De seneste års mange fund af forurening i vores drikkevand stiller den danske vandsektor over for store udfordringer, og der er alt for lidt fokus på at sikre drikkevandskvaliteten.

Særligt de mange hundrede små og mindre vandværker har i årevis ikke prioriteret indsatsen og har slet ikke kapaciteten til at kunne foretage de investeringer og test, der i fremtiden vil være nødvendige for at kunne håndtere udfordringerne.

Det siger Lars Bonderup Bjørn, der er direktør i energikoncernen EWII.

»Vand er ved at bevæge sig fra en relativt simpel produktionsform, hvor man bare skal pumpe det op af jorden, til noget hvor der skal være meget bedre styr på kvaliteten,« siger Lars Bonderup Bjørn.

EWII ejer TREFOR Vand, et af de større vandselskaber i landet, der både forsyner 50.000 mennesker i trekantsområdet og virksomheder som Carlsberg og Arla med drikkevand.

Den danske vandsektor består af over 3.000 forskellige vandselskaber. De mindste er forbrugerejede vandværker, der forsyner få hundrede mennesker, mens de største kommunale selskaber i de store byer står for forsyningen til flere hundredtusinder husstande.

Ifølge Lars Bonderup Bjørn er et af de store problemer, at reglerne i dag er skruet sådan sammen, at der er stor forskel på, hvor ofte henholdsvis små og store vandværker skal teste deres vand.

Myndighederne har bestemt, at hyppigheden af test sker ud fra, hvor store vandmængder man sælger, og det betyder, at et selskab som TREFOR Vand tester hver 14. dag, mens der kan gå langt længere – ofte ét år eller mere – imellem, at de mindste vandværker skal teste deres vand.

Med den øgede forureningsproblematik giver det en stor lokal forskel på, hvor trygge forbrugerne kan være, og det er uacceptabelt, mener direktøren.

»Ud fra en sundhedsmæssig betragtning – hvis vi anser vandet for en fødevare – er det stærkt utilfredsstillende og kritisabelt, at det er afhængigt af, hvor du bor henne, om der er mere eller mindre godt styr på den fødevare, du propper ind i kroppen,« siger han.

Carl-Emil Larsen, der er direktør DANVA – en brancheorganisation for vandsektoren – giver EWII-direktøren ret i, at forureningsproblematikken ser ud til at betyde, at vandselskaberne står over for store forandringer. Det kan blandt andet føre til, at nogle af de små selskaber bliver nødt til at teste oftere, end de gør i dag.

»Han har ret i, at man skal være forberedt på at tage hyppigere prøver. Vi skal til at tænke anderledes, og vi skal tænke meget mere over kvalitet og overvågning. Det er vi også allerede i gang med,« siger han.

Ulighed i vandsektoren

I et nyligt udsendt nyhedsbrev beskriver EWII situationen i den danske drikkevandssektor som præget af »ulighed« på grund af de forskellige krav til henholdsvis store og små selskaber.

»Kan det være rigtigt, at nogle danskere skal have større sikkerhed for vand af høj kvalitet end andre, bare fordi de får vand fra et større vandværk,« spørger selskabet og svarer selv.

»Nej, vel!«.

Et budskab som bestemt ikke er blevet godt modtaget af foreningen Danske Vandværker, der er en brancheorganisation for de forbrugerejede vandforsyninger. Direktøren i foreningen, Susan Münster, betegner EWII-direktørens kritik som »enormt ensidig«.

»Han skærer alle over én kam,« siger hun.

Hun påpeger, at med en så decentral sektor som den danske med flere tusinde forskellige vandværker vil der altid være nogle, der har bedre styr på det end andre.

»Det der med at sige, at hvis du får vand fra et mindre vandværk, er der ikke orden på sagerne. Jeg kunne godt tænke mig at vide, om han har været ude at snakke med samtlige vandværker, så han ved, hvad han snakker om. Det tror jeg simpelthen ikke på,« siger Susan Münster.

»Som udgangspunkt er jeg enig i, at alle har krav på rent drikkevand. Men jeg synes ikke, det er i orden, man siger, at stort automatisk er godt.«

De mindre vandværker kan ifølge Susan Münster for det første sagtens gå sammen om at løse udfordringer med rensning og kvalitetskontrol, og for det andet har den decentrale sektor den fordel, at man både bruger meget lidt energi på at distribuere, og at vandet ikke kommer til at ligge længe i rørene, inden det bruges.

Hun understreger, at man selvfølgelig ikke må gå på kompromis med kontrollen, men at det er myndighederne, der har bestemt, at hyppigheden af test skal afhænge af den mængde vand, man sælger.

»Det er myndighederne, der sætter kriterierne for kontrol. Og det er også myndighederne, der afgør, om det enkelte vandværk – uanset størrelse – er i stand til at løfte opgaven,« siger Susan Münster.

Uønskede stoffer

I sommeren 2017 blev der fundet rester af stoffet desphenyl-chloridazon i enkelte vandværker. Stoffet stammer fra et ukrudtsmiddel, der har været forbudt i Danmark siden 1996, og det var ikke på listen over stoffer, der normalt bliver analyseret for på vandværkerne.

Kort efter fundet hos de få vandværker blev stoffet fundet i yderligere 250 boringer, og der begyndte at blive rejst tvivl omkring myndighedernes kontrol med de uønskede stoffer.

Året efter blev der så fundet rester af et hidtil ukendt svampemiddel i otte ud af 14 boringer hos HOFOR, der forsyner hovedstadsområdet. Heller ikke det stof var noget, man normalt testede for, og det satte yderligere store spørgsmålstegn ved den måde, man hidtil har håndteret kvalitetssikringen af drikkevandet.

