Medienes dekning av Trump minner om propaganda. Goebbels spøker i Akersgata | Helge Lurås

Helge Lurås, leder, Senter for internasjonal og strategisk analyse (SISA)

27. feb. 2017 21:15 Sist oppdatert 27. februar 2017

Hovedstrømsmediene har begge beina godt plantet i det paradigmet som Brexit og Trump utfordret. De fleste som jobber i disse mediene er utdannet og sosialisert i den samme kverna, skriver Helge Lurås. Faksimile hentet fra NTB-saken «Norske aviser frykter Trump»

Trump er en idiot, Brexit var en katastrofe, og det skyldes falske nyheter. Slik kan man vel oppsummere medieåret 2016.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

«Hovedstrømsmediene har en agenda mot Trump,» skrev jeg på Facebook 15. februar.

Meldingen ble mottatt med entusiasme og mange hundre likes og delinger. Andre var uenige og mente mediene kun gjør jobben sin.

Som Harald Stanghelle argumenterte på NRK Her og Nå samme dag: «Det er en uvanlig dekning av en uvanlig president (…) Mye av støyen rundt Trump i norske og andre lands medier, er en refleksjon av det som skjer i Det hvite hus.»

Journalister hopper rett som det er over til PR- og kommunikasjonsbransjen. Andre tar jobber i det offentlige eller for politiske partier. Det handler om å selge inn budskap, få den rette vinklingen.

Hva man skriver om og hva man utelater, har all verdens betydning for det inntrykket som skapes. Dette vet enhver redaktør, journalist og kommunikasjonsmedarbeider. Hvorfor gjør da mediefolkene seg dummere enn de er og dekker seg bak selvhøytidelig «objektivitet»?

Antihelten Trump

Mediedekningen av Trump har vært massiv, og det er umulig å gå gjennom alt. Men kontrasten til behandlingen av forgjengeren er slående. Barack Obama ble så rosende omtalt at han fikk fredsprisen før han i det hele tatt hadde begynt.

Donald Trump, derimot, skal være glad om han unngår riksrett, skal vi tro Aftenposten (15.nov.2016). Ja, de aller mest forhatte egenskaper og holdninger diskuteres helt eksplisitt om USAs nye president.

Både Aftenposten (11. feb. 2017) , VG (10.aug. 2016) og Dagbladet (25.nov.2016) har publisert artikler eller eksternt meningsstoff med den identiske tittelen «Er Donald Trump fascist?». Det samme temaet ble diskutert på NRK Debatten 2. februar.

Rasist eller antisemitt?

Nær samtlige norske aviser skrev etter valgseieren artikler med titler som «Hvite nasjonalister hyllet Trump med nazihilsen» (VG, 22. nov. 2016). Beskyldningene om at Trump selv eller hans rådgiver Steve Bannon er rasister eller antisemitter er gjengitt og diskutert en rekke ganger både i amerikanske (f.eks. Huffington Post, 13.des. 2016) og norske medier (f.eks. Aftenposten, 3. feb. 2017).

Og som om det ikke er nok at Trump kan knyttes til fascisme, nazisme, rasisme og antisemittisme, så er det også kommet gjentatte insinuasjoner både i amerikanske og norske medier om at Trump selv eller hans nære medarbeidere er russisk agenter, eller at Trump har hatt sex med prostituerte i Russland (CNN og NRK, 11.jan.2017), som FSB nå presser ham på for å løpe Putins ærend. Ekspertråd innhentes for alle disse spørsmål, som pressen selvfølgelig «må» stille, sier de.

Skyldspørsmålene rundt russisk agent-, antisemitt-, nazist- og fascistbeskyldningene blir sjelden tatt klar stilling til av mediene selv. Men de lar det henge i luften, og som enhver omdømmespesialist vet, så er det å plante ideer i hodene på folk alt som trengs. Deretter er det nesten umulig å viske ut.

En hel verden prøver å forstå hvorfor den hvite arbeiderklassen i USA gjør opprør. Vi anbefaler påtroppende USA-korrespondent Christina Plettens reportasje

Det hjelper ikke at Trump legger opp til den mest proisraelske politikken noensinne. Eller at hans svigersønn er jøde. Nei, Donald er likevel jødehater og støtter «white supremacists». Mediene skaper et bilde av Trump som en helstøpt antihelt.

Falsk objektivitet

Det er ikke motstanden mot Trump jeg kritiserer mediene for. Det er helt legitimt å ha andre synspunkter på de fundamentale spørsmålene som nå reiser seg i vestlige samfunn.

Både Brexit og Trumps seier er uttrykk for en protest mot den politikken som har rådet grunnen i mange tiår.

Hvorfor prøver mediene å begrave disse underliggende og legitime politiske motsetningene og heller komme med stigmatiserende beskyldninger som trigger de mest emosjonelle reaksjoner i generasjonene som er sosialisert etter andre verdenskrig?

En del mediefolks selvhøytidelighet er latterlig. De tar side, de har en agenda. Mediene hadde vunnet på å innrømme sine egne sympatier.

Kampens kjerne

Den politiske kampen som Trump og Brexit er uttrykk for, har fire hovedpunkter.

For det første dreier det seg om motstand mot masseinnvandring. For det andre dreier det seg om nasjonalstaten skal være suveren eller bli overkjørt av overnasjonale strukturer. For det tredje er det en reaksjon på de svært ujevnt fordelte fordelene av økonomisk globalisering. Og for det fjerde dreier det seg om frustrasjon og sinne over en stadig utbredelse av hva det er politisk korrekt å mene, noe folk oppfatter som en innsnevring av den faktiske ytringsfriheten og en direkte fare for et opplyst demokrati.

For å ta det mest åpenbare eksempelet på det siste: folk er lut lei å høre av den vestlige eliten at islam er «fredens religion», når dens basis og praksis så innlysende motiverer til vold, særkrav og turbulens i vestlige og andre samfunn.

Falsk profet?

Det er ikke sikkert at hverken Brexit eller valget av Donald Trump vil oppfylle det mange av dem som stemte slik, håper. Det er blant annet stor usikkerhet om hva Trump både faktisk vil og er i stand til å gjennomføre.

Kanskje har han bare lurt sine tilhengere? Kanskje blir det mer av det samme, like store fordeler for en rik elite på toppen, den samme moralismen overfor Russland, osv.

Men slik mange oppfattet, sa i det minste Trump en god del «riktige» ting. Han kunne tolkes dithen at han var forberedt på å ta tak. Og i så fall, at han var forberedt på å ta opp kampen med det etablerte paradigmet, med etablissementet.

Tiden er moden for seriøse alternativer

Trump er en idiot, Brexit var en katastrofe, og det skyldes falske nyheter. Slik kan man vel oppsummere medieåret 2016. Hovedstrømsmediene har begge beina godt plantet i det paradigmet som Brexit og Trump utfordret.

De fleste som jobber i disse mediene er utdannet og sosialisert i den samme kverna. De ser ikke på videreføringen av egne innlysende sannheter som «propaganda».

Jeg tror ikke vi får gjort noe med akkurat det. Gammel vane er vond å vende. Men disse nye holdningene, som i fjor vant to valg i nettopp den anglosaksiske kjernen av Vesten, trenger også sine samlingssteder, diskusjonsforum og tenketanker. De må pleies og raffineres for ikke å gå over styr og inn i det ekstreme.

I USA har slike alternativer allerede så smått kommet. Tiden er moden for solide og seriøse alternativer også i Skandinavia. Noen som snakker etablissementet og «det gamle» midt imot. Og som gjør det med respektløs respekt.

Følg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter