Centerpartiet utmärker sig inte endast genom att ha en ledare som röner det högsta förtroendet av alla partiledare.

De utmärkte sig också då ny partiledare skulle väljas efter Maud Olofsson, genom att låta villiga kandidater kampanja öppet och mot varandra, för att sedan låta medlemmarna komma med synpunkter.

Det visar att Centerpartiet är ett liberalt parti med högt i tak och välfungerande interndemokrati.

Att kalla sitt parti för Liberalerna förpliktigar. Inte minst borde man kunna vänta sig att det är högt i tak i det liberala partiet, och att interndemokratin fungerar. I stället tycks partiledarstriden som nu står för dörren kännetecknas av hårda ord och dålig stämning, för att inte tala om locket på.

Björklund har gått ut till partidistrikten och uppmanat dem att snabba på nomineringsprocessen. Nomineringstiden går formellt ut först den 23 augusti men nu vill det största länsförbundet, Stockholm, att nomineringarna ska lämnas inom några dagar. Något som vållat viss upprördhet bland lokal- och kommunföreningarna.

Tillvägagångssättet är i allra högsta grad odemokratiskt och orsakar just den öppna strid som partiet inte behöver inför nästa års val.

Häromdagen förvånade annars alltid sakliga och förståndiga Ingeborg Wiksten, gruppledare för L i landstinget Västernorrland och fullmäktigeledamot i Sundsvall, med ett märkligt utspel på Facebook. "Birgitta Ohlsson säger att tanken på att kandidera kom efter ett möte på en bokhandel i Svall där hon träffade en ung tjej som sa att kvinnor ska våga ta risker! Den tjejen var en ung framåt moderat! Vars ambition var att stå 1:a på riksdagslistan istället fick hon lämna alla sina uppdrag efter att ha värvat ett 50-tal ungdomar utan deras vetskap. Risken i spelet som heter vinna eller försvinna!"

Detta låter inte som något annat än guilt by association, och är under Wikstens värdighet.

Det går givetvis att ha synpunkter på Ohlssons kandidatur, men dessa bör framföras i form av sakargument om varför man anser Björklund (eller någon annan) vara mer lämplig på posten. Smutskastning av partikamrater och tidigare kollegor i andra partier gynnar inte L.

Det råder stor oenighet i partiet om partiledarposten. Björklund klamrar sig fast hårt vid sin position, trots att han sedan han valdes har fungerat som ett sänke för partiet. Han må vara populär internt, men det räcker inte för att attrahera väljarna. Ohlsson däremot må vara impopulär i partiet, men har desto fler anhängare som står utanför. Flera av dessa har de senaste dagarna dessutom valt att gå med i L för att stötta hennes kandidatur. Detta borde partikollegorna ta i beaktning, oavsett vad de tycker om Ohlsson personligen.

Att – som man nu väljer att göra – envist hålla fast vid Björklund i stället för att likt C ordna en öppen diskussion om huruvida partiet behöver en ny ledare eller inte, tyder inte på vare sig takhöjd eller välfungerande demokrati.

LÄS MER: Kloka liberaler väljer Birgitta Ohlsson