בספטמבר האחרון, כמה ימים לפני יום הכיפורים, נערך דיון סוער באולמו של השופט אילן שילה בבית המשפט המחוזי מרכז שבלוד, בנוגע לחברת מגה, שנכנסה בינואר 2016 להליך הקפאת הליכים שבסופו נמכרה לרשת יינות ביתן. הסערה לא נגעה לגורל העובדים, לחובות לספקים או לעתידה של רשת המזון שפעם היתה השנייה בגודלה בישראל. למעשה, הסוגיות שהיו פעם מאוד בוערות וכואבות באו על מקומן בשלום בזכות עבודה יעילה של שלושת נאמני החברה — רו"ח גבי טרבלסי ועוה"ד אמיר בר־טוב ואהוד גינדס.

מה שעמד על הפרק בדיון המתוח והעצבני הוא השאלה כמה כסף תקבל אותה טרויקה. מבקשה שהגישו כמה שבועות לפני כן לבית המשפט, עלה כי שלושת הנאמנים מבקשים סכום בלתי נתפש של 153 מיליון שקל (לפי אחוזים מסכום ההחזר לנושים). זאת, בהסתמך על תקנות בחוק המאפשרות להם לגבות אחוזים מהכסף שמחולק לנושים, במידה שמחולקים לנושים יותר מ–80% מהחובות. ואולם המדינה טוענת שהסכום שמגיע להם הוא 28 מיליון שקל.

למהלך הזה התנגד נחרצות עו"ד אורי ולרשטיין, נציג כונסת הנכסים הרשמית (כנ"ר) סיגל יעקבי. במהלך הדיון הוזכר גם תקדים קלאבמרקט מ–2005, שבו קיבלו המפרקים דאז, שלמה נס וטרבלסי, 24 מיליון שקל. ולרשטיין הזכיר לשלושה בדיון שכאשר מונו לתפקיד, נכחו באולם בית המשפט עורכי דין אחרים שייצגו חברות הקשורות לתיק, שעבורם סכום כזה הוא הרבה יותר ממספק. "אם היינו שואלים אז את עשרות עורכי הדין הללו מי רוצה להיות בעל תפקיד ולקבל 24 מיליון שקל, כולם היו מתנדבים", אמר להם ולרשטיין, ובתגובה שמע משלושת הנאמנים שכלל לא בטוח אם מי מהם היה יכול לעשות את העבודה.

עברו לתצוגת גלריה סניף של מגה בעיר צילום: עופר וקנין

טרבלסי הדגיש בדיון שמגה הוא מקרה שונה לחלוטין, כי בקלאבמרקט עסקו בפירוק — ובמגה בוצע תהליך הבראה. מה שטרבלסי לא הזכיר הוא מה שמכונה בקהילה המשפטית, במידה רבה של ציניות, "הנס של קלאבמרקט". זאת, כאשר בקיץ 2005, תוך חודש מקריסת קלאבמרקט עם חובות של מיליארד שקל, הגיעה קבוצת אי.די.בי של נוחי דנקנר, בעלת שופרסל, ושמה על השולחן 950 מיליון שקל — וכיסתה כמעט את כל החוב.

בקריסת קלאבמרקט ביקשו תחילה נס וטרבלסי כ–45 מיליון שקל כשכר טרחה על עבודתם, אך בסופו של דבר הסתפקו ב–24 מיליון שקל, מתוכם 3 מיליון שקל תוספת שביקשו וקיבלו כעבור כמה שנים. בעניין שכר הטרחה של מפרקי מגה, ולרשטיין הסכים להוסיף לשלושה 4 מיליון שקל, מתוכם 3 מיליון כ"תוספת מיוחדת על מאמץ", כך שהנאמנים יקבלו 28 מיליון שקל.

"הנאמנים זכאים לכל שבח, תוספת מאמץ של 3 מיליון שקל זה סכום אדיר", אמר ולרשטיין בדיון. אבל בר־טוב הסביר שזה סכום נמוך מדי. "יש פה תיק חריג. הוא חריג בתוצאה שלו, בפעילות שלו, במסת הדברים שהיה צריך לעשות, וצריך להתייחס אליו ככזה", אמר, "אבל הוא חריג לטובה. צריך לצאת טעם טוב מהדיון הזה. בסופו של יום הנושים קיבלו החזר שאף אחד מהם לא חלם עליו. העובדים שמרו על מקום עבודתם בהסכם קיבוצי. במקום לבוא אל בעל התפקיד ולומר לו כך אנחנו רוצים שתפעל, באים ואומרים לו, אין טעם טוב בסכום שנגזר".

