Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Husker noen datalagringsdirektivet (DLD)? Det virker som en evighet siden striden sto om myndighetene skulle få lagre metadata, et direktiv som ble lagt på is etter at EU-domstolen slo fast at det var rettsstridig.

Siden den gang har myndighetene åpnet for langt mer invaderende metoder, slik som dataavlesing, og nå ligger det omstridte forslaget om Digitalt Grenseforsvar klar til behandling i Stortinget til våren.

På Advokatforeningens årsmøte sist uke gikk lederen Jens Johan Hjort hardt ut mot det han kalte «masseovervåking». I praksis åpner Dgf for en ukritisk innsamling av så å si all databruk her i landet. Som vi vet har data et avslappet forhold til grensepassering. Helt hverdagslig informasjon til hjemmebruk, kan gå via en server i utlandet og dermed rammes av Dgf.

Man er fristet til å sitere Harald Heide-Steens russiske ubåtkaptein; man kan ikke se den grense under vann. Men dette er ikke komedie. Det er enda et grovt inngrep i nordmenns privatliv.

Myndigheter og sikkerhetstjenester har fått hjelp av folks slepphendte omgang med personopplysninger. Det enkle trumfer personvernet daglig. Selv om Facebook i det siste har møtt motstand, er det grunn til å frykte at det toget har gått. Personvernets gullalder er over. Privatlivet står for fall.

Det gjør debatten om metodebruk enda vanskeligere. Størsteparten av befolkningen har i praksis gitt fra seg retten til privatliv i bytte mot å delta i globale kommunikasjonsplattformer. Vi deler ukritisk privat informasjon på nettet, vel vitende om at informasjonen blir misbrukt, i beste fall i kommersiell hensikt.

I et slikt klima er det en Sisyfos-jobb å minne om verdien av personvern. At det fortsatt er forskjell på å bli overvåket av Erna Solberg og utnyttet av Mark Zuckerberg. Heldigvis tar advokatene ansvar.

Advokatforeningen krever av regjeringen at; den såkalte nedkjølingseffekten blir forsket på, blant annet hva overvåking har å si for ytringsfrihet, kildevern og pressefrihet. Personvernet på hele justisfeltet må utredes. Dataavlesing må settes på vent. Digitalt grenseforsvar bør ikke innføres. Foreningen ber også regjeringen innføre muntlige forhandlinger i såkalte «skyggeadvokat»-saker, saker der advokater oppnevnes på vegne av den som skal overvåkes.

Hjorts årstale burde skremme vannet av enhver politiker med en liberal puls. Han viste blant annet hvordan politikernes fikenblad, domstolkontroll, er en illusjon. Samtlige anmodninger om overvåking blir innvilget – fordi, som han sa, konsekvensen av å si nei kan være så fatal. Du vil ikke være dommeren som hindret PST i å avdekke et terrorangrep. Da er det enklere å si ja, selv på tvilsomt grunnlag.

Det er som om Lund-kommisjonen aldri har skjedd, og man ingenting har lært.

Digitalt grenseforsvar er så fullt av svakheter at vi kan håpe Stortinget tar til fornuft, men historien sier noe annet. Regjeringspartier har aldri stått opp for personvern på bekostning av nye metoder etterretningen ønsker seg.

Et overvåkingsregime i den skala som nå vurderes, er prøvd i liberale rettsstater med skremmende resultat. Det burde vi ha lært av istedet for å fortsette i illiberal retning. I et lengre perspektiv påvirker det hvilken tillit borgerne har til myndighetene og hvor og hvordan de ytrer seg.

Det kan ende med et nasjonalt identitetstyveri. Men det er mer enn penger som står på spill.