Mens partierne på venstre side i folketingssalen taler om at genåbne Irak- og Afghanistan-kommissionen, hvis magten skifter efter næste valg, så tror medlem af kommissionen, Jørgen Albæk Jensen, at dette næppe vil være realistisk, hvis regeringen sidder valgperioden ud. Det betyder ikke, at Jørgen Albæk Jensen på nogen måde er tilfreds med afslutningen på kommissionens fireårige arbejde. Tværtimod.

I et interview kritiserer juraprofessoren fra Aarhus Universitet regeringens beslutning for at mangle logik. Ikke mindst når det drejer sig om undersøgelsen af de danske styrkers behandling af tilbageholdte under krigene i Afghanistan og Irak. Også selv om kommissionen slet ikke var kommet i gang med netop fange-undersøgelsen.

»Kommissionen var faktisk ikke kommet nogen vegne, fordi vi havde valgt først at koncentrere os om grundlaget for Irak-krigen.«

– Men har Kommissionen modtaget det skriftlige materiale om fangebehandlingen, som i givet fald vil blive afleveret til Rigsarkivet?

»Vi havde i hvert fald modtaget næsten alt – herunder også om fangeundersøgelsen. Det var meningen, at vi her i efteråret vil have sat nogle af de fuldmægtige til at kigge på den generelle jura om, hvordan man skal forholde sig til behandlingen af fanger.«

– Hvorfor delte Kommissionen undersøgelsen op, så I aldrig nåede at komme i gang med fangerne?

»Det var bare et spørgsmål om, at et eller andet sted skulle vi jo starte. Og krigsgrundlaget var måske den mest overskuelige del, og så valgte vi den først. Tanken var, at den kan vi måske nogenlunde hurtigt få til side. Men det var som sagt heller ikke meningen, at fangeundersøgelsen skulle have ligget stille. Det forberedende arbejde om fangedelen skulle have kørt sideløbende med afhøringerne om krigsgrundlaget. Det var bare et valg, vi traf, og det kunne faktisk lige så godt have været omvendt. Det var ikke et spørgsmål, om noget var mere vigtigt end noget andet.«

– Mens regeringen mener, at man ikke behøver undersøge grundlaget for Irak-krigen, fordi det var en politisk beslutning, var det den daværende VK-regering, som oprindelig selv bad om en undersøgelse af fangebehandlingen. I dag står der i regeringsgrundlaget, at dette allerede er »tilstrækkelig belyst«. Er du enig?

»I hvert fald kan man sige, at der ikke er megen logik i det. Der var jo allerede sat noget i gang, og den undersøgelse lå der faktisk allerede nogle ting fra, som er noget af det materiale, vi allerede havde modtaget. Hvis den daværende regering syntes, at den undersøgelse var vigtig, kan man undre sig over, at den nuværende regering ikke synes det. Men jeg undrer mig nu også over første del af kritikken, nemlig af undersøgelsen af krigsgrundlaget. Det er da rigtigt, at det var en politisk beslutning. Det anfægter ingen. Men det betyder jo ikke, at der ikke også kan være spørgsmål i forbindelse med politiske beslutninger. Hvis grundlaget for den politiske beslutning var forkert, giver det stadig mening at undersøge dette.«

– I dag mener regeringen, at fangesagen i dag er »tilstrækkelig belyst«?

»Det er da rigtigt, at der er kommet ting frem siden dengang – for eksempel nogle retssager med krigsfangerne – men derfra og til at sige, at alt er oplyst er måske noget af et spring.«

– Er du tilfreds med, at Kommissionens papirer i stedet nu afleveres til Rigsarkivet, hvor offentligheden – måske – får en udvidet adgang til dem?

»Det er bedre end ingenting, hvis dokumenterne så bliver offentlige. Men det er en nødløsning. Det er selvfølgelig rigtigt, når nogle af de partier, som i øvrigt mener, at Irak-kommissionen skal nedlægges, hævder, at det kun er en halv løsning, for så hører man aldrig de andres forklaring. Det kan jeg på en måde give dem ret i. Men jeg har svært ved at forstå, at konklusionen så ikke er, at Irak-kommissionen får lov at fortsætte, så vi får den fulde forklaring.«

– Vil det reelt alligevel ikke være en uoverskuelig opgave, hvis offentligheden får adgang til papirerne i Rigsarkivet?

»Jo, og derfor er det selvfølgelig heller ikke optimalt. Fidusen med en undersøgelseskommission er netop, at den har ressourcerne til at gå gennem papirerne«.

– Tror du, at Irak-kommissionen kommer i gang igen, hvis regeringsmagten skifter igen om fire år?

»Nej, det tror jeg ikke på, og jeg ved heller ikke, hvor meget jeg i virkeligheden mener, at det så vil give mening, hvis der går fire år. Kommer der valg om et år, og der kommer en ny regering, så vil det måske stadig give god mening. Så er vi stadig inde i tankegangen og processen og kan vel hurtigt reetablere hele det praktiske setup. Men om fire år er vi fremme i 2019 – og altså 16 år efter, at beslutningen om at gå med i Irak-krigen blev truffet. Til den tid vil vi igen skulle starte fra scratch. Så er vi måske dér, hvor vi bliver nødt til at sige: Nu er det nok ikke så relevant længere, og det må blive en opgave for historikerne til sin tid, når Rigsarkivet åbner op for det hele.«