Lucian Davidescu | 5 iulie 2012

Scormonind prin gunoiul Constituţiei, au dat de butonul nuclear

Fiecare dintre golăniile de acum este posibilă din cauza unei golănii mai mici din trecut. Însă una singură e adevărat gravă.

O democraţie ţeapănă are nevoie de reguli şi mecanisme de funcţionare, aplicate de lideri capabili şi dispuşi să le respecte, controlaţi de exigenţele publice, reconfirmate la nevoie de mecanismele de funcţionare. România ar trebui să pornească odată pentru totdeauna acest carusel, dar deocamdată încă dă rateuri la îmbinare. Compromisul, neglijenţa, standardul dublu, las-că-merge-şi-aşa-ul – toate ajung să plesnească, mai devreme sau mai târziu. Au plesnit. Iată 10 buboaie din trecut care se sparg acum:

1. Forţarea unei majorităţi este „soluţie imorală”, dar forţarea unui vot popular e „lovitură de stat”.

2. Unii care au reinventat regulile citării ca s-o disculpe pe Codruţa Kovesi îi cer acum demisia lui Ponta pentru plagiat.

3. Puterea calcă acum în picioare două reguli care au fost inventate tocmai pentru a le apăra posturile unor pesedişti Năstase (revocarea se face numai la cererea grupului parlamentar care a făcut propunerea – 2005) şi Geoană (hotărârile Parlamentului pot fi contestate la Curtea Constituţională – 2010).

4. „Deciziile Parlamentului nu au valoare juridică”, deci probabil că nu a avut valoare juridică nici condamnarea comunismului, o decizie mai veche a Parlamentului.

5. Respect deciziile Curţii Constituţionale doar după ce apar în Monitorul Oficial, deci când voi rămâne fără Monitorul Oficial n-o să mă mai bazez pe Curte, că n-are rost.

6. Nu contează persoanele, contează principiile, aşa că Roberta Anastase trebuie să rămână în funcţie. Tot aşa cum a trebuit să rămână în funcţie şi când n-au contat principiile, ci rezultatele.

7. Nu contează persoanele, contează principiile, aşa că trebuie apărată probitatea profesională a unui preşedinte de Curte Constituţională cules din activul partid şi care n-a fost o zi judecător.

8. „Poporul este prost şi manipulabil”, după ce atâta amar de ani a contat „voinţa majorităţii”.

9. „Mahalaua violentă şi ineptă”să iasă în stradă, să susţină democraţia!

Vestea bună e că toate sunt joc de scenă, chestiuni fără urmări grave dar sancţionabile la vot. Vestea proastă e că riscă să fie trecut cu vederea punctul critic:

10. Nu le-au plăcut ordonanţele de urgenţă şi au pretins că vor restabili rostul Parlamentului, dar acum le folosesc cu sete pentru a face ceea ce nici măcar Parlamentul nu poate să facă.

Ultima este într-adevăr un pericol iminent pentru statul de drept. Adevărata problemă a Constituţiei nu e cine numeşte prim-ministrul ci faptul că, odată numit, prim-ministrul respectiv are puteri despotice (cu atât mai mult dacă şi-a loializat Avocatul Poporului şi Monitorul Oficial). A fost mereu o problemă, dar toţi prim-miniştrii de până acum s-au ferit să sară calul. Însă odată deschisă Cutia Pandorei, orice devine posibil în viitor. Iată un exemplu ipotetic pe care l-am mai folosit recent:

E rău că s-a folosit „opţiunea nucleară” în disputa politică, mai bine era evitată cu totul. Dar e bine totuşi că nu a fost folosită pentru atacarea drepturilor cetăţeneşti. Aşa, măcar, pagubele sunt limitate.

Reflexul emoţional, imediat, va fi oricum păgubos indiferent de scenariu. Să aperi ne-apărabili de dragul instituţiilor? Să-i pedepseşti sacrificând instituţiile? Fiecare opţiune are meritele ei, dar nici o consecinţă net-câştigătoare pe termen lung. Asta, cu atât mai mult cu cât discuţia riscă să se tranşeze şi să se stingă la votul popular.

Or, problema nu e o persoană sau o gaşcă ci acele exigenţe publice care sunt atât de jos încât acceptă ca pe ceva normal ca un singur om să poată decreta cam orice vrea el, aplicabil imediat, cu singura condiţie ca el să fie „omul nostru”.