Jos harkitsee yhden pikamuotivaatteen ja yhden kalliin välillä, on kallis varmempi valinta. Silti hinta ei takaa eettisyyttä ja ekologisuutta.

Heidi Härkönen on muotioikeutta tutkiva varatuomari. Kotialbumi

Jos kuluttaja miettii, ostaako yhden edullisen pikamuotivaatteen, vai yhden kalliimman, ei eroa eettisyydessä ja ekologisuudessa ole välttämättä helppo selvittää.

Muotioikeutta vuosia tutkinut varatuomari Heidi Härkönen sanoo, että siitä kuitenkin voi olla varma, että viiden euron t-paita ei ole eettinen eikä ekologinen koskaan.

– Sitä ei ole voitu tehdä sellaisella tavalla, että ompelija saisi palkan, jolla pystyy elämään. Jos vertailee näitä kahta esimerkkituotetta, kannattaa kääntää se vaate ympäri, katsoa se pesulappu, mitä materiaalia se on, miten ne saumat on tehty, vetääkö langansuunta ja niin edelleen.

Hinta ei ole tae luksuksesta tai laadusta. Tämä kävi karulla tavalla ilmi Suomessa keväällä, kun kotimaisten laatubrändien Vallilan ja Balmuirin alihankintaketjuista paljastui työntekijöiden riistoa.

Härkösen mukaan tuoreiden pikamuotiketjujen kysyntä ja kohu niiden ympärillä johtuvat siitä, että hinta on edelleen suomalaisen ykköstekijä, kun tämä miettii vaatteen ostoa.

– Puhutaan hirveästi siitä vastuullisuudesta ja haluttaisiin kotimaista ostaa. Nämä kauniit korulauseet eivät näy käytännön kulutuskäyttäytymisessä.

Asiasta nousi kohu, kun Iltalehden lukija kuvasi kaaoksen uudessa Pasilan Triplan pikamuotiliikkeessä.

Rana Plazan vaatetehdas romahti 2013. Yli 1100 kuoli. EPA / AOP

Muistatko Rana Plazan?

Sanooko nimi Rana Plaza sinulle yhtään mitään?

Ei välttämättä, eikä monelle muullekaan.

Nimi oli kuitenkin Suomessakin uutisissa vuonna 2013, kun paikallinen vaatetehdas romahti. Rana Plaza sijaitsee Bangladeshissa pääkaupunki Dhakan lähellä.

Tuhoisassa onnettomuudessa kuoli 1134 työläistä, satoja loukkaantui. Edelleen paikalliset osoittavat vuosittain mieltä läheistensä muistolle. Edelleen vaateteollisuus riistää työntekijöiden oikeuksia ja teettää epäinhimillisissä oloissa vaatteita meidän ostosparatiiseihimme halvalla myytäviksi.

– Yritykset haluavat teettää yhä halvemmalla ja halvemmalla. Rana Plaza on hyvä esimerkki. Jos Suomessa tai Euroopassa 1100 kuolisi, kun joku tehdas romahtaisi, niin mieti, millainen juttu siitä tulisi. Suomessa se on vähän aikaa, että onpa surullista, ja se unohtuu, sanoo Härkönen.

Suuri ilmastorosvo

Härkönen innostui muotioikeudesta seitsemän vuotta sitten gradunsa myötä. Tänään hän tekee väitöskirjaansa aiheesta.

Matkan varrella hän oli perustamassa muotioikeuden yhdistystä.

– Tavoitteena oli joku päivä saada jopa 50 jäsentä. Nyt heitä on 170. Yhdistykseen kuuluu paljon juristeja ja monia muotialan toimijoita.

Hänen mielestään on hyvä, että pikamuodin ympärillä käydään keskustelua.

– Se on niin haitallista ympäristön ja ihmisoikeuksien kannalta.