עברו לתצוגת גלריה סניף קלאבמרקט. בקריסת קלאבמרקט המפרקים ביקשו כ– 45 מיליון שקל כשכר טרחה, ולבסוף הסתפקו ב– 24 מיליון שקל צילום: אנזו גוש

"משחק בשוק פתוח"

בשבועות הקרובים יכריע השופט שילה אם לאשר את שכר הטרחה של מפרקי מגה, שבינתיים כבר הספיקו להגיש לבית המשפט תחשיב אחר שממנו עולה אפשרות שהם יקבלו סכום שנע בין 62 ל–99 מיליון שקל. בשבועות האחרונים בקשה זו מסעירה את המערכת המשפטית, לא רק בגלל הסכום הגבוה, אלא גם מכיוון שהיא מגיעה אחרי שנים של ביקורת ציבורית בעניין.

לדברי מפרק ותיק, שטוען כי מעולם לא קיבל יותר מכמה מיליוני שקלים על תיק פירוק שבו טיפל, המפרקים שדורשים סכומים מופרזים עושים נזק לכל עורכי הדין בענף פירוקי החברות. "יש קומץ מפרקים שאומרים 'אני אעשה עכשיו מכה ולא אכפת לי מה כולם אומרים, אחרי המבול'", הוא אומר. "הם עושים נזק לכל השוק והענף. גם לחזירות יש גבול".

עברו לתצוגת גלריה

מנגד, לדברי השופטת ורדה אלשיך, שעד 2013 היתה ראש מחלקת פירוקים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, הבעיה בכללותה פחות חמורה ממה שחושבים. "עד היום בתי המשפט מיתנו את הבקשות לשכר טרחה מופרז", היא אומרת. "נכון, יש תיקים שזה נראה נורא, אבל צריך לזכור איך נראית העבודה בפועל. אתה יודע מה זה למכור חברה או למצוא לה קונים — זה לעבוד שעות בחדר מידע, הדפסות, טונות של עבודה. בית המשפט הוא היחיד שיודע כמה עבודה באמת מושקעת בכל תיק. אז אולי 150 מיליון שקל זה סכום שמהדהד נורא, אבל צריך לבדוק מאיפה זה נובע. הייתי בפרשת קלאמברקט והטענה ששופרסל באו ועשו הכל זו טענה של שטות ורוע לב, דילטנטים ובורים. כשאני נתתי צו הקפאת הליכים בקלאבמרקט, השופט בדימוס ישי לויט אמר לי 'מה את נותנת להם הקפאת הליכים, מי יקנה אותם עם שק החובות הזה?'. כשבאה שופרסל והציעה מה שהציעה, כולם היו המומים. זה הרי משחק בשוק פתוח. זה הרי לא רק המחיר, אלה גם התנאים של פריסת הכסף, בכמה זמן, באיזה גודל תשלומים. שופרסל הציעו תשלום מדהים, כמעט בגובה החובות. על זה מגיע למישהו עונש? שבעל התפקיד הצליח למצוא מישהו?".

לדברי עו"ד עופר שפירא, שעוסק בתיקי חדלות פירעון, במעט מאוד מקרים נפסק שכר טרחה גבוה. "שכר טרחה גבוה במיוחד נפסק רק באחוזים מזעריים מהתיקים", הוא אומר. "לפעמים גם קורה שמישהו מקבל סכומים נמוכים מאוד, שלא משקפים את השעות הרבות שהשקיע, מפני שהוא לא הצליח לגבות את החוב. מצד שני, אם יש הצלחה מסוימת, אתה מקבל את שכר הטרחה הגבוה, אבל זה מתוך ערך מוסף שאתה מביא. צריך לזכור שזה בעל תפקיד היחיד במשק שבזמן העבודה שלו לא יודע מה השכר שהוא מקבל, אלא יודע את שכרו רק בדיעבד".

