Saako kansanedustaja ajaa poskettomasti taksilla, erehtyä matkustamaan ilman lippua raitiovaunussa, ryhtyä salasuhteeseen?

Skandaaleihin ja kohuihin törmää mediassa nykyään jatkuvasti. Eduskuntavaaliehdokkuutta parhaillaan pohtiva voi miettiä, millaiseen syyniin joutuu tai uskaltaako some-julkisuuden takia edes asettua ehdolle.

Valtio-opin professori Ilkka Ruostetsaari Tampereen yliopistosta sanoo, että kansalaisten odotukset ovat kahtalaisia.

Yhtäältä suomalaiseen poliittiseen kulttuuriin kuuluu se, että päättäjien tulee olla lähellä kansaa ja käyttäytyä kuten yksi meistä. Presidentti Tarja Halosen on voinut bongata marketeista kuin tavallisen kansalaisen, presidentti Sauli Niinistö on tehnyt lumitöitä ja pelannut pipolätkää.

– Mutta kun päättäjät käyttäytyvätkin niin sanotusti tavallisesti, esimerkiksi syyllistyvät ylinopeuden ajamiseen tai heillä on avioliiton ulkopuolinen suhde, tätä paheksutaan. Suomalaiset odottavat päättäjiltä moraalisesti puhtaampaa käytöstä kuin itseltään, Ruostetsaari sanoo.

Suomalaiseen poliittiseen kulttuuriin kuuluu, että pitää olla mahdollisimman tavallinen. Presidentti Sauli Niinistö pelaamassa pipolätkää vuonna 2017. Marko Seuranen

Erikoistutkija Jenni Karimäki Eduskuntatutkimuksen keskuksesta huomauttaa, että paheksunta vaihtelee myös yksilöittäin.

– Toiset sallivat enemmän ja ajattelevat, että kansanedustajatkin ovat ihmisiä. Toiset kokevat huonon käytöksen suurempana loukkauksena kansanedustajalle osoitettua luottamusta kohtaan.

Informaatiotutkimuksen ja viestinnän professori Erkki Karvonen Oulun yliopistosta kertoo, että sosiaalinen kontrolli on tullut länsimaissa yhä tiukemmaksi poliitikkojen toilailujen suhteen.

– Kansanedustajiin sovelletaan äärimmäisiä nuhteettomuusvaatimuksia. Media vallan vahtikoirana seuraa tarkasti, onko jotain moittimista.

Tärkeää on se, mitä väittää olevansa

Jenni Karimäen mukaan paheksuntaan vaikuttaa myös se, mitä puoluetta kansanedustaja edustaa.

Hyvänä esimerkkinä hän pitää vihreiden Ville Niinistön ja Jani Toivolan taksimatkakohua. Iltalehden mukaan (siirryt toiseen palveluun) Niinistö ja Toivola ovat eduskunnan suurimmat taksinkäyttäjät yli tuhannella matkalla.

Tämä on tullut kummankin kohdalla maksamaan veronmaksajille yli 20 000 euroa. Niinistö on liikkunut taksilla lyhimmillään vain 700 metriä.

– Varmasti kohu olisi syntynyt kuka tahansa kärjessä olisi ollutkin. Mutta kun siellä on vihreiden kansanedustajia, syytetään heitä tietynlaisesta kaksinaismoralismista. Puhutaan ilmastonmuutoksesta ja sitten ajellaan pieniä matkoja takseilla, Karimäki avaa.

Kansanedustaja Jani Toivolan (vihr.) loppukausi on ollut skandaalien sävyttämää. Jarno Kuusinen / AOP

Toisaalta sama toimii myös toisin päin. Monet muistavat viimevuotiset kuvat vihreiden entisestä puheenjohtajasta Touko Aallosta läiskimässä miestä takapuolelle tukholmalaisella homoklubilla.

Jonkin toisen puolueen puheenjohtajan kohdalla asia olisi voinut saada suuremmat mittasuhteet.

