Marwa al-Sabouni haluaisi laittaa hinnoilla keplottelevat rakennusyhtiöt ja maanomistajat kuriin.

’Emme lähteneet Homsista, vaikka pommeja putoili kotimme viereen”, arkkitehti ja tekniikan tohtori Marwa al-Sabouni sanoo.

”Minä, kaksi lastani ja mieheni olimme kaupungissa joka päivä koko sodan ajan.”

”Meillä oli se ylellinen tilanne, ettei talo romahtanut”, al-Sabouni kertoo. Jotkut muut pysyivät kotona, kunnes katto putosi niskaan.

Syyrian sisällissodan keskellä nuori arkkitehti kirjoitti yhteisöllisen arkkitehtuurin omakohtaisen puolustuspuheen The Battle for Home, jonka maineikas brittikustantamo Thames & Hudson julkaisi 2016 lopussa.

Teos on siivittänyt hänet puhumaan niin syyskuussa 2017 pidetyille Habitare-messuille Helsinkiin kuin bisnesihmisten suosiman TED Talks -sarjan videolle.

Video: Marwa al-Sabouni puhuu TED talks -videolla. Lähde: Ted.com.

”Kun näen uutisia Britannian, Pariisin ja Brysselin etnisistä lähiöistä, näen niissä alkuja tuhoisalle epävakaudelle, jota Syyriassa on jouduttu todistamaan”, hän väittää videolla.

Al-Sabounin synnyinpaikka, Syyrian kolmanneksi tärkein keskus Homs, on arviolta 650 000 asukkaan kaupunki lähellä Libanonin rajaa.

Sisällissota raateli Homsia vuosina 2011–2015 ja jätti jälkeensä satatuhatta asuinkelvotonta kotia. Vertailun vuoksi: viime vuonna Suomessa alettiin rakentaa 36 000 uutta asuntoa.

”Perheelläni ei ollut syytä lähteä, koska ei ollut pakko. Olisi myös pitänyt päättää, minne yrittää lähteä, ikään kuin olisi oltu tervetulleita mihinkään”, al-Sabouni sanoo.

kaksi viime vuotta Homs on ollut palautettuna presidentti Bashar al-Assadin ja hänen johtamansa arabisosialistisen Baath-yksipuoluejärjestelmän huostaan.

Kaupungin jälleenrakennus on ollut lähinnä EU:n, Punaisen ristin ja YK-järjestöjen hätäapua: seiniä on paikattu, kantavia rakenteita siellä täällä tuettu.

Jälleenrakennus ei ala sormia napsauttamalla, eivätkä sodat.

Syyriassa ja Homsissa kristityt, islamin eri suuntaukset ja juutalaiset, arabit ja turkkilaiset asuivat enimmäkseen rauhassa, mutta al-Sabounin mukaan sisällissotaan alettiin liukua vuosikymmeniä sitten.

Kirjassaan hän esittää tärkeäksi alkusyyksi kaupunkien mittavat modernisointiprojektit, joita 1900-luvun alkupuolen siirtomaaisännät ranskalaiset käynnistivät Pariisista Algeriaan ja Syyriaan saakka – paikallisen rakennusperinteen hyvät puolet sivuuttaen.

Syyrian itsenäistyttyä maan eliitit jatkoivat länsimaisen rakennustyylin ihannointia korruption ja apaattisen yksipuoluebyrokratian avulla. Homsia rumensivat ja saastuttivat 1960-luvulta alkaen öljynjalostamo ja betonilähiöt.

Hiljalleen väestöryhmät eriytyivät poteroihinsa kaupungin uudelle ja vanhalle puolelle. Suojatussa keskiluokan kodissa kasvanut Marwa puhkesi ahdistuksesta itkuun ensimmäisenä arkkitehdiksi opiskelupäivänään, koska kurssikavereista moni oli Homsia ympäröivältä maaseudulta.

Opiskelu avarsi neidon asenteita, ja hän löysi aviomiehen turkkilaistaustaisesta luokkatoveristaan Ghazzan Jansizista.

Eläviä kaupunkeja, ei kuolleita lähiöitä.

Marwa palkittiin jo 2014 YK:n sosiaalisen asuntotuotannon suunnittelukilpailussa ehdotuksellaan, jossa asuinkerrostalot limittyvät toisissaan kiinni olevaksi piiriksi.

Yhteisöllisen näköinen ehdotus oli suunnattu Homsin erään tuhoutuneen alueen jälleenrakennukseen muttei toteutunut. Hänen miehensä oli pääarkkitehti vanhankaupungin katetun basaarialueen soukin jälleenrakennuksessa, joka valmistui tänä vuonna.

Onko al-Sabounin uutta ja vanhaa yhdistäviin ideoihin varaa sodan runtelemassa maassa?

”Rakennusyhtiöt ja maanomistajat syöttävät ihmisille tarinaa, jonka mukaan rakentamiseen tarvitaan juuri niin paljon rahaa kuin he sanovat.”

Vähempikin riittää, al-Sabouni uskoo.

Hintojen kurissa pitämiseksi hän muun muassa ehdottaa korkeampaa verotusta vanhankaupungin sijoitusasunnoille. Silloin useammalla olisi mahdollisuus kotiin elävässä kaupungissa eikä kuolleissa lähiöissä, joissa Marwa al-Sabounin mukaan voi kyteä sisällissota.