Delicatesa asta carnivoră e unul dintre cei mai mâncați tipuri de burgeri din Banat, indiferent de care parte a graniței româno-sârbe vorbim. Cred că am văzut cu toții Supersize Me sau am citit cu scârbă despre ce pățești când mănânci prea mult fast food imperialist.

Un pumn de carne măcinată, făcut la grătar. Fie între două felii de chiflă cu salată. Fie în farfurie, pe lângă cartofi prăjiți. Indiferent de modul de administrare, neapărat cu ceapă și sosuri. Asta înseamnă pljeskavica sau pleșkavița. (Pe scurt, pleșka, dar a nu se confunda cu plescaviță .)

Cântărit (înainte de mâncat și analize, doar cu blugi pe mine): 82 kg; Prânz : Pljeskavica Focus de la Yugo Pub, 35 de lei; Cină : Pleșkavița Bănățeană de la Agil, 8 lei.

Înainte de-a pune mâna pe vreo furculiță sau cuțit, am discutat cu Sebastian Catană, nutriționist-dietetician și vicepreședintele Societății Nutriționiștilor și Dieteticienilor din Banat (ONG pe cale de apariție). Eu am vrut să mă înfrupt din tipul ăsta de mâncare de vreo două ori pe zi. El mi-a spus ce fel de analize să-mi fac înainte și după, ca să vadă dacă cifrele atenționează de vreo modificare. „Chiar și așa, la vârsta și constituția ta – și pe o perioadă așa de scurtă – slabe șanse să fie mari diferențe”, m-a încurajat el.

OK, dar care-i faza cu iubitul nostru hamburger bănățean? Ce se-ntâmplă dacă mănânc o săptămână doar asta? Mor sau devin complet zen, ca atunci când am ținut dieta cu patru cereale ?

Pe lângă ea, farfuria se completează cu cartofi prăjiți, ceapă roșie și, evident, un ardei iute. Rețeta conține și kulen (un salam aromat din nordul Serbiei), cârnați de casă și pastrame de porc și berbecuț, dar fără să fii vreun Jamie Oliver balcanic e cam greu să le diferențiezi din toată amestecătura asta de carne.

Pe la 15.45 declar startul oficial al săptămânii mele de carne tocată, printr-o Pleșkavița Focus de la Yugo Pub. Zice picantă în meniu, între paranteze, așa că picantă să fie. În bunătatea asta de 350 de grame sunt incluse carnea tocată din porc și vită, prin care găsești bucăți de cașcaval, de ardei kapia și șuncă presată. Peste, e unsă cu ajvar (zacuscă).

Cântărit : 80,2 kg (după biciclit prin oraș, dar înainte de masă); Prânz : ca aseară, dar plus bacon, 9 lei; Cină : deloc, că începe perioada de balonare.

Prima zi trece normal. Înainte de somn, pe la vreo 1:54 mi-e poftă de alte chestii, cum ar fi ciocolată sau ceva sărat de ronțăit.

„Nu mai vreau. Nu îmi place”, zice bunică-mea. Luase doar două guri din un sfertul pe care i l-am oferit. Agil Pleșka e din 330 de grame destul de standard: chiflă, carne din porc și vită, ketchup, muștar, ceapă, o idee de varză și maioneză. Poți opta pentru cartofi prăjiți și bacon ca extraopțiuni, dar din păcate îmi pot oferi doar produsul vegetal. Asta e, lipsa de stoc mă lasă fără ocazia să mă tratez cu toate grăsimile dorite.

Următoarea oprire o fac la bunică-mea, care-i sârboaică de etnie. Cu toate astea, mi-a mărturisit cu o zi înainte că ea nu s-a înfruptat din sandwich-ul creat de poporul său de origine. Așa că fac o oprire la rulota Agil de lângă Iulius Mall. Deși firma asta vinde în general mezeluri, are și câteva astfel de puncte de grill. Și da, au și pleșka. O iau chiar pe ultima la pachet și-mi văd de drum.

Chestia asta mă satură până peste poate, dar nu-mi dă combinație fatală, așa încât pot să-mi îndeplinesc cu succes misiunea de cetățean trotinist .

Halesc pleșka acasă pe nesuflate și mă ling pe degete. Departe să fie cel mai bun lucru pe care l-am mâncat. Dar ketchup-ul e ketchup.

Mă trezesc târziu. N-apuc să mă cântăresc sau ceva, că niște întâlniri rapide mă pun pe șițul bicicletei. În timpul celei de-a doua (un interviu), aud că ceva bate-n țeava abdominală. E stomacul. Așa că ajung la rulota de ieri, dar de data asta au bacon. Simt mâna lui Dumnezeu în creștet. Doamna agilă și arțăgoasă mă ceartă că nu comand suficient de tare, dar până la urmă plec cu tot ce-am cerut.

Adorm greu către orele dimineții. Mă încearcă o senzație de foame, dar n-am de la cine să-mi comand așa ceva la ora asta. Oricum, imediat mă ia o ușoară senzație de greață. Și abia am început. Măcar țuica mi-e tovarășă de drum către lumea viselor.

Mă trezesc balonat și tot obosit. Dar măcar nu-s constipat (încă?). În orice caz, simt cum începe să mă prindă dieta din urmă. Iar pofta de mâncare tinde către zero, așa că-mi văd de alte treburi.

Supradoza asta calorică mă trimite fix către pat. Înainte să mă întind, realizez că tare mi-ar folosi un kiwi sau un ananas, adică fructe cu enzime care ajută la digestia proteinelor.

