Paragrafele următoare reprezintă aperitivul dinaintea unui jurnal de călătorie în Bucureștiul de acum 160 de ani. Un reportaj profesionist, nu cronici subiective ale unor călători prinși cu treburi prin țările române. Un articol dedicat, o călătorie în timp undeva în Balcanii din vara lui 1853 într-o regiune în prag de conflict. Fișierul vine ca un suvenir de poveste pentru cele o mie una de aprecieri si il găsiți mai jos.

Preambul 1853

Ca prefață, recomand un scurt preambul cu împrejurările vremurilor dintr-un captivant rezumat al încurcatei “chestiuni estice” ce-a dus la războiul Crimeii. Acest conflict început pripit și încheiat ciudat a însemnat o înfrângere importantă a Rusiei la gurile Dunării, din care rușii și-au revenit aproape 100 de ani mai târziu, odată cu Stalin. Fără războiul Crimeii, principatele române n-ar fi avut șansa să se unească în 1859 pentru ca apoi să-și câștige independența în 1877 și să elibereze românii din celelalte teritorii în 1918.

Relatare din stepele Valahiei: “Smoking seems to be the principal occupation of the inhabitants.”

Când nimeresc pe bloguri despre vechiul București ajung să rătăcesc cu orele din click în click printre lucrurile descoperite de oamenii dedicați, cărora le aplaud efortul. A venit și rândul meu să produc un document despre vechiul București. Nu știu dacă se știe despre el, dacă a mai fost publicat, dacă vreo colecție de muzeu îl are în vreo arhivă, însă eu nu l-am mai găsit pe nicăieri, așa că deocamdată mă mândresc cu mica mea comoară descoperită norocos prin hoinărelile mele pe net. Mă mustrez că l-am lăsat în draft de aproape un an.

E vorba de un reportaj despre Balcanii lui 1853, apărut în februarie 1854 în prestigioasa Harpers Magazine, atunci o revistă lunară ce aborda subiecte socio-economice și problematici internaționale. Zic asta fiindcă revista există şi azi însă are alt format și se numește Harpers Bazaar, ba chiar avem și o ediție românească . Iar în România apare o ediție înrudită, Harper Bazaar, de la același reputat publisher.

Doi “gospodins amerincanski” ajung în Belgrad cu un vas austriac, continuând spre Sofia pentru ca apoi să intre în Țara Românească pe la Giurgiu, să viziteze Bucureștiul și să părăsească România pe Dunăre, de la Brăila, scris și Brailow. Era pe vremea când porturile Giurgiu și Brăila însemnau poarta Principatelor către Europa.

Voi lăsa deoparte descrierea drumului Belgrad, Sofia, Giurgiu oprindu-mă însă asupra unei meditații a jurnalistului american exasperat de plaga cerșetoriei din Balcani:

It was the first time that we had heard that cry which resounds through the whole East. Beggary is a plague-spot of a people. […] A nation of robbers may be civilized. Pickpockets transplanted to Botany Bay have mastered the metaphysical distinction between “mine” and “yours” and have become pillars of society. But when a whole people betakes itself to beggary as a profession, it is past recovery.

Mai bine hoți decât cerșetori, că primii măcar mai mișcă un deget. Inversarea pragmatică și foarte americană a justificării băștinașe “Mai bine cerșesc decât să fur”. O problemă încă atât de actuală în zonă (vezi găștile zdrențuite din Gara de Nord sau de la orice cununie) și omniprezentă, de la pelicula Filantropica la politica statului asistențial.

Giurgiu, 1853

Reporterul călător descrie intrarea în Țările Române și insistă asupra carantinei de la vama Giurgiu: intrarea în România creștină de atunci venind dintr-o țară musulmană precum Bulgaria însemna un ritual de purificare demn de Evul Mediu și descris exotic, ca atare. Nu insistă asupra portului deși regretă, fiindcă au trecut pe lângă viitoarea scenă de luptă a războiului:

“Could we have anticipate that it would so soon become the scene of a combat, in which the Turks would manifest such unexpected bravery we might have look with more interest upon the old fortress”.

Apropo, odată cu scenele de luptelor de la Giurgiu, un român a intrat în istoria presei drept primul reporter-fotograf de război!