עו"ד איתן ארז, המנהל המיוחד לנכסי ענבל אור, למד זאת על בשרו. לפני כמה שנים הוא היה הנאמן של פושט הרגל אלי רייפמן, בתיק שהיה מתוקשר מאוד. אלא שבסופו של דבר ארז לא הצליח לשים את ידו על מניות חברת אמבלייז ששייכות לרייפמן, ועל אף שבית המשפט אישר לו לקבל 8% מההחזר לנושים, הוא בקושי ראה כסף בתיק שבו השקיע שעות עבודה רבות וגם נסע לא מעט לחו"ל. מאז 2009 ארז קיבל רק 120 אלף שקל על תיק רייפמן, בגין שמונה שנות עבודה. מלבד זאת, הוא קיבל עוד כ–580 אלף שקל, אחוזים מתביעה שהגיש נגד אמבלייז, שבה זכו לקוחותיה ב–6 מיליון שקל.

עברו לתצוגת גלריה

מקורבו של נתניהו שהרוויח כ–20 מיליון שקל מפירוק חפציבה

פרשת מגה מעלה גם את השאלה אם לא הגיע הזמן לשנות את התקנות המאפשרות למפרקים ולנאמנים גביית אחוזים מתוך הכסף שמחולק לנושים. אלשיך, למשל, מסכימה שאולי הגיע הזמן הזה. "אולי צריך לשנות את התקנה המאפשרת את שכר הטרחה הגבוה או למתן אותה", היא אומרת. לפני שלוש שנים זה כמעט קרה. ב–2014 יזמה שרת המשפטים דאז, ציפי לבני, רפורמה שלפיה תבוטל לגמרי תקנה 8א', המאפשרת למפרק הנאמן לבקש שכר טרחה לפי אחוזים. לפי היוזמה של לבני, שכר הטרחה המקסימלי שניתן יהיה לפסוק לכונסי נכסים ומפרקים יהיה 3.5 מיליון שקל בלבד, ובית המשפט יוכל לאשר סכום גבוה מכך רק במקרים מיוחדים. לבני כבר חתמה על התקנות, אך היא פוטרה על ידי ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו בטרם התקנות הגיעו לאישור בוועדת חוקה, חוק ומשפט.

לדברי הכנ"ר יעקבי, רפורמה בתחום דרושה לא רק כדי להגביל את שכר הטרחה הגבוה בתיקים המתוקשרים, אלא כדי לדאוג שבתיקי החובות הקטנים יהיה למפרקים תמריץ לעבוד. "העיסוק התקשורתי מתמקד בתיקי הענק, אבל ברוב התיקים של פושטי הרגל, שכר המפרקים מעוות כלפי מטה", אומרת יעקבי. "אלה תיקים עם שכר טרחה של אלפי שקלים בודדים ויש הרבה פעולות שצריך לעשות. צריך לטפל גם בקצה הזה, לטובת נושים שהם בדרך כלל בעלי עסקים קטנים".

"למכור חברה או למצוא לה קונים זה טונות של עבודה. אז אולי 150 מיליון שקל זה סכום שמהדהד נורא, אבל צריך לבדוק מאיפה זה נובע" השופטת לשעבר ורדה אלשיך

בכל הנוגע לשכר טרחה יש שלושה סוגים שבהם המפרקים יכולים להרוויח כסף: דמי ניהול חודשיים שמאושרים על ידי בית המשפט, אחוזים ממכירת נכסים (דמי מימוש) או אחוזים מחלוקת הכסף לנושים (דמי חלוקה). בסעיף אחרון נמצאת בדרך כלל הבוננזה הגדולה. לפי התקנות, אם מפרק הצליח להחזיר יותר מ–80% מהכסף לנושים, הרי שהוא זכאי לעד 15% מהכסף שהוחזר להם. לשם כך הוא צריך לקבל את אישור בית המשפט, ואם זה מאשר לו — הרי שהוא זכה לכסף הגדול.