Scap de povara eliberării tuturor bestiilor și ajung la un eveniment care celebrează cultura japoneză . Chiar dacă sunt funcțional, nu pot să zic că-s în cele mai bune ape cognitive.

Ardeii superiuți de aseară mă țin departe de constipare. Dar aș fi preferat rutina mea de mic dejun care constă în lapte-ciocolată neagră-müesli. Spun asta din cauză că sunt nevoit să stau pe budă vreo douăj de minute. Mai ții minte balonarea despre care-ți ziceam? Ei bine, a venit să-și spună cuvântul.

„Nu, evident. Și sunt mai mulți factori pe care tre' să-i iei în considerare, nu doar ce vezi pe cântar: raportul de grăsime corporală, somnul, nivelul de stres, cantitatea de alcool consumată. Și cât de des ai avut diaree, că dacă ai avut des e clar că te-ai și deshidratat.” Sebastian Catană, nutriționist-dietetician

Cântărit : 80,2 kg înainte de duș și masă; Prânz : Ce-a rămas din Pleșka Drojdierii de ieri; Cină : Pleșka Bănățeană de la Agilul din Piața 700, 8 lei.

Cina o iau pe la 2 noaptea. Pljeska Drojdierii pare din altă lume, cu roșiile ei uscate și prosciutto din miezul preparatului, ca un fel de comoară. Fun fact: denumirea provine de la o grupare de suporteri de-a Politehnicii Timișoara. Una dintre cele mai serioase , când vine vorba de ridicat halba. Desfac niște beri întru sănătatea lor și o frec aiurea la seriale. Ochii mă ustură. Simt grea – în spate, precum Atlas lumea – karma tuturor animalelor sortite sacrificiului și, într-un final, intestinelor mele. Noroc că fac asta în scop cvasi-științific, că altfel...

Mă uit într-o aplicație și comand de la restaurantul Yugoslavia. Starea de stat acasă și comanda minimă mă îndeamnă să-mi iau două. Pljeska Tito o consum pe la 18, în cinstea mareșalului țării vecine, transformat în președinte pe viață. Nu-s impresionat, chiar dacă smântăna pavlaka o salvează, în combinație cu cartofii prăjiți.

Iar mă trezesc după-masă. Mă scarpin în cap la ce văd pe cântar. Dar îmi dau seama că-i explicabil, din moment ce am mâncat atât de puțin cu-o zi înainte. Așa că realizez că trebuie să devin mai conștiincios, indiferent de cât îmi protestează corpul când se trezește în față cu același fel.

Chiar dacă dorm mult, simt că am somnul futut. Slavă zeilor agrari că mai am două zile până când fibrele dietetice vor împleti totul la loc!

Letargia e cuvântul-cheie pentru ziua de azi. Așa că până termin și trimit articolul de la evenimentul de ieri aștept o nouă comandă de la Yugoslavia. De data asta, mă domnesc c-o Sir Pljeskavica, după care mă readuc cu picioarele pe pământ cu una Țigănească.

Cina o iau pe la 21, când apuc o pleșka de la ghereta Agil din Piața 700. Dar abia mănânc din ea.

Ai zice că după toată cărnăria asta voi fi sătul. Parțial, așa e. Dar seara am ajuns în oraș la un stand-up, iar înainte de asta m-a chemat o prietenă la un loc unde a auzit că burgerul sârbesc e cel mai bun. Și cam așa a fost la Lera’s. Chiflă crocantă, sosuri super delicioase, iar carnea preparată la fix. Cu un vin alb pe lângă și ceva tărie la stand-up, pot să zic c-a picat la fix în seara asta. În afară că-s în continuare obosit, nu pot să zic că observ vreo diferență la simțuri.

Gustul și mirosul sunt la fel. Dar pofta de altceva îmi fură un pic nasul când trec pe lângă Mc-ul din cartier. Cu un pic de salată, mi-aș fi dat ficatul pentru un McPuișor. Sau ceva sandwich cu vultur. Nu contează, pasăre să fi fost.

„Acum că mă uit pe dieta efectivă pe care ai consumat-o, nu există lucruri cu adevărat rele pe care ai fi putut să le consumi. Adică pe de o parte carne prăjită în ulei și cașcaval, iar pe de alta orice conține zahăr, cum sunt sucurile. Tu nu le-ai avut, dar combinația asta dăunează foarte mult și se găsește cam în orice McMeniu: nu doar gramele de zahăr din Cola, ci și cele din burger (am văzut că unele conțin și 10 grame).”

Sebastian Catană, nutriționist-dietetician

Eliberarea vine însă acasă, când efectiv nu mai pot rezista tentației și bag un pumn de fulgi de porumb cu cremă de ciocolată. Judecă-mă!

Caut explicații despre treaba asta tot la Sebastian. Când consumi alimente care au un indice glicemic mare, organismul începe să producă insulină, dar nu fix câtă ar trebui, așa încât glicemia să revină pe linia de plutire. „Scade sub linia optimă, iar din inerția aia poate să fie atât de multă insulină încât să reducă glicemia rapid și să stimuleze pofta, în ciuda faptului că ai consumat calorii în ziua aia. Se numește hiperglicemie reactivă”, îmi explică el.

Cealaltă variantă ar fi că efectiv nu am consumat suficiente calorii zilnice, iar seara am avut răbufnirea asta. „Neavând acasă ce ți-ai programat în dietă, ai băgat prima chestie care ți-a astâmpărat nevoia de a te simți plin”, îmi spune el.

Ziua 7 (marți): Final fericit cu pleșka la grill