Att inte tro på Gud är enligt Tuve Skånberg en ”oförmåga” jämförbart med att vara färgblind eller tondöv (

Brännpunkt 6/7). Det är en tacksam jämförelse. Saken är nämligen den att människor har använt vetenskaplig metodik för att utforska ljusets och ljudets egenskaper, och därmed har man kunnat konstruera apparater som mäter ljusets respektive ljudets våglängder, och därmed kan tala om för den färgblinde om något är rött eller grönt, och kan hjälpa den tondöve att stämma en gitarr. Analogt med detta borde man alltså med vetenskaplig metodik kunna finna sätt att påvisa Gud även för oss om är ”oförmögna” att observera henom. Om det nu är så att bristen på gudstro helt enkelt är en ”oförmåga” lik färgblindhet eller tondövhet.

Tuve Skånberg hävdar att det inte går att bevisa vetenskapligt om Gud finns eller inte. Detta är bara delvis sant. Det är sant i den mån att man aldrig någonsin helt säkert kan bevisa att någonting inte finns. En observation av något utgör bevis för att detta finns, men avsaknaden av observationer är inget helt säkert bevis för att det inte finns. Det kan ju vara så att man ännu inte har kommit på hur och var man ska leta.