Lederen af det svenske Centerparti – en civiliseret pendant til det hjemlige Venstre – blev i Berlingeren bedt om at forholde sig til danskernes syn på flygtninge. Partileder og erhvervsminister i den svenske borgerlige regering Annie Lööf konstaterede høfligt at hun i hvert fald ikke forstår Dansk Folkeparti. Som borgerlig står hun for solidaritet og humanisme. På dette grundlag forpligter man sig til at bistå folk på flugt og holde grænserne rimeligt åbne.

I Sverige betyder den liberale flygtningepolitik en merudgift i de næste tre år på beregnet 48 milliarder kroner.

Statsminister Fredrik Reinfeldt, formand for de konservative Moderaterne, har udstukket kursen og ganske kort tid før det svenske Riksdagsvalg meddelt at svenska folket ikke skal forvente lettelser lige med det samme. Når Mellemøsten brænder, og Ukraine vakler, har et rigt land som Sverige en klar forpligtelse over for forventede flygtninge i en kriseramt verden.

For nu at resumere: en konservativ statsminister for at det ikke skal være løgn trængt i meningsmålingerne meddeler i valgkampens slutning at hans vælgere skal bekoste 48 milliarder kroner på flygtninge.

Sådan gør de i Sverige.

Annie Lööf forklarer den danske avis at Sveriges politik også har selviske begrundelser: Flygtninge er en ressource. På overskueligt sigt en stor gevinst for et driftigt samfund med tillid til sig selv, til borgerne og til fremmede. En kraftig stimulans for svensk foretagsomhed, for innovationen og for indtjeningen som sådan, siger ministeren. Kort sagt: tilvandrede mennesker er også en god forretning. Man er vel borgerlig, det skal kunne betale sig at få folk i arbejde. Ingen sentimentalitet, tak!

Integration til debat

I regeringsduelige svenske partier problematiserer man ikke folks tøj- og spisevaner og religion og farer varsomt frem. Dog uden at vige tilbage for debat om integration, men fuldt bevidst uden om Sverigedemokraterna der holdes på arms afstand i det gode selskab. Hvorfor diskutere på det niveau, når det kan undgås. Hvem bliver klogere af systematiseret forsnoskethed? Trods danske røster om ytringsfrihedsundertrykkelse i Fosterlandet – i modsætning til de selvforherligende ytringsorgier i Danmark – viser statistikken noget andet: At Sverige i højere grad end danskerne sætter indvandring og flygtninge til debat. Mens der siger og skriver var fire debatarrangementer om integration under Folkemødet på Bornholm i år, var der over det femdobbelte ved Almedalsveckan, det tilsvarende svenske årsmøde på Gotland.

Det er efterhånden lykkedes det neonationale højre i Danmark at fremstille svensk politisk kultur som noget nær en partikongres i Nordkorea og retssikkerheden som Stalins domstole. I forgangne uge drog en delegation af det antimuslimske sveafobiske Trykkefrihedsselskabet over Sundet for belære de indfødte om dansk frisind. En svensk plakatsmører har hængt navngivne minoritetspersoner offentligt ud i groft nedsættende grafiske fremstillinger og er blevet dømt efter loven. Det er for galt!

Radio24syv kørte i sommer et fast program som ironisk, men i emnevalg alvorligt ment som en ’frihedens stemme’ rettet mod det trælbundne ytringsberøvede Sverige.

Ubærligt for toneangivende danske meningsdannere på den blånende fløj er svenskerne uhelbredeligt politisk korrekte, værre kan dét dårligt blive.

Grov usandhed

Heroverfor står den danske ytringsfrie frimodighed der ustandseligt demonstrerer civilcouragen og ytrer alle formørkede impulser, indestængte fordomme og fortrængte fobier og konsekvent i processen promenerer stoltheden over at kunne gøre det. I modsætning til de politisk korrekte, røvkedelige svenskere der holder det fladpandede, det bøvede og nederdrægtige i dunkle drifter skjult bag facaden. Men kun til den dag hele lortet eksploderer i tarmindhold og bræk.

Med vold og magt og rigtige meningers dødvægt har svenskerne maset det ukorrekte ned i den nationale trykkoger, og nu ryger låget af, Du gamla du fria, og der står så pludselig Sverigedemokraterna som svarer til Dansk Folkeparti, og der kan man bare selv se hvor galt det kan gå, når man ikke lader alt det skidne komme ud i luften! Eller hvordan var det nu det var?

Og så er der altså bare det ved det, at det oven i købet er en grov misforståelse eller usandhed at svenskerne ikke diskuterer integrationsproblemer. Til gengæld uden at falde for det farlige vås og bagvendte nonsens, der har plaget Danmark i snart 20 år: at man bare skal lufte sin lurvethed og lukke landet.

Enhver tosse bør kunne indse at accepteres det alment i den politiske samtale at udtale om andre mennesker hvad fanden det skal være med pligt til grovheder, så bliver debattens niveau og kvalitet jo som tonen. Form og indhold som bekendt. Værd at erindre med ytringsfestens tømmermænd: Handling følger ordet.

Mens DF’s repræsentanter sammenligner kvinders tørklæde om håret med hagekors og heilende horder, taler Annie Lööf om respekt for andre, om solidaritet og en humanistisk holdning.

Man hører i sit martrede indre øre hylet af hån mod denne politisk korrekte svensker.

Mere følsomme sanser – til høflig opklaring for de undrende svenskere – opfanger det nationale danske kompleks over for broderfolket. Et tårnhøjt fuldt berettiget mindreværdskompleks der får Malmös Turning Torso til at ligne et muldvarpeskud på bunden af et hul i jorden.

Ønsker man ydermere at plage sig selv, konstateres den nu højlydt udtalte danske reaktion på de svenske planer om at modtage over 300.000 flygtninge over de næste fire år.

Ikke at man tilbyder at give en hånd med.

Uha nej, men tænk hvis en og anden uønsket nysvensker tager med toget over bron.