Polisen har vidtagit en rad åtgärder för att skydda kvinnor och flickor inför sommarens festivaler. We are Sthlm i augusti kommer att bevakas av en stor mängd poliser, men också för första gången av övervakningskameror. För att övergrepp ska kunna upptäckas kommer operatörer att se på filmerna i realtid.

Det är en ovanligt ingripande åtgärd i ett fritt samhälle, och ett mått på problemets allvar.

Polisen har alltså gjort betydligt mer än att dela ut armband.

Däremot har man inte gjort tillräckligt. Över tjugo övergrepp har anmälts efter festivalen Putte i Parken i helgen, och tillvägagångssättet tycks vara en upprepning av det som rapporterats från We are Sthlm, badhus och andra offentliga miljöer: Enligt polisen i Karlstad rör det sig om ynglingar* som koordinerat omringat och attackerat unga tjejer. Det yngsta offret är enligt anmälan ett barn på tolv år.

Man har alltså inte vidtagit tillräckliga åtgärder mot brott som vid det här laget varit förutsebara och således möjliga att förhindra.

Dessutom har Polisen ägnat sig åt en satsning på glättig PR med ett missriktat budskap: Ett armband med texten ”Tafsa inte” kan inte förväntas fungera avskräckande, särskilt inte mot sexuella ofredanden i grupp i offentliga miljöer – som sett till erfarenheten huvudsakligen begås av förövare som inte kan förväntas läsa svenska.

På så vis är kampanjen inte bara stötande i sin ytlighet, utan ägnad att vilseleda potentiella offer.

Ansvaret för detta, och för att övergreppen upprepas även denna sommar, vilar ytterst på rikspolischefen Dan Eliasson. Detta sker dessutom efter att Polisen låtit övergrepp pågå två år i rad på We are Sthlm – utan att varna de barn och ungdomar som besökt festivalen, eller deras föräldrar.

I ett numera ökänt uttalande medgav chefen för Södermalmspolisen tillika kommenderingschef för We are Stockholm 2014, Peter Ågren, att man tigit för att inte spela ”Sverigedemokraterna i händerna”. Dan Eliasson har tidigare skrivit att han ”kräks” av Jimmie Åkesson, och han bär ansvar för hur denna signal har tagits emot inom organisationen.

Eliasson har också på andra sätt visat bristande förståelse för sitt uppdrag gentemot allmänheten. Polisen har tigit om brottslighet kopplad till asylmottagandet och asylboenden: ”Utredningar om våld, hot och andra brott kodas med siffran ’291’ och hemlighålls för massmedia. ’Ingenting ska ut’, står det i ett internt direktiv som DN läst.”

När en kvinna mördades av en boende på ett hvb-hem uttryckte Eliasson framför allt sin medkänsla med förövaren: ... vad har den personen varit med om för någonting? Vilka omständigheter har den killen växt upp under? Vad är det för trauman han bär med sig? Hela den här flyktingkrisen visar ju på hur orättvist livet är i många delar av världen, och vi får hjälpa till och försöka lösa det här efter bästa förmåga.”

Sverige har en rikspolischef som på så vis har satt andra intressen före kvinnofrid, och som upprepade gånger visat att han inte förstår digniteten i de problem han har att hantera.

Han måste gå.

*Fotnot. Enligt tidigare uppgift från polisen var en majoritet av de misstänkta ensamkommande, en uppgift som nu tagits tillbaka.

Man har alltså inte vidtagit tillräckliga åtgärder mot brott som vid det här laget varit förutsebara och således möjliga att förhindra.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.