Peaministri nõunik olla on tore. Saab palju reisida, osaleda huvitavatel kohtumistel huvitavate inimestega, inimesed on kõik väga sõbralikud ja viisakad. Teravusi ei ole, vastupidi, kõik on kohati nii ümmargune, et on raske aru saada, milline külg sellest kumerusest parasjagu arutluse all on. Eriti positiivse emotsiooni tekitas käimine välisreisidel, sest seal oli eriti tugevalt tunda Eesti väga positiivne maine. Oli hea tunne olla eestlane, kui kõik teised üksmeelselt eestlasi kiidavad.

Eriti meeldis mulle käia ise esinemas. Need viimased neli kuud olid mu elus ühed toredamad. See kõik oli väga meeldiv ja see oleks võinud kõik jätkuda. Kui ma oleksin just pensioniikka jõudnud, oleksin seda võib-olla ka teinud. Praegu aga soovin ma jätkuvalt teistele inimestele mingitki lisandväärtust anda. Nõuniku ametilt eeldatav lisandväärtus on minu jaoks liiga väike.

Väidan seda kõike isikliku kogemuse pinnalt, läbinud äsja sotsiaalmajandusliku eksperimendi nimega «Kuidas olla peaministri nõunik». Eksperiment kestis neli kuud, nagu see oligi plaanitud kestma. Ühelt poolt, analüütikuna, kes võtab oma tööd alati väga põhjalikult, soovisin ma lähemalt näha, kuidas riigijuhtimine käib, teisalt soovisin täiesti siiralt anda oma panust riigile, n-ö oma aja teenimisega riigisektoris.

Minu ettekujutuses oli peaministri nõuniku amet selline, kus tuleb anda nõu peaministrile. Selles detailis ma küll paraku eksisin. Nõu saada peaminister ei soovinud. Ega ka keegi muu riigisektoris laiemalt. Riigisektor on täis dogmasid, mis pole muutunud 2003. aastast, kui ma viimati riigisektoris töötasin. Nendega juhitakse riiki siiamaani. Ma läksin riigisektorisse selleks, et ehk õnnestub midagigi uuenduslikku ellu viia. Minu arvates on «kindlalt edasi» end ammu ammendanud ning mitmeidki asju tuleks teha nüüd teisiti kui siiani. Ilmselgelt jooksin ma peaga vastu müüri.

Valitsevate dogmade raamest väljumine ning mõne teistsuguse mõtte väljakäimine riigisektoris on tabu. See on hämmastav, kui ühel meelel korrutavad kõik kellegi poolt kunagi välja mõeldud laulu. Mulle tundus kohati, et ma olen «LEGO filmi» sisse sattunud. Ja just nagu «LEGO filmgi», see korrutamine töötab. Eriti saab seda aru välismaal, kus Eesti legend oli tugevasti kõigi inimeste pähe kinnistunud, keda ma väljamaal kohtasin. Turundus turunduseks, aga aeg oleks särava pealiskesta alla ka midagi sisukamat välja mõelda. See nõuaks riigisektoris veidikenegi avatumat suhtumist.