Det var under ett seminarium om bristen på studentbostäder som Centerstudenter ordnade på KTH på torsdagen som Hans Lind gick ut hårt.

Efter att Martin Johansson från Studentbostadsföretagen, Alfred Askeljung från Centerstudenter och Veronica Sällemark från Stockholms studentorganisationers Centralorganisation (SSCO) försiktigt föreslagit bättre samordning mellan lärosäten och kommun, ökad andrahandsuthyrning och mer regionalt ansvarstagande – kommer Hans Lind med en mer radikal hållning för att lösa bostadskrisen.

– Alla parter är bovar. Alla skyller på varandra. Vi måste ändra de grundläggande reglerna kring allt byggande för att hitta lösningar, säger Hans Lind.

Buller och mörker

Hans Lind utvecklar sitt resonemang för StockholmDirekt. Enligt honom krävs en helt ny syn på vad som är rimliga bostäder. I dag utgör bestämmelser kring ljus-, buller- och luftkvalitet alldeles för stora hinder, anser han.

– Varför inte sätta upp en skylt längs trafiktäta Valhallavägen och tala om att det är mycket farliga partiklar i luften här och därmed tillåta bostadsbyggande? Då kan folk välja själva om de vill bo där eller inte, säger han.

Bostadsmarknaden bör ytterst regleras av ”tobaksregler”, säger Hans Lind.

– Jag får bestämma själv om jag ska ha cykelhjälm eller inte och jag får bestämma själv hur säker bil jag ska ha. Rökning är det allra tydligaste exemplet, en fullkomlig livsfarlig verksamhet som vi tillåter men som vi varnar för med jättestora bokstäver. Likadant borde det vara för bostäder, säger han.

Är människor beredda att bo bland buller och partiklar och med dålig utsikt – låt de göra det, resonerar Hans Lind. Sådana bostäder skulle få lägre priser och hyror.

Under jorden

Om samhället tillät underjordiska lägenheter skulle helt nya möjligheter öppna sig.

– Det kanske inte är jättebra att vistas 24 timmar om dygnet utan solljus i 20 år men för en student som inte är hemma så mycket kanske det inte är så stor skillnad mellan en vanlig lägenhet och en underjordisk, säger Hans Lind.

Hans Lind har jobbat med bostadsfrågan i decennier och säger själv att hans nya drastiska stil är ett resultat av att ”allt går så ofantligt långsamt”.

– Det är det som är det tragiska. All verkar känna att det är någon annan som ska lösa bostadsbristen. Det går väldigt sakta, trots att problemet växer och kommer att bli större. Här måste riksdag eller regering tillsätta någon sorts kriskommission som kommer fram med nya lösningar, säger han.