Det er egentlig ikke, fordi den siddende regering underspiller betydningen af udvikling i verdens fattige og skrøbelige regioner. Den danske udenrigs- og udviklingsminister, Kristian Jensen (V), har således gentagende gange understreget, at verden hænger sammen, og at manglende udvikling i fattige lande på sigt også bliver vores hovedpine.

»Verden er en enhed. Deres problemer er også vores problemer,« lød det for nylig fra Kristian Jensen, der under et debatmøde om fremtiden for dansk udviklingsbistand i Industriens Hus således gentog den oprindelige begrundelse for, at Danmark tilbage i 1962 indledte arbejdet med udviklingsbistand.

Og i Venstres regeringsgrundlag fra juni 2015 står tilsvarende, at Danmark fortsat skal »være en global aktør, der bekæmper fattigdom og styrker menneskerettigheder, demokrati, retsstatsprincipper og bæredygtig vækst,« fordi »vores sikkerhed er afhængig af, hvad der sker i verden omkring os«. Alligevel har Venstre med opbakning fra dele af blå blok valgt at skære godt 3,8 mia. kroner af bistanden i regeringens første finanslov for 2016.

Sammenholdt med de hastigt stigende udgifter til håndtering af flygtninge i Danmark, der alene i 2016 vil koste 4,4 mia. kroner af udviklingsbistanden, betyder det, at Danmarks langsigtede udviklingsbistand – altså den del af bistanden, der rent faktisk bruges i udviklingslandene – er næsten halveret på blot 15 måneder. Helt præcist er den faldet med 42 procent, skriver Timbuktu Fonden i en ny analyse af nedskæringer og omprioriteringer i dansk udviklingsbistand 2014-2016.

Det rammer os selv

Det har mange eksperter inden for udviklingsbistand svært ved at forstå. En af dem er Lars Engberg-Pedersen, seniorforsker ved Dansk Institut for Internationale Studier, DIIS, der ikke kan se en logisk sammenhæng i de danske prioriteringer.

»Den langsigtede udviklingsbistand er blevet næsten halveret over de seneste 15 måneder, og det går selvfølgelig ud over de fattige. Men det rammer også i forhold til de globale udfordringer, som vi alle har en interesse i at løse« siger Lars Engberg-Pedersen.

Det gælder eksempelvis flygtningekrisen, hvor mere ufred i verden betyder, at vi risikerer, at der kommer flere flygtninge til landet. Det gælder også klimakrisen, der ligeledes på sigt truer med at sende enorme folkemasser på vandring som følge af ødelagte livsbetingelser.

Og det gælder ikke mindst FN’s nye bæredygtighedsmål, der blev vedtaget i november sidste år, og som skal sikre en bæredygtig udvikling for alle frem mod 2030, forklarer Lars Engberg-Pedersen, der derfor mener, at det »et underligt signal at sende,« når Danmark netop nu skærer så markant i udviklingsbistanden.

»Man burde omvendt tænke, at vi skulle skrue op for udviklingsbistanden set i lyset af de voksende globale udfordringer og de nyligt vedtagne bæredygtighedsmål,« siger Lars Engberg-Pedersen, og fortsætter:

»Lykkes man med bæredygtighedsmålene, vil vi jo i 2030 stå med en meget bedre verden, hvor vi ikke oversvømmes af problemer, som vi ser det i dag. Så både for vores egen skyld og for de fattiges, som vi gerne vil hjælpe, er det en underlig udenrigs- og bistandspolitik, der føres i øjeblikket.«

Ministerens næse

I februar i år fik udenrigs- og udviklingsminister Kristian Jensen en næse af folketinget for at sidde et flertal overhør. Det skyldtes, at SF i december foreslog, at dele af nedskæringerne på dansk udviklingsbistand skulle droppes. Det stemte partierne i rød blok for, mens De Konservative undlod at stemme, og dermed var Venstre og resten af blå blok i mindretal på beslutningen om besparelser. Ikke desto mindre valgte regeringen af sidde flertallet overhørigt og gennemføre besparelserne.

Michael Aastrup Jensen, der er udviklingsordfører for Venstre, forklarer, at besparelserne er gennemført trods modstand, fordi det var et af Venstres helt centrale valgløfter frem til folketingsvalget i 2015.

»Grunden til, vi skærer i udviklingsbistanden, er, at vi gik til valg på et løfte om at sænke bistanden til 0,7 procent af BNI. Pengene kan kun bruges en gang, og skal der eksempelvis flere penge til sygehuse, så skal de enten findes et andet sted, eller vi må sætte skatten op,« siger Michael Aastrup Jensen, der lægger vægt på, at netop skattestigninger ikke er Venstres politik.

Han understreger samtidig, at det som sådan ikke er, fordi Venstre ikke vil bruge flere penge på de fattige, men at man er »nødt til at prioritere«.

– Set i lyset af de voksende globale udfordringer, er det så ikke meget dårlig timing at beskære udviklingsbistanden netop nu?

»Det mener vi ikke. Vi forsøger jo samtidig at fokusere bistanden mere, så vi rammer de områder, hvor der er de største behov. Det gælder eksempelvis Syrien og Afrika, hvor vi vil fokusere vores bistand for at gøre en større forskel i færre lande.«

– Men en beskæring på 42 procent af den langsigtede udviklingsbistand er meget voldsom og historisk uden sammenligning. Er det ikke den forkerte politik at tage penge fra de fattige for at kunne finansiere flygtninge hjemme?

»Besparelsen er, som den er. Det har vi lagt ærligt frem. Det er heller ikke vores ønske at bruge så meget på flygtninge i Danmark, men det er altså sådan, verden ser ud i dag,« siger Michael Aastrup Jensen, udviklingsordfører for Venstre.