– Det som har skjedd i Sverige, kommer til å skje på Grønland og Tøyen om vi ikke gjør noe, sier en kvinne som ønsker å være anonym, til Morgenbladet denne uken.

Hun bor på Tøyen i Oslo. Denne bydelen topper ledighetsstatistikken, har hovedstadens høyeste barnefattigdom, høyeste andel av mottagere av sosialhjelp, høy tetthet av kommunale boliger og mange ikke-vestlige innvandrere.

I skrivende stund har bydelen Husby i Stockholm stått i brann fire netter på rad, etter at en 69 år gammel mann ble skutt og drept av politiet i leiligheten sin. Området er et av de aller fattigste i Stockholm.

Parallellene til andre opptøyer er tydelige:

I 1992 ble Rodney King banket opp av politiet i Los Angeles. Da politimennene ble frikjent for volden, brøt det ut voldsomme opptøyer i bydelen South Central. Uroen spredte seg til andre byer. 53 mennesker omkom.

Høsten 2005 døde Zyed Benna og Bouna Traoré mens de var på rømmen fra politiet i bydelen Clichy-sous-Bois i Paris. Samme kveld brøt det ut opptøyer. Uroen spredte seg til store deler av Frankrike. Først da det ble innført unntakstilstand og 25 000 ekstra politimenn ble satt inn, kom situasjonen under kontroll.

I 2011 brøt det ut opptøyer i Tottenham i London etter at Mark Duggan omkom på rømmen fra politiet. Tumultene spredte seg til flere byer i Storbritannia med plyndring, brannstifting og hærverk. Over 3000 ble arrestert.

Felles for alle disse opptøyene er at de begynner i fattige bydeler med en stor andel arbeidsløse, store sosiale problemer og en høy andel ikke-vestlige innvandrere eller etterkommere. Politiet anklages for rasistisk motivert vold, og myndighetene for diskriminering av ikke-vestlige i arbeidsmarkedet.

Ove Sernhede, professor ved Center för urbana studier, skriver i Svenska Dagbladet at for å forstå opptøyene, må man undersøke urbane utviklingsmønstre de siste tiårene: Sveriges storbyer er delte. I de fattige forstedene vokser en generasjon opp uten håp, velstandsøkningen skjer på den andre siden av byen. Ifølge Regjeringskansliets undersøkelser er 40 prosent av ungdommene i enkelte bydeler i svenske storbyer verken i jobb eller under utdanning. Sernhede mener segregeringen fører til en «plass-isme»: Stedet du vokser opp avgjør hva du kan gjøre senere i livet.

Vold for voldens skyld kan ikke forsvares, men opptøyene må selvsagt forstås. Den franske kulturgeografen Mustafa Dikec, som har skrevet boken Badlands of the Republic om opptøyene i Frankrike høsten 2005, mener de må ses som en uartikulert bevegelse for sosial rettferdighet. Det er ikke majoritetens fornøyde ungdommer som plutselig bestemmer seg for å kaste molotov-cocktails mot butikkvinduene – selv om det også har skjedd. Dette er unge mennesker som føler at samfunnet ikke har bruk for dem, de er uten arbeid, uten utdanning, uten håp. I dagens Europa blir de dessverre stadig flere.

I bydelen Gamle Oslo er det 1000 kommunale boliger. Nå har byrådet foreslått å kjøpe en bygård til i samme område, nærmere bestemt i skolekretsen til Tøyen skole.

Hvis det blir vedtatt, kan Oslos politikere ha brakt oss ett skritt nærmere opptøyer. ABJ