– Arvoliberaaleille vihreille tällainen on sallituinta, onhan esimerkiksi erilaisten seksuaalisten suuntautumisten hyväksyminen heidän arvomaailmassaan ja politiikassaan hyvin keskeisellä sijalla, Karimäki sanoo.

Imagoja tutkinut Erkki Karvonen nostaa esiin toisen esimerkin: entisen kristillisdemokraatin, nykyisen perussuomalaisen Toimi Kankaanniemen seksiviestikohun vuonna 2015.

Naimisissa ollut Kankaanniemi lähetteli härskin seksuaalissävytteisiä viestejä naisille.

– Asetelma oli se, että jumalallinen mies lähettelee härskejä viestejä, jo on aikoihin eletty. Tässä kohtaa voidaan puhua tietynlaisesta brändilupauksesta. Siinä mitä symbolisoi, mitä väittää olevansa, täytyy olla erityisen nuhteeton, Karvonen täsmentää.

Maineen voi menettää yhdessä yössä

Erkki Karvonen kertoo, että skandaalin pohjana on norminrikkomus. Lisäksi tarvitaan syytetty ja ilmiantaja. Ainakin yhden median on lähdettävä kohuun mukaan, mutta usein käytännössä koko media alkaa myllyttää asiaa.

– Takana on sosiaalisen kontrollin ylläpito. Pidetään henkilöitä kurissa ja järjestyksessä. Mitä korkeampi asema, sitä suurempi on nuhteettomuusvaatimus, hän selventää.

Merkittävää on, joutuuko henkilö kohussa eräänlaiseen toiseen aaltoon.

– Jos peittelee tai kieltää tapahtuneen, siitä syntyy helposti mediassa toisen asteen skandaali. Se on usein paljon fataalimpi ja isompi kuin alkuperäinen, Karvonen huomauttaa.

Kansanedustajien käytös ei ole juuri muuttunut, vaikka kontrolli on kovaa. Esko Jämsä / AOP

Karvosen mukaan skandaalit ja kohut ovat yleensä "niin kuin vedenpintaan heitetty kivi". Molskaus voi olla isokin, mutta se tyyntyy pikkuhiljaa.

– Usein kohun silmään joutunut politiikko lähtee, jos pääsee, EU-parlamenttiin, muuhun korkeaan EU-virkaan tai yritysmaailman puolelle ja palailee sieltä muutaman vuoden kuluttua takaisin. Enimmät loiskeet kohussa ovat siinä vaiheessa jo unohtuneet, jos asia ei ole ollut fataali.

Karvonen nostaa esille myös maineen merkityksen.

– Maineessa olennaista on luottamus. Sen kerryttäminen voi kestää hyvinkin pitkään, mutta sen voi menettää yhdessä yössä. Mainetiliään voi kuitenkin alkaa kerryttää uudelleen ja luottamus voi palata, Karvonen sanoo.

Näin on käynyt esimerkiksi kokoomuksen Ilkka Kanervalle, joka menetettyään ulkoministerin tehtävän Tukiais-tekstiviestikohun takia on onnistunut palauttamaan poliittisen uransa raiteilleen.

Katso alla olevalta videolta, miten Kanerva kommentoi mahdollisuuksiaan jatkaa ulkoministerinä vuonna 2008:

Ilkka Kanervalta kysytään, voiko hän jatkaa ulkoministerinä Tukiais-kohun jälkeen. Ylen tv-uutiset / 2008.

Karvonen myös muistuttaa, että kohussa ollut politiikko ainakin muistetaan.

Skandaaleilla voi olla kovat seuraukset

Valtio-opin professorin Ilkka Ruostetsaaren mukaan Kanerva-kohu on myös osoitus siitä, että skandaaleilla voi olla hyvinkin kovat seuraukset.

Hän nostaa vertailukohdaksi ulkoministeri Timo Soinin tapauksen. Soini osallistui viime keväänä abortinvastaisen liikkeen tilaisuuteen virkamatkallaan Kanadassa, mitä kritisoitiin ankarasti.