הטענה המצדיקה את מתן האחוזים היא שזו הדרך לתמרץ בעלי מקצוע מצוינים כדי שישיגו את הכסף עבור הנושים. ואולם יש מקרים שבהם מפרקים יכולים לזכות בקופה בעיקר בזכות זה שהיו במקום הנכון ובזמן הנכון. קלאבמרקט היא רק דוגמה אחת. מקרה אחר הוא גד זאבי ומניות בזק. ב–2002 מונה עו"ד אלקס הרטמן ממשרד ש.הורביץ לכונס הנכסים של מניות גד זאבי בבזק, לאחר שזאבי קנה 20% ממניות החברה אך לא עמד בחובות לבנקים שמהם לווה את הכסף לרכישת המניות. הרטמן החזיק את המניות ברשותו ומכר אותן ב–2009, בזמן שמחירן זינק לאחר שהחברה הופרטה.

עברו לתצוגת גלריה גד זאבי צילום: עופר וקנין

הרטמן זכה לשכר טרחה עצום של 34 מיליון שקל, מבלי שניהל מערכת מורכבת של עובדים, ספקים, לקוחות ועוד, כמו במקרים של התמוטטות חברה גדולה. עם זאת, הרטמן חילק 4.5 מיליארד שקל והחזיר את מלוא החוב לבנקים — ואף הצליח להשאיר בידי זאבי חצי מיליארד שקל. שכר הטרחה של הרטמן — 0.7% מה–4.5 מיליארד שקל, היה מוסכם על כל הנושים. "זה מקרה ייחודי", אומרים מקורבים לפרשה. "כונס אחר היה יכול למכור תוך שנתיים ולהשאיר חובות. היתה הרבה אחריות מצד הרטמן שהתעקש לא למכור מיד את המניות. הרטמן הלך על אפשרות שכר הטרחה הכי נמוכה שאפשר, וגם אותה לא לקח במלואה. הוא לא הרוויח על חשבון אף אחד, חוץ מזאבי עצמו, שהסכים לשכר הטרחה הזה".

גם בשיטה האחרת, של דמי ניהול חודשיים, אפשר לקבל לא מעט כסף. לדוגמה, עו"ד יצחק מולכו, מקורבו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, הרוויח בעשר השנים שחלפו מאז פירוק חברת הנדל"ן חפציבה כ–20 מיליון שקל. בניגוד להרטמן, מולכו היה צריך להתעסק בתיק מורכב ביותר שבו צריך לשכן כ–1,500 לקוחות שטרם קיבלו את הדירה שרכשו מחפציבה. עם זאת, מקורות במשרד המשפטים השמיעו השבוע ביקורת על התמשכות ההליכים בתיק חפציבה, וטענו שאולי הגיע זמן לסיים את התיק.

מפרקים אחרים טוענים שתיק חפציבה הוא דוגמה לכך שגם שיטת התשלום לפי זמן ולא לפי אחוזים בעייתית. "מה ההישג הגדול של מולכו? פשרה בין הבנקים לרוכשים לגבי כמה כסף כל אחד צריך להוסיף. אנשים היו נכנסים לדירות בכל מקרה, אבל אולי משלמים קצת יותר. עם כל המאמץ שלו, יש נושים שלא קיבלו הכל והוא דפק קופה".

מקרה מפורסם פחות הוא פירוק עיריית טייבה, שנכנסה לכינוס נכסים ב–2007 והמפרק, עו"ד אבנר כהן, קיבל סמכויות של ראש עיר, תפקיד שאותו מילא עד 2014. על כך קיבל כהן 17 מיליון שקל, בזכות שכר טרחה של 200 אלף שקל בחודש פלוס מע"מ. במקרה זה עלתה ביקורת משום שהנושים קיבלו מעט מאוד כסף — תספורת של יותר מ–70%.

"על התיק הזה עבדו יותר מ–11 עורכי דין, עשרות אלפי שעות עבודה", אומר כהן. "אני מבין שזה פופולרי להתנגח בגובה שכר הטרחה, אבל כאן קיבלנו עיר של 40 אלף איש, הרוסה לחלוטין, ושיקמנו אותה. תספורת של 76%? אני לא הבאתי את הכסף, אלא משרד האוצר. אומרים לך קח עיר, תנהל אותה. אני לא אשם בדבר, לא לקחתי שקל שלא מגיע לי".

