I et rækkehus i Ryde sidder en ung mand, der har mistet troen på sit eget land. I tirsdags blev 26-årige Alexander Winds sydafrikanske forlovede udvist. De var blevet nægtet familiesammenføring, på trods af at de selv følte, de levede op til kravene, og Tara var gravid med parrets første barn. Nu kan Alexander blot se tilbage på en ti år lang kamp for kærlighed.

Annonce

Ryde: I 2007 sad Alexander Wind på skolebænken på HTX i Lyngby. Undervisningen forekom ham let og uden de store udfordringer, og den dengang 16-årige knægt hørte heller ikke meget efter. Men modsat de fleste andre 16-årige drenge var browseren på hans bærbare ikke sat på et computerspil, en fræk hjemmeside eller Facebook. Alexander Wind var inde på Udlændingestyrelsens hjemmeside, hvor han sad og læste på reglerne og procedurerne for at få en kæreste til landet. Et lille års tid forinden havde unge Alexander mødt sydafrikanske Tara-Lee Rosewarne, og han var overbevist om, at hun var den rette for ham. Derfor farede øjnene nu opmærksomt ned over siden med love, paragraffer og procedurer, behandlingstider og priser. - Jeg er jo bare en skoleknægt, tænkte han. - Det ser godt nok indviklet ud. Han havde ingen idé om, hvor ret han ville få.

Afslaget Alexander Wind og Tara-Lee Rosewarne fik afslag på deres ansøgning om familiesammenføring af tre grunde:1. Udlændingestyrelsen mente ikke, at der var dokumentation for, at Alexander havde tilbragt halvandet år i Sydafrika. 2. Udlændingestyrelsen stiller spørgsmålstegn ved, hvorfor Tara først kom til Danmark 13 måneder senere. 3. Udlændingestyrelsen stiller spørgsmålstegn ved, hvorfor parret ikke er blevet gift, som de skrev i ansøgningen, at de ville. Alexander og Tara har blandt andet medsendt fotodokumentation, en erklæring fra deres sydafrikanske udlejer om, at de boede sammen i Johannesburg i perioden samt kopier af siderne i deres pas, som viser mange visa-stempler fra parrets ind- og udrejser i Sydafrika. Parret forsøgte i Danmark at blive gift tre gange - alle tre uden held. Første gang manglede et stempel fra Sydafrika. Et dokument blev sendt afsted for at få fat på det, men brevet gik tabt i posten, og det tog fem måneder at få fat i et nyt dokument med det korrekte stempel. Det stempel ankom to dage efter udløbsdatoen på Taras turistvisum. Derfor kunne rådhuset ikke bekræfte, at Tara opholdt sig lovligt i Danmark, hvilket var forsøg nummer to. Tredje gang fik de at vide, at de ikke kunne blive gift, når Tara var blevet vist ud af landet.

"Kunne jeg bede Inger Støjberg om bare én ting, så ville det være, om hun ikke nok ville udvise mig istedet. Hvis det betød, at Tara og min lille dreng kunne forblive i sikkerhed i Danmark, så send mig," skriver Alexander i en mail til Dagbladets journalist. Foto: Chresten Bergh

