»Jeg ville have min søn ud af det kinesiske skolesystem så hurtigt som muligt, og inden han blev helt ødelagt,« siger Wei Chunyan, der er uddannet i psykologi og tidligere underviste på et kinesisk universitet. »I de kinesiske skoler har de ingen respekt for børnene. De lærer ikke at være selvstændige og være hele mennesker. I stedet bliver de bare proppet med indlæring,« siger hun.

Derfor besluttede Wei Chunyan at vende ryggen til det kinesiske skolesystem, og sidste år meldte hun sin 10-årige søn ind i en alternativ skole, hvor der er mere fokus på kreativitet, kritisk tankegang – og ikke utallige prøver og udenadslære. I Danmark hører man ofte den modsatte historie: at Kinas uddannelsessystem er et forbillede – ja, at det ligefrem er verdensklasse. Men i Kina undrer man sig over den danske fascination af det kinesiske uddannelsessystem.

»Her er vi stadig flere, der fravælger de kinesiske skoler,« siger Huang Mingyu, en far, der var så frustreret over landets offentlige skoler, at han i 2009 simpelthen selv etablerede en skole i udkanten af Beijing, som hans datter – og også Wei Chunyans søn – går i.

»Her vil vi skabe afbalancerede individer, og ikke blot elever, der er gode til at tage tests,« siger han.

Dansk fascination

Kilden til den danske – og vestlige – beundring af det kinesiske uddannelsessystem skal findes i PISA-undersøgelsen i 2010, hvor elever i Shanghai indtager førstepladsen på verdensplan indenfor læsefærdighed, matematik og naturfag. Niels Egelund, professor fra Aarhus Universitet, har ofte talt om, at »folkeskolen kan lære af Kina«, og at Danmark skal inspireres af »den respekt og disciplin, der er omkring viden og læring« i Kina.

Fascinationen afspejles også i DR’s programflade, hvor man for nylig kunne følge to danske elever, der opnåede bedre karakterer, efter de fik en kinesisk undervisningsvejleder. Og i en ny dokumentarserie, 9.z mod Kina, der starter mandag aften på DR1, vil elever fra Danmark »dyste« mod »verdens bedste« elever fra Kina. Formålet er ifølge DR at undersøge, hvordan eleverne er »rustet til kampen om fremtidens arbejdspladser«. Der opstilles en modsætning mellem de disciplinerede kinesiske elever og den mere rodede forestilling i den danske folkeskole, hvor læreren kæmper for at få opmærksomhed. Og i storbyen Harbin i det nordøstlige Kina tilbringer eleverne 12 timer om dagen i skolen, mens eleverne fra Holme Skole i Aarhus har en halvt så lang skoledag. Dokumentarseriens mål er at være et indlæg i den danske debat, men den viser ikke det, der i Kina betragtes som skyggesiden ved det kinesiske uddannelsessystem.

Akilleshæl

De kinesiske skolers intense fokus på tests, som har givet Shanghai-eleverne succes i PISA-undersøgelsen, betragtes i den kinesiske debat som selve uddannelsessystems akilleshæl.

»Fokus på tests og udenadslære og paratviden fra lærebøger frem for på den fundamentale forståelse af de emner, de beskæftiger sig med, får eleverne til at miste deres nysgerrighed, fantasi og evne til at skabe,« sagde Jiang Xueqin, viceinspektør på Peking Universitets Gymnasium, til Information kort efter PISA-resultaterne kom frem.

»Først når Kinas elever klarer sig dårligere i PISA-undersøgelsen, ved vi, at det kinesiske system ikke kun ensidigt fokuserer på udenadslære, men har et miks, der også inkluderer mindre målbare men vigtige faglige kompetencer som kreativitet og samarbejdsevne.«

Selv blandt lærere på eliteskolerne i Shanghai udtrykkes kritik.

»Det er naturligvis godt nyt, at vi kinesere ikke er så dumme, og at vores skolesystem ikke er så ringe. Men derudover tillægger jeg ikke PISA-undersøgelsen stor værdi. En skriftlig prøve siger meget lidt om, hvor godt unge mennesker bliver forberedt på at løse komplekse problemer,« siger Zhang Renli, skoleleder ved Shanghais Jing’an Uddannelsesakademi.

Det kinesiske skolesystem er bygget op om et stort antal skriftlige prøver, hvor standardviden bliver testet.

»Mange lærere i Kina mener, at den slags prøver spiller en alt for stor rolle. Elever skal ikke kun lære at gætte, hvilke svar læreren gerne vil høre. De skal også være i stand til at forme deres egne meninger og formulere dem. Der en presserende mangel på de evner i Kina i dag, så det er nødvendigt, at selvstændighed og innovative tanker bliver gjort til centrale elementer i uddannelsen,« siger Zhang Renli.

Heller ikke den kinesiske regering mener, at uddannelsessystemet producerer de nødvendige talenter indenfor kreativitet og ledelse, som kan sikre Kinas fortsatte fremdrift.

Vil ikke være robotter

Blandt kinesiske forældre er der stor bekymring over det enorme pres, som deres børn udsættes for i skolerne – at det er et prøveræs, og at der er for mange skoletimer.

»Jeg er så bange for, at det vil ødelægge min datters barndom, at min mand og jeg er blevet enige om, at vi simpelthen vil flytte til udlandet, for at hun kan undgå den kinesiske skole,« siger Zhou Sunlin, en arkitekt i Beijing, der har en femårig datter. De planlægger at tage til Canada.

Blandt eleverne er der også utilfredshed. I Kina førte det til stor debat, da den 17-årige elev Jiang Chengbo i en tale på sin skole sidste år stærkt kritiserede uddannelsessystemet. »Når det kommer til fantasi og kreativitet, så ligger vi kinesiske elever på sidstepladsen!« erklærede han. »Vi vil ikke blot være robotter!«

Og Zhong Daoran, en 22-årig økonomistuderende skrev sidste år debatbogen Det tilgiver jeg jer aldrig!, som var en lang nedsabling af skolesystemet. »I grundskolen frarøver de os vores egne værdiforestillinger, i mellemskolen vores selvstændige tanker og i gymnasiet vores idealer og drømme,« skrev han.

Det var det, som Huang Mingyu ville undgå, da han i 2009 sammen med andre forældre grundlagde sin skole i udkanten af Beijing. Den er stærkt inspireret af Rudolph Steiner-skolen, hvor der er stor vægt på at uddanne hele barnet og på at fremme kreativitet. Og her er atmosfæren meget anderledes end i normale kinesiske skoler, hvor der er fokus på indlæring, disciplin, mange lektier og mange timers undervisning. Her er stemningen løssluppen – lærerne fortæller eventyr, eleverne opfører teaterstykker og undervisningen ses mere som en leg. Skolen har nu flere hundrede elever.

»Det kan godt være, at man i andre lande ser mod Kina for at blive inspireret, men her gør vi en stor indsats for at undgå den kinesiske uddannelsesmodel,« siger Huang Mingyu.