הדרישות: בעל משאבים — ובקליקה

אופן אחר שבה מפרקים יכולים להרוויח הוא כאשר בית המשפט מאשר להם לתבוע חברות או בעלי תפקידים בחברות, ולקבל שכר טרחה מהסכום שייפסק. במקרה של אי.די.בי, למשל, חגי אולמן ואייל גבאי, הנאמנים לביצוע הסדר החוב באי.די.בי פיתוח, קיבלו עד כה כ–8 מיליון שקל על עבודתם, אבל הגישו תביעה על סך 650 מיליון שקל נגד אי.די.בי. אחזקות, נוחי דנקנר ודירקטורים בחברה, וקיבלו אישור לקבל 15% מהסכום שייפסק בתביעה זו, שאותה הגישו באמצעות עו"ד אופיר נאור. התביעה היא בגין הטענה שב–2008–2010 חולקו בחברה דיווידנדים אסורים בסך 1.8 מיליארד שקל. אם יזכו השניים, הכסף יגיע מהביטוח של הדירקטורים, שהוא למעשה מקור הכסף היחיד להחזר כספים.

עברו לתצוגת גלריה

עו"ד שלמה נס, המפרק של חברת אגרקסקו ב–2011, לא ראה הרבה כסף מפירוקה, אך קיבל אישור לתבוע את המדינה עם עו"ד פיני רובין (שהגיש עמו את התביעה), על סך 500 מיליון שקל, ולקבל 20% מהסכום שייפסק בתביעה. גם מפרקי בטר פלייס קיבלו אישור לקבל 20% מהתביעה שהגישו נגד החברה ונגד שני מייסדיה, עידן עופר ושי אגסי, ועשויים לקבל 40 מיליון שקל.

בתוך כך נשאלת השאלה איך אפשר ליהפך למפרק של חברה, ובטח של חברה גדולה. ההליך המקובל הוא שהנושים, בדרך כלל הגדולים יותר, מציעים לבית המשפט את שם הנאמן או המפרק שהם רוצים להליך. בדרך כלל בית המפשט מאשר את הבקשה. מי שנשאר בצד הם עורכי הדין שמסתכלים בעיניים כלות איך אחרים מקבלים תיקים, והם לא.

היו כאלו שפירשו את האמירה של עו"ד ולרשטיין בדיון על מגה על אותם עשרות עורכי הדין שהיו מוכנים לעבוד תמורת 24 מיליון שקל כמכוונת גם לכך שמי שלא חבר ב"קליקה" פשוט לא מקבל עבודה. כדי להיות בקליקה, צריך גם קודם להיות בעל משאבים. זאת, מכיוון שבפירוק חברה צריך להתחיל לעבוד במהירות ובכל הכוח, בידיעה שהכסף יגיע רק בדיעבד. דבר זה יוצר יתרון מובנה למשרדי עורכי דין גדולים יותר, עם גב כלכלי חזק יותר. נס, למשל, גם חתם עם טרבלסי על ערבויות אישיות בסך 60 מיליון שקל בימים הראשונים של קריסת קלאבמרקט, כדי שהספקים יוכלו להמשיך לספק סחורה בשיא ימי המשבר, בצעד שנחשב יוצא דופן. "אתה צריך גב כלכלי, זה חלק מהשיטה", אומר עורך דין ותיק שעוסק בפירוקים. "הימים הראשונים הם הימים הכי קריטיים שבהם עובדים מסביב לשעון. מי שאין לו כוח אדם וכסף לעבוד ככה, מוצא עצמו בחוץ".

בתקופת אלשיך כראש מחלקת הפירוקים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, נס וארז היו שניים מהשמות הבולטים שקיבלו תיקים גדולים. נס קיבל בתקופתה את תיקי "מעריב", אגרקסקו וקלאבמרקט; וארז קיבל, בין היתר, את התיקים של הנוכל ערן מזרחי, אשת העסקים רחל סופר־סייג ואלי רייפמן (אמבלייז).

כעת, כאשר איתן אורנשטיין הוא ראש מחלקת הפירוקים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ניתן לשים לב למעמדו העולה של עו"ד חגי אולמן ממשרדו של יהודה רוה, אחד משני הנאמנים בתיק אי.די.בי. מלבד תיק אי.די.בי, אולמן גם קיבל ביוזמת אורנשטיין את תיק קבוצת אדמה של אורן קובי. את עו"ד יוסי בנקל מינה אורנשטיין למנהל נכסיו של איש העסקים הקורס אליעזר פישמן, כנראה בשל עבודתו המרשימה בתיק התחנה המרכזית בתל אביב.