Annonce

Prinsen på den hvide hest

- Blaze! Alexander Wind løber ud ad døren til rækkehuset i Ryde nær Vinderup, i hælene på den lille hund Blaze med den bløde, krøllede pels. Stilfærdige Blaze plejer ikke sådan at stikke af, men... - Han vil ud og lede efter hende, nærmest hvisker Alexander, da han kommer bærende tilbage med hunden. Hans stemme er lige ved at knække over. "Hende" er Tara-Lee Rosewarne. Blaze er hendes servicehund, som hun fik tildelt tilbage i Sydafrika på grund af sin angstsygdom. Dens funktion er at vogte over og beskytte Tara. Få hende til at føle sig tryg og dæmpe hendes angst. Et hverv, den tager meget seriøst. Men Tara er ikke længere i rækkehuset i Ryde. Billedet af hendes fætters fodboldhold står stadig på hylden over fjernsynet, og de to katte, som hun som noget af det første i Danmark tilbage i juli 2016 adopterede sammen med Alexander, er der også stadig. Og Blaze. Men Tara blev dagen før, den 30. maj 2017, sendt tilbage til Sydafrika, med hendes og Alexanders 17 uger gamle barn i maven. Udlændingestyrelsen gav afslag på deres ansøgning om familiesammenføring. - Nu er der bare savn, savn, savn,... siger Alexander med monoton stemme. *** Det ville være for nemt at sige, at Tara og Alexanders kærlighedshistorie er den klassiske epic love story med masser af følelser og afgørende kys midt på gaden i regnvejr. Det ville også være forkert. Følelser er der masser af, det kan ingen betvivle, når man hører Alexander sidde i stuen i Ryde og fortælle om de voldsomme drejninger og uretfærdigt vigtige beslutninger, han har måttet forholde sig til de sidste ti år. Men i starten kom de langsomt. Som stereotypen på en HTX-nørd gik en stor del af teenage-Alexanders tid med at sidde nede i kælderen og spille det sociale computerspil World of Warcraft. Han var indelukket og genert, og i den interaktive middelalderverden i spillet kunne han gemme sig bag skærmen. Han var i samme missionsgruppe som en kammerat, og i gruppen var også Tara. En dag var de to, i spillet, i et område af middelalderverdenen, hvor en masse drenge talte grimt til Tara, da de fandt ud af, at hun var en pige. Det ville Alexander ikke finde sig i. - Jeg satte dem nok lidt på plads. Det var nogle virkelig grimme, vulgære ting, de sagde til hende, og det synes jeg bestemt ikke, de skulle gøre mod hende. Tara, der er opvokset uden en mandlig rollemodel i sit liv, var ikke vant til, at en mand talte hendes sag. En forbindelse mellem to verdener og to unge mennesker var skabt. De begyndte at tale mere sammen, først gennem spillet, og siden gennem andre kanaler over nettet. De blev fortrolige. Åbnede sig for hinanden. Noget, Alexander bestemt ikke var vant til at gøre. I 2008 mødte de hinanden ansigt til ansigt for første gang, da Tara var i Sverige - med sin kæreste. - Vi vidste jo godt, at afstanden var stor, og at mulighederne for at kunne være sammen var indviklede, så der gik lang tid, før vi blev rigtigt kærester. Vi turde ikke rigtig satse på det, og dengang havde jeg ikke meget andet at tilbyde end mit hjerte, siger Alexander. Men han opgav hende aldrig. Og han var stadig en så stor del af hendes liv, som han kunne på afstand. Nød det, når hun var i Danmark, eller han var i Johannesburg. Selv da hun blev gift. Den aften bundede han en flaske whiskey med en kammerat, og hans mor husker en ung mand, der var knust. Det var nok også derfor, hun sagde ja, da ægteskabet brast, og Tara kontaktede Alexander som den første. Nu ville de satse, koste hvad det ville. Så Alexander sagde sit job op og rejste til Sydafrika. - Hvis det kunne få ham op af kælderen, var det jo en god ting, siger hans mor.

Alexander ved endnu ikke, hvornår han får sin forlovede at se igen. Foto: Johan Gadegaard

