I srpskim i hrvatskim političarima puna su usta pomirenja, oprosta, vraćanja povijesti povjesničarima, a ne političarima. No, u stvarnosti djeca kao da se opet pripremaju za rat. Primjerice, u svim trećim razredima gimnazija u Srbiji, u udžbeniku poznatoga srpskog povjesničara Radoša Ljušića, stoji doslovce ovo:



"Iako su svi u etničkom pogledu Srbi, njih često nazivaju po imenu teritorije na kojoj žive – Crnogoroci, Banaćani, Slavonci, Dalmatinci... Vuk Karadžić je verovao da su Hrvati u etničkom pogledu samo oni koji govore čakavskim, a Slovenci - jekavskim narečjem.



Samo su pravoslavni Srbi znali šta im je zajednička domovina, bili su svesni svog zajedničkog imena i nisu ga skrivali.



Sasvim je drugačije sa predstavnicima druge dvije vere (muslimani i katolici), koji su se skrivali iza regionalnih geografsko-etničkih naziva – Dalmatinac, Slavonac, Bošnjak", piše Ljušić u udžbeniku koji je već 10 godina obvezna literatura srpskih adolescenata.

Mitomanija umjesto znanosti

"Srpsko nacionalno biće ostalo je trodelno, ali dok se pravoslavni Srbi izjašnjavaju kao pripadnici srpske nacije, rimokatolici i muslimani sve više se smatraju Hrvatima, odnosno Bošnjacima", poučava srednjoškolce Lušić, uz opasku kako su Srbi pravednici, a dok za druge narode generalizira da su u većini slučajeva mutni tipovi, krvoloci i sl.



Jedno je kada radikalne desničarske snage na opskurnim portalima s obiju strana često pišu o nadmoći Hrvata ili Srba, no sasvim je ozbiljna stvar kada na takve sulude teze nailazimo i u srpskim udžbenicima povijesti, upozoravaju nevladini aktivisti iz Srbije.



Isto misle i savjesniji srpski povjesničari, jasno navodeći da su te Ljušićeve tvrdnje sulude, te da ne žele podučavati "mitomaniju", nego znanost.



Umjesto razumnog odgovora iz sprskog Ministarstva obrazovanja poručeno im je kako je udžbenik obvezan i, ma koliko se ne slagali s Ljušićem, svi profesori povijesti u srednjim školama moraju isticati njegovo naučavanje i jasno aludiranje da je Dalmacija srpska zemlja, te da su svi narodi koji okružuju Srbiju – zapravo Srbi i manje su vrijedni.



Ugledna beogradska povjesničarka Dubravka Stojanović već je prije izjavljivala da udžbenici povijesti ne služe obrazovanju mladih, nego im je svrha "predvojnička obuka", jasno aludirajući da ih ta literatura priprema za nove ratove.



Spomenimo i da je sporni udžbenik u upotrebi od 2007. godine, a na krivotvorenje povijesti je nedavno upozorio i povjesničar i direktor novosadskog Centra za povijesne studije i dijalog (CISiD) dr. Aleksandar R. Miletić u tekstu pod naslovom "Vidovdanska etika, poturčenjaci i milosnice. Veliki narativ Srbije u udžbeniku istorije Radoša Ljušića".



Miletić priznaje da mu je Ljušić bio profesor, te da su tijekom školovanja imali dobar odnos, ali to ga ne sprječava da se pozabavi kontroverznim udžbenikom. Miletić tako navodi i da Ljušić pretke današnjih Bošnjaka muslimanske vjeroispovijesti rutinski kvalificirao kao 'konvertite' ili 'poturčenjake'", a Crnogorce vrijeđa i govori da su nepostojeći narod.



Dok po drugima pljuje, Ljušić krajnje nekritički i više nego afirmativno govori o srpskom nacionalizmu i s divljenjem piše o "kosovskom zavetu", te namjerno preskače protjerivanje albanskog stanovništa iz Topličkog okruga u ratu 1876. – 1878. godine. Miletić napominje da u čitavom udžbeniku nema ni jedne afirmativne konstatacije u odnosu na susjedne narode ili etničke i religijske manjine.



Aleksandar Miletić u svom znanstvenom članku navodi i ovo:



- Kakvu poruku adolescent u trećem razredu gimnazije dobija iz udžbenika Radoša Ljušića? U njegov pogled na svijet usađuje se podozrenje prema katolicima, muslimanima i EU. U jednom društvu koje pokušava da započne proces otvaranja poglavlja u pristupanju EU, preporuka udžbenika tom gimnazijalcu je vraćanje nacionalizmu i 'ponosnom tradicionalizmu' kojeg treba suprotstaviti globalističkoj Europi.



Njegov jezički aparat 'obogaćuje' se šovinističkim kvalifikacijama, a u njegovu svijest o prošlosti utiskuju se pojednostavljeni narativi i selektivne slike prošlosti u kojoj su Srbi uvijek bili pravednici, žrtve ili heroji, a drugi narodi samo zločinci i silovatelji.



Već deset generacija gimnazijalaca se u ovom udžbeniku susreću sa uvredljivim opaskama na račun karaktera i morala susjednih naroda - piše Miletić, napominjući da su neke opservacije vezane za Muslimane-Bošnjake bez ikakve potrebe stavljene u udžbenik, a to se učinilo, navodi MIletić, tek tako da se kaže nešto negativno.



Muslimane Ljušić opisuje koristeći krajnje nepristojne i pogrdne izraze, te se umjesto znanošću poslužio stereotipima. Također, Ljušić drži i da postoji teorija zavjere u kojoj su EU i katoličanstvo upregnuti protiv suverenosti balkanskih država, napose Srbije. Sve u svemu, svi narodi koji žive oko Srbije su manje vrijedni ljudi, a Srbi su po Ljušiću 'nebeski narod' koji je nepravedno napadan.

Simpatizer ultradesnice

- Ljušić je na optužbe odgovorio da je njegov udžbenik napisan po svjetskim standardima i da nisu u pitanju napadi na sadržaj knjige, već na njega osobno, jer 'soroševci' žele da ga diskreditiraju zbog njegovih prosrpskih stavova u javnosti.



Ljušić je poznat kao zagovornik nacionalizma, podržavao je ultradesničarske organizacije, poput studentskog udruženja 'Sveti Justin Filosof' ili Dveri Srpske, zagovarao je uklanjanje nevladinih organizacija, a posebno se okomio na četiri povijesne čitanke u izdanju Centra za demokraciju i pomirenje, pa je tražio od prosvjetnih vlasti da ih uklone iz nastave - portretira Ljušića Al Jazeera.