– Soini sai jatkaa ulkoministerin tehtävässä, Kanerva ei. Mielestäni Soinin tapaus oli huomattavasti vakavampi kuin Kanervan, kun ajatellaan viranhoitoa. Kanervan tapaus oli sikäli poikkeuksellinen, että hänen ulkoministerin uransa päättyi yksityiselämään liittyvään tapaukseen, Ruostetsaari sanoo.

Ruostetsaari muistelee myös, että plagiointikohut ovat Saksassa johtaneet poliitiikkojen eroihin, mutta Suomessa ei.

Suomessa plagiointikohuun ovat joutuneet perussuomalaisten Laura Huhtasaari ja kokoomuslainen Jari Vilen.

– He selvisivät ihan kuivilleen näistä, Ruostetsaari huomauttaa.

Myös entinen kehitysministeri Heidi Hautala (vihr.) joutui myllytykseen remontti- ja siivouskohun takia. Hän teetti pimeää työtä.

– Kyse oli korkeintaan muutamasta kymmenestä eurosta, Erkki Karvonen muistelee.

Osa selviää kohuista suhteellisen pienellä paheksunnalla.

Moni muistaa entisen kulttuuriministerin Paavo Arhinmäen (vas.) juhlinnat Suomen jääkiekkojoukkueen kanssa Sotshissa ja nykyisen sosiaali- ja terveysministerin Pirkko Mattilan (sin.) sekä vasemmistoliiton kansanedustajan Katja Hännisen saamat nuhtelut käytöksestään Tukholmassa vietetyillä illallisilla.

Katso alla olevalta videolta Arhinmäen ajatuksia tapauksesta vuodelta 2014:

Paavo Arhinmäeltä kysytään Sothsi-kohusta. Ylen aamu-tv / 2014.

Erkki Karvonen sanoo, että kiihkeässä vaiheessa kohuja rummutetaan suurella volyymilla, mutta myöhemmin ne asettuvat mittasuhteisiinsa.

– Tuntuu, että välillä suhteellisuudentaju katoaa, hän katsoo.

"Karismaattiset johtajat eivät välitä rajoista"

Poliitikot elävät julkisuudesta. Kaikki tuntevat sanonnan any publicity is good publicity eli että kaikki julkisuus on hyväksi. Poliitikkojen kohdalla asia ei ole näin yksinkertainen, sillä usein skandaalinkäryisyys on haitaksi.

Joskus voi kuitenkin käydä toisin. Esimerkiksi pperussuomalaisten Teuvo Hakkaraisen lukuisat kohut rakentavat kuvaa kansanmiehestä. Hakkarainen on ollut tiuhaan julkisuudessa muun muassa alkoholinkäyttönsä takia.

– Perussuomalaisilla brändilupaukseen kuuluu kuten populisteilla yleensäkin elitismin vastustaminen ja herraviha, sanoo professori Erkki Karvonen.

– Näin ollen voisi ajatella, että heillä on enemmän sallittua tällainen kansanomainen käytös tai sääntöjen rikkominen. Että siinäpä vasta rehellinen kansanmies, kun elää kuten tavalliset talliaiset eikä yritäkään olla mikään kiiltokuva, Karvonen lisää ja viittaa myös Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin suosioon.

Teuvo Hakkarainen Jarno Kuusinen / AOP

Erkki Karvosen mukaan ihmiset myös tottuvat tietynlaiseen käyttäytymiseen, jos se toistuu.

Hakkaraisen käytöksen vakavuusastetta nostaa käräjäoikeuden langettama sakkotuomio kansanedustaja Veera Ruohon (kok.) pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta eduskunnan kahvillassa. Tuomio ei ole vielä lainvoimainen, sillä syyttäjä on valittanut siitä hovioikeuteen.

Professori Ilkka Ruostetsaari muistelee myös entisen pääministerin, kansanedustaja Matti Vanhasen (kesk.) yksityiselämään liittyvää uutisointia.

