Morten Kirkskov er skuespilchef på Det Kongelige Teater og debuterede i samfundsdebatten med at erklære Danmark og i særdeleshed politikernes ageren i flygtningediskussionen for fascistisk.

Slet og ret.

Efter en del gennemlæsninger af hans kronik må man forstå, at det især er anstændigheden og tonen den er gal med og vores velvilje til at tage imod et større antal flygtninge. Der er også i kronikken et længere afsnit om kunst og kultur, som er helt uforståeligt, med mindre formålet er at brokke sig over, at kulturen får for få penge (hvilket som regel er ærindet fra den kant).

Mest konkret og opsigtsvækkende har spørgsmålet om inddragelse af værdigenstande været. Alle gode mennesker har meldt sig i koret af forargelse over, at der skulle hives fingerringe og tandplomber fra flygtende folk, og heldigvis var det heller ikke sådan.

Men sjovt nok sendte en god ven mig et faktaark fra Arbejdsmarkedsstyrelsen, hvor det bl.a. lyder 'Formue er f.eks…..penge, herunder overskydende skat, og værdier som hurtigt kan omsættes til penge, fx aktier, obligationer, andre værdipapirer samt guld, sølv o.l.'

Her gælder princippet så ikke flygtninge, men kontanthjælpsmodtagere.

Jeg kan have overset det, men mit indtryk er, at det har knebet med støttedemonstrationer, vrede avisindlæg og ikke mindst med opbakningen fra det kulturelle kleresi til kontanthjælpsmodtagerne? Bemærk at vi går helt til sølvet her, så der er virkelig rum til forargelse.

Denne ultra-fascisme er altså en del af mange danskeres hverdag, og det tankevækkende er, at den gruppe af danskere i stigende omfang ignoreres og lades i stikken af den kulturradikale elite. Solidariteten og hjerterummet er åbenbart forbeholdt nogle andre. I den sidste dekade er der indført benhårde krav på kontanthjælp, afviklet efterløn (som er de dårligst stilledes pension) og sket et voldsomt udfald af dagpengesystemet uden, at der er nogen som har faret i blækhuset på Kongens Nytorv eller kulturradikal omegn.

Og nu kommer så næste leverance manglende solidaritet med modtagelsen af titusindvis af ikke-vestlige flygtninge, som skal integreres. For ja, igen bliver det de dårligst stillede i typisk det boligsociale Danmark, som kommer til at lægge nærmiljø til integration. Sjovt nok rammer det aldrig de allerstørste humanister og teatergængere, fordi de desværre bor et sted, hvor det ikke lige er muligt…

Og integrationsindsatsen derude går faktisk ikke så godt. Der er tegn på forbedringer, men rigtig meget vil blive slået tilbage til start med de mange flygtninge, vi nu modtager. Jeg funderer over, om Det Kongelige Teaters skuespilchef, Morten Kirkskov, og andre ligesindede forstår, at det er de svageste børn, som kommer til at dele skoleklasse med fremmedsprogede, og hvad det betyder? At det er de dårligst stillede danskere, som skal have boligforeningen, foreningerne, daginstitutionerne, lokalmiljø etc. til at fungere med et stort indtag af flygtninge?

Det betyder, at de som i forvejen har det sværere end andre, får det endnu vanskeligere. Elitens humanisme beskærer andre menneskers frihed og reducerer chancen for et bedre liv.

Det er ikke fascisme at insistere på, at vi er nødt til at begrænse antallet af flygtninge. Det er en berettiget kamp for at fastholde et velfærdssamfund, som omfatter alle grupper af danskere. Det ville være klædeligt, om kultureliten kunne udbrede sin solidaritet til også at omfatte dem, som bor i Danmark.