Recunosc că mă calcă pe nervi jocul primitiv al găligancei Karolína Plíšková. Lovește de parcă ar avea în mâini o bâtă de baseball, mereu plat și cât poate de tare, fără vreo finețe tehnică, fără tactică, cu creierul lăsat la vestiar. Simona a ajuns la 5-1 în primul set, aplicând singura strategie posibilă: defensivă elastică îndârjită, cât mai multe mingi retrimise Plíškovei, pentru ca aceasta să expedieze, în fine, torpila, de cele mai multe ori afară.

Dar nu eram liniștit. De la cehoaică putea veni oricând o serie de „bâte” reușite, în fața cărora n-ai ce să faci. Ceea ce s-a și întâmplat.

La încă 5-4 și serviciul, Simona l-a chemat pe Darren Cahill. Din prima clipă când l-am auzit pe acest australian liniștit, anul trecut, discutând cu Simona, m-a convins că știe ce face și ce spune. Dar ce-am văzut și auzit acum frizează geniul în meseria de antrenor. Știți ce i-a spus Simonei? N-a umplut-o de indicații tehnico-tactice și îndemnuri mobilizatoare, a început cu o frază simplă: „Nu cred că e cel mai important meci din cariera ta, ce zici? E un bun antrenament pentru meciuri mai importante, așa că urmărește-ți jocul, bagă în teren primul serviciu, mai mult efect la al doilea și caută să intri în ritmul tău, oricât de tare ar lovi ea. Nu-i o dramă dacă pierzi prima minge din ghem, nu-i o dramă nici dacă pierzi ghemul ăsta. Tu fă-ți jocul tău”.





Ca atinsă cu o baghetă magică, Simona s-a limpezit, s-a relaxat și a câștigat ghemul la avantaje și setul, fără să-i tremure mâna.

Setul 2 a curs aproape la fel. Simona s-a distanțat la 4-2, iar Plíškovei, priindu-i starea „Nu mai am ce pierde”, i-a intrat iarăși o serie de „plătici” imparabile și a egalat la 4. Cu problemele la piciorul stâng, din meciul cu Garcia, rezolvate ca prin minune, Simona a rezistat fizic și psihic, reușind să facă 6-5 și serviciul.

Și, din nou, a apelat, cu încredere, la antrenor (trecute sunt vremurile când mă agitam văzând că nu-i cheamă pe Fissette sau Ioniță...).

Darren a venit spre bancă într-un stil care m-a rupt de admirație: agale, cu pași moi, ca un negru prin Bronx, când toți antrenorii aleargă ca să câștige timp de discuție. A mutat geanta Simonei, s-a așezat tacticos și a întrebat-o: „Joci ghemul pe mâna ei, sau pe mâna ta?”. Magnific: să nu-i impui jucătoarei nimic într-un astfel de moment, s-o lași pe ea să aleagă, să-i dai, cea mai mare realizare a unui mentor, senzația că știe ce are de făcut indiferent ce joacă adversara.

După care, a bătut ușor pumnul cu Simona, s-a ridicat și a plecat.

Iar Simona s-a ridicat și a câștigat.

Nivelul rezultatelor lui Simo de anul acesta depinde de mulți factori, dar de unul sunt sigur: Simona Halep a întâlnit omul vieții ei în tenis.