Suomen rahapelipolitiikka ja Veikkauksen nykyinen toiminta ovat tulleet tiensä päähän: pelien sääntelyjärjestelmä on sekava eikä herätä juuri luottamusta, peleistä aiheutuu enemmän haittaa kuin hyötyä ja monopolia valvovat poliitikot, edunsaajat sekä virkamiehet ovat pukkeja kaalimaalla.

Näin rahapeleihin liittyviä rakenteellisia ongelmia luettelee Helsingin yliopiston emeritusprofessori, sosiologi Pekka Sulkunen.

Sulkunen on tutkinut rahapelijärjestelmää. Hän on myös toiminut kuluneet kaksi vuotta sosiaali- ja terveysministeriön asettaman arviointityöryhmän puheenjohtajana. Sen tehtävänä on ollut arvioida rahapeliyhtiö Veikkauksen pelejä ja niistä koituvia haittoja yhteiskunnalle.

Professorin mielestä poliitikkojen täytyy ymmärtää, ettei veikkausvarojen jakaminen tieteelle, taiteelle sekä sosiaali- ja urheilujärjestöille voi perustua järjestelmään, jossa suuri osa tuloista tulee ongelmapelaajilta ja vähävaraisilta. Tutkimuksissa on tuotu esille, että paljon pelaavat ja ongelmaiset tuovat Veikkauksen liikevaihdosta suuren osan. Ongelmapelaajia kaikista pelaajista on vain muutaman prosentin verran.

”Tämä vakava asia pitää nostaa poliittiseen keskusteluun”, Sulkunen sanoo.

”Erityisesti järjestöjen asema rahapelijärjestelmässämme on ollut alusta lähtien vahva. Kun toiminnan volyymi on kovasti kasvanut, niiden kiinnostus rahapelituottoihin on myös saanut uudet mittasuhteet.”

Sulkunen moittii koko sääntelyjärjestelmää. Sen pitäisi rakentua yhteen organisaatioon, joka olisi riippumattomassa asemassa suhteessa Veikkaukseen. Nyt ministeriöiden virkamiehet joutuvat tanssimaan Veikkauksen johdon määräämän tahdin mukaan.

”Sääntely pitäisi keskittää yhteen lautakuntaan, jonka tehtävänä on valvoa sekä toimeenpanoa että lain tavoitteiden noudattamista. Arviointiryhmä, sisäministeriö ja poliisihallitus tekevät hyvää työtä, mutta asetukset palautusprosenteista, voittojen pyöristämisestä ja pelien säännöistä eivät ole oikea tapa säädellä pelitarjontaa.”

Myös sosiaali- ja terveysministeriöllä on ristiriitainen rooli, kun sen pitäisi ohjata pelitarjontaa vähemmän tuottoisaan suuntaan ja samalla hallinnoida lähes puolta edunsaajien saamista tuotoista.

”Ranskassa valta on keskitetty valtiovarainministeriölle, sitä sopisi harkita meilläkin”, Sulkunen sanoo.

Sulkusen mielestä veikkausvaroista nauttivat edunsaajat ovat menetelleet tyhmästi. Ne eivät ole vaatineet rahapelituottojen ohjaamista valtion budjettiin. Pelaamisen siirtyminen verkkoon leikkaa tulevaisuudessa Veikkauksen ja edunsaajien pelaajilta saamaa rahapottia.

”Kun tuotot vastaisuudessa vähenevät, ja samaan aikaan on odotettavissa talouden taantuma, on hyvin vaikea puolustaa eduskunnassa edunsaajien nykyistä asemaa ja korvata niiden menetyksiä.”

”Edunsaajien olisi pitänyt hyvän sään aikana vaatia rahoituksensa siirtämistä budjettivaroihin. Ehkä vieläkään ei ole myöhäistä”, Sulkunen sanoo.

Rahapeliyhtiöt Veikkaus, Raha-automaattiyhdistys ja Fintoto yhdistettiin vuoden 2017 alussa Veikkauksen alle. Syy oli muun muassa se, että peliyhtiöt kilpailivat keskenään ja Euroopan unioni katsoi toiminnan olevan monopoliperusteluiden vastaista.

Kaksi vuotta on kulunut ja arpajaislakia on uudistettu. Ongelmiin on yritetty puuttua. Peleihin on tuotu muun muassa tunnistautuminen. Käyttöön on otettu myös rajoituksia, jotka tosin tulevat voimaan vasta vuonna 2022.

Sulkusen mukaan arpajaislain kakkosvaiheen linjaukset talousvaliokunnassa tehtiin Veikkauksen haluamalla tavalla. ”Esimerkiksi pakollinen tunnistautuminen ei koskisi pelisaleja, vaikka niiden asiakkaat ovat keskimääräistä useammin suurkuluttajia.”

Veikkauksen ylin johto on poliittisesti valittu, samoin hallitus. Lisäksi hallintoneuvostossa istuu parikymmentä poliitikkoa ja edunsaajaa.

”Poliittiset valokaapelit valtionyhtiöiden, puolueiden ja ministeriöiden välillä ovat aina uhka demokratialle ja hidaste avoimelle poliittiselle keskustelulle.”

”Tosiasiassa Veikkaus johtaa sääntelyjärjestelmää eikä päinvastoin”, Sulkunen sanoo.