Debatindlæg af Michael Christensen, Skive

Kan du elske, hvem du vil I Danmark? Må du kun elske folk, der befinder sig inden for EU's grænser? Og hvor langt er vi villige til at gå for at smide uønskede elementer ud af vores land?

Min historie starter for ti år siden, da jeg arbejdede i Singapore. Jeg havde netop købt frokost i en food court fyldt med asiater og ledte efter et sted at sidde ned og spise. Alle borde var optaget, og jeg så to kinesiske kvinder, der sad og grinte lidt af den høje, hvide mand i havet af asiater. Jeg tog det som en invitation og satte mig over til dem.

Det var starten på en klassisk fortælling om et møde mellem mand og kvinde. Sød musik opstod mellem mig og den ene kvinde.

Var det dumt af mig? Eller skulle jeg have holdt mig til ‘min egen slags’?

Det startede godt. Vi hyggede os og fortsatte med at holde kontakten over nettet. Jeg tog tilbage for at besøge hendes familie, og jeg blev accepteret. Alt var sådan set godt. Hun kom til Danmark i tre måneder og lærte lidt dansk for at se, om Danmark var et land for hende.

Francescas lægeuddannelse blev accepteret af de danske myndigheder, og jeg blev fortalt, at hun kunne få ophold på den såkaldte Greencard-ordning i to år, og at det kunne forlænges med yderligere to år. Jeg fik at vide, at forlængelsen bare var en formalitet.

Michael Christensen og hans nu udviste kæreste Francesca Vis mere Michael Christensen og hans nu udviste kæreste Francesca

Danmark tog oven i købet imod læger med åbne arme på grund af lægemangel. Så vi tænkte, at det var en god idé at søge om ophold gennem Greencard-ordningen. Men vi endte alligevel med at vente halvandet år. Blandt andet fordi, vores ansøgning undervejs blev væk i systemet.

Men nu var Francesca endelig på vej. Jeg læste op på reglerne, da jeg ikke blev tilbudt nogen hjælp eller kontaktperson fra myndighederne, selvom ansøgningen var godkendt.

Jeg fandt ud af, at hun skulle bestå dansk på B-niveau, kaldet Dansk 3, for at få lov til at blive i Danmark. Derfor fik jeg hende straks ind på en sprogskole, selvom hun blev nødt til at vente på at få sit danske cpr-nummer.

Vores første personlige kontakt med myndighederne var på politistationen, hvor Francesca som en anden kriminel fik taget fotos og fingeraftryk, så hun kunne blive en del af deres database, selvom hun ikke havde begået en forbrydelse. Vi blev behandlet som flygtninge, der bare skulle hastes gennem systemet.

Skulle vi allerede her have tænkt, at det var en dårlig idé, at hun skulle flytte til Danmark?

Alt gik dog godt, og hun begyndte på sprogskolen og klarede sig bedre end forventet. Hun fik megen ros, fordi hun var hurtig til at lære både at læse og skrive dansk. Tiden gik, hun bestod sine eksaminer og bestod danskprøverne på modul 1, 2, 3 og 4 i første forsøg.

Nu var tiden kommet til at søge om de to års forlængelse af hendes Greencard, der som sagt bare skulle være en formalitet. Men vi fik afslag med besked om, at hun skulle være ude af landet inden 30 dage!

Vi fik fat på en advokat for at tage kampen op. Og det viste sig, at der åbenbart er forskel på at tage Dansk 3 og dansk på modul 3. De to betegnelser mindede så meget om hinanden, og det var ikke nemt at tyde jurasproget, reglerne var skrevet på.

Vi havde betalt tusindvis af kroner for al sagsbehandlingen, og vi har ikke modtaget nogen form for understøttelse. Jeg var fuldkommen forbløffet over beslutningen. Var det min fejl, fordi jeg ikke havde forstået det korrekt? Eller burde nogen have fortalt det til os fra starten?

Vi kørte en klagesag og håbede på, at Francesca kunne få lov til at blive i Danmark, imens klagen blev behandlet, da hun godt kunne nå at tage den korrekte danskprøve imens.

Men det fik hun ikke lov til, og Francesca rejste hjem for et halvt år siden. Her fik vi at vide, at der netop ville gå et halvt år, inden de kom frem til en afgørelse. Men for nylig fik jeg brev om, at de ikke har tid, og sagen vil blive udskudt i yderligere tre måneder.

Kan man tillade sig at behandle folk sådan? Er det et land, man får lyst til at leve i?

Francesca er katolik, hun er engageret læge, og hun har reddet mange mennesker. Hun er en vidunderlig person, min familie elsker hende, og hun var faldet godt til i det danske samfund, og hun fandt venner de steder, hun kom.

Hvorfor har vi ikke plads til folk som hende?