Å miste jobben er tungt. Tryggheten forsvinner. Det tærer på familien. For mange går det utover helsa. Noen kommer seg aldri tilbake igjen i arbeid. Dette er den tunge virkeligheten som 138.000 arbeidsløse møter hver dag.

Men for noen er det ikke like ille. Stortingspolitikerne kan skreddersy sine egne ordninger. Det er et håndarbeid de utfører med stor flid. Nå har de, mot SV, MDG og Høyres stemmer, vedtatt å gi seg selv en etterlønn på 600.000 kroner i inntil 24 måneder.

Hva er det egentlig de tenker på? For én uke siden vedtok de borgerlige partiene å innføre skatt på sluttvederlaget som eldre arbeidsløse mottar. De fratok brannskadde, folk som har hatt hjerteinfarkt eller organtransplantasjon, som har amputert, er lam, har leukemi, Parkinson eller brystkreft, gratis fysioterapi.

Langs kysten vår havner folk på sosialhjelp fordi de har rundet to år på dagpenger. Dette er mennesker som har bidratt og betalt skatt, men som nå sviktes. Tall fra Nav viser at opp mot 30.000 mennesker mister dagpengene det kommende året hvis de ikke klarer å skaffe seg jobb. En del vil få seg jobb innen fristen. Men veldig mange ikke vil klare det. Med mindre noe gjøres, vil vi få titusenvis av nye fattige familier det kommende året. Barn som gruer seg til skoleferien er over, siden de ikke har noen ferie å fortelle klassen om. Mødre med klump i magen. Fedre som skammer seg.

I denne situasjonen vedtar stortingsflertallet å gi seg selv ett års ekstra etterlønn. En ting er at partiet «for folk flest» stemmer for dette. Det er ikke så overraskende. Da Sylvi Listhaug gikk av som eldrebyråd i Oslo, dro hun på ferie mens hun hevet 80.000 kr i måneden i etterlønn. «Deilig å bli arbeidsledig:)», skrev hun etter å ha feriert i solfylte Thailand.

Men at Arbeiderpartiet sikrer flertall for dette, er nesten ikke til å tro. I flere år har Jonas Gahr Støre kritisert Erna Solberg og regjeringa for ikke å ta ledigheten på alvor. Han har advart mot at regjeringas politikk øker forskjellene. Begge deler har han hatt rett i. Men når han får sjansen til å gi tidenes julegave til seg selv og resten av politikereliten, er alt dette glemt.

Alle skjønner at også folkevalgte skal ha et sikkerhetsnett. Hvis stortingsvalget går dårlig, står man uten jobb. Da er det rett og rimelig at man har en ordning på linje med vanlige arbeidstakere: Tre måneders oppsigelsestid med full lønn. Men i stedet for et slikt sikkerhetsnett, har stortingspolitikerne nå lagd seg en behagelig hengekøye. Der kan de ligge i 24 måneder, mens de hever 600.000 i året, uten å løfte en finger.

Jeg tror det strider mot vanlige folks rettferdighetssans. Særlig når de ser hvordan andre som mister jobben blir behandlet.

I stedet for denne lukrative ordningen, burde utstemte stortingspolitikerne gå på Nav når tre månedene er over – som alle andre. Kanskje ville det gitt politikerne en ekstra dytt for å få skikk på Nav. Det hadde vært en julegave til oss alle, i stedet for julegaven de nå bare gir til seg selv.