Viimeisen 15 vuoden aikana vaatteiden tuotantomäärä on tuplaantunut. Suomessa on puhuttu paljon lihantuotannosta ja lentomatkailusta, vaikka tekstiiliteollisuuden kasvihuonepäästöt ovat isompia kuin lento- ja laivaliikenteen, siis rahti ja matkustajaliikenteen yhteensä. Vaateteollisuus kuluttaa valtavat määrät vettä, jolle olisi kehitysmaissa muutakin käyttöä. Kemikaalit myös sotkevat vesistöjä.

– Siinä mielessä muoti on päässyt yllättävän vähällä tässä ilmastokeskustelussa, kun vertaa lihaan ja lentämiseen. Muoti tuottaa 10 prosenttia kasvihuonepäästöistä.

Härkösen syyttävä sormi osoittaa kansainvälisiin muotijätteihin. Nimeltä hän mainitsee ruotsalaisen Hennes & Mauritzin.

– He lupasivat kuusi vuotta sitten maksaa elämiseen riittävää palkkaa ompelijoille, mutta sitä ei ole vieläkään toteutettu. Clean Clothes -kampanja vaati tätä, mutta yhtiökokouksessa asia jätettiin täysin huomiotta.

Härkönen käyttää H&M-yhtiötä esimerkkinä vastuullisuuspuheista pelkkänä viherpesuna.

Bangladeshilaiset osoittavat mieltään Rana Plazan muistopäivänä. EPA / AOP

Naisille luodaan tarpeita

Vaatteita ja kodintekstiilejä kulutetaan Suomessa noin 70 000 tonnia vuodessa. 2000-luvun loppupuolella tekstiilijätteen määrä ja osuus yhdyskuntajätteestä ovat olleet kasvussa. Arvioiden mukaan uudelleenkäyttöön ohjautuu kulutuksesta noin 30 prosenttia ja kierrätykseen noin 14 prosenttia. Globaalisti luvut ovat pienempiä.

Härkönen myöntää, että pikamuoti on erityisesti länsimaalaisten naisten kulutuskäyttäytymisen aiheuttama ongelma. On jopa havaittu, että samat brändit valmistavat miehille kestävämpiä tuotteita, koska nämä ovat tarkempia vaateostoksistaan.

Naisille luodaan keinotekoisia tarpeita, joita markkinoidaan erittäin voimakkaasti. Tällaisia ovat esimerkiksi parin viikon välein vaihtuvat mallistot.

– Pikamuodin keinotekoiset trendit ovat ylikuumentaneet muodin kiertokulun. Koko ajan pitäisi olla ostamassa uusia vaatteita. Esimerkiksi on ongelma, jos menee kaksiin juhliin samassa mekossa. Se on ihan älytöntä, hän puuskahtaa. Miehelle riittää kaapissa yksi puku.

Härkönen kertoo esimerkin omilta kouluajoiltaan.

– Oli noloista nolointa, jos oli kirpputorilta ostettu vaate. Se oli siis ihan pöyristyttävää.

Tiedostavan nuorison mielissä on kuitenkin nousemassa myös toisenlainen virtaus.

– Second hand- ja vintagevaatteista on tullut entistä trendikkäämpiä. Jos tarvitsisin vaatteen, miettisin, voiko sen saada käytettynä. Säästää vaikka kolmen kuukauden vaatebudjetin, ettei osta yhtään vaatetta. Sitten käyttää ne yhteen tuotteeseen. Jos on käsityötaitoinen, niin välttää hikipajariskin ompelemalla omat vaatteensa. Niin minä teen.

Esimerkkinä eettisiä vaatteita etsivälle Härkönen nostaa esiin Papu Designin, joka pärjäsi parhaiten Eetti ry:n taannoisessa listauksessa.

– Lisäksi Ivalo.com on suomalainen verkkokauppa, joka keskittyy vastuulliseen muotiin. Se on kätevää, kun kuluttajan ei itse tarvitse tehdä sitä vastuullisuustyötä, vaan se on jo tehty.

Härkönen vaatii vastaukseksi globaaliin ongelmaan pikamuodin haittaveroa. Hyvänä alkuna hän pitää Suomen nykyisen hallituksen puuhaamaa yritysvastuulakia.

– Vapaaehtoisuuteen perustavat vastuullisuustoimet eivät ole toimineet.