Annonce

18 måneder sammen

I 2013 rykkede Alexander sit liv ind i en lejlighed i Johannesburg sammen med Tara. Endelig var de sammen og havde en hverdag sammen. Sådan en rigtig hverdag, som alle andre par, med husleje der skulle betales og dagligvarer, der skulle købes. Alexander uddannede sig til game ranger og field guide i Sydafrika, og fik et job som guide for danske og norske turister, som han tog med på tur i savannen. Tara beskæftigede sig med biodiversitet og hundetræning, og i lang tid boede de i en lille kærlighedsboble, bare de to. Selv når strømmen gik ud, nogle gange op til otte timer om dagen, og selvom pengene var små. Det vigtige var, at de var sammen. Men alle gode ting har som bekendt en ende, og i 2015 brast kærlighedsboblen. Tara var til fødselsdagsfest hos en god kammerat, da gæsterne blev udsat for et voldsomt hjemmerøveri. Her blev gæsterne bundet, og Tara blev truet med voldtægt, fordi hun var hvid. Før det havde hendes søster også oplevet et såkaldt "grab and go-røveri", hvor gerningsmændene simpelthen smadrer ruderne i en bil, mens bilisten holder stille, og griber alt hvad de kan få fat i. Der kom flere og flere tilfælde om tilfældig vold mod hvide mennesker, og drab, voldtægt og indbrud var en del af hverdagen. Taras angstsygdom tog til. - Vi kunne se landet falde langsomt i knæ, og det blev for usikkert at være der. Tara er meget udsat, fordi hun er hvid, og vi følte os ikke trygge. Menneskeliv har ikke samme betydning dernede som herhjemme, forklarer Alexander. Alexander og Tara havde alle dage talt frem og tilbage om valget mellem Sydafrika eller Danmark. I takt med at de blev ældre, og den voldelige udvikling i Sydafrika, tog de derfor en stor beslutning: Hvis de skulle have en fremtid sammen, så lå den i Danmark. Også selvom de godt vidste, at det måske ville være det sværeste sted for dem at få lov at være sammen. Så da Alexanders arbejdstilladelse udløb i juni 2015, rejste han tilbage til Danmark. Her ville han skabe en tryg base for sig selv og Tara - der også opfyldte kravene fra Udlændingestyrelsen om størrelse på lejlighed, arbejde og økonomi. Det tog ham 13 måneder at finde en passende størrelse bolig, skrabe de 53.000 kroner sammen, som han skulle have for at bevise, at han kunne forsørge Tara, der ikke ville have tilladelse til at arbejde i Danmark og vigtigst: Et job. Det sidste tog lang tid. Alexander søgte stort set alt, der var at søge, fra forældrenes hus i Odder. Endelig bed rejsebureauet Benns i Holstebro på krogen: De søgte en Afrika-ekspert, og Alexander rejste til et lille rækkehus i Ryde. Endelig, efter 13 måneder fra hinanden på nær et par kortere besøg, kunne Tara i juli 2016 rejse først til Billund og dernæst Ryde, hvor parret kunne påbegynde deres ansøgning om familiesammenføring. Nu skulle alt nok blive godt. - Tiden her har været så god. Tara nød ikke at være indespærret, for her er ingen høje sikkerhedsmure, som hun er vant til. Hun har slet ikke haft brug for sin angstmedicin, efter hun kom her, siger Alexander. De kunne ikke vide det, dengang. At kærlighedsboblen snart ville brase igen.

"Kunne jeg bede Inger Støjberg om bare én ting, så ville det være, om hun ikke nok ville udvise mig istedet. Hvis det betød, at Tara og min lille dreng kunne forblive i sikkerhed i Danmark, så send mig," skriver Alexander i en mail til Dagbladets journalist. Foto: Johan Gadegaard

Annonce

To streger

I starten af marts 2017 sad Tara og Alexander ved lægen. De blev ikke overraskede, da lægen kom med sin konklusion efter undersøgelserne af Tara. Der havde været tegn. Servicehunden Blaze insisterede pludselig på at lægge sig beskyttende rundt om Taras mave, noget han ellers aldrig havde gjort. Han blev også væsentligt mere offensiv og beskyttede sin ejer mere end nogensinde før. Og Tara var begyndt at kaste op om morgenen... Hun var gravid, viste de to streger på testen. Det var ikke planlagt. Og det burde ikke være muligt. Tara lider af endometriose, der reducerer chancen for at blive gravid med 50 procent. Derudover har hun haft stadie 2-tegn på livmoderhalskræft, som yderligere nedsætter chancherne. Og Alexander har kun én velfungerende testikel. Det var i sandhed en mirakelbaby. - Men vi kunne slet ikke være glade. Vi vidste jo ikke, om vi ville få lov at blive her, og hvad der i så fald så skulle ske. Det med pengene skulle vi nok finde ud af, men jeg ville ikke risikere at skulle sende min forlovede tilbage til Sydafrika som gravid, hvor der er høj dødelighed blandt mødre og nyfødte, siger Alexander. Få måneder senere tog parret til den første scanning: Et velskabt barn, en blanding af Tara og Alexander og et udtryk for deres sammenhold, voksede i hendes mave. De ventede med at tage beslutningen om abort indtil allersidste lovlige uge. Det VAR en mirakelbaby, og hvem vidste, om de nogensinde kunne blive gravide igen? Med den beslutning blev indsatsen hævet væsentligt. Og tabet så meget større.

Annonce

Ti års kamp