moderna medicina pomoću unutarnjeg uzroka bolesti liječi simptome, a homeopatija pomoću simptoma liječi unutarnji uzrok bolesti. Ima li ovo ikakvog smisla? Možda je u pitanju kakva logička zavrzlama? Nešto je trulo u državi Darko Ropac…

Hajdemo dalje citirati.

KAKO IZGLEDA PREGLED KOD HOMEOPATA? Najvažniji pregled je onaj prvi. (…)

A na drugom kraju pamfleta nalazimo

VODIČ, Gdje na homeopatski pregled

(…) Cijena prvog pregleda je u većini ordinacija 450 kuna, a kontrolni pregled stoji oko 200 kuna.

Moj sažetak: Najvažniji pregled je onaj prvi, skuplji.

Meni najdraži dio pamfleta je lista ‘Što se uspješno liječi homeopatski’. Nakon bahatog tona i nastupa u dijelu koji je prethodio, razumno je za očekivati da će navedene bolesti biti alzheimerova bolest, rak, duboka koma i sama smrt. Međutim lista je puna nespecifičnih tegoba poput anksioznosti, glavobolje, vrtoglavice i izraza poput “smanjenje” onoga, “ubrzanje” ovoga i “pomaganje” trećeg… To je potpuno povlačenje homeopatije u odnosu na neka prijašnja vremena i izgleda da više nije sigurno (čitaj: legalno) navoditi bilo kakve specifične efekte – reklamiraju se one tegobe najpodložnije samoizliječenju, odn. placebo efektu.

Ipak, opasna je reklama homeopatije kao “sigurne alternative” konvencionalnom cijepljenju.

U nastavku pamfleta saznajemo da…

…homeopatski lijekovi nemaju ograničenja upotrebljivosti…

Baš kao ni voda

Glavna kritika među konvencionalnim medicinskim praktičarima je da u homeopatskom lijeku nema aktivne supstance (kakva je u svim konvencionalnim lijekovima), te da on stoga ne djeluje. Međutim, istina je da je FDA (USA Food and Drug Administration) precizno regulirala homeopatske lijekove.

Nemam većih problema s prvom rečenicom (osim što je nepotpuna – dodajem da je mehanizam nepoznat i kosi se sa svim zakonima fizike, kemije i biologije, te da kontrolirane replicirane studije efikasnosti jasno pokazuju da homeopatija ne djeluje. To je glavna kritika). Druga rečenica je pak najljepši primjer logičke nepovezanosti koji sam vidio u zadnjih nekoliko godina – savršen non sequitur. Analogija smislenosti i logičke povezanosti tih rečenica može ići ovako:

Glavna kritika među poznavaocima pasa jest da oni nedovoljno dobro koriste kalkulatore. Međutim, istina je da se banane ubiru dok su još zelene.

Shvaćate? Riječ je o potpunoj besmislenosti i nepovezanosti izjava, koje sam, uzgred, citirao iz dijela pod nazivom “ZNANSTVENE OSNOVE LIJEČENJA”. Ne-pro-cjenjivo.

U istom dijelu pamfleta gospodin Ropac (jesam li spomenuo da je on prof. dr. sc.?) po tko zna koji put navodi navelike ismijano i diskreditirano “istraživanje” Nobelovca Luca Montagniera, koji je suotkrivač virusa HIV-a, uzročnika AIDS-a. Svega koju godinu nakon primitka svog Nobela, Montagnier se spustio u šarlatanske vode “liječenjem” autistične djece antibioticima, tvrdnjama da se AIDS može izliječiti prehranom i naravno spomenutim istraživanjem po kojem molekule DNA emitiraju radio-valove i time utječu na strukturu vode. I usput, DNA se može teleportirati.

Ima tu još mnogo toga… Cijeli segment posvećen tretiranju djece homeopatijom, pa prilog na 4 stranice sa “stvarnim iskustvom” zagrebačke glumice Jelene Miholjević. Ne znam je li njeno iskustvo uistinu stvarno, ali znam da je nevažno.

I tako se vraćamo copy-paste novinarstvu, gdje urednica Silvana Mrvelj (inače i urednica časopisa Vita) oduševljeno grabi snop tekstova koje može objaviti uz minimum truda. Svi tekstovi su plod jednog izvora, objavljeni bez ikakve provjere, znanstvenog upita ili traženja drugog izvora. Silvana se uopće ne osjeća odgovorno za promociju budalaština ljudima koji ni ne slute kakav drek čitaju. Zašto? Zato što je prilog zamišljen kao “praktični priručnik”, a ne kao “problemski tekst”. Koja je razlika? Objasnit ću vam, onako laički: u jednoj vrsti teksta smiješ lagati čitateljima koliko želiš, u drugoj ne smiješ lagati koliko želiš – moraš navesti i drugo mišljenje. To je valjda nešto što se uči u novinarskoj školi, ne znam.

Ako vas zanima kako mogu biti upoznat s njenim tokom razmišljanja, to je zato što smo imali kratak razgovor putem telefona. Saznao sam njen EPH email i zamolio je za kratak razgovor. Ona je bila izrazito ljubazna i unutar nekoliko minuta me nazvala. Imali smo ugodan razgovor prvih par minuta, sve dok nije shvatila da moja pitanja ne može izbjeći semantikom u vezi “problemskog teksta”/”praktičnog priručnika”, odgovorima poput “Istina je relativna.” i protupitanjima poput “Jeste li vi liječnik? Kako vi znate da homeopatija ne djeluje?”. Čini se da nije bila dovoljno impresionirana mojim mirnim prizivom znanstvenog konsenzusa i ljutito je spustila slušalicu.

Kad se malo zamislim nakon direktnih susreta s ovakvom situacijom u tisku, sjetim se anegdote Davida Simona (novinar, tvorac serije Žica) o svom nevoljkom napuštanju novinarske struke. On svom dugogodišnjem kolegi kaže:

Brate, pobjegli smo u zadnji čas.

Možda bismo isto trebali napraviti i mi, čitatelji.