מקרה חריג אירע כאשר עו"ד סיגל רוזן־רכב, שהיתה מתמחה של השופט שילה, קיבלה ממנו את תיק הפירוק של בטר פלייס ב–2013, יחד עם עו"ד שאול קוטלר. זאת, לאחר ששילה ביקש להכניס אותה לרשימת המועמדים, על אף שלא היה לה אז ניסיון בתחום הפירוקים.

עברו לתצוגת גלריה בית מעריב תל אביב צילום: דודו בכר

"אין ספק שלהיות מפרק זו עבודה קשה שדורשת מיומנות מיוחדת", אומר עו"ד רם א.גמליאל, העוסק בפירוקים של חברות קטנות ובינוניות. "עם זאת, קיימת בעיה, ולו ברמת הנראות הציבורית, לעניין הרשימה המצומצמת החוזרת על עצמה, לפחות בתיקים המתוקשרים. השיטה הנהוגה כיום, שהנאמן ממונה על ידי הצעת הצדדים, על פי רוב הנושה העיקרי, אינה בריאה ויוצרת לכל הפחות מראית עין של תלות של הנאמן, שאמור להיות אובייקטיבי, במי שממנים אותו".

מנגד, אלשיך סבורה שאין בעיה של קליקות. "לא כל עורך דין יכול להיות מפרק של מגה", היא אומרת. "בזמנו צעקו שיש שחקנים חוזרים, מה לעשות שהמשפחה מצומצמת מאוד, אבל זה קורה גם בתחומים אחרים, כמו בתביעות ייצוגיות. יש פה קבוצה של מומחים וקבוצה של כאלה שהם פחות מומחים, שלא מבינים בזה כלום. אני לא ממנה מפרקים, אלא מאשרת בקשות למינוי. למיטב זיכרוני, את נס לא מיניתי אף פעם ואת ארז מיניתי פעם אחת".

מקורב למפרקי מגה טוען כי "זה כמו בבריאות: כשאתה צריך ניתוח, אתה הולך למומחה הכי טוב שיש, לא חשוב כמה כסף זה יעלה. אנשים רבים רוצים להיכנס לתחום, הם רק צריכים לצבור את הניסיון המתאים כדי למלא את תפקידם נאמנה בתפקידים המורכבים".

"זה בעל התפקיד היחיד במשק שבזמן העבודה שלו לא יודע מה השכר שהוא מקבל, אלא יודע את שכרו רק בדיעבד" עו"ד עופר שפירא

בניגוד לסוגיית שכר הטרחה, בתחום מינוי כונסים ונאמנים צפוי שינוי. במשרד המשפטים מתגבש מהלך של הקמת מאגר עורכי דין שיתמנו בתיקי חדלות פירעון, ומתוכו הכונס הרשמי ימליץ לבית המשפט את מי למנות ובאיזה תיק. הרפורמה הזו לא סגורה לגמרי מכיוון שהיא עדיין מאפשרת לנושה להציע שם שמחוץ למאגר.

לדברי מקורות במשרד המשפטים, המדיניות תהיה לעודד בחירה של נציגים מתוך המאגר, שכדי להיכנס לתוכו יהיה צורך לעמוד בסטנדרטים שייקבעו במשרד המשפטים ולעבור בחינות. "כיום אנחנו חיים בשוק קטן שבו נושה יכול להמליץ על בעל תפקיד אחר פה, ומישהו אחר ממליץ עליו במקום אחר, כמעט אפשר לסחור במינויים האלה", אומר בכיר במשרד, "המאגר המקצועי שיוקם עשוי לייתר את המלצת הנושים".

מנגד, עורך דין בתחום הפירוקים סבור שהקמת המאגר לא תהווה פתרון, ובתוך כך מותח ביקורת על כך שבתיק מגה כונס הנכסים הרשמי דאז, דוד האן, בחר להמליץ על רו"ח טרבלסי, על אף שטרבלסי הוא אחד השמות המוכרים לעייפה בתחום, שהיה גם בתיק קלאבמרקט. "מראש ידעו שזה תיק של שכר טרחה של מיליונים רבים. למה הוא היה צריך להציע דווקא את טרבלסי? הכנ"ר הציע גם את אולמן, שכבר היה באי.די.בי. בדיון הכנ"ר אמר: 'דיברתי עם כולם', אבל הוא לא דיבר אתי ולא עם אחרים שבדקתי אתם.

