Az elmúlt években sok, úgynevezett kormányellenes tüntetést láttam. Kezdve a 2011. március 15-i, az új médiatörvény elleni, a magyar sajtószabadság melletti megmozdulással, folytatva az operaház előtti alaptörvény-ellenessel (tudják,amelyiken a köztévé nem találta a tüntetőket), a télirózsás diákforradalommal és az azóta hamvába halt millásokkal. Ott volt még az azeri baltás gyilkos kiadatása elleni demonstráció meg az emlékezetes netadós. Vonultak utcára Horváth András zöld dossziéja miatt, a pedagógusokért, a szociális ágazatban dolgozókért, az Origóért, a Népszabadságért.

Ezek az események nagyjából hasonló forgatókönyv szerint zajlottak:

volt egy ügy, ami erős indulatokat váltott ki

sok ezren kivonultak az utcára, általában a Parlament elé

néhanapján vidéki városokban is rezonáltak a témára, ott is tüntettek

voltak transzparensek, beszédek, a demonstrációhoz dörgölőző ellenzéki pártok

az eseményeket kísérte némi társadalmi vita, bementek a felek Kálmán Olgához (vagy legalább az egyik fél), elmondták az elmondanivalót

a kormánypárti média lekaraktergyilkolta a tüntetések vezéreit

az össznépi offenzíva magánéleti defenzívává vált

az indulatok néhány nap alatt lecsillapodtak és mindenki hazament.

Ami még hasonló volt a demonstrációkban, hogy végül csaknem mindig kiderült, az ügy ellenzői gyakorlatilag tehetetlenek és az egész fellángolás hasztalan volt.

De akkor mitől mások ezek a mostani tüntetések, mint a korábbiak?

Az Orbán Viktor vezette magyar kormány mostanra bully lett. Az a srác, aki megfélemlíti és megveri a suliban a nálánál kisebbeket és elcsórja az ebédpénzüket, hogy turbórágót vehessen magának meg a haverjainak. A bully előbb-utóbb mindenkit elkap vagy megpróbál elkapni, aki nem a haverja vagy nem erősebb nála. Amíg a bully nem retten meg (például mert egy megvert kisgyerek elhozza a bátyját, aki a bullynál is nagyobb), addig ő a király. A kormány ezidáig minden esetben vagy a kisebbeket bullyingolta, olyanokat, akik nem tudták saját érdekeiket hatékonyan érvényesíteni (lásd tüntettek és hazamentek) vagy olyanokat, akik nem tudtak vagy nem akartak visszaszólni neki.

Most viszont hibáztak Orbánék.

Egyrészt egy olyan entitással, a CEU-val húztak ujjat, amelynek valódi és óriási a lobbiereje, amely eléri, hogy Nobel-díjasok, kvázi a egész nemzetközi akadémiai elit támogassa, és amelynek a rektora valószínűleg többször járt a Fehér Házban, mint bullyék valaha fognak. Elszámították magukat, amikor azt hitték, hogy Trump melléjük áll a Soros-gyűlölet és a paranoid, gyíkemberes, háttérhatalmas összeesküvés-elméletek miatt célba vett amerikai (hahó, “America First!”) egyetemmel szemben.

Másrészt a Fidesz szembetalálta magát az igazi fiatal demokratákkal. Azokkal, akiket nem lehet Bayer Zsolt-féle fröcsögős fenyegetéssel megrémíteni, azzal az internetgenerációval, amelyik (lásd hétfő) pillanatok alatt mozgósítani tudja magát, a mémgyárosokkal, akik kiröhögik a hajbókóló urambátyám-pártkatonákat, és a Sándor-palota előtt skandálják, hogy “bajszos szar”, akik nem a kommunizmusban szocializálódtak, nem félnek A Párttól, és pláne, akik nem mennek haza, mert (a) a tüntetés fontos, (b) a tüntetés bulika.

Most vissza lehet szambázni, visszacsinálni a lex CEU-t, lehet lengyel bértüntetőkkel meg Fidesz-pénzelt álcivilekkel (CÖF) békemenetelni, vagy épp Fradi ultrákkal megfélemlíteni, de a fiatalok indulatai nem csitulnak majd, hangjuk nem halkul. Akkor sem, ha a tüntetések egyszer majd véget érnek. Legfeljebb átköltözik a virutális térbe.

Bár az ügy (egy külföldi székhelyű magánegyetem ellehetetlenítése) most a társadalom meglehetősen kis részét érinti közvetlenül, mégis szimbolikus jelentőségű. Szimbolikus az oktatás elkeserítő helyzete, a szabad gondolkodás szándékos korlátozása, a nyugatellenesség, az oroszokhoz dörgölőzés, a visszatért gyakorlati kommunizmus, a fiatalok kivándorlása, a diákok jövőjének ellehetetlenítése miatt.

Valami kiszakadt az elmúlt napokban. Eltört. És már nem lehet összerakni.

És tudják mi a legfélelmetesebb?

Nem, nem Bayer Zsolt fenyegetései meg Németh Szilárd betanult sorosozásai. Hanem az elhallgatás. Az, hogy a vidékre (ahol a magyarok nagy többsége él) kvázi alig jut el információ arról, hogy a fővárosban történik valami. A progandaoldallá silányult Origo egy eldugott, mínuszos hírben számolt be a budapesti tüntetésekről a szellemes Tüntetés Budapesten címmel (csütörtök reggel a többezres demonstráció helyett a Hangya Dani és egyéb iskolai tanösvények szépségéről szóló cikk volt a vezető anyaguk). A regionális online és printlapok többségét kiadó, Mészáros Lőrinc által felvásárolt Mediaworks újságjaiban egyszerűen elmentek a téma mellett. Döbbenetes végiglapozni például a Dunántúli Naplót, amelynek tudomásunk szerint a lapzártája este 9 óra (tehát egy fél 6-kor kezdődő tüntetés simán beférne). A baranyai lapban egy árva szó sincs a civilek demontsrációjáról. Egy sem. Semmi. Nada. Mindeközben az Andy Vajna-féle TV2 vicchíradója, a Tények esti kiadásában a felkonffal együtt 36 másodperc jutott a tüntetésre. Nagy szó, de talán a senki által nem nézett M1 volt a legkorrektebb, ők legalább – ha nem is súlyához mérten, de – valamelyest követték az eseményeket.

Azok a vidéken élők, akik köztévét, TV2-t néznek, regionális újságot vagy Origót olvasnak, csak igen nagy szerencsével találkozhattak azzal az információval, hogy több ezer, több tízezer fiatal, középiskolás és egyetemista ment ki az utcára tiltakozásul a kormány ellen.

Itt tartunk most.

Zdrasztvujtye.