Početkom 20. stoljeća na planetu Zemlji živjelo je 1,65 milijardi ljudi. Sto godina kasnije, 2000. godine, bilo nas je šest milijardi, a svega dva desetljeća kasnije broj stanovnika povećao se na 7,7 milijardi. I to nije ništa u usporedbi s onim što nas čeka do kraja stoljeća, kada će svijetom hodati više od 11 milijardi ljudi. O demografskoj krizi u Hrvatskoj znamo već sve – nikad se nije rađalo manje djece, a umiralo više ljudi, što je uz snažno iseljavanje put u katastrofu. Slični, još gori pokazatelji prate našu regiju, ali i cijelu istočnu i zapadnu Europu, dok populacija Azije i ponajviše Afrike strelovito raste

Egipat će pritom do kraja stoljeća dogurati do desetog mjesta na listi najmnogoljudnijih zemalja svijeta s populacijom od 225 milijuna, a ispred njega naći će se Tanzanija s 286 milijuna ljudi, Etiopija s 294 milijuna ljudi, DR Kongo s 362 milijuna ljudi i Nigerija, u kojoj će živjeti 733 milijuna ljudi, a koja je trenutačno i vjerojatno će ostati na čelu demografskog buma u Africi.

Zemlje u najsiromašnijoj regiji na svijetu, podsaharskoj Africi, zbog prevelikog broja rođene djece čeka više problema nego što su to one spremne priznati, smatraju demografi. Prosječna obitelj u toj regiji ima oko 5,5 djece po obitelji , a svjetski prosjek su 2,5 i europski 1,6 djece. Na cijelom kontinentu usporavanje fertiliteta bilježi se jedino u zemljama krajnjeg juga i sjevera Afrike, u kojima je ekonomski razvoj došao do standardne razine na kojoj se roditelji odlučuju za manje djece, kao što je to počeo biti slučaj u Indiji i Kini.

Zašto se ovako ubrzan rast populacije očekuje u Africi, nije nikakav misterij. Kontinent je uvijek imao visok fertilitet, ali i mortalitet. No prosječno trajanje života daleko je poboljšano, kao i preživljavanje djece do pete godine. Od 1990. godine do danas smrtnost djece do pete godine života smanjena je za pola zahvaljujući uvođenju antibiotika, cjepiva i bolje infrastrukture koja je milijunima omogućila pristup pitkoj vodi. No u podsaharskoj Africi još uvijek nema adekvatnog gospodarskog rasta koji bi obiteljima osigurao stabilan život i donio im koristi od velikog broja ljudi koji bi se mogli zaposliti i raditi, takozvane demografske dividende.

Dok su lijekovi, cjepiva i pitka voda postali dostupni širokim masama u Africi, obrazovanje je jedan od civilizacijskih stupova koji još uvijek nije pustio korijenje. Žene u zemljama podsaharske Afrike gotovo uopće ne idu u školu. U zemljama iznimkama, poput Ruande i Malavija, u kojima vlasti aktivno potiču manje obitelji i školovanje žena, broj djece po ženi već je pao s 5,5 na 4,2, a službene statistike UN-a pokazuju da će žena u Africi koja završi cijelu osnovnu školu u prosjeku imati 2,5 djece. No u ostalim zemljama, posebice u ruralnim krajevima koji najbrže rastu, škola nema, a uz sve brže širenje islama, konzervativne religije koja brani kontracepciju, populacija strelovito raste i ne kani stati.