Noin miljoona suomalaista syö Kelan korvaamia psyykenlääkkeitä, ja pelkästään masennuslääkkeitä käyttää meistä noin 400 000. Lisäksi noin puolelle miljoonalle suomalaiselle on määrätty verenpainelääkkeitä. Joka neljäs työssä käyvä suomalainen kärsii jonkinasteisesta työuupumuksesta.

Vähättelemättä kenenkään depressiota tai verenpainesairautta, Suomessa on jotain pahasti vialla. Olemme pahoinvoiva kansakunta, jota pidetään pillereillä pystyssä.

Yhtenä selityksenä suomalaisten psyykkiselle ja fyysiselle pahoinvoinnille voi olla suomalainen työelämä. Miksi pohdin näin? Työn piirteiden tiedetään vaikuttavan merkittävästi ihmisten henkiseen ja fyysiseen hyvinvointiin. Esimerkiksi työn psyykkisellä kuormittavuudella ja etenkin työn autonomialla on havaittu olevan vahva yhteys sydän- ja verisuonitautien oireisiin. Vastaavasti (työperäinen) stressi tunnetusti altistaa mm. kohonneelle verenpaineelle ja depressiolle.

Merkittävä osa suomalaisten syömistä mieliala- ja verenpainelääkkeistä määrätään työterveysasemilla, joihin työssä käyvät suomalaiset menevät, kun epäilevät verenpaineensa nousseen, tai kun uupumuksen, ahdistuksen ja masennuksen kanssa ei enää tule toimeen.

Työterveysasemien asiakkaita ovat työnantajat, jotka maksavat siitä, että työntekijät pääsevät nopeasti lääkäriin ja pysyvät työkuntoisina. On kuitenkin paljon helpompaa ja halvempaa kirjoittaa resepti kuin selvittää, onko työyhteisössä, työkulttuurissa tai työtehtävissä jotain vialla. Ovatko esimerkiksi työtehtävät liian monotonisia, ovatko työn vastuut ja valtuudet tasapainossa, kohteleeko lähiesimies alaisiaan tasapuolisesti, jne?

Joissain tilanteissa parasta työterveyshoitoa voisi olla suositella työpaikan tai ammatin vaihtoa. Moni depressio on ihmeparantunut työpaikan vaihdoksen tai työkyvyttömyyseläkkeen myötä.

Doupataanko suomalaiset lääkkeillä työkykyisiksi, vaikka todellisuudessa työntekijöiden asemesta työpaikat ovat sairaita? Hoidammeko oireita pahoinvoinnin syiden asemesta?

Valitettavasti työnantajalle ei voi määrätä pilleripurkkia.

Suomalaisten lähiesimiesten ja keskijohdon johtamiskoulutus on edelleen pikemmin poikkeus kuin sääntö. Harvalla esimiehellä on luonnonlahjana sosiaalista pääomaa, jolla tunnistaa alaisten pahoinvointi saati ymmärtää sen syyt. Tai miten työyhteisön ongelmiin pitäisi tarttua ennen kuin työterveysaseman ovella alkaa olla ruuhkaa.

Jyrki J.J. Kasvi

Disclaimer: En ole psykiatri, en verenkierron sairauksiin erikoistanut lääkäri enkä työterveyslääkäri. Sen sijaan pääaineeni TKK:lla oli työpsykologia ja johtaminen eli ainakin teoriassa minun pitäisi tietää jotain työyhteisöjen toiminnasta.