Nu e bine să fii supărat de sărbători, chiar dacă ai motive. Și, orice s-ar zice, nu e frumos să critici guvernul țării în care trăiești tocmai de Ziua Națională a acelei țări, chiar dacă ai și mai multe motive pentru a o face. Dar sărbările civile s-au încheiat, cele sacre încă nu au început, așa că nimic nu mă mai împiedică să-mi exprim nu doar furia comună, ci și îngrijorarea care nu știu cât este de împărtășită. Căci să nu ne mai învârtim în jurul cozii: nu mai este vorba nici doar de „legile justiției”, nici de trecerea taxelor de la angajator la angajat, nu mai este vorba nici măcar de îmbătrânita în rele corupție; România își face și ea intrarea în epoca iliberalismului! Curajos, pe ușa din spate…

A intrat „românește”, ca să spun așa, adică s-a furișat „noaptea ca hoții” și ziua ca băieții de cartier, a semnalizat Constituție, Europa și vot democratic și a luat-o spre autocrație, a început prin a invoca poporul pentru a putea apoi să-l controleze mai bine. Cuțitului i-a preferat otrava, care s-a insinuat treptat, de- abia văzută, până când, acum, începem să-i simțim efectele. Vorba unui prieten: există un singur motiv pentru care îl admir pe Victor Orban: a avut curajul să spună exact ceea ce face: democrația a eșuat, este timpul să luăm în mâinile noastre calea iliberalismului. Victor Erdgolan al nostru, o combinație veleitară de Orban și Erdogan, nu a avut nici măcar acest curaj. Față de el, mineriadele lui Iliescu sau manevrele lui Năstase aproape că pălesc, nu pentru că ar fi devenit, brusc, inocente, ci pentru că barem au fost mai transparente și asumate „bărbătește”. Acum, Piața Victoriei nu mai este evacuată ca Piața Universității, ci sunt scoși caii la înaintare, ca mijloc de intimidare sau se face un frumos târg de iarnă, pe post de circ și pâine. Cu un zâmbet cinic, nu mai suntem considerați nici măcar „dușmani ai poporului” cu care autoritatea statului trebuie să se lupte coerent și consistent, nu mai suntem niște respectabili „golani” sau măcar niște amărâți de „ciumpalaci”, ci suntem luați pur și simplu de fraieri. Suntem câinii maidanezi ai străzii care latră în timp ce ursul trece imperturbabil.

A intrat „românește” și pentru că a mers pe calea lucrului prost făcut. Îmi repet aici convingerea că prostia doare mai mult decât hoția; la limită, și hoția este o „meserie”, trebuie să te pricepi ca să-ți iasă. Prostia, în schimb, nu cere nici o competență – și se potrivește astfel mai bine unei guvernări care chiar nu are nici o competență, care a fost alcătuită sub strigătul de luptă Incompetenți din toată țara, uniți-vă! Uniți-vă, căci a venit, în sfârșit, vremea noastră, a celor care am rămas tot timpul de partea cealaltă a ușilor închise, a celor care am cărat o viață întreagă serviete, sperând și ratând la mustață promovarea, a vedetelor fără public și a olimpicilor fără competiție! Și s-au unit, căci sprijinindu-se unul pe altul, fiecare dintre guvernanții noștri actuali poate fi cineva; singuri, de capul lor, sunt niște nimeni. Nu se vor trăda deci între ei, paralizați de frica de a fi iarăși scoși din joc. Să te ferească Dumnezeu de solidaritatea piticilor!

Golăneala aceasta iliberalistă are un avantaj: nu știe, nu poate, ezită să tranșeze problema, ceea ce ne acordă tuturor încă o perioadă de respiro, de posibile inițiative. Dar are și un dezavantaj suplimentar: imprevizibilitatea. Orban este de acum previzibil, astfel încât, în schiloditul spațiu de joc rămas, barem știi la ce să te aștepți. La noi, încă nu poți să știi ce se va întâmpla mâine, știi doar că poimâine s-ar putea să fie și mai rău. Iar pentru planurile de viață ale fiecăruia, dar și pentru mediul de afaceri, acest lucru este chiar mai rău decât răul.

