Talo metsäsaarekkeella keskellä pöytyäläistä peltomaisemaa on ollut tyhjillään pari vuosikymmentä. Ja tulee olemaan seuraavat tuhat vuotta, tai enemmänkin.

Entinen maatila, sittemmin kesämökkinä toiminut rakennus on muuttunut taiteilijakaksikko IC-98:n käsissä osaksi taideteosta Khronoksen talo. Sen on määrä olla ihmisen käden koskematta hamaan ikuisuuteen.

Luonto on jo ottanut vallan hoitamattomassa pihapiirissä. Talon sammaloitunut katto viestii samaa luonnon ylivoimaa. Kun ihminen luopuu luomansa hoitamisesta, se vähitellen rapistuu ja katoaa.

Khronos on kreikkaa ja tarkoittaa aikaa. Mytologiassa Khronos on ajan jumala.

”Kun ajan jumala muuttaa taloon, siitä tulee jumalan asuinsija. Vanhoissa myyteissä ihmisellä ei ole menemistä jumalan asuinsijoille. Tässä tapauksessa nimi pitää sisällään saman ajatuksen”, Patrik Söderlund perustelee nimivalintaa.

Idea Khronoksen talosta syntyi 1990-luvulla. Taiteilijakaksikko katseli palanutta taloa Turun Kupittaankadulla.

”Mietimme, miten ajan voisi siinä kohtaa pysäyttää niin, että taloa ei pyyhittäisi pois eikä tilalle rakennettaisi mitään”, Visa Suonpää kertoo.

Suonpää ja Söderlund alkoivat pohtia ajankulun museoimista. Tuossa vaiheessa heillä ei vielä ollut mahdollisuutta toteuttaa sitä.

Ajatus jäi kytemään ja heräsi eloon, kun IC-98 vuonna 2015 osallistui Venetsian biennaaliin installaatiolla Tunnit, ajat, iäisyydet. Samoihin aikoihin Lönnströmin taidemuseo Raumalla luopui tiloistaan ja päätti käyttää rahansa taideprojekteihin, 100 000 euroa vuosittain yhdelle hankkeelle.

IC-98 pisti hakemuksen sisään. Khronoksen talosta tuli ensimmäinen museon uuden toimintamallin hanke.

Sopivaa taloa etsittiin ympäri Suomea. Paras vaihtoehto kontrastin kannalta olisi ollut kaupunkitalo. Kaava-alueella hankkeen toteuttaminen oli kuitenkin lähes mahdotonta.

Taiteilijakaksikko päätyi lopulta Pöytyältä löytyneeseen vaihtoehtoon. Sijainti oli hyvä ja kunta myötämielinen hankkeelle.

”Alun perin emme olleet innostuneita julkistamaan paikkaa. Käsitteellisellä tasolla teos oli tehty, kun ajatus oli esitelty. Meille oli kuitenkin tärkeää, että mukaan tulee viranomaiskäsittely ja sitä kautta saatavat vastaukset.”

Tällä kaksikko viittaa talon hankinnasta alkaen kaikkeen siihen mitä seuraa, kun talo pyritään irrottamaan ihmisen hallitsemasta todellisuudesta.

Tämä käsittää ensin mahdollisimman täydelliset suojelumääräykset ja lopulta YK:lle osoitetun hakemuksen, jonka tavoitteena on tehdä Khronoksen talosta ei kenenkään maa, terra nullius.

”Jos ajatellaan tätä poliittisena tekona, yritämme ottaa pienen tilkun maata pois omistamisen kierrosta ja siirtää sen yhteisomistukseen tai vapauttaa kokonaan omistuksesta”, Söderlund toteaa.

”Meidän on osattava päästää irti.”

Luparumban myötä selviää, mikä talon omiin oloihinsa jättämisessä ylipäätään on mahdollista. Aktiivinen toimija asiassa on Pöytyän kunta, jolle IC-98 lahjoitti talon tontteineen.

Söderlundin mukaan teokseen liittyy omistamisen kritiikki.

”Meidän on osattava päästää irti. Omistamista pidetään itsestään selvänä, mutta jos ajatellaan alkuperäiskansoja, näin ei ole. Rajojen vetäminen on kolonialismin keskeinen osa.”

Ilman rajoja ei Khronoksen talokaan voi olla olemassa. Ympäröivä aita on turvallisuussyistä välttämätön.

Luonto valtaa ajan myötä talon ja lopulta hävittänee sen. Toisaalta ei voi tietää, puuttuuko ihminen jossain vaiheessa tapahtumiin, vaikka 100 vuoden kuluttua. Sekin olisi yksi vastaus taiteilijakaksikon esittämään kysymykseen, mitä talolle aikojen saatossa tapahtuu.

”Ajattelemme, että teos ei ole valmis eikä voi epäonnistua”, Söderlund sanoo.

”Jos joku joskus päättää, että vedetään koko paikka matalaksi, se on osa prosessia.”