Unge stemmer blåt med hjertet, og ældre stemmer rødt med hjernen. Sådan tegner det nye politiske landskab i Danmark.

Skolevalget, der torsdag blev afholdt på 300 skoler rundt om i landet, udstiller, at tiden, hvor de unge var overvejende venstreorienterede, endegyldigt er slut. Opbakningen til Liberal Alliance blandt skoleeleverne er næsten lige så stor som til SF og Enhedslisten – til sammen. Venstrefløjen tilbyder tydeligvis ikke længere dét, de unge vil have. Og med Venstre som det suverænt største parti er der for alvor kommet nye politiske farver på børneværelserne.

Det verdensbillede, som 68-generationen skabte om, at unge begynder til venstre og langsomt glider mod højre, i takt med at villa, Volvo og vovser ruller ind, er åbenlyst forvrænget. Dagens unge begynder snarere dér, hvor den store efterkrigsgeneration selv er endt – som gammelkloge borgerdyr, blot iført konfirmandtøj og medlemskort til det lokale discount-fitnesscenter.

I dag bakker 68-generationens børnebørn op om alle de spidsborgerlige idealer om effektivitet, privatisering og klassiske kønsroller, som bedsteforældrene i sin revolterede imod.

Selv om skolevalget kun er et prøvevalg, som ikke er repræsentativt, kan resultatet kun ses som et udtryk for en stadig mere protestantisk etik og kapitalistisk ånd.

Med en opbakning på 38,4 procent til Venstre og Liberal Alliance udstiller de unge, at oprørstrangen her i 2015 retter sig mod det establishment af midaldrende, som gennem et langt liv har gennemskuet meningen med en dyr, veludbygget offentlige sektor, og i dag sidder som bløde forvaltere og pædagoger. Oprør handler i dag om at gå i slips og investere lommepengene.

Venstrefløjen er væk

Svækkelsen af de venstreorienterede partier skyldes også et indre kaos. Mest påfaldende er det, at Enhedslisten slet ikke har en ungdomspolitisk gren. I stedet er det aktivistnetværket Socialistisk Ungdomsfront, SUF, som skal forsøge at optræde som ambassadører for liste Ø. Men fraværet som egentligt parti blandt alle dem, der snart bliver førstegangsvælgere, koster oplagt stemmer.

Tilstedeværelse er magt, og det bør derfor ikke undre, at liste Ø kun fik seks procent af stemmerne ved skolevalget på landsplan, når Enhedslisten ikke engang har været formelt repræsenteret ved de mange paneldebatter. Idéen om, at SUF kan bruges som stedfortræder, har endnu engang vist sig naiv og bekostelig.

Bedre, men ikke imponerende ser det ud for Socialistisk Folkeparti. Efter i en årrække at have været det største ungdomsparti er SFU nu gledet tilbage, og blev kun det 7. største parti ved skolevalget.

De unge SF’ere er hårdt ramt af den faneflugt, som skete før, under og efter folkesocialisternes exit fra regeringssamarbejdet.

Fire af de sidste SFU-formænd har meldt sig ud og i stedet ind i Socialdemokraterne, sammen med andre prominente unge SF’ere som Mattias Tesfaye og Thor Möger.

Åreladningen af talent og tankekraft har tydeligvis virket demobiliserende på SF, som nu har mistet en hel generation af politiske lederskikkelser, og dermed sidder tilbage med en gammel garde, der næppe har samme appel til førstegangsvælgere.

Kombinationen af en nyliberal yuppie-tidsånd og venstrefløjens organisatoriske sammenbrud betyder, at Helle Thorning-Schmidt (S) kan vise sig at blive den sidste socialdemokratiske statsminister i lang, lang tid.