SVT satte rubriken: ”SD och MP backar i ny mätning”.

Så då kan Alliansen fortsätta sitta still i båten, låta de rödgröna regera sig sönder och samman med stöd av Vänsterpartiet? Agera som om Decemberöverenskommelsen fortfarande gäller. Taktiken fungerar?

Inte alls. SCB-mätningen visar att taktiken INTE fungerar.

SCB:s mätningar är både bättre och sämre än andra. Bättre, eftersom de baseras på fler tillfrågade personer. Sämre, eftersom de görs i en långsammare process och bara en gång i halvåret. Därmed är de sämre på att fånga snabba trender och konsekvenser av enskilda nyligen inträffade händelser. Men de styrkeförhållanden som SCB fångar, har alltså hög trovärdighet.

Det är visserligen sant att SD och MP backar nu i majmätningen, jämfört med den senaste i november.

Men inte kan man påstå att det är Alliansen som rakar hem vinsten.

De tre rödgröna partierna är i SCB-mätningen, liksom i senaste riksdagsvalet, större än Alliansens partier är sammanlagt.

Trots Miljöpartiets usla utveckling. Trots usla förtroendesiffror för statsministern och hans statsråd. Trots regeringens vacklande och vilsna maktutövning, illa förberedd och utan styrfart. Trots att regeringen inte har svar på de viktigaste utmaningarna för arbetsmarknad, bostadsbrist och integration. Och trots att regeringen ansvarslöst eldar på med en expansiv underskottspräglad budget mitt i en konjunkturuppgång, vilket skapar befogad oro för framtiden.

Alla dessa faktorer borde tala för Alliansen. Men den lyckas ändå inte öka sitt stöd i väljarkåren. Åtminstone inte i tillräcklig utsträckning. Och varför skulle den belönas? De borgerliga partierna har inte försökt få genomslag för sin politik, i detta röriga parlamentariska läge. Man har avstått för att utmana regeringen. Man har heller inte försökt kompromissa och göra blocköverskridande överenskommelser med de rödgröna, mer än i ett par enskilda frågor. Istället har man drivit S/MP-regeringen i armarna på Vänsterpartiet. Alliansen har på grund av felräknade övertaktiska kalkyler maximerat Jonas Sjöstedts makt istället för sin egen.

Det var verkligen inte lätt att navigera i det oklara, dimmiga läget efter valförlusten i valet som ingen vann. Situationen blev ännu svårare av ledarskiftena inom Alliansen. Men vid det här laget, mer än ett år och åtta månader efter valet, borde man ha hunnit ägna sig åt en ärlig och självprövande analys om vad som blivit fel. Det är dags att kränga av sig den självpåtagna tvångströjan.