Työnantajien tiedonhalu vaihtelee, tietää työoikeuden professori Seppo Koskinen Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta.

– Osa pyrkii saamaan selville kaiken ja seuraa työntekijöitä lähes sairaalloisella tavalla. Osa ei välitä tipan tippaa, ja loput ovat sitten näiden ääripäiden väliltä.

Koskisen mukaan työntekijä ei voi luottaa siihen, että esimerkiksi sairastaminen pysyisi vain hänen ja työnantajan välisenä tietona.

– Työpaikoilla on edelleen vaikea ymmärtää, että esimerkiksi sairausdiagnoosit ja hoidot ovat arkaluontoista tietoa, joista työnantajalla ei ole oikeutta kertoa muille. Muulle porukalle ei kuulu edes se, että joku on sairauden takia poissa. Riittää, että esimies sanoo, että työntekijä on poissa, Koskinen kertoo.

Anna Bizon / AOP

Työnantajilla on työntekijöistään monenlaista tietoa rekistereissään. Esimerkiksi arkaluonteiset tiedot eivät saa vuotaa talon sisällä tai talosta ulos.

Työoikeuden professorin mukaan nyt on todella syytä skarpata, koska parin vuoden siirtymäaika on loppusuoralla: Toukokuussa 2018 voimaan tuleva EU:n tietosuoja-asetus tuo tullessaan mahdollisuuden langettaa kovat hallinnolliset sanktiot tietosuojan rikkomisesta.

– Ne voidaan määrätä liikevaihdon mukaan, jolloin summat voisivat suurimmissa yrityksissä tarkoittaa jopa miljoonia euroja.

Jos työpaikalla tapahtuu jonkinlainen tietosuojaloukkaus, siitä on uuden tietosuoja-asetuksen mukaan ilmoitettava asianomaiselle työntekijälle.

– Kukaan ei välttämättä nykyään edes ajattele näin. Jos huomataan virhe, ollaan vain suut supussa, Koskinen sanoo.

Työnantajan on tyydyttävä siihen, mitä sairauslomatodistuksessa lukee

Työntekijä joutui sydänperäisten oireiden takia viikoksi sairauslomalle. Myöhemmin lomaa jatkettiin. Kun työntekijä toi uuden sairauslomatodistuksen työpaikalleen, esimies kertoi soittaneensa lääkärille, koska halusi tietää kuinka sairas työntekijä on. Perusteluna oli tarve tietää, joudutaanko hänelle hankkimaan sijainen.

Seppo Koskinen ei hämmästy esimerkkitapauksesta. Hänen mukaansa työnantajat yrittävät välillä saada tietoja lääkäriltä. Niitä ei kuitenkaan saa antaa, koska potilaslainsäädäntö perustuu nimenomaan luottamukseen potilaan ja lääkärin välillä.

Työoikeuden professori Seppo Koskinen Kalle Mäkelä / Yle

Työnantajan pitää tyytyä työntekijän sanaan ja siihen, mitä lääkäri on sairauslomatodistukseen kirjoittanut.

– Eihän lääkärikään voi heti tietää, kuinka pitkä sairausloma tarvitaan. Yleensä määrätään aluksi melko lyhyt pätkä, jonka jälkeen selvitetään onko tarvetta jatkaa, Koskinen sanoo.

Työoikeuden professori ymmärtää työnantajan tarpeen saada hommat pyörimään työpaikalla.

– Työnantaja voi olla ihan rehellisesti huolissaan työntekijän terveydestä ja työkyvystä. Silti työsopimussuhteisten osalta on luotettava siihen, että työntekijä itse selvittää työterveyshuollon kanssa terveydentilaansa.

Luottotietojen menetys on harvoin työnantajan korville tarkoitettu asia

Työntekijöille saa teettää huumetestejä työhönottotilanteessa ja palvelussuhteen aikana. Työnantaja voi määrätä työntekijän pakolliseen terveystarkastukseen, jos hän haluaa selvittää onko työntekijän terveys työtehtävän vaatimusten mukainen, vai voiko esimerkiksi huono terveydentila vaarantaa muut työpaikalla.