Vanhasen yksityiselämää alettiin puida aktiivisesti julkisuudessa sen jälkeen, kun hän ja Merja Vanhanen erosivat. Lyhyehkö seurustelusuhde Susan Ruususen kanssa sai aikaan poikkeuksellisen kohun yli kymmenen vuotta sitten. Ruususen Pääministerin morsian -kirjasta seurasi oikeusjuttu.

– Matti Vanhasen habitushan oli kuivan asiallinen, ja seurustelukuviot toivat siihen inhimillistä väriä, Ruostetsaari sanoo.

Kuva Vanhasesta kenties monipuolistui, mutta on eri asia, pystyikö hän kääntämään sen varsinaiseksi poliittiseksi voitoksi, Erkki Karvonen miettii.

Karvosen mukaan eräänlaista uutisarvoa tapaukseen toi myös se, että Vanhanen käyttäytyi tavalla, jota ei odotettu, yllättävästi.

Poliitikkojen rakkauselämää seurataan tarkasti. Presidentti Sauli Niinistö seurusteli ennen ex-kansanedustaja Tanja Karpelan kanssa. Touko Yrttimaa / YLE

Rajojen rikkominen liitetään usein myös karismaattisuuteen, muistuttaa Karvonen.

– Karismaattiset johtajat eivät välitä rajoista vaan porskuttavat mielensä mukaan ja muuttavat pelin sääntöjä ainakin omalta kohdaltaan.

Kohut voivat rapauttaa instituutiota

Tuoreimpia kohuja ovat olleet paitsi kansanedustajien taksinkäyttö myös kansanedustajien asuminen ja kulukorvausten käyttö.

Ne nousivat tikun silmään viime vuonna etenkin perussuomalaisten Teuvo Hakkaraisen ja Ville Vähämäen sauna-asumisen takia.

Tuolloin kävi ilmi, että kansanedustajat nostivat eduskunnalta korotettua kulukorvausta kakkosasuntoon, joka on virallisesti sauna eikä tarkoitettu asumiseen.

Vähämäen asumisasia on edennyt syyteharkintaan, Hakkaraisen kohdalla esitutkinnan käynnistämisen edellytykset eivät täyttyneet.

Kansanedustaja Ville Vähämäen (ps.) asuminen joutui suurennuslasin alle. Mauri Ratilainen / AOP

Erikoistutkija Jenni Karimäki arvioi, että tämänkaltaiset tapaukset rapauttavat instituutiota.

– Meillä on paljon äänioikeutettuja, jotka ovat esimerkiksi erilaisilla Kelalta tai kunnilta haettavien sosiaalietuuksien varassa. Heidän edellytetään hyvin suurella pieteetillä ilmoittavan esimerkiksi kaikki tulonsa ja etuus voidaan poistaa joskus hyvin epärationaaliselta kuulostavasta syystä, Karimäki sanoo.

– Tulee aika suuri epätasapaino sen välille, mitä tavalliselta kansalaiselta vaaditaan oman elämänsä raportoimiselta ja mitä kansanedustajilta, hän jatkaa.

Pahimmillaan instituutioita rapauttavat kohut voivat johtaa kansalaisilla välinpitämättömyyteen, ikään kuin luovuttamiseen politiikan suhteen.

– Kansanedustajiin liitetään helposti eliittileima: he saavat ajella taksilla ja heille maksetaan kaikesta. Kaikki tällaiset kohut lisäävät epäoikeudenmukaisuuden kokemusta. Jotkut saattavat jättää jopa äänestämättä, koska he kokevat, että se on ihan sama. Kansanedustajat nyt ovat siellä ja päättävät omien palkkioidensa korotuksista, Karimäki sanoo.

Talousepäselvyydet kuuluvat kohtalokkaimpiin

Tutkijat uskovat, että esimerkiksi yleinen taloustilanne vaikuttaa siihen, kuinka kärppänä media ja kansalaiset poliitikkoja ja heidän rahankäyttöään vahtivat.

