Förra veckan deltog jag i SVT:s program Valet med Janne och Belinda. Där debatterade jag med Fredrik Virtanen, krönikör på Aftonbladet, om den mediala stockholmsfixeringen.

Debattens efterspel är bisarrt. I Virtanens senaste krönika har jag blivit kallad för en 'specialinbjuden torped'. Han motiverar ordvalet med att jag var för trevlig för att bli omskriven som en nyttig idiot.

Men ingen är så kränkt som en 59 år gammal mediegubbe som aldrig fick vara med när hans älskade fritidsgård debatterades; Johan Croneman på DN Kultur. I sin TV-krönika ifrågasätter han mitt val av att flytta hem till Jämtland och menar att jag har 'flytt tillbaka till vischan'. Som om all annan strävan än att söka sig till Sveriges mediala mittpunkt, Södermalm, vore en reträtt.

Stackars Johan Croneman, årets republikan 2009 och TV-orakel på Dagens Nyheter. Han har fastnat där i den mediala ankdammen och vet inte längre hur man tar sig ut. Fångenskapen har blivit ett normaltillstånd.

Två mediegubbar dunkar rygg och avfärdar min legitimitet i debatten. Kanske är det under deras värdighet att lyssna till en röst som kommer 55 mil från händelsernas centrum.

Jag vet inte om jag ska skratta eller gråta. Men den kritik som framförts om programmet har aldrig handlat om sakfrågan – medias stockholmsfixering. I stället har mediagubbarna valt att fejas och fäktas med Sveriges näst största stad Göteborg. Mediegubbarnas försvarstal bottnar i att det handlar om en konspiration regisserat från SVT Göteborg.

Och det är så töntigt. Och samtidigt gestaltar det så väl denna pressklubbs avstånd till verkligheten. Jag förstår inte konspirationsteorin. Och ingen annan verkar förstå den heller.

Det är en teori endast journalister väl förborgade i Stockholms och Göteborgs innersta journalistkretsar kan försöka att förstå. Och den här oerhört smala debatten förs i några av Sveriges största mediekanaler.

Är debatten om landsbygd och glesbygd så ogreppbar på Södermalm att man istället måste rikta attacken mot något lite mer verklighetsnära? Som mot kollegor i Sveriges näst största stad Göteborg.

Vad vet jag.

Vad jag däremot vet är att nyhetsbilden i dag lider av att vara allt för enformig och förutsägbar. Efterspelet av min medverkan i SVT bekräftar bara den bilden. Virtanens och Cronemans krönikor är de bästa argumenten för en mediefixering i Stockholm.

Det är ett stort demokratiproblem när rikstäckande mediekanaler bär en stor skugga genom sin oförmåga att porträttera hela landet.

Politikerna har kapitulerat inför den agenda av frågeställningar stora mediekanaler som Aftonbladet, Expressen och TV4 driver. Politikerna är inte längre agendasättande. Det var längesedan de politiska partierna var medlemsstarka folkrörelser med en förmåga att ta temperaturen på hela landet. I grunden är det bra, eftersom den politiska eliten då måste förhålla sig till de ämnena som diskuteras ute i stugorna. Problemet är att den agenda som sedan skrivs, skrivs ur ett urbant medelklassperspektiv. Vi andra som lever runt om i landet tittar på och undrar när det är dags att beskriva vår verklighet?

Våra problem och våra utmaningar.

Här i Jämtland har vi ingen bostadsbubbla. Här är det i stället svårt att bygga nytt. Här grinar vi inte över ett rondellbygge i centrum. Utan undrar var vägpengarna tog vägen.

Och som ett symptom på den verklighet vi lever i kunde jag knappt höra vad journalisterna från SVT sa när de ringde upp för att övertyga mig om att delta i programmet. Det var inte bruset från tunnelbanan som störde utan en bristande mottagning på min mobiltelefon.

Men jag lyssnade, så gott det gick – för jag ville så gärna beskriva vår verklighet inför en elit som allra helst behöver höra den.