Valtiollisten ja kunnallisten virkamiesten ja viranhaltijoiden terveydentilaa saa selvittää tarkemmin.

– Itse olen ajatellut sen niin, että julkisen puolen virkamiehet ja viranhaltijat käyttävät julkista valtaa ja tekevät yksittäisiä kansalaisia sitovia päätöksiä. Tästä syystä on paikallaan, että terveydentilaa seurataan, Koskinen sanoo.

Suomalaisilla työpaikoilla ei ole opittu ajattelemaan, että kysyttäisiin ja kerrottaisiin eteenpäin mahdollisimman vähän. Työoikeuden professori Seppo Koskinen, Turun yliopisto

Työntekijän luottotietojen menetys on työnantajan asia vain poikkeustapauksessa. Laista löytyy tarkat pykälät luottotietojen selvittämisoikeudesta.

– Ne koskevat esimerkiksi sellaisia tehtäviä, jotka edellyttävät erityistä luotettavuutta ja joihin sisältyy valtaa tehdä työnantajan puolesta merkittäviä taloudellisia sitoumuksia tai oikeutta käyttää tosiasiallisesti itsenäistä harkintavaltaa tällaisten sitoumusten valmistelussa.

Työnantajalla ei ole pääsyä rikosrekisteriin. Laki sallii tällaisten taustojen selvittämisen vain tiettyjen ammattien, esimerkiksi lasten kanssa yksin työskentelemään pääsevien, kohdalla.

– Rangaistusten ja terveystietojen lisäksi niinkin arkipäiväinen asia kuin ammattiyhdistykseen kuuluminen katsotaan arkaluontoiseksi tiedoksi, joka ei kuulu työnantajalle. Työntekijä voi kuitenkin ilmoittaa sen itse työnantajalle esimerkiksi ammattiyhdistysjäsenmaksujen perimistä varten, Seppo Koskinen kertoo.

Myös palkanlaskennassa käytettävä henkilötunnus on arkaluontoista tietoa.

Mitä tietoa on kerätty, miksi ja mihin tarkoitukseen?

Toukokuussa voimaan tulevalla Euroopan Unionin uudella tietosuoja-asetuksella halutaan parantaa yksittäisen henkilön tietosuojaa ja kasvattaa henkilötietoja käsittelevien työnantajien vastuuta. Asetuksella haetaan myös avoimuutta: työntekijän pitää saada tietää millaisia tietoja hänestä on kerätty, miksi ja mihin niitä käytetään. Työntekijän pitää myös saada helposti tarkistaa hänestä kerätty tieto.

Henkilötietoja saa kerätä ja käsitellä vain nimenomaisesti sovittuun tarkoitukseen.

– Henkilötietolainsäädännössä on ollut tähänkin asti rikosseuraamuksia, mutta niitä on määrätty todella vähän, koska syyttäjätkin ovat pitäneet rikkomuksia vähäisinä. Nyt rikkomuksista on odotettavissa kovat sanktiot, kertoo Koskinen.

.

Yle

Työoikeuden professoria huolettaa, mitä tapahtuu laille yksityisyyden suojasta työelämässä.

– Meillä on ainoana Euroopan maana tämä laki. Se on ollut pitkään käytössä, ja siihen on täällä totuttu. Nyt mietitään, säilytetäänkö laki vai ei. On paljon ikävää epätietoisuutta, vaikka EU:n tietosuoja-asetuksen voimaantulo on jo näin lähellä.

Voiko suomalainen työntekijä nykyään luottaa, että hänen asiansa pysyvät työpaikalla vain yhden tai korkeintaan muutaman ihmisen tiedossa?

– Ei voi. Suomalaisilla työpaikoilla ei ole opittu ajattelemaan, että kysyttäisiin ja kerrottaisiin eteenpäin mahdollisimman vähän. Ehkä syynä on se, että yhteiskunnassamme on muutenkin sellainen henki, että kerrotaan mahdollisimman paljon, työoikeuden professori Seppo Koskinen sanoo.

Esimerkkitapauksemme työntekijä ei halua esiintyä jutussa nimellään, koska hän työskentelee edelleen saman työnantajan palveluksessa.