Ledare

Tänk om en förälder i stället för att ta med sitt barn till ett smockfullt väntrum på vårdcentralen istället kunde videosamtala med en läkare hemma i köket. Läkaren kan titta på ungens vattkoppor och konstatera att det är vattkoppor. Inget annat barn behöver smittas på vårdcentralen. Den oroliga föräldern behöver inte vara orolig längre. Läkaren kan sitta i ett rum vilket som helst. Här snackar vi om en teknisk och administrativ utveckling som går hand i hand med rådande (skriande) behov i välfärden.

Eftersom politikerna står handfallna inför en bristande och krisande vård, där väntetiderna är långa och personalen utarbetad, så har marknaden löst problemet. Istället för att vänta länge i vårdcentralernas väntrum kan småbarnsföräldrarna som är oroliga för myggbett som svullnar få råd hos en webbaserad läkare.

Flamman rapporterar i veckans nummer (klicka här för att komma till artikeln) om den relativt nya så kallade webbaserade vården. Företag med appar som kry.se och mindoktor.se har tagit sig in på marknaden efter det att den nya patientlagen infördes i januari 2015. Lagen innebär att patienter kan söka öppenvård, och betala en vanlig patientavgift, var än i landet de önskar. Tillexempel så har ett av företagen avtal med en vårdcentral i Jönköpings läns landsting. Så om en göteborgare gör ett virtuellt besök i appen så skickas notan hem till landstinget i Västra götalandsregionen i form av en hög utomlänstaxa, från Jönköpings läns landsting.

Vinnare är vårbolagen och deras ägare. Både Kry och Min Doktor är uppbackade av tunga riskkapitalbolag, som hittat ännu ett sätt att tälja lite mer guld på skattebetalarnas bekostnad. För till skillnad från sina konkurrenter behöver de inte har några dyra lokaler, dyr utrustning eller särskilt många i personalstyrkan. Den webbaserade vården är ett resultat av en sjukvård som går på knäna och en sjuk marknad som möter människors behov.

Idén med webbaserad vård och projekt som utvecklar så kallad e-hälsa är inte bara av ondo, men de ska naturligtvis skötas av det gemensamma. Precis som att det efter vårdvalets införande bara startades vårdcentraler i välbärgade stadsdelar, så riktar sig sjukvårds-apparna till dem som har möjlighet och tekniken tillgänglig.

Lösningen ligger som ofta inte bara i en sak. Naturligtvis måste vinsterna i välfärden begränsas, något som vänstern i vid mening är bra på att tjata och opinionsbilda om. Något som dock också behövs är politiska partier som pratar om alternativet till marknadens lösningar. Hur kan det gemensamma och besluten vi fattar där få välfärden att fylla fler komplexa behov och utvecklas? Risken är annars att välfärden urholkas till ett skal som ingen längre vill betala för, och då finns marknaden för dem som har råd och dem utan pengar får nöja sig med en mycket sämre: Vinsten i vårt land har alltid varit en gemensam och högkvalitativ välfärden.

Detta är snart ett minne blott om politiker på vänsterkanten inte tar upp kampen för en utbyggd och bättre välfärd – en kamp som majoriteten av Sveriges befolkning står bakom.