Klassisen musiikin alalle kouluttautuvat kulkevat halki sääntöviidakon. Harmoniaopin tunnilla opetetaan, mitkä soinnut sopivat keskenään peräkkäin. Soittotunnilla taas kerrotaan, miksi Beethovenin ja Sibeliuksen kirjoittamat näennäisesti samalta kuulostavat nuotit pitää soittaa keskenään eri tavalla.

Teoriankursseilla opitaan asioita, joilla ei tosiaan ole muuta kuin teoreettista käyttöä. Esimerkiksi säveltäminen saattaa siten muuttua riskien välttämiseksi.

Säveltäjä Pasi Lyytikäinen on aikoinaan raivannut polun työelämään samasta viidakosta. Nyt hän kirjoittaa Sibelius-Akatemian järjestämän seminaarin yhteyteen perustetussa blogissa alan kriisistä. Kritiikkiä saavat säveltäjien rohkeuden puute, konserttien olematon markkinointi ja klassisen musiikin taiteilijoiden ylimielisyys.

Jatkuva huoli klassisen musiikin tilasta vaikuttaa absurdilta, sillä alalla menee paremmin kuin koskaan.

Länsimaisen taidemusiikin kulutus on maailmanlaajuisesti huipussaan, ja esimerkiksi Suomen Sinfoniaorkerit ry:n tilaston mukaan kotimaisille konserteille kertyi kuulijoita viime vuonna reippaasti yli miljoona. Asiakkaat ovat lisäksi tutkitusti tyytyväisiä kokemaansa, ja kasvupotentiaaliakin löytyy.

Silti Sibelius-Akatemian johdolla tunnettiin tarvetta seminaarille, joka kysyy, onko klassinen musiikki kriisissä. Paripäiväisen, kaikille avoimen kurssin aikana löytyi useita kipupisteitä. Kritiikin kohteiksi joutuivat muun muassa konsertti-käsite, tapa, jolla musiikki tarjotaan yleisölle sekä musiikkikasvatukseen ja koulutukseen liittyvät ongelmat.

Uudistustarpeen synnyttää raha, jonka olemattomuuden pelko on halki vuosisatojen ohjannut klassisen musiikin alaa.

Orkestereiden valtionosuutta on leikattu vuodesta 2012, ja trendi jatkuu yhä. Myös kunnissa leikkauspaineet ovat kovat.

Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n toiminnanjohtajan Aila Sauramon mukaan konsertteja on pian vähennettävä, ja avustajien tai freelancereiden palkkaaminen on vaarassa muuttua mahdottomaksi. Kunnat odottavat orkestereilta enemmän ilmaiseksi tarjottua sisältöä ja parempaa tulosta.

Kriisiseminaarin näkökulmassa oli järkeä. Ratkaisun avaimet löytyvät useiden aiheeseen perehtyneiden mukaan koulutuksesta, siitä, että muusikot osaisivat työskennellä nyky-yhteiskunnassa.

Sibelius-Akatemian osastodekaani Kaarlo Hildén pohti tilaisuuden päätyttyä, miksi klassisen musiikin kuolemasta on huhuttu jo vuosisatoja.

Kysymys on taidemuodon perimmäisestä olemuksesta: perinteiden vaalimista pidetään ensisijaisen tärkeänä, mutta lopulta kukaan ei voi vaikuttaa siihen, mitkä traditiot syntyvät jäädäkseen.

Keskustelu uudistusten tarpeesta on taas kerran avattu.