Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Bilden är gjord i samarbete med satirtecknarna “I fablernas land“

Det finns, som trogna läsare vet, en genomgående röd tråd i den här bloggen.

Ett illa dolt raseri mot dubbla måttstockar, hyckleri, att göra en sak och säga en annan.

Ur ett borgerligt perspektiv. Granska samma sak inom borgerligheten lämnar jag med varm över till någon av de av de 350 miljoner kronor per år finansierade delar eller noder av arbetarrörelsen. Det är liksom inte så att det saknas resurser.

En av sakerna som jag irriterar mig mycket är fribiljetten.

Arbetarrörelsen med alla dess förgreningar har sedan urminnes tider nämligen en sådan, en de gett sig själva. Antingen får man den via modersmjölken, i SSU, på Bommersvik eller någon annan del av uppväxten som gör en till en del av den mäktiga arbetarröreslen.

Alla medlemmar i arbetarrörelsen har den. En uppsättning regler gäller dem och en uppsättning regler gäller alla andra medborgare i samhället. Eftersom man per automatik när man är sosse har en överlägsen moral och att socialdemokrati är det enda som kommer från pur godhet, det enda sättet att organisera samhället, har arbetarrörelsen alltid tolkningsföreträdet.

De är oklanderliga.

Tydligare illustration av detta kan man inte hitta i det som precis hänt kring Sverigedemokraterna. Och det som hänt tidigare.

Hösten 2013, det vill säga cirka 9 månader innan valet, gick socialdemokraterna och knackade på Sverigedemokraternas dörr. De ville få med dem på att bryta ur brytpunkten för statlig skatt i budgeten och behandla den i utskott. Så de gemensamt kunde rösta ner den. Vilket de sedan gjorde.

S samarbetade med SD och dessutom bröt de gemenamt praxis.



Bara ett år senare gjorde SD precis som de gjorde året innan – de bröt praxis. Denna gång utan Socialdemokraterna. De röstade nämligen inte på sin egen budget utan på Alliansen och regeringens första budget föll.

De som samarbetat 12 månader tidigare kallade nu SD för fascister. Det var alltså inga problem att samarbeta med fascister så länge SD samarbetade med S. Nu när de bröt praxis på egen hand var de något annat.

Men en enig forskarkår går dessutom emot den benämningen. Löfven fick ordet från sin “hus-historiker” Henrik Arnstad, som har motsvarande B-nivå i historia och alltså inte alls är historiker utan journalist. Han är ensam om att kalla SD fascister. De som de facto är historiker och statsvetare och experter på området anser inte att SD är fascister.

Det är alltså fel i sak. Sedan kan man tycka vad man vill om SD men de är alltså inte rent tekniskt fascister hur mycket man än vill det.



Varför kallade Löfven dem det då? Jo, han var rosenrasande. Över att SD inte röstade på hans budget.

Socialdemokraterna kallar SD fascister för att SD inte röstar på deras förslag.

Gissningsvis hade SD alltså inte varit fascister om de röstat på S-politiken i riksdagen. Då är de……ett parti i riksdagen?

I augusti kom en Sifo-mätning som visar att SD för första gången är största parti bland arbetarväljare. Större än Socialdemokraterna.



Men LO har och fortsätter att registera folk baserat på åsikt och är du Sverigedemokrat slängs du helt sonika ut ur facket. Trots att SD alltså är största parti. Du får i och för sig rösta på dem men inte vara aktiv medlem. Aktiv i något annat parti går alltså fint och Socialdemokraterna har ju till exempel ett inofficiellt “krav” att alla ledamöter som sitter i Arbetsmarknadsutskottet i riksdagen SKA ha facklig bakgrund.

För det är alltså ingen slump att varje person som idag sitter där också är aktiv och kommer från ett av LO-facken.



LO blev också arga när SD inte ville lägga sina röster på regeringens budget och kallade dem “fara för vanliga arbetare”. Om de röstat på S-budgeten gissar jag spontant att SD inte utmålats som fara för arbetare.

Det är alltså fortfarande ilska över uteblivna röster som orsakat detta. IF Metall anser att SD är en fara för arbetare för att de inte röstar på socialdemokraternas budget, för man kan inte vara arbetare på riktigt om man inte är socialdemokrat. Verkar sensmoralen vara.

Trots att alltså en mängd LO-medlemmar val efter val röstar även på borgerliga partier. Budgeten SD röstade på som föranledde detta raseri från LO var Alliansens – alltså är alla andra budgetar än en socialdemokratisk budget alltså en fara för vanliga arbetare. Trots att S numera inte ens är största parti och definitivt långt ifrån enda parti bland LO-medlemmarna.

Att inte de medlemmar som är borgerliga blir förbannade av den här retoriken. Att de inte skulle vara tillräckligt bra arbetare, vilja göra samhället bra etc. Men här kommer alltså fribiljetten in igen.

Det är okej för LO och S att göra dessa ohemula beskyllningar för att en socialdemokratisk politik är den enda politiken som gör gott.



LO äger Aftonbladet Ledare och alltså är denna redaktion den största megafonen LO och S har för sin politik. Ingen där är självständig på riktigt, deras lön betalas ju av LO. De har ett uppdrag från ägaren att driva deras politik på sin plattform och den ligger på för närvarande landets största tidning.

