”Eu acum două luni de zile am depus toată documentația CS Dinamo, care conține și studiul de fezabilitate, la Compania Națională de Investiții, pentru reabilitarea și modernizarea stadionului. Nu se rezolvă bătând din palme, dar cu siguranță e un început, trebuie să meargă până la capăt.

(de aici)

Alt stadion. Alte milioane de euro cheltuite pentru niște adunări ocazionale de oameni cu interese particulare. Un soi de catedrală laică, subvenționată de societate pentru ambițiile nefericite ale câtorva indivizi cu acces la resursele statului.

Nu, nu am nimic cu meciurile de fotbal, rugby sau de oină. Imi sunt indiferente. Dar am o problemă cu aceste construcții înfiorător de scumpe și care dovedesc o aroganță medievală și prostească a autorităților române.

România e țara în care 40 la sută din copii trăiesc în sărăcie mizeră. E țara care nu poate construi infrastructură, dar construiește temple. Ne refugiem evazionist în religie, sport și televiziune fără să mai ținem seama și de ce spun contabilii. Poate ar trebui să îi ascultăm uneori.

O știre din 2013 zice așa:

Dupa cum a gestionat Primaria Capitalei pana acum „National Arena”, investitia va fi recuperata in 166 de ani.

Anul trecut, din inchirieri, s-au castigat 1,2 milioane de euro. Niciun investitor nu s-a aratat interesat de concesionare. Nationalele Romaniei si Frantei au vrut sa joace fotbal la inaugurare National Arena, insa terenul a fost ca dupa aratura

166 de ani. 166 de ani în care fondurile publice se vor scurge la nesfârșit pentru întreținerea stadionului-ambiție din Pantelimon. Trebuie pus punct undeva.

Între timp, ne uităm spre Iisus. Nu pentru un avans de bunăvoință ci pentru un aviz de funcționare.

Au construit stadioane la Cluj, la Craiova, la Ploiești. Au construit peste tot. Nicăieri banii nu se întorc. Nu pot concesiona pentru că nimeni nu e interesat. Nu pot trăi din evenimente pentru că sunt puține și triste. Nu joacă în fiecare săptămână Barcelona pe Dinamo. U2 nu cântă lunar pe Cluj Arena. Haideți să ne mai ajustăm ambițiile. Haideți să lăsăm privații să decidă daca au sau nu nevoie de stadioane. Să îi sprijinim să fie ambițioși. Dar să nu mai aruncăm bani publici pe aroganțe scumpe.

Național Arena din București e pentru administrația publică locală ce a fost Casa Poporului pentru Ceaușescu și Catedrala Mântuirii pentru PF Daniel. Amândoi au tapat fonduri publice. Ajunge!

Gândiți-vă la Național Arena când trebuie să intrați într-un spital decrepit. La Cluj Arena când clătinați din cap a întristare în timp ce mergeți prin sărăcia din nord-est sau din sud.

Gândiți-vă la toate stadioanele și echipele de fotbal subvenționate de baroni ai administrației care se folosesc practic de bani publici pentru a-și cumpăra acceptare și eventual voturi. Mecanismul e simplu: ei ctitoresc lucruri inutile și publicul îi votează după principiul „măcar a făcut ceva”. Scumpă și păguboasă tranzacție.

Construcția de stadioane din fonduri publice trebuie să înceteze. Stadioanele românești sunt monumente ale vanității, nu s-a putut dovedi în nicio situație că investițiile pot fi recuperate.

E o chestiune de bun simț să înveți din greșeli, e ticăloșie să insiști.

PS Am scris acum câteva zile un text relativ benign în care îmi exprimam mirarea față de opacitatea d-lui Raed Arafat. M-am trezit sub un baraj de atacuri de la fanii fără discernământ ai antenumitului. Văd că, între timp, domnia sa a devenit mai sensibil la semnale publice. E și asta o evoluție.