Martin Buber - teologul, fostul profesor de filosofie socială la Universitatea Ebraica din Yerushalayim, un mare pedagog - are una dintre cele mai frumoase definiții ale lui Dumnezeu:

Martin Buber - teologul, fostul profesor de filosofie socială la Universitatea Ebraica din Yerushalayim, un mare pedagog - are una dintre cele mai frumoase definiții ale lui Dumnezeu:

Martin Buber – teologul, fostul profesor de filosofie socială la Universitatea Ebraica din Yerushalayim, un mare exeget al dialogului – are una dintre cele mai frumoase definiții ale lui Dumnezeu: „eternul Tu”. M-am gândit mult la el în ultimele săptămâni. Pe vremea Războiului Rece, Buber constata că „adevărata luptă nu se poartă între Est și Vest sau comunism și capitalism, ci între propagandă și educație”.

Într-una dintre povestirile lui Buber, doi țadikim – (țadik, adică „drept, pios”, e numele dat rabinilor în vechile comunități hasidice) – discută despre despre pământ și văzduh. Sunt, oare, ciorile de disprețuit? îl întreabă unul pe celălalt. Iar celălalt se întâmplă să fie Jaakob Jizchak din Lublin, supranumit Văzătorul. La răspunsul lui mi-aș dori să reflectăm împreună, în Shabbatul care se apropie:

„Ciorile nu sunt de disprețuit. Ele sunt pline de viață. Dar au trei cusururi. Primul este acela că nici o altă pasăre nu se poate apropia de ele, fiindcă nu se poate face auzită; țipetele lor îi acoperă glasul. Al doilea este că toate sunt convinse că nu mai există altceva decât ciori în lumea păsărilor; cele care se poartă ca și când ar aparține altui neam sunt, după ele, ciori vopsite și trebuie convinse, țipând mai tare decât ele, să-și dezvăluie adevărata față. Al treilea cusur este că nici una nu poate trăi singură cu ea însăși; cioara care se ascunde de stol moare de spaimă, din cauza singurătății”.