30 år gamle Silje Lehne Michalsen har ligget på isolat på Ullevål sykehus i 14 dager, men ble mandag friskmeldt.

Tirsdag 7. oktober ble en ebola-smittet norsk kvinne hasteinnlagt på Ullevål universitetssykehus. Hun arbeidet som helsepersonell i Bo i Sierra Leone da hun ble smittet av det dødelige viruset.

Mandag 20. oktober ble hun erklært frisk og utskrevet fra høysmitteisolat.

Det er den norske legen Silje Lehne Michalsen (30) fra Andøy som er frisk fra ebola-viruset.

– Følte meg uvel

Hun stilte selv til en pressekonferanse på Ullevål klokken 17.00 mandag for å fortelle sin historie.

– Jeg dro til Sierra Leone 2. juni på mitt første feltoppdrag på et sykehus i byen Bo. Jeg skulle jobbe med Lassafeber, det ukjente, glemte og ikke fullt så farlige søskenbarnet til ebola. Det første ebola-tilfellet i Sierra Leone ble oppdaget bare dager før jeg kom til landet. De påfølgende månedene spredte ebola-epidemien seg og min jobb ble mer og mer ebola-relatert. Vi bygget et nytt ebola-senter i Bo og der jobbet jeg de to siste ukene før jeg ble syk, forklarer hun.

– Lørdag 4. oktober følte jeg meg uvel og oppdaget at jeg hadde feber. Jeg isolerte meg på rommet og tok en malaria-test. Neste dag tok jeg en blodprøve som var positiv for ebola.

Se hele talen til Silje Lehne Michalsen øverst i saken!

«DON'T WORRY, NO EBOLA!»: Dette bildet la Silje ut på instagram fra sykehuset i Sierra Leone. Den lille jenta het Mariama og testet negativt, det vil si at hun ikke hadde ebola. Foto: Leger uten grenser

– Føler meg veldig heldig

30-åringen fortalte om reisen hjem til Norge i kuvøse som var lufttett og smittesikker.

– Jeg er glad for at jeg ble evakuert så raskt og problemfritt. På Ullevål ble jeg møtt av et fantastisk team av leger og sykepleiere som har gitt meg svært god behandling, støtte og oppmuntring. Jeg er utrolig takknemlig for den behandlingen jeg har fått der. Jeg er i dag frisk og ikke lenger smittsom. Jeg føler meg veldig heldig og det føles egentlig ikke som om jeg har hatt ebola.

Hun takket deretter familien, vennene, sykehuset, Leger uten grenser og mediene. 30-åringen påpekte også hvor privilegert hun føler seg sammenlignet med ebola-pasienter i Vest-Afrika.

Vil reise ut igjen

Michalsen talte om den alvorlige ebola-situasjoen i Vest-Afrika og hennes engasjement kom tydelig frem. Derfor ønsker hun å reise tilbake.

– Mitt første oppdrag ble ikke helt som jeg hadde tenkt, men jeg håper jeg kan dra i felt så snart som mulig igjen.

DOKTOR: Silje på jobb på Harstad sykehus. Foto: Leger uten grenser. Foto: Leger uten grenser

Hun dro frem at hun opplevde et internasjonalt fraværet i bekjempelsen av ebola og beskriver situasjonen som hjelpeløs.

– I tre måneder så jeg den totalt fraværende internasjonale responsen. I tre måneder ble jeg mer og mer engstelig og frustrert. For hver dag som gikk falt vi tre skritt etter. For hver dag som gikk økte antall smittede og for hver dag tenkte jeg «i dag blir den enda vanskeligere å stoppe epidemien enn det var i går».

Lege fra Nord-Norge

Til vanlig jobber hun som lege i spesialiseringsstilling i indremedisin ved Universitetssykehuset i Nord-Norge, Harstad.

Silje er utdannet ved Universitetet i Oslo. Hun har gått videregående skole, samt ett år av medisinstudiet, i Frankrike. Hun tok et halvt års pause fra studiene for å arbeide ved et barnesykehus i Masanga, Sierra Leone.

Hun er datter av Kirsten Lehne Pedersen (55) og Bård Borch Michalsen (56) som er forfatter og tidligere redaktør for Harstad Tidende.

– Frysninger nedover ryggen

30-åringens far fortalte til TV 2 om lettelsen av å kunne gi datteren en klem etter at hun har vært bortreist i fire måneder og isolert på Ullevål i to uker.

– Når var første gang du fikk gitt henne en klem?

– Det var klokken halv to i ettermiddag, rett etter hun kom ut av isolat. Det var ganske fantastisk, sier forteller Borch Michalsen.

Han forteller om opplevelsen av å få den knusende beskjeden om datterens ebola-smitte.

– Hun ringte selv til oss den søndagskvelden og fortalte at hun hadde en nyhet. Hun var smittet av ebola. Silje var likevel ved godt mot og forsøkte å trøste oss på beste måte, sier han og legger til:

– Det går frysninger nedover ryggen når man får en slik beskjed.

Han hyller datteren for sin optimisme og at det har smittet over på familien.

– Selvfølgelig var vi redde for at hun skulle dø, men grunntonen har vært optimistisk. Vi forstod for så vidt hele veien at det kom til å gå bra, men vi ble sikrere og sikrere etter at det hadde gått en uke og hun følte seg bedre.

Borch Michalsen forteller at han har forståelse for at hun ønsker å reise tilbake for å gjøre en forskjell.

– Silje har et stort hjerte og et uvanlig personlig mot.