Det er nu et år siden, at Edward Snowden begyndte at lække fortrolige dokumenter om NSAs verdensomspændende overvågning. Reaktionen hos både borgere og politikere har indtil videre været ligegyldighed

Snowdens formål var at igangsætte en offentlig debat om overvågningens legitimitet og tilvejebringe et informeret grundlag, som debatten kunne føres på. I følge Glenn Greenwald, der netop har udgivet en bog om Snowden-sagen, har missionen været en succes. Aldrig har så mange diskuteret overvågning så meget. Det kan vel være, men ser man isoleret på Danmark, må den foreløbige konklusion være, at Snowdens dokumenter ikke har ændret noget af betydning.

I denne sag kan man ikke skyde skylden på medierne. Samlet set har de faktisk taget opgaven på sig og forsøgt at rejse debatten. Snowdens dokumenter er blevet refereret, belyst og perspektiveret, men lige meget har det hjulpet. Vel har der været debat, men den er ikke for alvor trængt igennem hos hverken politikere eller befolkning. Begge grupper har først og fremmest været ligeglade.

For de fleste politikere gælder, at de har anlagt bekymrede miner og så ladet det være ved det. De har ikke ønsket at undersøge overvågningen, og de har ikke villet stille kritiske spørgsmål til efterretningstjenesternes arbejde. I stedet har de ladet sagen strande ved formuleringen om, at de ”ikke har grund til at tro, at der foregår ulovlig overvågning i Danmark.” Det er muligt, at politikerne har gode grunde, men kendsgerningen er, at de i afvejningen mellem lukkethed og passivitet på den ene side og åbenhed og transparens på den anden helt tydeligt har valgt det første. Det er ærgerligt, for det havde ellers været oplagt at igangsætte en debat om efterretningstjenesternes arbejde og om grænserne for den overvågning, som de nødvendigvis må udføre. Men fra politisk side er der blevet sat prop i debatten, allerede inden den er kommet i gang.

Heller ikke befolkningen har været nem at mobilisere. Protesttog er ikke marcheret gennem gaderne, stemmer har ikke flyttet sig mærkbart, og folk bruger ikke deres computer mindre. For dem, der køber afsløringernes grundlæggende præmis om, at overvågningen skader befolkningen og demokratiet, burde den udeblevne reaktion undre. Man kan selvfølgelig forsøge sig med en forklaring om, at det endnu ikke er gået op for folk, hvad der i virkeligheden foregår, men med mediernes intensive dækning taget i betragtning, er det en noget tynd begrundelse. Mere nærliggende er, at passiviteten simpelthen skyldes, at folk slet ikke køber forudsætningen om, at overvågningen for alvor skader dem. Måske har de fleste faktisk forstået, hvad sagen går ud på. De er med på, at oplysninger om mail, internet og telefon med stor sandsynlighed opsnappes og gemmes på servere i fremmede lande. Men skulle en amerikansk efterretningstjeneste et eller andet sted i de enorme mængder af information have en enkelt oplysning om, at en borger på en villavej i Holte har set billeder af nøgne kvinder (som det sker på alle andre villaveje), så er det nok irriterende, men nogen stor trussel mod privatlivet er det vist ikke.

Her er vi måske fremme ved noget centralt ved Snowdens afsløringer. De har vist, at der foregår en massiv indsamling af information, men ind til videre har de kun sporadisk dokumenteret, at denne indsamling har konkrete, negative konsekvenser for den helt almindelige borger. Og hvis ikke Snowden har dokumenter, der kan vise, at det faktisk er tilfældet, tyder intet på, at han vil få held med sit forehavende. Så ind til videre er beskeden fra Danmark til Snowden: Tak for afsløringerne. Det var pænt af dig, men nu vil vi egentlig gerne videre til noget andet.

Peter Lauritsen er lektor i informationsvidenskab ved Aarhus Universitet. Han forsker især i brugen af overvågningsteknologi, men interesserer sig bredt for de konsekvenser den stigende anvendelse af it har for mennesker og samfund

Peter Lauritsen blogger fast på Protokol. Følg ham også på Twitter.