Carol Szathmari, bucureștean născut în Cluj, la bază artist cu atelier de pictură, grafică și fotografie a intuit oportunitatea fotografierii unui război atât de aproape de atelierul său și a intrat astfel în istorie cu fotografiile sale despre războiul Crimeii. A primit patru medalii pentru pentru activitatea sa fotografică, medaliile fiind acordate de Regina Angliei, Împăratul Austriei, Napoleon al III-lea al Franței și Regele Spaniei în anul 1855. A fost probabil un gest pur antreprenorial, fiindcă pe atunci războaiele erau ilustrate de pictori trimiși la fața locului (printre care și Theodor Amman), iar cele mai reușite pânze erau vândute pe bani frumoși curților regale și presei occidentale. Tehnica fotografică a înlocuit repede pictorii de ziar precum cel care ilustrează grafic acest articol.

Mai departe urmează tocmirea poștalionului din Giurgiu, un angrenaj “fără nicio particulă de oțel în ea” și pornirea la drum, drumul fiind mai mult niște urme de căruțe lăsate în noroaiele câmpiei și numai de birjari știute.

“no trace of a definitive path existed upon this broad level plain […] but a perfect net-work of wheel-ruts was spread in every direction.”

Cincisprezece ani mai târziu, pe aici va trece prima cale ferată care intra în Bucureşti prin gara Filaret. S-ar zice, poftim! veșnica problemă a infrastructurii lipsă, după cum se lamentează unii români cum că aici nu se poate, că “țara e frumoasă, păcat că e locuită” și alte clișee adormitoare.

Se uită mai mereu de geografia complicată a zonei, nici o populație de vikingi n-ar fi rezistat altfel între trei puteri mereu în conflict. Când să construiești ceva, orice? când trăiești sub zodia provizoriului? Și nu mă duc mai departe în trecut spre atacurile în valuri ale popoarelor migratoare și nici în istoria recentă a celor două războaie mondiale (plus războiul rece), ci rămân la perioada relevantă articolului: numai între 1711 și 1854 au avut loc 8 confruntări între turci și ruși pe teritoriile românești, cu o perioadă însumată de 27 de ani de război!

București, 1853:

Capitala apare în peisaj cu numeroase acoperișuri colorate și impozante turnuri bisericești ridicându-se deasupra vegetației masive, în contrast cu monotonia câmpiei.

Călătorul extenuat caută faimoasele băi, celebre precum cele din Damasc! și devine entuziasmat de strămoșul spa-ului de azi, tratamentul de la băile din București întrecând “la un loc tot ce-ați citit despre băile orientale din Damasc și Constantinopol” și fiind descris cu lux de amănunte. Apoi rezumă sociologic urbea și schițează și un comentariu arhitectural:

Bucharest presents an ambitious appearance. Not a few of the buildings make attempts at splendor, but they are built of such fragile materials that even when new, they present a dilapidated appearance, in spite of their multifarious ornaments. The streets are unpaved and from the nature of the soil are always chocked either by dust or mud”.

Ca fapt divers, în acel an s-a inaugurat Moara lui Assan, clădire impozantă care rezistă și azi în ciuda incendierilor imobiliare. Dar nu cred că vizitatorii americani au hoinărit prin periferiile de atunci ale capitalei.

Jurnalism de la 1853 despre politica zonei

Urmează mai multe paragrafe despre istoria României pentru cititorii americani, continuate de o foarte actuală (atunci) prezentare a “Chestiunii Estice”, o intuiție foarte bună a jurnalistului față de evenimentele ce urmau să producă în mai puțin de un an. Un jurnalist de excepție, care nu numai că a încercat să relateze obiectiv detaliile mărunte observate în jurul său, dar care avea și o privire de ansamblu foarte pertinentă, mai ales pentru posibilitățile de informare ale epocii. Mă inclin:

Such an anomalous position can not long continue. The fate of the Principalities must be decided in the settlement of the “Eastern Question” which can be no longer postponed. Every man who has smoked a chibouck supposes himself to have imbibed the wisdom for settling this vexed question.

Și a urmat imediat Războiul Crimeii (prea puțin tratat în manualele românești)! Apoi concluzionează despre Principate:

A few years of peace would readily develop into a constitutional government.

Din nou, un diagnostic atât de precis pentru progresul statal ce a urmat în a doua parte a secolului XIX! Doar că Balcanii au rămas mult timp sub semnele de întrebare ale Chestiunii Estice: după Războiul Crimeii au urmat altele în zonă, culminând cu asasinarea Arhiducelui Austriei în Sarajevo și declanșarea Primului Război Mondial și terminând cu războiul iugoslav care a măcinat anii ’90.

Privind în urmă, apreciezi altfel pacea și tihna de a construi a prezentului față de ce-au trăit bunicii sau stră-străbunicii noștri. Dar mai bine vă las să răsfoiți în liniște.