Continuând să învăț despre feminism am descoperit repede că privindu-l strict istoric, prin perspectiv unor valuri, ajung la un impas încercând să-l înțeleg pe cel modern … și să mă plasez pe mine în cadrul curentului. Pluritatea pozițiilor feministe asupra anumitor subiecte poate fi exprimată ca un clivaj între persistența gândirii celui de-al doilea val într-o perioadă deja udată de un al treilea și sunt feminiști și feministe care subscriu la optica asta. Însă luând în considerare cât de greu de descris pare al treilea val, cât de plin de contradicții interne este punându-i cap la cap trăsăturile găsite din diferite surse, o clasificare pe școli de gândire feministă mulțumește mult mai bine.

Înainte să le enumăr, e important de ținut minte că nicio feministă nu subscrie doar filosofiei unei anumite școli în toate problemele și toate circumstanțele. Rolul acestor specii este de a descrie oprimarea ”femeii”, de a-i găsi o cauză și poate chiar de a propune o soluție. Însă această ”femeie” nu există, căci nicio femeie nu-și resimte asuprirea în același fel și nu-i găsește fix aceeași sursă.

Feminismul liberal

Este unul dintre principalele feminisme, cel puțin în lumea anglo-saxonă, și pornește de la teoria liberalismului politic. La fel ca în cazul liberalismului, feminismul liberal, pune accent pe individualitate. Văzând fiecare persoană un agent rațional care ar trebui să fie liber să ia decizii pentru propriul bine, acest feminism consideră că opresiunea femeilor derivă din natura legilor de-a lungul istoriei și în felul cum acestea au îngrădit femeile, considerându-le oameni incompleți, deci limitându-le oportunitățile.

Cred că acesta ar putea fi considerat feminismul ”mainstream”, în orice caz feminismul despre care se vorbește cel mai mult și despre care am tot scris până acum. Este feminismul femeilor albe din clasa de mijloc și a partenerilor acestora.

Feminismul marxist

Marxismul e un cuvânt urât acum, dar trebuie să discutăm și despre el. Din perspectiva acestuia, femeia e oprimată de, cine altcineva decât de, orânduirea capitalistă a lumii. În speță prin faptul că tradițional femeile au făcut ”muncă reproductivă” (prin asta se înțelege nu doar nașterea și creșterea copiilor, dar totalitatea muncii casnice) nerecunoscută și neremunerată. Timpul și capacitatea lor de efort sunt astfel consumate, însă fără fructele muncii care le sunt necesară traiului.

Asta este o observație cel puțin pertinentă. De asemenea, feminismul marxist extinde definiția libertății de la autonomie la absența constrângerii economice.

Feminismul radical

Ideea de feminism radical e un pic abuzată în discursul public, fiind folosită mai degrabă (în special de adversari ai feminismului) pentru a descrie un feminism care a întrecut măsură (adică cu sensul de extremist). În literatură e doar numele unei alte școli, care oferă și ea o explicație, mai degrabă complementară celor de până acum, a opresiunii femeii. Anume patriarhatul.

Prin patriarhat nu se înțelege o cabală de bărbați care conduc lumea sau că în societate toți bărbații au dispoziție asupra oricărei femei. Mai degrabă este păienjenișul de sisteme și mijloace, multe descrise de celelalte feminisme, prin care bărbații controlează femeile și corpurile lor.

Femismul radical găsește rădăcina acestor sisteme în abilitate femeii de a purta copii și importanța acestui fapt pentru omenire. Asta creează o demarcație în societate în jurul sexului individului. Pentru că femeia este cea care poartă copilul, creșterea acestuia devine responsabilitatea sa, astfel femeia rămâne definită doar de ”sarcinile reproductive” în sfera privată a familiei.

Feminismul Socialist

Este de acord atât cu cel marxist, cât și cu cel radical și încearcă să găsească legătura dintre biologie și capitalism. Consideră necesitatea transformării (sau răsturnării) capitalismului, precum și abolirea patriarhatul, în concert, ca eliberarea femeii să aibă succes. De asemenea este mai puțin esențialist decât feminismul radical și mai puțin determinist decât cel marxist, punând în balanță autonomia și libertățile individului cu obligațiile sale față de comunitate.

Feminismul cultural

Dacă alte feminisme se concentrează pe ideea de ”femeie”, în special cel radical, cel cultural se ocupă mai mult cu ideea de ”feminin”. E interesat mai mult de gen decât de sex. În speță prin faptul că trăsăturile feminine nu sunt apreciate în societate. Agresivitatea, competitivitatea sunt mai prețuite decât tandrețea și cooperarea, iar societatea are de pierdut din cauza asta.

Acestea sunt câteva dintre școlile de gândire feministă pe care Sally J. Scholz le descrie în cartea sa Feminism: A Beginner’s Guide și sunt cele care îmi par cele mai importante pentru navigarea problemelor de gen.