Politicienii români au prins gustul discursurilor anti-multinaționale și anti-UE. De partea cealaltă, argumente de genul: Dar uite cu cât a crescut PIB-ul!

Dacă spun cuiva pe stradă că în 2007 PIB-ul României a fost de 125,4 miliarde de euro, iar în 2016 a atins 169 miliarde euro va înțelege ceva?

O creștere de 34,8% în 10 ani e mult sau e puțin? Poate să spună PIB-ul dacă viața românului obișnuit e mai bună? Din păcate nu. Așa că m-am apucat să caut pe Eurostat indicatori sociali și economici care să îmi spună dacă viașa românilor e mai bună sau nu de când România a devenit membră UE. Iată ce am găsit:

UE ne-a băgat mai mulți bani în buzunar

Cel puțin asta susțin statisticile. Din 2007 și până în prezent fondul de salarii la nivelul economiei a crescut cu aproximativ 35,8%, adică în linie cu creșterea PIB-ului. În același timp însă venitul median (adică venitul a 50% + 1) al unei gospodării tipice românești a crescut cu 44,33% în perioada 2007 – 2015. Ritmul de creștere e destul de ridicat dacă avem în vedere reducerea de 25% din sectorul public înregistrată în 2009 și ajustările similare din sectorul privat.

Pe de altă parte însă productivitatea muncii, nu a crescut la fel de mult: doar 22,9% în intervalul 2007 – 2015, ceea ce înseamnă că acele creșteri salariale au mers în parte și spre sectoare în care productivitatea a crescut mai încet decât au crescut salariile sau nu a crescut deloc. Cea mai probabilă explicație e că această diferență se datorează creșterilor salariale din sectorul public.

Dar tot UE ne-a împrăștiat prin toate colțurile Europei

Din 2007 până în 2015 populația României a scăzut oficial cu aproximativ 1 milion de locuitori. Dintre aceștia în jur de 806 mii erau persoane aflate în câmpul muncii, oameni care munceau în România, care plăteau impozite în România, dar mai important însă, erau oameni care contribuiau la creșterea PIB-ului. Acei oameni lucrează acum cel mai probabil în UE. Lipsa lor se simte pe piața muncii în România, acolo unde avem un deficit sever de electricieni, instalatori, mecanici, medici și alții.

Pentru cei care practică aceste meserii însă emigrația a reprezentat o mare oportunitate. Au putut să plece în țări mai dezvoltate economic și să câștige mai mult decât o puteau face în România. Nici cei care au rămas în România nu o duc rău pentru că lipsa persoanelor calificate a dus la competiție între angajatori sau creșterea tarifelor pentru liberi profesioniști.

În același timp însă salariile mai mari s-au tradus în creșteri ale prețurile pe care populație le plătește pentru serviciile prestate de medici, electricieni și celelalte categorii aflate la mare căutare. Și să nu mai zic de bugetul de pensii care e aproape de colaps din cauza scăderii numărului de contribuabili (deși trebuie precizat că nu din cauza românilor care au emigrat s-a ajuns în această situație).

Aș spune că UE ne-a împrăștiat prin toată Europa, dar a și băgat bani în buzunarul românilor care practică meserii pentru care există cerere în UE.

Mai mulți români au acum loc de muncă

În 2007 gradul de ocupare al forței de muncă era de 64,4%. În 2015 atinsese 66%. Gradul de ocupare al forței de muncă arată cât la sută din totalul populației apte de muncă și muncește efectiv. Creșterea poate părea mică, dar având în vedere emigrația puternică și cât de răspândită e munca la negru în România, creșterea e un semn îmbucurător.

Am căutat însă și indicatori care să arate dacă și românii săraci își găsesc mai ușor de muncă sau doar cei cu meserii la mare căutare. Și am găsit la Eurostat un indicator numit: ”Persoane care trăiesc în gospodării / familii cu intensitate a muncii scăzută”. Mai pe românește, indicatorul ne arată câte persoane locuiesc în familii în care membrii nu muncesc deloc sau muncesc cel mult 20% din timpul normat (adică mai puțin de 2 luni și jumătate pe an). În general astfel de gospodării / familii pot fi considerate sărace sau la limita sărăciei. Din acest punct de vedere, în România, oficial, existau 1,67 milioane de persoane care trăiau în astfel de familii în 2007 (suprinzător, nu?). În 2015 numărul scăzuse însă la 1,19 milioane de persoane. Asta înseamnă că viața a jumătate de milion de români s-a îmbunătățit cel mai probabil pentru că, în acești 9 – 10 ani de UE, ei, părinții lor sau alți membrii ai familiei au putut să își găsească un loc de muncă.

Românii săraci și-au îmbunătățit viața

Și nu e propagandă, chiar asta spun cifrele: în 2007 9,4 milioane români, adică 47% din populația totală a țării, erau incluși de Eurostat în categoria ”risc de sărăcie sau excludere socială”, un indicator care măsoară numărul de persoane cu venituri reduse sau care provin din familii fără locuri de muncă (indicatorul de mai sus) și alte criterii legate de sărăcie. În 2015 Eurostat raportează un număr de 7,4 milioane de români aflați în această categorie, adică 37,4% din populația țării. Asta înseamnă că în 9 – 10 ani 2 milioane de români au ieșit din sărăcie. Repet, 2 milioane de români!

