Envar inser att det måste vara någon ordning även i varje riksdagsgrupp för att kunna driva en partilinje. Så länge vi tillämpar listval vid de allmänna valen förblir t ex m-partistämmans/riksdagsgruppens linje av överordnat intresse och ledamoten förutsätts lojalt följa denna. All röstning i kammaren är dock i princip fri i meningen inte strikt juridiskt tvingande d v s ledamoten svarar slutligen själv för hur han/hon lägger sin röst i ärenden där partiet har ett tydligt ställningstagande. I vissa etik-, moral- och samvetsfrågor tillämpas någon enstaka gång s k fri röstning bland partierna där frågans art anses vara så personlig att det vanligen också saknas partistämmobeslut att luta sig mot.

Ett utvidgat personval eller majoritetsval i enmansvalkretsar vidgar tveklöst utrymmet för den förtroendevaldas svängrum och stärker lojaliteten mot väljarna i den egna valkretsen men ökar samtidigt också risken för avvikelse från den officiella partilinjen.

Det är dock skäligt att det redan med nuvarande ordning finns utrymme för den enskilda riksdagsledamoten att markera ogillande av partilinjen om den strider mot vederbörandes samvete, förnuft och övertygelse om vad som rätt och riktigt är. Man kan avstå från att rösta eller se till att man blir utkvittad eller aktivt rösta emot partilinjen. Det har ett mer eller mindre högt pris även om man inför sig själv kan trösta sig med att man har hedern någorlunda i behåll. Hederlighet synes för övrigt tyvärr vara en förbleknande egenskap inom politiken...

Vad gäller Finn Bengtssons (m) förhållningssätt till den så kallade Decemberöverenskommelsen (DÖ) synes saken uppenbar. Han har på mycket goda grunder och med all heder i behåll förnuftsmässigt reagerat starkt mot dess konsekvenser och partiets hantering av DÖ. DÖ rafsades ihop under stark tidspress av partiledningarna (s, mp, m, kd, fp, c) till den 29/12 -14 då statsminister Löfven (s) förutskickat att regeringen skulle komma att fatta beslut om att ett extra val skulle hållas tre månader senare, den 29/3 -15. DÖ fick helt enkelt – mest sannolikt under fruktan för ytterligare valförluster hos en del partier, fast ingen erkänner det! – ersätta ett extra val.

Vid sidan av vissa partikamraters ohyfsade uppträdande är det inte bara den bristande delaktigheten att som gruppmedlem förmenats möjligheten att ta aktiv del i och av diskussionen inför DÖ som med all rätt bekymrar Finn Bengtsson utan också uppgörelsens stötande och odemokratiska sakinnehåll. Han har tydligt deklarerat varför han avser att rösta för sitt partis budgetförslag. Det föreligger de facto en borgerlig majoritet i riksdagen som man svekfullt avstår från att utnyttja i syfte att isolera riksdagens tredje största parti. I stället lovar alliansen att vika sig för ett minoritetsstyre (S-MP(-V) vid alla skarpa budgetvoteringar, t o m under nästkommande mandatperiod (2018-22) om vilken ingen ännu har den ringaste susning!

Mot bakgrund av att M gång efter annan dragit på sig kritik för att vara det mest toppstyrda partiet får det närmast anses högst anmärkningsvärt att de ledningar som avlöst varandra inte tagit bättre lärdom och sökt demokratisera de interna arbetsformerna. Det finns ingen rimlig anledning till att just moderata ledamöter, av alla, måste hållas i extra strama tyglar!

Finn Bengtsson står med båda benen stadigt på jorden. Han har en lysande civil akademisk karriär bakom sig och är allt annat än en vanlig politikerbroiler. I motsats till allt yngre ledamöter, med ingen eller ringa arbets- eller yrkeserfarenhet i bagaget, behöver han inte snegla över axeln i ängslan för vad ledargarnityren till äventyrs ska tycka. Han kan dessbättre lugnt stå rakryggad, dessutom styrkt av sitt eget förbunds gillande stämmobeslut.

På initiativ av Barbro Westerholm (fp) bildades under 1990-talet en informell och frivillig etikgrupp i riksdagen som några gånger om året bjöd in ledamöterna till dialog om arbetsetik, samtalsklimat och uppförandekoder inom riksdagen som arbetsplats. Det verkar vara hög tid att blåsa liv i det initiativet igen!

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.