Maailman väkiluku kasvaa yli yhdeksään miljardiin ihmiseen seuraavan 30 vuoden aikana. Globaalin sapuskantuotannon pitäisi siten kasvaa jopa 70 prosenttia: vuosittain tarvitaan 270 miljoonaa tonnia lisää lihaa ja psykedeeliset MILJARDI tonnia lisää viljaa. Nykyisillä tuotantomalleilla se on yksinkertaisesti mahdotonta maapallon kantokyvyn kannalta, sanovat asiantuntijat.

Luvut ovat selvät: jotain todella radikaalia on tapahduttava, jotta maapallo saadaan ruokittua vielä vuonna 2050 ja siitä eteenpäin.

Jos ruoka loppuu, loppuu jopa tuulettimeen lentävä paska – ja lopulta ainoa proteiinin lähde ovat toiset ihmiset. Kannibalismi on kautta historian päihittänyt nälkäkuoleman.

GM - siinä lyhenne, joka herättää mielikuvia, mielipiteitä sekä polviheijasteenomaista pelkoa ja inhoa.

Tieteellä olisi tarjolla yksi ratkaisu: geneettisesti modatut organismit. Suomeksi geenimuuntelu ja tutummin GM. Siinä on lyhenne, joka herättää mielikuvia, mielipiteitä sekä polviheijasteenomaista pelkoa ja inhoa.

Eikä ihme. Luonnon ja luonnonmukaisuuden sorkkiminen on toki lähtökohtaisesti kuumottavaa. Vaikka olemmehan syöneet ruokaa luonnottomalla tavalla jo siitä lähtien, kun opimme tekemään tulen.

Mutta kuinka moni meistä oikeastaan tietää, mistä geenimuuntelussa on tarkkaan ottaen kyse? Onko GM-vääntö New World Orderin raskaan sarjan propagointia vai viheraivopesukoneen budinkäryistä linkousohjelmaa? Vai löytyyko asian pihvi jostain sieltä väliltä, kuten hampurilaisesta?

Tunneperäinen reaktio voi jyrätä rationaalisen ajattelun.

Geenimuunneltuun ruokaan liittyy oivallisia esimerkkejä siitä, miten tunneperäinen reaktio voi jyrätä rationaalisen ajattelun. On vahvistusharhaa (jätetään huomiotta oman kannan vastaiset tutkimustulokset), kuplautumista (ryhmä johon tunnen kuuluvani ajattelee tietyllä tavalla geenimuuntelusta) ja väkevää julistusta ilman todellista asiaan perehtymistä.

Tähän ristiriitaan pureutuu Docventuresin viikon dokkari, Food Evolution. Parasta elokuvassa on se, miten se haastaa geenimuunnellun safkan vastustajat – ja katsojansa ylipäätään – tiedepohjaiseen debatointiin.

Jättimäisiin GM-yrityksiin (pahamaineisimpana Monsanto) liittyvät epäeettiset bisneskäytännöt jäävät dokkarissa taka-alalle. Puutteesta huolimatta Food Evolution on ehdottomasti keskustelunavaus, joka puhkoo kuplia ja ravistelee maailmankuvaa kuin biohakkerin blenderi.

Tieteellisen näkökulman allekirjoittavan on kuunneltava koko tuotanto.

Jos peräänkuuluttaa faktoihin ja tutkijoiden ylivoimaiseen enemmistökantaan perustuvaa keskustelua vaikkapa ilmastonmuutoksesta, on myös vaadittava samankaltaisia järkiperäisiä perusteita GM-keskusteluun.

Tiedeskenehän ei ole kuin jukeboxi, josta voi valita kivoimmat mielipiteet, vaan tieteellisen näkökulman allekirjoittavan on kuunneltava koko tuotanto.

Toivottavasti dokkarin ja Docventures-jälkikeskustelun myötä itse kukin meistä päivittää paradigmansa – tai ainakin integroi ajatteluunsa sen todistusaineiston, jonka leffa eteemme vyöryttää. Muuten väittely on kuin puhelinseksiä: tunnetta löytyy, muttei kosketuspintaa!

Monen ruokaan liittyvän luutuneen käsityksen on nimittäin muututtava lähivuosina, jos mielimme elää planeetallamme myös tulevaisuudessa – ja ruokkia ne lähes 10 miljardia suuta.

Päihittääksemme globaalin nälän, on meidän ensin tyydytettävä tiedonnälkämme.

Päihittääksemme globaalin nälän, on meidän ensin tyydytettävä tiedonnälkämme. Leffan jälkeen puidaan laajemminkin ruuan tulevaisuutta keskiviikkona 25.10. klo 21 Yle TV2:ssa. Mukana ovat Ruokamysteerit-kirjan kirjoittanut toimittaja ja kuluttaja-asiantuntija Mari Koistinen, tutkija ja ruokaa monistavan “taikapadan” keksijä Lauri Reuter sekä lihantuotantoa kritisoiva tutkijatohtori, kestävän kehityksen ja kulutuksen dosentti Markus Vinnari.

Ruokakeskustelu jatkuu kiihkeänä torstaina 26.10. klo 15 Yle Puheessa.

Tervetuloa mukaan!

– Riku Rantala