I PRIVATFLY: Trude Drevlands Venezia-tur har fått etterspill. – Da er vi i gang. Kjent/mektig person gjør noe/sier noe som er drøyt. Personen får kritikk og personen selv eller en av hans/hennes støttespillere drar mobbekortet, skriver kronikkforfatteren. Foto:Bjørn S. Delebekk,VG

Debatt

Et samfunn av mobbere?

Norge 2015 fremstår som et samfunn der mektige mennesker føler seg mobbet når de får saklig kritikk. Kan vi ikke lenger forskjellen på mobbing og kritikk?

14. juni 2015

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over fem år gammel

KADRA YUSUF, skribent

Ordføreren i Bergen, Trude Drevland, er i hardt vær om dagen. I mediene ruller det som ser ut til å være en pinlig sak om et privatfly og en tur til Venezia betalt av skipsreder Torstein Hagen. Mens ordføreren jages fra skanse til skanse får hun støtte av partifeller og deler av nettet. Men Drevland får også kritikk fra kommentatorer, og fra BI-professor Petter Gottschalk, som mener at saken er åpenbar korrupsjon.

Mobbekortet

Kadra Yusuf. Foto:Frode Hansen,VG

Så langt alt greit, men i kjent stil kommer noen og drar mobbekortet. Denne gangen av skipsreder Herbjørn Hansson som mener at Bergens ordfører mobbes uten grunn.

«Mobberne burde skamme seg. Hun har kanskje opptrådt noe klossete, men dette er ikke nærheten av å være korrupsjon, og jeg mener det er grov uforstand å antyde noe i den retning», sier Hansson til VG.

Da er vi i gang, i det som har blitt en vanlig dans i den offentlige debatten. Kjent/mektig person gjør noe/sier noe som er drøyt. Personen får kritikk og personen selv eller en av hans/hennes støttespillere drar mobbekortet. «Slutt å mobbe, slutt å krenke, slutt å hetse.»

Avledningsmanøver

Onsdag kveld skrev Kommune- og fylkestingspolitiker Sanna Sarromaa fra Oppland Venstre at en Lillehammer-elev med Downs syndrom og autisme ikke har faglig utbytte av å være sammen med klassen sin, og bør tas ut av klasserommet. Hun skrev også at han lager lyder og burde vært i et eget rom.

Torsdag morgen våknet man til at Sarromaa sier at hun vil trekke seg fra politikken etter å ha mottatt hets. En ting er om Sarromaa vil gi seg i politikken som sådan. En annen ting er om hun trekker seg fra den debatten som hun nå selv har startet.

Er det sånn at den svake part i denne debatten er politiker, forsker og debattant Sarromaa? Eller denne guttungen og hans pårørende? Og er det greit at hun rømmer fra debatten mindre enn et døgn etter at hun selv satte den i gang? Samoora er tross alt en erfaren samfunnsdebattant, er det rimelig at hun skyver et fåtall hetsere foran seg for å slippe å ta debatten?

For et par uker siden gikk forfatter, filosof og tidligere Fritt-ord vinner Nina Karin Monsen hardt ut mot en doktorgradsavhandling. En av bøkene til Nina Karin Monsen er diskutert i doktorgradsavhandlingen til Helle Ingeborg Mellingsen. Mellingsen mener blant annet, etter å ha analysert tekstene til Monsen, at sistnevnte fremstår lite homotolerant.

Monsen svarer med å si: «Jeg føler meg utrolig såret og krenket, og vil i løpet av et par uker overveie å sende inn en klage til Kunnskapsdepartementet.»

Monsen har skrevet en kontroversiell bok som skaper debatt, og ikke minst er diskutert i en doktoravhandling. Som tidligere Fritt-Ord vinner skulle man nesten tro at hun ville ønske en debatt om hennes tekster og hennes meninger velkommen, - men nei. Selv for Fritt-ord vinneren er det mer fristende å innta offerrollen enn å møte kritikken hun får med motargumenter.

En Folkefiende?

Skuespiller, blogger og vaksineskeptiker Sølje Bergman, stilte for en liten stund tilbake i et stort kjendisintervju i bladet Kamille for å fortelle om det hun opplevde som en heksejakt etter at hun gikk ut mot meslingvaksinen. Som eksempel drar hun frem en kronikk undertegnede har skrevet og en kommentar skrevet av to leger i BT. Hun føler seg mobbet og hetset. Bergmann har i hele vinter vært i alle kanaler og gått til krig mot MMR-vaksinen basert på hva hun føler og tror. Eller som hun sier selv i Kamille «Som mor mener jeg noe på vegne av mine barn. Jeg mener at jeg representerer en sunn skepsis, som fortjener en stemme i offentligheten.»

Når stipendiat ved klinisk institutt i Bergen Kristin G-I Mohn og professor Rebecca J. Fox skriver en kronikk der de påpeker at meslinger er en av de mest smittsomme sykdommene man vaksinerer mot, er dette ifølge Bergman hets. Vitenskapelig opplysning er altså ifølge Bergmann heksejakt. Hvordan skal man argumentere mot noen som til så grader tar på seg offerrollen?

Men det er ikke bare ordførere, Fritt-ord vinnere og skuespillere som kan føle seg «mobbet.» Da blant andre Aftenpostens journalist Ingeborg Senneset skrev en kommentar om hvordan prinsesse Märtha Louise legitimerer, fronter og fremmer ukritisk tenkning, når prinsessen blant annet arrangerer seminarer der man kan kontakte sine døde slektninger, kom mobbekortet fortere enn fy.

Sosial gründer og skribent Anlov P. Mathiesen skrev om prinsessemobbingen, «Omtalen av prinsesse Märtha Louise er sjikane», og samfunnstopper kuppes om å mobbe hennes tro. Selv en prinsesse, forretningskvinne og nummer fire i arverekken skal unntas kritikk, ifølge Mathiesen.

Hvor kommer den fra, denne trangen til å stemple alt som er ubehagelig og vondt i samfunnsdebatten som hets og mobbing? Skal politikere, prinsesser, forskere skuespillere – ja, stort sett alle mektige mennesker kunne unndra seg kritikk?

Redd for å såre

Hva gjør det med samfunnet og den offentlige samtalen at man i hytt og vær drar frem mobbekortet?

Undersøkelsen i samarbeidsprosjektet «Status for ytringsfriheten i Norge» viser at kun i overkant av åtte prosent av det norske folk vil offentlig ytre en mening som er viktig for dem, på nett eller sosiale medier, hvis den risikerer å støte andre personer. Ifølge forskerne ser de gjennomgående at nordmenn er tilbakeholdne med å ytre upopulære meninger i ulike offentlige sammenhenger. Årsaken til selvbegrensningen er faren for å såre noen, bli oppfattet som rasistisk eller som en mobber.

Mobbebegrepet blir utvannet når mektige aktører påberoper offerrollen enten på vegne av seg selv eller andre, og ikke minst blir det felles offentlige rommet for debatt om viktige spørsmål mindre.

Den ene dagen er vi alle Charlie og ytringsfrihetens forkjempere, den andre dagen er vi en krenket og mobbet gjeng i det sekundet vi møter motstand i det offentlige rom. Kritikk er ikke synonymt med mobbing. Og hensikten med ytringsfrihet er ikke gi beskyttelse mot meningsmotstand

Hvis vi utvanner mobbebegrepet, vil vi ikke klare å beskytte de som faktisk blir mobbet på skoler og arbeidsplasser.

Publisert: 14.06.15 kl. 12:55

Mer om Mobbing