Hossein Rahimi flydde kriget i Afganistan efter att hans pappa hade blivit dödad av en bomb på en marknad. Han flydde med sin mamma och bror till Iran.

Senare, när han var 16 år, tog han sig till Sverige med lastbilar och bussar.

– Ibland reste vi under lastbilarna, det var jättefarligt att ta sig till Sverige, berättar han.

Via Malmö hamnade Hossein Rahimi på boendet för ensamkommande flyktingbarn i Torsåker. Senare flyttade han till ett liknande boende i centrala Hofors.

– Var någonstans jag hamnade i Sverige var inte så viktigt. Det viktigaste var att jag fick gå i skolan och leva i ett rättvist land.

Lärarna på grundskolan i Hofors var imponerade över att han lärde sig svenska och andra skolämnen så fort. När det var dags att välja linje på gymnasiet velade han mellan två val.

– Jag ville antingen gå fordontekniska eller så målarlinjen. Jag hade en polare som gått målarlinjen och som berättat om yrket. Det verkade intressant så jag valde att börja studera till målare.

Han bodde kvar i Hofors och pendlade om dagarna till gymnasiet i Falun.

Inför första sommarlovet sökte han sommarjobb hos Mats Björklund, ägare till företaget Hofors Måleri.

– Men jag hade redan flera lärlingar som skulle sommarjobba, det fanns inte plats för fler, berättar Mats Björklund.

Men inför nästa sommarlov, när Hossein studerat i två år på linjen, dök han upp på företagets kontor i centrala Hofors.

Hossein Rahimi berättar:

– Jag sa till Mats: "Snälla ge mig en chans, om jag inte jobbar bra kan du ge mig sparken redan efter en vecka."

Han fick jobbet och gjorde så bra i från sig att han fick en praktikplats på företaget under tredje och sista året på gymnasiet.

När sista terminen närmade sig sitt slut ringde Hossein till Mats och frågade om han åter kunde få ett jobb över sommaren.

Men Mats sa att han inte hade något sommarjobb åt honom, utan något helt annat.

Hossein var alldeles tyst i luren, tills Mats avslöjade: "Jag vill ju anställa dig som lärling nu."

– De som gör sin praktik hos oss kommer ju in i gänget och då blir det helt naturligt att de även fortsätter hos oss efter skolan, berättar Mats Björklund.

Men det var något annat som gjorde Hossein ännu gladare och som han beskriver som det bästa som hänt honom i livet.

När Hossein tog studenten i Falun fanns inga anhöriga som gratulerade honom. Hans mor och bror bodde kvar i Iran.

– Jag kände mig ledsen när jag sprang ut och såg de andra studenterna kramas om av sina föräldrar och syskon. Ingen väntade på mig. Men så fick jag syn på Mats och min handledare Stefan från företaget. De stod där med en skylt, champagne och blommor. Det var en total överraskning för mig. Jag blev så rörd att jag höll på att gråta. Sen sprutade jag champagnen på lastbilsflaket med de andra. Det här glömmer jag aldrig.

Mats Björklund berättar:

– Vi visste att han inte har anhöriga i Sverige så för oss var det självklart att åka dit och gratulera honom med blommor och ge honom champagne att hänga kring halsen.

Hossein Rahimi bor kvar i Hofors och cyklar varje morgon till jobbet på målarfirman.

– Jag trivs med jobbet och lär mig nya saker hela tiden. Jag vill fortsätta arbeta inom yrket. När jag var i Iran såg jag mörkt på framtiden. Här i Sverige ser framtiden mycket ljusare ut.