Statliga övervakningsskandaler är alltid övergående. De seglar upp till ytan, möter stor upprördhet - för att därefter falla i glömska. Sedan dröjer det något år och så blir vi upprörda och förvånade på nytt när vi märker att övervakningen i det tysta blivit ännu mer omfattande.

Att det förhåller sig på det här sättet kunde man se tydliga tecken på i går. Medan talespersoner för Google, Facebook, Apple, Youtube, Paltalk, AOL, Yahoo, Microsoft och Skype gjorde sitt bästa för att slå tillbaka anklagelserna att amerikanska National Security Agency (NSA) har direkttillgång till deras servrar, valde myndigheterna med visst mått av självsäkerhet att stå upp för övervakningen.

Som en före detta Pentagonchef uttryckte det: "Vi letar efter en nål i en höstack - och det här är höstacken".

Därefter följde den klassiska rent-mjöl-i-påsen-logiken: Det är framförallt skumma utlänningar som vi letar efter och vi skulle aldrig drömma om att övervaka vanliga medborgare. Vilket för övrigt var exakt vad FRA hävdade då diskussionen var som hetast i Sverige.

NSA-skandalen visar på ett klassiskt politiskt/filosofiskt dilemma. När blir den stat som använder övervakning för att skydda medborgarna själv till ett hot mot det öppna samhället? Att vi aldrig kommer att kunna ge ett exakt svar på den frågan innebär inte att vi inte behöver ställa den.

Det gör vi dock inte i dag. I stället diskutera vi saker som på ytan ser ut att vara besläktade. Kulturen i de sociala medierna, till exempel.

De senaste tiden har vi därför fått en debatt om huruvida Lillasyster är mer hotande än Storebror. Det vill säga att vi själva skulle vara vår egen värsta fiende genom att vi numera berättar så mycket om våra liv på internet.

Debattörer hävdar att vi är blåögda och naiva: att vi inte inser att informationen går att analysera och sälja. Ja, politiker - samma politiker som driver igenom massövervakning - har till och med trätt fram med oroad min och sagt att de minsann kommer att ställa krav på reglering av de stora sociala nätjättarnas agerande.

Här kan nog NSA-skandalen vara en tankeställare. Oavsett hur vi betraktar Google eller Facebook, så är det alldeles uppenbart att den här världens regeringar och deras agerande fortfarande framstår som det enskilt största hotet mot den personliga integriteten på internet. Och den som undrat över den växande politiska ivern att förbjuda anonymitet på nätet kanske nu kan dra några slutsatser av varför detta betraktas som en så viktig fråga.

I dag finns inget som tyder på att övervakningen kommer att minska. Tvärtom. Vi kan med stor säkerhet säga att den snarare kommer att öka.

Det enda som på sikt skulle kunna förändra situationen är en ideologiskt grundad debatt om var gränserna går för ett digitalt rättssamhälle. Att vi inom medierna i stället för att driva en sådan väljer att ägna nästan all vår tid och kraft åt att diskutera Lillasyster säger dock tyvärr en hel del om hur framtiden kommer att te sig.