Euroopan päättäjät etsivät vastatoimia tiedon ylivertaisille hallitsijoille ja jakelijoille Googlelle ja Facebookille.

Mistä on kysymys, kun sekä Yhdysvaltain presidentti Donald Trump että Venäjän ulkoministeriö leimaavat arvostettujen läntisten tiedotusvälineiden julkaisemia uutisia valeuutisiksi?

Mediatutkija Anu Koivunen sanoo, että perinteisen tiedonvälityksen kyseenalaistaminen ja valeuutiskeskustelu ovat merkkejä voimakkaasta valtakamppailusta.

– Se puetaan julkisuudessa muotoon, onko tieto oikeaa. Pintatasolla kiistellään faktoista, mutta syvä taso on se, kuka haastaa ketä ja missä valtakamppailussa, arvelee Koivunen.

Presidentti Donald Trump käskytti toimittajia Valkoisen talon lehdistötilaisuudessa 16.2.2017. Shawn Thew / EPA

Mediatalojen mitätöinti

Presidentti Donald Trump haastaa epäilijät omassa puolueessaan, vastustajansa demokraattisen puolueen, mutta myös kriittisen median. Media on ollut perinteisesti Yhdysvalloissa vallan vahtikoira, mutta Trump yrittää mitätöidä isot mediatalot leimaamalla ne poliittiseksi oppositioksi ja syyttämällä niitä valehtelusta.

Venäjällä Putin on käytännössä ottanut isot mediatalot haltuunsa valituttamalla niihin itselleen uskollisen johdon. Valtiollisen median kyljessä kriittisen oppositiomedian elintila on tukala.

– Se (perinteisen median kyseenalaistaminen) palvelee Yhdysvalloissa ja Venäjällä erilaisia tarkoituksia, mutta sillä on samanlaista poliittista liikkeelle panevaa voimaa. Tuntuu kyseenalaiselta, että maailman mahtavimmat vallat käyttävät retoriikkaa, jossa tuotetaan mielikuva mediaeliitistä, joka on moraalisesti rappeutunut ja joka haluaa pahaa kansalle, Koivunen sanoo.

kuvakaappaus Venäjän ulkoministeriö uusilta verkkosivuilta

Tutkija Saara Jantusen Infosota-kirja julkaistiin kaksi vuotta sitten. Sitä pitäisi hänen mielestään päivittää, mutta suunta oli jo näkyvissä 2015.

Kamppailu sieluista

Saara Jantusen mielestä nykyteknologia mahdollistaa sen, että poliitikot ja valtiot pyrkivät nyt vaikuttamaan suoraan suureen yleisöön. He ohittavat politiikan perinteiset tavat toimia kuten päätöksiä ennakoivat keskustelut muiden poliitikkojen kanssa sekä diplomatian.

Esimerkkinä on Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump, joka purskauttaa Twitter-tililtään sekä presidentin päätökset että omat hyvät ja pahat olonsa.

Jantunen näkee kehityksen uhkana demokratialle.

– Painopiste on kansalaisissa. Toimijoiden tarkoituksena on vaikuttaa suuren yleisön poliittiseen tahtotilaan ja mielikuviin. Onko manipuloinnin tulos aitoa demokratiaa? Joidenkin valtioiden (kuten Venäjän) kansallisessa doktriinissa on pyrkimys psykologiseen vaikuttamiseen, manipulointiin, sanoo Jantunen.

– Poliitikot kamppailevat yleisön sieluista ja sydämistä. Perinteisen median syyllistäminen on helppoa. Ei tarvitse loukata mitään äänestäjäryhmää.

Keskustelu valemedioista hämärää

Media ja informaatiosotaa tutkineet ovat yhtä mieltä siitä, että valeuutisten vaikutuksista ja informaatiovaikuttamisesta tiedetään vielä liian vähän.

Kyberturvallisuuden tutkija Jarno Limnell haluaisi turvallisuustutkimukseen lisää käyttäytymistieteellistä näkökulmaa eli esimerkiksi tietoa siitä, miten eri ihmisiin voidaan lopulta vaikuttaa.

