Hver gang noget kriminelt er sket med relation til indvandring, asyl eller integration i Sverige, sænker mørket sig over de svenske medier.

Hvis man ikke vidste bedre, ville man tro, at det var noget i en svensk krimi. Men det skete mandag eftermiddag. I IKEA i Västerås ca. 100 km nordøst for Stockholm. Her blev en mor med sin voksne søn brutalt dræbt (førstnævnte muligvis halshugget) i afdelingen for køkkenudstyr. Gerningsmanden eller -mændene blev øjensynligt arresteret kort efter af et talstærkt politi, men snart sænkede mediemørket sig over begivenheden.

Var det sandt, at gerningsmanden havde råbt det islamiske kampråb ”allau-akbar!”, da han blev pågrebet. Var det et jalousidrama? Var de to anholdte afrikanere? Var det, som nogle aviser skrev, en vanvidshandling, dvs. kunne det reduceres til noget sygeligt – eller var det terror?

Jeg sad stilfærdigt ved min pc og forsøgte at finde hoved og hale på den tragiske historie. Uden held. De første nyheder, der mødte læserne af Dagens Nyheter, handlede om, at der herskede frygt i nærområdet, og en asylansøger blev citeret for, at vedkommende følte sig utryg ved, hvad følgerne kunne blive. En anden overskrift fortalte, at Sverige skam var blevet mere trygt, hvilket den kurdisk-svenske statistiker Tino Sanadaji har konstateret, beviseligt ikke passer. Det er ikke vold, der er blevet mindre af, tværtimod. Det er antallet af mennesker, som dør af volden, der er faldet, hvilket hænger sammen med forbedret ambulancetjeneste og akutbehandling på hospitalerne i løbet af de seneste 30 år.

Så begyndte jeg at tune ind på svenske undergrundsmedier, som refererede til vidneudsagn, filmklip og lydoptagelser og langsomt dukkede et mere gedulgt billede op end de officiøse reportereres udsagn om, at de dræbte befandt sig det forkerte sted på det forkerte tidspunkt og havde "maksimalt uheld".

Da så det svenske politi oplyste, at ”onde kræfter” kunne finde på at udnytte drabet til eget formål, og derefter bebudede, at betjente skulle posteres ved asylcentre for at beskytte asylansøgere, kunne jeg ikke forstå det som andet end en indirekte oplysning om, at gerningsmanden vitterlig var asylansøger – og muligvis fra Eritrea, sådan som internetsider hævdede.

Det eneste, der stod klart 24 timer efter drabene, var, at den pågældende IKEA-butik var "lukket på grund af en teknisk fejl", som der stod på et skilt i døren, og at salg af knive var indstillet i en anden IKEA-butik i Sverige.

Bagved de bestialske begivenheder fortælles det samtidig, at svenske medier drejer mod højre. Det mener to svenske journalister fra henholdsvis Göteborgs-Posten og Sydsvenskan. Førstnævnte har endog sagt op i protest og offentliggjort en lang begrundelse.

Jeg er for længst holdt op med at læse svenske medier dagligt, så tør ikke fælde dom over vurderingen. Men det er da klart, at de trængte aviser ikke kan fortsætte deres hidtidige redaktionelle linje med blik på, at de også skal overleve økonomisk på et marked, der forandres hastigt, og en politisk virkelighed, der gør præcis det samme. Det er trods alt grænser for, hvor meget man kan bilde læserne – og kunderne – ind dag efter dag.

Tilmed vil jeg mene, at det for nyhedsmedier næppe handler om at være højre- eller venstreorienteret i sin nyhedsdækning, men om at søge at orientere offentligheden om, hvad der sker ude i virkeligheden så nøgternt og velunderbygget som muligt, om end alle mennesker, selv journalister, tager afsæt i en normativitet, som de måske ikke selv er bevidste om. Se bare store dele af DR, TV 2 og TV 2 News.

I disciplinen ”Hvad skete der, hvem gjorde hvad, hvordan og hvorfor” er svenske medier absolut førende. Hver gang noget kriminelt er sket med relation til indvandring, asyl eller integration, sænker mørket sig over medierne. Alting forvanskes, bestemte detaljer udelades, de afgørende opklaringsspørgsmål stilles simpelthen ikke. Var det terror i Västerås? Spørgsmålet afvises som irrelevant. Læserne ledes aktivt bort fra sandheden eller det, alle frygter. Romaer bliver til "EU-migranter", muslimske bander bliver til ”unge” eller endnu mere anonymt bare til ”personer”, hvis ikke det hedder ”udsatte grupper”. Så godt som alt, hvad der har så forbindelse til indvandring er betændt, farligt, tabuiseret. At læse svenske medier er som at se om natten. Derfor kom det heller ikke som nogen overraskelse, at en intern advarsel i går ilede gennem nyhedsbureauet TT, der leverer stof til flere svenske medier, om, at gerningsmandens etniske baggrund ville blive kendt. ”Alle nyhedsredaktioner, der ikke vil have det frem, må manuelt fjerne oplysningen fra teksterne”. Så var redaktionerne advaret. Mod den konkrete virkelighed.

Tiden går og læger alle sår. Vi véd godt, at ordsproget gerne er en bekvem løgn. Det er ikke kun svenske medier, der står foran et kolossalt tab af uskyld og selvbedrag. Den konkrete virkelighed pibler frem i alle sprækker og huller mere dramatisk end i den svenske krimigenre i vores stadig mere plagede og segregerede naboland.

PS (13/8): Det forlyder nu, at den ene af de mistænkte to gange havde fået afvist sin asylansøgning af de lokale myndigheder, sidste gang få timer før mordene.