"הולכים לשנות את החוק, אבל אני לא חושב שזה ישתנה. בפשיטות רגל של יחידים יש מאגר, והכונס הרשמי מציע שמות. ברגע שמציעים שמות, שוב עולה אותה בעיה. הדרך היחידה למנוע את הדברים היא בחירה רנדומלית של שמות מתוך רשימה. כשמדובר בבני אדם, יש מקורבים יותר, מקורבים פחות, אתה אף פעם לא יכול לדעת אם זה על בסיס מקצועי גרידא. רק בחירה רנדומלית יכולה לנטרל את זה".

"מי שלא מביא כסף, זוכה לשכר נמוך"

ממשרדו של עו"ד שלמה נס נמסר: "בתיקי הפירוק הגדולים הועסקו במשך שנים רבות צוותים גדולים של עשרות עורכי דין ורואי חשבון ממשרדים שונים. שכר הטרחה מתקבל כעבור שנים ונגזר כחלק מהכספים שחולץ בהצלחה בעבור הספקים, הנושים, העובדים ועוד. מפרק שלא מביא כסף והצלחה לנושים — זוכה לשכר נמוך מאוד. השופטת בדימוס ורדה אלשיך מעולם לא מינתה מיוזמתה את משרד שלמה נס בתיק כלשהו. המינויים המוזכרים בכתבה רק אושרו על ידי אלשיך, בהתאם לבקשות הנושים שהוגשו אליה, כפי שמקובל. בתיק קלאבמרקט, שבו נעשתה עבודה חשובה במשך 11 שנה, שכר הטרחה היווה 2% בלבד מהיקף החלוקה ואושר על ידי כל הנושים. בתיק אגרקסקו מדובר בשכר טרחה ספקולטיבי, הכולל רכיבי סיכון רבים".

עו"ד איתן ארז מסר: "אלשיך כיהנה כשופטת פירוקים כ–17 שנה ומינתה אותי פעמיים בלבד מיוזמתה: בתיק הפירוק של מנעולי ירדני ובתיק של אלי רייפמן, שבו השקעתי 4,000 שעות עבודה בשכר זעום. בכל שאר התיקים שבהם טיפלתי, מוניתי לבקשת חברות או נושים שאותם ייצגתי. משרדי עמוס לעייפה בעבודה. אני מייצג חברות בקשיים, לקוחות פרטיים, נושים של חברות ורק בשנה האחרונה דחיתי הצעות להתמנות כבעל תפקיד בתיקים יותר מאשר 'זכיתי' במינויים".

עו"ד יצחק מולכו מסר: "פרשת חפציבה הותירה כ–4,400 רוכשי דירות שכספם היה בסכנה, מתוכם 1,500 רוכשי דירות שבנייתן טרם הושלמה, לצד רבבות נושים אחרים. צוות משפטי גדול, שעבד בהיקף של יותר מ–87 אלף שעות הביא לכך שרוב הרוכשים קיבלו את דירותיהם והיתר קיבלו החזר כספי. בנוסף, מומשו זכויות ונכסים בסכום של 250 מיליון שקל, ובסך הכל נוהלו כ–1,500 תיקים. עדיין תלויים ועומדים הליכים בהיקף של כ–300 מיליון שקל. שכר הטרחה אושר בבית המשפט, והניסיון לצייר אותו כחריג או שניתן היה לסיים את המשימה בפחות זמן חוטא לאמת, נובע מחוסר הבנה בהתנהלות השדה המשפטי והמסחרי ומהווה הטעיה של הקוראים".

מהנהלת בתי המשפט נמסר: "המדיניות הכללית של שופטי חדלות הפירעון היא לא לחזור על אותם מינויים של בעלי תפקיד ומומחים. אין עורכי דין הזוכים ליחס מועדף במינויים על ידי שופטים. בעלי תפקיד מתמנים בהתאם לכישוריהם המקצועיים בלבד, משיקולים ענייניים".