Som vandsektorens interesseorganisation DANVA formulerede det i en pressemeddelelse i 2018:

»Der tegner sig et dystert billede af, at både forbudte og tilladte pesticider finder vej til vores grundvand og dermed udgør en alvorlig trussel for danskernes drikkevand.«

Miljø og Fødevareministeriet besluttede på baggrund af fundene af de uønskede stoffer at iværksætte en såkaldt massescreening, som skal teste grundvandet for 400 pesticider – en tidobling i forhold til det, der indtil nu har været på det løbende overvågningsprogram.

Resultaterne af denne screening forventes senere i februar måned. Og hvis det viser sig, at der er problemer med yderligere en række uønskede stoffer i vandet, vil det betyde, at særligt de små selskaber i sektoren står over for langt større problemer, end de kan håndtere, siger Lars Bonderup Bjørn.

»For mig er det helt basalt. Kravene til sikkerheden om drikkevandet skal være ens for alle. Det er der, man må begynde. Det betyder så, at der er en masse små, der vil blive udfordret. Det er ærgerligt, men så må de blive samlet op af de større, og så må man sørge for, at det er attraktivt for de større at samle dem op,« siger han.

Mere overvågning

Carl-Emil Larsen, direktør i DANVA, vurderer ikke, det er sandsynligt, at det bliver regeringen, der kommer til at kræve, at tidsintervallet for testene bliver sat kraftigt op for de små vandværker. Det skyldes, at man hidtil fra politisk side har valgt at prioritere, at de små vandværker – og forbrugere – ikke bliver mødt af alt for høje omkostninger.

Men at der sandsynligvis vil blive brug for at opprioritere både test og rensning, er han ikke i tvivl om.

»Jeg er spændt på at se resultaterne af massescreeningen, for den vil være retningsgivende for, hvor meget man skal rense. Og der er heller ikke nogen tvivl om, at det, vi ser ind i, er, at vores vandværker skal være forberedte på at køre rensning på i de tilfælde, man finder noget,« siger Carl-Emil Larsen.

– Men er en sektor med så mange små vandværker rustet til at sætte tidsintervallet for test kraftigt op?

»Det ville øge deres omkostninger til analyse, og så må vi se, om der er nogle, der melder pas på grund af pris. Hvis man gør det, må de forbrugere, der er tilsluttet det forbrugerejede vandværk så afgøre, om den kvalitet og den overvågning af deres drikkevand er tilfredsstillende.«

Afleverer nøglerne

At vandselskaber »melder pas« er allerede noget, der sker i vidt omfang.

En undersøgelse fra mediet CleantechWatch viste i slutningen af 2019, at der de seneste fem år er blevet nedlagt over 200 forbrugerejede vandværker. Blandt årsagerne kan både peges på yngre generationers manglende engagement i at overtage driften af vandværkerne, samt store engangsudgifter til eksempelvis ny infrastruktur, som der ikke er råd til.

Netop de mange lukninger er ifølge Lars Bonderup Bjørn et eksempel på en sektor, der ikke har formået at forny sig selv, og som slet ikke er rustet til fremtidens udfordringer.

Mange af de små forbrugerejede vandværker har ifølge EWII-direktøren i årevis kørt med en alt for lav pris på deres vand og ladet være med at spare op.

»Der findes rigtigt mange selskaber, som egentlig udnytter, at de kan lade være med at investere. De har ikke vedligeholdt deres anlæg, og den dag, hvor der er noget grundlæggende, der skal repareres, kan man gå hen og aflevere nøglerne til det selskab, der har hovedkoncessionen i området,« siger Lars Bonderup Bjørn.

I øjeblikket har EWII-selskabet TREFOR henvendelser fra fire selskaber, der ikke længere kan klare driften, og EWII er så forpligtet til at samle de vandværker op og påtage sig omkostningen for de investeringer, det kræver, så forbrugerne fortsat kan få vand.

»Det betyder, at vores vandkunder bliver pålagt en økonomisk byrde fra dem, der har fået drikkevandet rigtigt billigt i mange år,« siger Lars Bonderup Bjørn.

Den danske vandforsyning er i dag drevet efter det såkaldt ’hvile i sig selv’-princip, som betyder, at vandselskaberne over en årrække skal have balance mellem indtægter og udgifter – og altså ikke kan have profit på deres vandforretning.

Et princip som ifølge Lars Bonderup Bjørn står i vejen for, at det kan betale sig for de store at opsluge de små vandværker og foretage de investeringer, der er brug for til at fremtidssikre vandforsyningen.

»Konsolideringsmuligheden er blokeret i sektoren på grund af regulering. Der er ikke mulighed for at få afkast for investorer, så der er ikke nogen kapital, der driver det. Der er ikke en drivkraft i sektoren, der gør, at der bliver ryddet op i de små selskaber, som underinvesterer, er ineffektive og som bliver udfordret mere og mere af de her mange pesticidforekomster,« siger han.

»Der skal være kapital, der kan påtage sig en risiko for at reparere en sektor, som er temmelig underinvesteret. Der er nødt til at være et eller andet.«

Konkret foreslår han, at der – ligesom i elsektoren – bliver åbnet op for, at der kan tjenes et mindre afkast inden for nogle overordnede rammer.

En forandring af principperne som DANVA dog afviser, at der er behov for, da vandselskaberne allerede har adgang til billige lån i deres lånefacilitet i Kommunekredit.

»Det er ikke svært at få penge til investeringer. Grunden til, at der ikke er nogen kommercielle private aktører inde, er fordi, de ikke kan gøre det så billigt, som vi kan. Hvorfor skulle man gå ind og låne dyrere, end hvad nødvendigt er? Det er kun for at gøre det dyrere for forbrugerne,« siger Carl-Emil Larsen.