Den visste inga gränser, den borgerliga upprördheten över att de rödgröna 2013 hade mage att tillsammans med Sverigedemokraterna hindra alliansregeringen från att höja skiktgränsen i den statliga inkomstskatten. Så fruktansvärt oansvarigt: ”Hur ska en minoritetsregering kunna ta ansvar för sin ekonomiska politik om oppositionen bryter ut delar av den?” Svaret borde givetvis ha varit att en minoritetsregering överhuvudtaget inte borde få igenom sin politik utan att först ha förankrat den hos en majoritet i riksdagen.

Efter SD:s inträde ljöd mantrat ”Sverige måste kunna styras av minoritetsregeringar” allt högre och kulminerade i Decemberöverenskommelsen, vilken enkelt uttryckt lyder: Vi ska hädanefter låtsas att minoritetsregeringar är majoritetsregeringar. Ja, ni minns förstås alltsammans lika bra som jag.

Allting är dramatiskt i Sverige

Nu är Decemberöverenskommelsen upphävd och ingen vet vare sig in eller ut. En del lever fortfarande kvar i DÖ-logikens paradigm, andra föreställer sig med fasa det ena drastiska alternativet efter det andra. S- och M-regering? Ja, nu är det så det måste bli! För anständighetens skull. Eller ska ni göra er beroende av SD, va? Ja, nödvändigt om inte Socialdemokraterna ska tillåtas styra i all evighet. I väntan på det politiska Alexanderhugget har oppositionen hotat med att fälla ett knippe ministrar för relativt modesta och rätt väntade skattehöjningar.

Alltsammans är så dramatiskt, konfliktnivån så hög, svårigheterna så oöverstigliga, föreställningarna om hur saker och ting måste gå till så hårt påsnörda. Ska vi inte snart stänga av dokusåpan och återigen låta politiken bli så där tråkig som den är tänkt att vara?

Dansk budget kräver förhandling

I torsdags presenterades den danska ”finansloven”. Det är de tre borgerliga regeringspartiernas budgetförslag för nästa år. Mest iögonfallande är att barnbidraget ska sänkas för familjer med fler än tre barn.

Men inget är klart i och med detta. Nu ska minoritetsregeringen förhandla med oppositionspartierna i syfte att så småningom få stöd i Folketinget. Socialdemokraterna har redan flaggat för att de vill se mer pengar till fler poliser. Gissningsvis kommer Dansk folkeparti vilja se större anslag till vården. Den slutgiltiga budgeten kommer i alla fall inte att se ut som det förslag som presenterades i förra veckan.

Men det är ingen som ryar om att ”minoritetsregeringar måste kunna styra landet”. Ingen hotar med misstroendeförklaringar. Ingen tror att ansvarsutkrävandet nu är satt ur spel. Ingen är dödligt sårad. Däremot kommer en rad oppositionspartier att kunna driva igenom delar av sin politik, och det kommer att vara väldigt tydligt för väljarna vem som vill vad och vem som har lyckats med vad.

I Danmark förväntas nämligen alla partier försöka påverka politiken, även de som befinner sig i opposition. Därför är det också möjligt att regera i minoritet, utan att ge avkall på demokratins första bud, det där om majoritet. Men det kräver att politikerna vågar lita på att väljarna framför allt är intresserade av problemlösning samt att de förmår urskilja partiernas olikheter – trots att inte varje politisk konflikt blåses upp till regeringskrisnivå. Det kräver dessutom fingerfärdighet och ett hyfsat hövligt tonfall från regeringschefen. Se och lär.

Läs också:

Dansk tv talar klarspråk om integrationen