News of the World -lehden skandaali kohahdutti maailmaa kuusi vuotta sitten. Britannian julkkiksiin keskittynyt tabloidi jäi kiinni puhelinhakkeroinnista, jolla lehti oli kerännyt tietoja kohteistaan. Silloin puhuttiin mediaetiikasta, ei valemediasta.

Mitä tabloidien lukijat ajattelevat?

Anu Koivunen pitäisi valeuutiskeskustelun kannalta hyödyllisenä tutkimusta tabloidien lukijoista, jossa selvitettäisiin, mitä he hakevat ja mihin he uskovat.

News of the Worldilla oli lähes kolme miljoonaa lukijaa viikottain.

Koivusen mielestä tutkijoiden on vaikea osallistua meillä käytävään keskusteluun, koska valemedia-käsite on niin vaikeasti määritelty.

– Olisi helppoa, jos voisimme tarkkaan sanoa, mikä on valeuutinen ja mitkä ovat puhtaita medioita. Keskustelussa käy helposti niin, että oli menneisyys, joka oli totta, ja nyt eletään valheessa.

Koivunen muistuttaa laatumedia New York Timesista, joka joutui pyytämään anteeksi Irakin sodasta tekemiään juttuja, joissa he olivat uskoneet ulkoministeri Colin Powellia ja presidentti George W. Bushin hallintoa.

Kaksi isoa trendiä

Jarno Limnellin mielestä kysymys on kahdesta isosta trendistä.

Digitaalinen tiedonvälitys on muuttanut kansalaisten mahdollisuutta saada ja jakaa tietoa räjähdyksenomaisesti ja samalla yksilön vastuu tiedonjakajana on kasvanut.

– Toinen iso kehitys on populismin nousu. Ei pyritä vaikuttamaan todellisuuteen, vaan mielikuviin ja tulkintoihin todellisuudesta. Jos poliittiset päättäjät saavat tukea ja mallia sille, että valheilla ja mielikuvilla saa ääniä, heitä voi lisääntyvässä määrin lähteä siihen mukaan, Limnell sanoo.

Valta siirtynyt informaatiojäteille

Miten median kuluttajat voivat suojautua tai erottaa todellisuuteen perustavan tiedon, valeuutisoinnin ja valeprofiilit?

Yksi suuri ongelma kansalaisten kannalta on se, että meistä tiedetään kaikki. Meitä ei tarvitse hakkeroida tiedon saamiseksi.

Eurooppalaiset ovat vapaaehtoisesti antaneet omat tietonsa informaatiojäteille käyttämällä sosiaalista mediaa, hakukoneita ja kännykkää.

Googlella ja Facebookilla on tarkkaa tietoa siitä, keitä me olemme, keiden kanssa me olemme ja mistä me puhumme. Informaatiojätit käyvät kovaa kamppailua siitä, kumpi saa enemmän profiileja, joilla ymmärtää ihmisten käyttäytymistä. Nykyanalytiikalla tiedoista saadaan kaikki irti.

Jos tieto on valtaa, valta on siirtynyt 2000-luvulla Euroopasta Yhdysvaltoihin.

– Ja kun tekoäly lisääntyy, meistä tulee yhä enemmän tietoa internetiin. Sen tiedon perusteella ymmärretään, miten sinuun kannattaa vaikuttaa, Limnell toteaa.

Tutkija Jarno Limnell sanoo, että suurimpia informaatiovaikuttamisen toimijoita ovat tulevaisuudessa nimenomaan suuret yritykset eivätkä valtiot.

– Näillä globaaleilla, ei-eurooppalaisilla yrityksillä on valta vaikuttaa siihen, mitä me näemme internetissä, sanoo Limnell.

Luong Thai Linh / EPA

Sinun ja minun informaatio

Limnell ottaa esimerkin.

Kaksi ihmistä laittaa saman sanan hakukoneeseen, mutta saa eri vastauksia. Se johtuu siitä, että vastaukset perustuvat algoritmeihin ja analytiikkaan, jolla meistä on kerätty tietoa. Hakukoneella on taipumus työntää ihmisiä syvemmälle omaan informaatiokuplaan, omaan todellisuuteen.

