Vagn Kristensen er 81 år gammel og stadig aktiv hos KFUM-Spejderne. Han har været spejder i over 70 år, men der er stadig energi at finde i den aldrende ulveleder fra Vinderup ved Holstebro.

Ilden brænder endnu

Af Karoline Lundegaard Mandrup

Det hele startede en grøn sommerdag i 1948.

“Det var d. 7. august. En lørdag aften. Selvfølgelig husker jeg det”, siger Vagn.

Hukommelsen fejler skam ingenting. Han startede som spejder i Resen-Humlum, da han var 11 år gammel.

Blot få år efter i 1950 deltog han i sin første korpslejr, som blev afholdt i Fredericia. Denne oplevelse blev næppe den sidste af sin slags for Vagn.

“I 1960 var jeg på korpslejr i Moesgård ved Aarhus. Jeg kan huske, at Jens Grane stod ved indgangsportalen til lejren og bød velkommen til os alle sammen”.

Udover diverse korpslejre har Vagn Kristensen også haft fingrene i andre ting. Hans patrulje vandt Storå division i DM i Spejder i 1954, men de måtte dog nøjes med en 12. plads, da det kom til slutspurten på Houens Odde.

I dag dyrker han sin kærlighed til spejderbevægelsen i Ryde-Handbjerg Gruppe, hvor han har været siden 1962. Han har bl.a. været tropleder, medlem af gruppebestyrelsen og flokleder hos ulvene.

“Da jeg rundede de 60 år, synes jeg, der skulle nye kræfter til. Nu er jeg ulveleder. Så kører jeg ned i spejderhuset og tænder op i brændeovnen, inden ulvene kommer. Det har de andre ledere jo ikke tid til.”

Hvert år går Vagn med, når ulvene tager 30 km vandreskjold.

“Jeg var forhindret i at gå med de sidste 12 km i år grundet en familiefødselsdag, men jeg håber da, at jeg kan gå med igen til næste år. Nu må vi se”.

Vagn har mange gode minder fra den årlige vandretur med ulvene.

“Et år fandt ulvene en død gulspurv på vejen. De gravede et hul til den, begravede den og plukkede blomster. Så var der en, der sagde 'Nå Vagn, bed så en bøn,' og så tænker man: 'er det alvor eller leg?' Vi foldede vore hænder og takkede Gud for fuglenes sang og blomsterne med de skønne farver, og så sang vi 'Nu titte til hinanden'. Det var en rørende oplevelse at se de små mennesker kere sig så meget om den lille fugl”.

Sangen fylder generelt meget for Vagn i hans spejderarbejde.

“Vi synger tit, når vi er ude at gå. De små ulve elsker at synge.”

Når Vagn holder andagt, synger de altid bagefter. Hver bande får lov til at vælge en sang hver.

“Når jeg selv får lov til at vælge, så er jeg rigtig glad for sangen ‘Tænd op vor ild, det er bålets tid’. Sang knytter os sammen”.

Alderen har ikke svækket Vagns livsglæde og gåpåmod.

“Man bliver ikke for gammel til spejderarbejde. Man kan være 25, eller man kan være 81 som mig”.

Noget af det, som Vagn nyder allermest ved spejderarbejdet, er de mange relationer.

“Man kommer jo tæt på så mange børn. Jeg får jo rigtig mange venner.”

Vagn er på Facebook, hvor han også så småt holder kontakt med gamle ulveunger.

"Jeg har set på Facebook, at en af mine gamle ulveunger fra 1997 har fødselsdag. Jeg skal lige have skrevet en lille hilsen til hende, og så finder jeg lige et gammelt billede frem fra dengang, hun var ulveunge hos mig.”

Artiklen har været bragt i Ildhu 01 2019