Anders Lindberg är den ledarskribent som har passerat alla anständigheters gränser för länge sedan. Allt är tillåtet. Ingen nivå är för låg och han kan inte placera sig högt nog själv på något glastorn.

När Breivik sköt 68 barn tyckte han därför att detta var ett utmärkt sätt att plocka billiga politiska poänger istället för att bara låta en sådan situation handla om de döda barnen.

Och beskyllde glatt Timbro för att dela världsbild med denna sjuka man och därmed vara medskyldiga i någon skruvad guilt by association-trip Lindberg vid det tillfället var hög på.



Eftersom 30 % av LOs medlemmar nu sympatiserar med SD betalas alltså Lindbergs lön till 30 % av just SD-sympatisörer.



LO kartlägger alltså vilka som är hobbypolitiker för SD och kastar ut dem. Vad LO tycker om kartläggning när andra gör det?

Personligen tycker jag man ska strunta i vad folk röstar eftersom vi lever i en demokrati. Att kasta ut folk för att de röstar på något särskilt parti tycker inte jag är okej.



När det mycket konstiga mediedrevet gick om att det på något sätt skulle vara något konstigt med att organisationer och företag har intresse att prata med alla demokratiskt valda i riksdagen och inte bara vissa efter det är så att inte bara vissa sitter med makten över besluten utan samtliga gick till och med statsminister Löfven ut och vevade.



Samtidigt är Socialdemokraterna DET ENDA parti som har någon annan än förtroendevalda i sin partistyrelse. För i deras sitter två förbundsordförande från LO-facken SEKO och IF Metall.

Jag upprepar; inget annat parti har en lobbyorganisation i sina partistyrelser.

​Och i det verkställande utskottet, som bland annat nominerar partiordförande till valberedningen, sitter LO. Även där. Förbundsordföranden för LO har en fast plats.



LO satsar enligt min uppskattning 350 miljoner kronor på opinionsbildning varje år.

Den kartläggningen kan ni läsa här.

Och de skänker ca 30 miljoner kronor kontant till Socialdemokraterna, där de sitter i partistyrelser och VU och direkt kan påverka politiken. När S har makten får de betalt för pengar och opinionsbildning i form av politiska förslag. De köper alltså politisk makt. Denna regering har inte gjort annat på ett år än att just leverera dessa: krav på kollektivavtal i upphandlingar, Lex Laval, höjd a-kassa etc. Listan kan göras oändlig. Att lösa något av samhällets utmaningar, som skenande bostadsbrist, flyktingkris, arbetslöshet, skolans problem etc är mindre viktigt. Som synes. Först måste LO få sitt.

Men att LO köper politisk makt är alltså okej. För att det skett i 100 år och öppet. Öppen korruption är alltså okej.

Det är beskyllningar om andra skulle göra det som är intressant.

Så kallad DUBBELMORAL.



Någon vecka efter Stefan Löfven beskyller näringslivet för saker lägger samma Stefan Löfven, som kallar SD fascister, ett förslag som de de alltså är beroende av SD för att få igenom och kommer få igenom tack vare.

Det är okej att samarbeta med SD och vara beroende av dem om man är socialdemokrat. Om man inte är socialdemokrat föranleder ens samtal utanför politikens maktkorridorer utpekningar och fördömmanden.

Andra regler. En regel för dig som inte är sosse, en regel för mig som är sosse.



Lindberg har givetvis inget emot att Lex Laval-förslaget röstas igenom i samarbete med SD.



Men är man inte sosse och pratar med SD handlar det om “att hyra en fascist”.



Men själv gick Anders Lindberg efter samma SVT Debatt han med i vanligt mycket högt och självrättfärdigt tonläge kritiserar alla andra som haft kontakt med SD, och drack öl med…… Josef Fransson från SD. Och försökte påverka honom om frågan om vinst i välfärden, enligt Fransson själv.



När andra tyckte att detta var…..hyckleri, svarade Lindberg med att han ju måste prata med alla. För att han håller på med politik.

Precis som vi i PR-branschen alltså. Och företag, organisationer etc som alla påverkas. För att vi som jobbar med politik ska förstå politik måste vi ha koll på alla partier.

Men är man inte sosse sitter man alltså i knät på fascister om man gör det. Sossen har fribiljetten. En moralisk överhöghet ingen annan har.



Och det är ju här skon klämmer. Att de till och med kan erkänna det. Nu var detta i en humoristisk paketering men med ett innehåll Lindberg verkligen tycker. Att han och AB Ledare är de enda som alltid har rätt. Eftersom de alltså har fribiljett.



Detta illustrerar egentligen varför jag driver den här bloggen och håller på det jag gör. Jag står inte ut med den här enorma dubbelmoralen och hyckleriet. Det självgoda fingerpekandet med ena handen och fribiljetten som den andra handen håller.

Att det skulle vara okej för just socialdemokrater att göra vad de vill. För att de är socialdemokrater.

Nej. Ni har ingen fribiljett.

Ni har inte bättre moral än andra och endal ösningen på samhällets orättvisor och problem är inte socialdemokrati.

Faktum är att det enligt mig inte finns något socialdemokratin löser bättre än borgerligheten. Men jag springer inte omkring och på allvar och tycker att en uppsättning regler gäller mig och en gäller resten.

Det gör nämligen bara sossar.

Bedrövligt.