Nivelul de privațiune materială (Material Deprivation rate în engleză) era de 54,5% în 2007. Pe românește asta înseamnă că 54,5% dintre români nu aveau bani pentru cel puțin 3 din următoarele 9 lucruri:

să fie la zi cu chiria, rata la casă sau plata utilităților;

să aibă căldură în casă;

să facă față unor cheltuieli neprevăzute;

să mănânce carne sau proteine în mod regulat;

să plece în concediu;

să aibă un televizor;

să aibă mașină de spălat;

să aibă mașină;

să aibă un telefon;

În 2015 procentul scăzuse la 39,5%, o diferență de 15% față de 2007 care se traduce în 3,5 milioane de români care duceau în 2015 o viață mai bună decât în 2007.

Avem mai puține WC-uri în curte

Știți cu toții statistica aia care spune că X% din români au WC în curte. Ei bine, în 2007 41,5% dintre familiile românești nu aveau WC, duș sau baie în casă. În 2015 procentul scăzuse la 30,5%, care, deși în continuare foarte ridicat, e o îmbunătățire considerabilă pentru că acel 11% diferență înseamnă că 2,6 milioane de români au parte de instalații sanitare moderne.

Și nu e vorba numai despre WC în curte ci și despre calitatea locuințelor în general. În 2007 30,7% dintre români trăiau în locuințe cu igrasie, acoperișul stricat, cu infiltrații de apă sau ferestre care nu izolau de intemperii. În 2015 procentul scăzuse la 12,8%. Asta înseamnă că 3,7 milioane de români care în 2007 locuiau în case umede și reci au acum locuințe decente.

Suntem însă neatenți cu banii

Vrem să ne fie bine, dar mai important vrem să le fie lor bine. Copiii să aibă calculator, soția să nu spele la mână rufele, bunica are acoperișul stricat și vine iarna. Ne-am dus la bănci și ne-am îngropat în datorii pentru că vrem să fie bine, dar asta vine cu un preț, iar acel preț se numește DAE și se măsoară în procente. Românii s-au împrumutat mult în anii de dinainte de criză iar asta se vede și în indicatorii Eurostat:

Dacă în 2007, an în care creditele se dădeau doar cu buletinul, doar 10,7% dintre români aveau facturi de întreținere sau rate la bancă sau chirie restante, în 2015 s-a ajuns la 19,6%, adică aproape dublu. Criza și-a spus cuvântul iar mulți români încă mai au de achitat credite luate la dobânzi foarte mari înainte de 2008.

De asemenea dacă în 2007 46,2% dintre români spuneau că nu ar face față unor cheltuieli neprevăzute, în 2015 procentul a urcat la 51,4%. Da, credite, cheltuieli, dar și o oarecare inconștiență și lipsă de responsabilitate sau educație financiară.

Dar cu sănătatea cel puțin stăm mai bine

Speranța de viață la naștere a crescut de la 73,1 ani în 2007 la 75 de ani în 2015. E mai bine, dar se poate mult mai bine, având în vedere că media UE e în prezent de 80,6 ani.

Și poate că nu ai să crezi, dar în ciuda a ce auzi pe la TV și pe internet, erau mai mulți doctori practicanți în 2015 decât erau în 2007. Astfel, dacă în 2007 aveam 208 doctori la 100.000 locuitori în 2015 proporția ajunsese la 270 doctori la 100.000 locuitori. De ce a crescut numărul de doctori? Ar fi două motive cred eu:

a scăzut populația, deci dacă numărul de doctori a rămas constant sau a scăzut mai puțin decât scăderea populației, s-a înregistrat o creștere a indicatorului. salarizarea peste medie a unui doctor (da, un doctor în România câștigă peste media veniturilor unui român obișnuit), face meseria foarte atractivă.

Ceea ce nu poate să măsoare însă acest indicator e cât de buni sunt acei doctori sau dacă iau șpagă.

Și apropo de șpagă, în 2007 11,3% dintre români spuneau că nu au putut beneficia de asistență medicală corespunzătoare din cauza costurilor financiare prea mari. Într-o țară în care tratamentul medical era teoretic gratuit (în 2007 nu se introdusese coplata) asta se poate traduce prin ”români care nu au avut bani de șpagă”. În 2015 procentul scăzuse la 8,3% . Cum sistemul medical nu a fost reformat îmbunătățirea se datorează fie faptului că românii au mai mulți bani de dat șpagă fie că au început să se trateze la privat. Cert e însă că accesul la tratament medical s-a îmbunătățit.

Concluzii

UE a ridicat milioane de români din sărăcie și nu o spun eu o spun cifrele seci raportate de INS către Intrastat. Ne-a oferit posibilitatea de a ne face viața mai bună, mai sănătoasă. Ne-a ajutat să punem mancare caldă pe masă, să ne facem casele mai primitoare și să ne cumpărăm lucruri necesare în orice gospodărie.

E adevărat, nimeni nu ne-a dat lucrurile astea pe gratis, am muncit pentru ele, dar dacă nu eram în UE, nu am fi avut niciodată șansa de a face asta.

Articole similare