Toinen esimerkki. Kolme henkilöä, kutsutaan heitä kirjaimilla A, B ja C, hakee hakukoneesta tai klikkailee sosiaalisesta mediasta valeuutissivuston juttuja. A uskoo niihin ja on valeuutissivuston aktiivinen seuraaja. B ei usko, mutta pitää niitä viihdyttävinä, vitseinä politiikan tylsässä uutisoinnissa. C on tutkija, toimittaja tai opettaja, joka seuraa valeuutissivustoja ymmärtääkseen mediakohinaa.

– Äkkiä voi olla tilanne, jossa heidän kaikkien informaatiokupla rakentuu valeuutisten kautta. Niitä tulee tarjolle netissä kaikille kolmelle.

A uskoo sisältöihin, mutta tapahtuuko niin vähitellen myös B:lle ja C:lle?

Kuvakaappaus buzzfeed -verkkosivulta

Piilovaikuttaminen valeprofiileilla

Amerikkalaisen Buzzfeed-verkkosivuston toimittajat ovat seuranneet The Great Liberation of France -keskustelusivustoa. Sen ylläpitäjä on amerikkalainen alunperin videopeliyhteisöille perustettu sovellus, jota äärioikeisto on alkanut hyödyntää.

Sivustolla opetetaan, miten tehdä Facebookiin ja Twitteriin tavallisten ranskalaisten oloisia valeprofiileja. Valetavikset voivat viattomasti levittää oikeistopopulistisen presidenttiehdokkaan Marie Le Penin vastaehdokkaista valheellista tietoa ja manipuloida äänestämään Le Peniä. Englanninkielisille on vastaava, oma Google-tiedosto.

The Great Liberation of France on vain yksi esimerkki oikeistopopulistien ja ääriliikkeiden kyvystä hyödyntää uusia sovelluksia. Niissä voi suunnitella ja neuvoa julkisten verkkosivustojen ja sosiaalisen median manipulointia yli valtakuntien rajojen.

Venäjän tiedetään käyttäneen samoja vaikuttamisen keinoja Euroopassa.

Mikä juttu tämä on?

Saara Jantunen arvioi, että verkko helpottaa valtioiden suunnitelmallista, räätälöityä vaikuttamista ihmisiin.

– Ennen on ollut tiedustelun vastuulla ja vaatinut hirveästi resursseja selvittää, mitä ihmiset ajattelevat ja mistä he ovat kiinnostuneita, sanoo Jantunen.

– Tämä on vasta kehittymässä oleva ilmiö. Nyt vasta ihmetellään, että mikä juttu tämä on. Se mahdollistaa kaikenlaista, suurvaltapoliittisestikin, Jantunen pohtii.

Kiina ja Venäjä ovat sulkeneet omaa informaatiotilaa ulkopuolisilta, mutta niillä on valtioina täysi pääsy länsimaiseen informaatioympäristöön.

Kyse on oppimisesta

Lappeenrannan teknillisen yliopiston professori Anssi Vanjoki on entinen Nokia-pomo, joka veti globaalin Nokian älypuhelintoimintoja.

Vanjoen mielestä politiikan tekijöiden pitää opetella hyödyntämään uusia välineitä.

Lappeenrannan teknillisen yliopiston professori Antti Vanjoki. Petri Kivimäki / Yle

– Kyse on oppimisesta ja ristiriidasta uuden ja vanhan välillä. Jos populistit hallitsevat tämän eri puolilla, pitää perinteisen poliittisen järjestelmän valjastaa uudet välineet omaan käyttöönsä ja pyrkiä hyödyntämään niitä sen sijaan, että niitä pidetään ongelmina, Vanjoki sanoo.

Eurooppalaiset turvallisuusviranomaiset, poliitikot ja yritykset miettivät nyt, pitääkö eurooppalaisten valtioiden etsiä omia teknologisia ratkaisuja ja mahdollisesti sulkea pääsyä niihin. Tai löytää lainsäädännöllisiä keinoja säännellä nykyisiä verkkosivustoja ja sovelluksia.

– Siitä keskustellaan nyt vakavasti Euroopassa, Anssi Vanjoki sanoo.

Mitä syvemmälle teknisiä ratkaisuja etsitään, sitä enemmän löytyy vaaratekijöitä, hän jatkaa.

Vanjoki tarkoittaa vaaratekijöillä digitaalisen avoimuuden, ihmisten omien valintojen rajoittamista.

