Sairaanhoitajaliiton jaksamiskyselyssä sairaanhoitajat lyttäävät työn johtamisen ja suorittamisen kännykällä. Vastaajat kokevat, että hoivaa ja hoitoa tarvitsevien ikäihmisten ihmisarvo on viety.

Merja Ojala

Sairaanhoitajien etujärjestö Sairaanhoitajaliitto on julkaissut jäsentensä jaksamiskyselyn vuodelta 2018.

Kyselyyn on vastannut 2020 sairaanhoitajaa. Siinä nousevat esille erityisesti kotihoitoon ja kotisairaanhoitoon liittyvät kipukohdat.

– Sairaalassa näkee, että ihmisen paras paikka ei todellakaan ole aina oma koti. Heillä ei ole kykyä pärjätä kotioloissa, kun on paljon perussairauksia, väsymystä, masennusta, muistisairautta, murehtii eräs kyselyyn vastannut sairaanhoitaja.

Kyselyssä vastaajat arvioivat, että kotihoidon ja kotisairaanhoidon turvallisuus ja laatu ovat vaarantuneet. Tilanne kuormittaa sairaanhoitajia fyysisesti ja henkisesti.

Ammattiliitto esittää kyselytutkimuksen tiivistelmässä karun tilannekuvan kotihoidon todellisuudesta:

”Erityisesti kotihoito on kriisissä. Sairaanhoitajia ja lähihoitajia ei ole riittävästi vastaamaan asukkaiden avun tarpeista. Mitoitus tulee laittaa kuntoon, mutta mitoituksessa on huomioitava henkilöstön ammattirakenne- ja osaamisvaatimus. Varsinaisten kodinhoidon ammattilaisten tehtävänkuvat on lopetettu ja kaikki kotihoidon tehtävät ovat siirtyneet lähi- ja sairaanhoitajille. Lähihoitajille on siirretty sairaanhoitajan töitä ja samalla vähennetty sairaanhoitajien määrää. Näin on samalla laskettu osaamisen tasoa.”

Kotihoidossa on siis meneillään negatiivinen dominoefekti, jossa työntekijöiden aika ei riitä hoitotehtäviin ja vanhuksille tärkeisiin kodinhoidollisiin tehtäviin.

Lääkehoidossa hoitovirheitä

Kierre on liiton arvioin mukaan johtanut työntekijöiden suureen vaihtuvuuteen, eivätkä sairaanhoitajat ja lähihoitajat tunne asiakkaitaan enää kotihoidossa kuten ennen.

”Hoitovirheitä kuvataan sattuvan lääkehoidossa usein eikä hoidon jatkuvuutta ei ole, minkä takia potilasturvallisuus vaarantuu. Sairaanhoitajat kokevat, että hoivaa ja hoitoa tarvitsevien ikäihmisten ihmisarvo on viety”, liitto summaa jaksamiskyselyn tuloksia.

Vastauksena ongelmiin liitto esittää lisää "vahvan tuen yksiköitä", joiden kautta mahdollistetaan turvallinen kotiuttaminen hoitopaikasta.

Tehostetussa palveluasumisessa vanhukset ovat sairaanhoitajien mukaan usein liian huonokuntoisia suhteessa asumisen tarkoitukseen ja järjestelyihin.

”Kotihoidosta tehostettuun asumiseen siirtymiseen on erittäin tiukat kriteerit. Ns. hoiva-avustajien osaaminen ei riitä sairaalatasoista hoitoa vaativien asukkaiden kotihoitoon”, ammattiliitto kritisoi.

Avointen vastauksien perusteella sairaanhoitajat kohtaavat työssään omaistensa hylkäämiä vanhuksia.

– Potilaiden kohtaloa ei viitsi edes arvata, että ei ahdista. Varsinkaan, jos potilas on huonokuntoisena kotihoidossa, eikä hänellä ole lähiomaisia, eräs vastaaja kirjoittaa.

Mobiilityö koetaan riesaksi

Sairaanhoitajat eivät säästele sanojaan, kun he kertovat mielipiteensä toiminnanohjauksesta kännyköillä: ”Tuntuu, ettei kukaan hallitse kokonaisuutta ja että työ on pirstaloitunutta. Tuntuu kuin inhimillisyys työstä olisi täysin kadonnut. Mobiilityö lisää pirstaleisuutta eikä mobiiliin pystytä ohjeita kunnolla kirjoittamaan pienen tilan vuoksi tai niitä ei ehditä lukea.”

Sairaanhoitajien mielestä kotihoidossa työn mobiiliohjaus on ottanut isännän roolin, minkä seurauksena ”työnjaosta on kadonnut inhimillisyys”.

Vastaajat arvioivat, että töiden hallinta on ajoittain mahdotonta kiireen vuoksi.

Yksinäisyys sydäntä särkevää

Liiton johtopäätös on, että liian huonokuntoisia vanhuksia hoidetaan kotona.

Sairaanhoitajat kuvailevat kohtaamaansa todellisuutta siten, että yksinäiset ikäihmiset saattavat jäädä itkemään kotiinsa, kun hoitajalla ei ole aikaa jäädä kuuntelemaan heitä.

Vanhusten turvattomuus näkyy turvahälytyksien määrissä ja terveyskeskuspalveluiden jatkuvassa käytössä.