Det saknas förtroendekapital. Den politiska konkursen står för dörren. Statsminister Löfven försöker sig på en rekonstruktion av sin regering, efter knappt halva tiden av sin första mandatperiod. Idag var dagen då de nyfikna skulle få ett hum om hur statsminister Löfven hade tänkt sig att rädda verksamheten, få ny energi och gjuta mod i sina statsråd…

För det första, och det vill jag vara tydlig med – det är mitt ingångsvärde att ingen ombildning, ingen regeringsrekonstruktion kan eller kommer att lyckas så länge ett av de svagaste korten är satt till att leda skocken av andra svaga kort. För det andra är det säkert så att Stefan Löfven vet det själv men av ren lojalitet med Partiet sitter kvar och lider alla helvetets kval – väl medveten om att en uppblåsbar Barbara skulle göra jobbet bättre. Men Partiet har kallat Löfven till tjänstgöring, och Löfven tjänstgör.

Sedan tidigare visste vi att miljöpartisterna Kaplan och Romson skulle behöva ersättas i Löfvens regeringsrekonstruktion. Det vi inte visste innan Löfven klev upp och mötte den tredje statsmaktens utsända representanter var om det var fler som hade rykt, om några hade fått flytta på sig och om Löfven skulle komma ihåg namnen på alla de där som försvann och kom, flyttade på sig och de som fick sitta kvar. Vi visste inte ifall Löfven skulle ha stake nog att befria Miljöpartiet från lite ansvar i form av en eller kanske två statsrådsposter som en naturlig konsekvens av att de gröna var precis så gröna inför regeringsarbetet som man kunde misstänka och tro.

Nu vet vi facit. Löfven stakade sig igenom ett politiskt brandtal medan ett gäng maniskt nickande nya, nygamla och gamla statsråd flankerade statsministern. Mest känd i sällskapet är det gamla gröna språkröret Peter Eriksson. Eriksson fick jobbet främst för att han är norrlänning, om man skall tro statsministern och jobbet är att få ordning på bostadsbyggandet och digitaliseringen som ny bostads- och digitaliseringsminister. Ann Linde är tydligen precis mer känd och varje person som Löfven träffar vill hälsa till Ann Linde, oavsett om det är Kerry, Kennedy eller hon vars namn stod på ett annat papper. Ann Linde skall fungera som EU- och handelsminister.

Isabella Lövin, det nya språkröret, var känd på förhand. Förutom att bli vice statsminister på låtsas så skall Lövin vara bistånds- och klimatminister på riktigt. Karolina – också känd som ”Katarina” hos Löfven – Skog blir ny miljöminister och får jobbet för att Malmö är en så underbar plats och framgångsrik stad. Ibrahim Baylan blir samordnings- och energiminister ersätter mer eller mindre också Kristina Persson som sägs ha flyttat hem till Nidaros och 1592. Micke Damberg som får tid över efter att ha blivit av med handelsministertiteln, och skall använda den för att fixa enkla jobb åt analfabeter, outbildade och andra med brister i skolning. Damberg skall göra detta i samarbete med näringslivet, och lär vara överlycklig över detta. Eller inte.

Det kan synas vara en pytteliten kvalitetshöjning, resultatet av Löfvens regeringsrekonstruktion. Det kan tyckas vara ett steg åt rätt håll där uppenbart arbetsskygga, osynliga och inkompetenta statsråd får ge plats för lite nytt blod, där en ersättare för Kaplan kvoterats in och en avbytare för Romson bytts in. Men den eventuella kvalitetshöjningen sker från en mycket låg nivå, för att prata försvarspolitiska. Det eventuella steget åt rätt håll är ett myrsteg i den riktningen medan man sprungit baklänges okontrollerat sedan den dagen då Löfven presenterade sin första ministär. Så länge Löfven inte ombildar bort sig själv så spelar det ingen större roll vad han gör i övrigt…

Tycker Du att jag är bra? Vill Du ge mig förutsättningar att bli ännu bättre? Titta på ”Stöd”-sidan. Tack!