Tästä huolimatta sekä kyberasiantuntija Limnell että informaatiosodan tutkija Jantunen uskovat, että rajoituksiakin on pohdittava.

– Tämä kysymys rajoituksista ja valvonnasta on herännyt ja paineita on, mutta se on ristiriitaista. Me olemme läntisessä maailmassa halunneet kulkea ihan eri suuntaan, Jantunen sanoo.

Kaksi koulukuntaa

Suuren globaalin yrityksen entinen johtaja Anssi Vanjoki ei usko kansallisvaltioiden tarpeista lähtevään sääntelyyn.

– Tässä eurooppalaisessa keskustelussa on kaksi koulukuntaa: ne, jotka haluavat rajoituksia ja ne, jotka haluavat, että olemme mahdollisimman avoimia. Rajoitusten takana ovat turvallisuustahot tai peikkoja näkevä porukka. Itse näen avoimuuden keskeisenä juttuna. Avoimuudella saadaan enemmän turvaa kuin sulkemalla ja salaamalla.

Eurooppalaisilla yrityksillä on tällä hetkellä vain noin 10 prosentin osuus läntisestä informaatioteknologian markkinasta. Sitä hallitsevat globaalit amerikkalaisyritykset, joita Yhdysvaltain valtio tukee. Jättivoittoa tuottavat firmat maksavat kevennettyä veroa.

– Ongelma Euroopassa on se, että meidän tekninen osaaminen ei ole samalla tasolla kuin Yhdysvalloissa. Yrityksillä pitäisi olla palava idea – siinä on kysymys kansakuntien kilpailusta. Valtioiden ei pidä olla teknisesti aloitteellisia, vaan tukea yrittäjyyttä ja tutkimusta eteenpäin, Vanjoki sanoo.

FAKE NEWS media knowingly doesn't tell the truth. A great danger to our country. The failing @nytimes has become a joke. Likewise @CNN. Sad! — Donald J. Trump (@realDonaldTrump) 25. helmikuuta 2017

Mistä tunnistaa valeuutisen?

Eurooppalaisen informaatioteknologian nousu ei tapahdu hetkessä, jos koskaan. Jäljelle jää kysymys, miten tavallinen verkon käyttäjä voi suojautua valeuutisoinneilta tai valeprofiileilta?

Kysymykseen ei ole selkeää vastausta, mutta se on suuri kysymys Hollannissa, Ranskassa ja Saksassa, jotka valmistautuvat vaaleihin. EU:n komissio varoitti tammikuussa Facebookia ja Googlea sääntelytoimilla, jos ne eivät puutu valeuutisten leviämiseen verkossa.

Valeuutisten metsästys käynnissä

Kritiikin kohteeksi joutuneet Google ja Facebook ovat ilmoittaneet yhteisistä toimista, kuten faktantarkistuksesta valeuutisten patoamiseksi. Lisäksi Facebook on kehitellyt yhteistyötä ja välineitä ranskalaisten mediatalojen kanssa valeuutisten metsästykseen tähtäimessä erityisesti Ranskan vaalit.

Saksassa Facebookin kanssa yhteistyökumppanina toimii Correctiv-tutkimusyhteisö. Sen perustaja David Schraven sanoo Financial Timesissa, että verkossa leviää laaja joukko ääri-oikeiston kehittämiä valeuutisia esimerkiksi pakolaisista.

Välinpitämättömyys suurin uhka

Anssi Vanjoki pitää ihmisten välinpitämättömyyttä suurempana uhkana tietoyhteiskunnille kuin verkkojen tarjontaa. Useimmat ihmiset eivät Vanjoen mukaan tunne tai välitä keinoista, joilla verkossa voi toimia ja mihin ne johtavat.

Jarno Limnellin mielestä perimmiltään koko maailmaa puhuttavassa valeuutiskeskustelussa ja informaatiosodassa on kysymys siitä, kehen ja mihin voit luottaa.

– Kysymys on siitä, että presidentti-instituutio tai kuka tahansa sanoo, että ulkona sataa, mutta näen ikkunasta, että aurinko paistaa. Huolestuttavaa nykyisessä kehityksessä on se, jos keskeiset instituutiot nojaavat valheeseen ja pyrkivät tietoisesti valehtelemaan, Limnell tiivistää.