Dar gata, s-a terminat cu joaca! Mișcările următoare încep să devină previzibile. #Rezist? Da, știm, ești identificat, ești listat și ne vom ocupa de tine. Mai întâi, îți vom lua vocea: îți bruiem sau închidem contul de facebook și îți limităm și controlăm spațiul de expresie. Dar acesta este doar începutul: cer negru deasupra Romaniei – cum ne-a avertizat deja Maestrul Șora.

Am un venerabil prieten, o persoană care a făcut pentru România mai mult decât tot neamul cel adormit al actualei guvernări, care m-a luat deoparte zilele trecute ca să mă avertizeze, amical, că pot să mă desolidarizez public de el, căci are impresia că un grup de „români patrioți” îi pregătesc o „debarcare” exemplară: Nu aș vrea să ai de suferit din cauza mea… – mi-a spus el, cu o voce surâzător tristă. Cine urmează?

Între timp, tot mai mulți „români patrioți” sunt antrenați pe un model deja cunoscut în culisele internetului. Un exemplu recent, aparent minor, îl reprezintă scandalul de la ICR Londra, legat de o imagine publicitară cu o „negresă” purtând o ie românească. Reacția patrioților români? Iat-o:

Să ne fie clar: IA ROMÂNEASCĂ TREBUIE PURTATĂ NUMAI ȘI NUMAI DE ROMÂNCE CU SÂNGE ROMÂNESC!!! / Ticalosilor, luati-va labele dupa poporyl roman / Ciori? Suntem satuli de ciori. Luati-le si traiti vou cu ele, sa va umple de jeg. Mama voastra de tradatori…aveti napalm? / o sa vina o vreme cand nationalismul si patriotismul o sa renasca in tara asta si voi, lichelelor si tradatorilor de neam si tara o sa fugiti ca sobolanii in flacari… Și, pentru ca lucrurile sa fie clare: Niggers, this subhuman creatures, don’t represent Romania! Traiasca Legiunea si Capitanul!

De fapt, mesajul expoziției era unul cu adevărat patriotic: ia românească, la blouse roumaine, cucerește lumea, putem să ne mândrim cu ea! Dar nu, ia românească trebuie să rămână acasă pentru ca să o poată agăța, cu adevărat patriotism, doamna Firea în luminițele de Crăciun de pe Magheru, pline de „motive românești”! Nu știu, poate spun o blasfemie, dar cum mai poți să fii patriot în condițiile astea?

De aici și până la răspunsurile date de guvern avertismentelor Departamentului de Stat al SUA și celor venite din Europa nu este decât o diferență de nivel: de la suveranitatea iei, la suveranitatea parlamentului. Iar lucrurile sunt corelate: vocea guvernului este vocea poporului din mesajele de mai sus: noi îi reprezentăm pe cei care ne-au votat! Cum altfel?…

Nu toți românii sunt atât de „patrioți”, desigur, dar bine exploatat, potențialul de frustrare și nesiguranță care domnește acum în țară poate naște oricând monștri. Și pe asta mizează și Puterea actuală, care ține încă să se înfățișeze ca fiind una „populară”, întemeiată în votul popular – drept care întărâtă „poporul” împotriva „asupritorilor”: Occidentul, corporațiile, Soroș și copilul său Cioloș, cozile de topor din interior, „lichele și trădători de neam” cu toții…

Încă o dată: pericolul nu mai este doar un abuz de putere sau altul (oricât de grele de consecințe ar fi acestea), nu mai este nici doar corupția (oricât de malignă ar fi aceasta), ci angajarea politică a țării pe calea iliberalismului, adică a unei autocrații populiste. Din nefericire, au mai pățit-o și alții, dar acesta nu este un motiv de acceptare fatalisCiteste intreg articolul si comenteaza pe Contributors.ro