Ilkka Ruostetsaaren mukaan Suomessa kansanedustajien palkkiot ovat eurooppalaisittain keskitasoa.

– Niitä on nostettu aika maltillisesti, koska tiedetään, että se ärsyttää kansalaisia, Ruostetsaari sanoo.

Missä menee raja, milloin ylitetään täysin hyväksyttävyyden raja?

Varsinaiset rikokset ja talousasioihin liittyvät epäselvyydet kuuluvat raskauttavimpien joukkoon, arvioi professori Ruostetsaari.

Ruostetsaari muistelee Kauko Juhantalon tapausta 90-luvulta. Juhantalo sai tuomion valtakunnanoikeudessa lahjuksen vaatimisesta ja hänet erotettiin eduskunnasta, joskin hän palasi vielä myöhemmin kansanedustajaksi.

– Taloudellisissa epäselvyyksissä nousee esiin moraalinen arviointi, että jos kansanedustaja ei kykene edes omia raha-asioitaan hoitamaan, niin miten yhteisiä.

Myös kulttuuriministeri Suvi Lindén joutui eroamaan vuonna 2002 hallituksesta, kun hän puolsi tukea golfkentälle, jossa oli itse perheineen osakkaana.

Suvi Linden eduskunnassa joulukuussa 2009. Mauri Ratilainen / AOP

Käytös ei ole juuri muuttunut, vaikka kontrolli on koventunut

Ilkka Ruostetsaaren mukaan kansanedustajat kyllä tietävät, että media ja kansalaiset seuraavat heitä, mutta silti näyttää siltä, että se ei ole juuri vaikuttanut heidän käyttäytymiseensä.

– Vasemmistoliiton kansanedustaja Iivo Polvi aikoinaan totesi, että medialle kansanedustajien suoritteita ovat taksien käyttö, poissaolot ja puheenvuorojen määrä. Ei taksien yletön käyttö myöskään osoita parasta mahdollista harkintakykyä, koska he kuitenkin käyttävät julkisia varoja matkakuluihin.

Sosiaalinen media on aiheuttanut sen, että kansanedustajat joutuvat pohtimaan aiempaa enemmän käyttäytymistään vapaa-ajallakin.

– Se, mitä päästää itsestään julkisuuteen, on vaikeutunut huomattavasti. Ennen toimittajien piti saada käytös selville, nyt sen voi tehdä kuka tahansa kansalainen, kun kaikilla on puhelin ja siinä kamera. Tiedot leviävät somen takia nopeammin ja laajemmalle, huomauttaa Jenni Karimäki.

Ennen puristeltiin käsiä taskussa, nyt avautumiskanavia on enemmän.

Sosiaalinen mediassa kohut leviävät kuin kulovalkea. AOP

Somessa totuuskin saattaa unohtua tai tapaus irrota asiayhteydestään.

– Totuus jää kakkoseksi, kun olllaan hyvin poliittisia ja yksisilmäisiä. Tärkeintä on lyödä toista osapuolta ja lujaa riippumatta siitä, onko väitteessä perää.Ilmiantaja tai poliittinen vihollinen on myös voinut repiä sen irralleen asiayhteydestä, jolloin se näyttäytyy pahempana kuin onkaan, Erkki Karvonen sanoo.

Miten kansanedustajan siis pitää käyttäytyä, jotta hän selviää kuivin jaloin?

– Kamppaillessaan pääsystä eduskuntaan kansanedustaja pyrkii luomaan itsestään luotettavan, vastuuntuntoisen ja aikaansaavan sekä johonkin arvopohjaan nojaavaan kuvan. Totta kai on sitten perusteltua äänestäjän olettaa, että kansanedustaja toimii sen mielikuvan perusteella, minkä hän on itsestään luonut, Jenni Karimäki sanoo.

Siitä eräänlaisesta kaksoisstandardista huolimatta.