Kunne man ikke få blot én af landets utallige journalister til at undersøge, hvorvidt affaldssorteringen egentlig fungerer i de danske kommuner?

Jeg tænkte det nok. Jeg er ikke den eneste, der har set kommunens skraldemænd vælte husholdningens pertentligt sorterede affald ned i skraldebilens sorte hul.



Så meget for de officielle direktiver om metal for sig, pap for sig, plastic for sig, glas for sig, bio for sig, papir for sig og hele det imposante arsenal af skraldespande, der efterhånden står uden for enhver opgang og ethvert parcelhus over det ganske land.



Da jeg så benævnte håndtering af affald første gang, tænkte jeg, det nok var en svipser. Men fra sædvanligvis pålidelig kilde (læs: Facebook) erfarer jeg, at mange andre har været udsat for det samme, sågar i Hillerød, Holbæk, Roskilde, Aarhus og Bagsværd.



Jeg går ud fra, fænomenet er landsdækkende. For når de ikke har styr på den slags detaljer selv i Bagsværd, hvordan ser det store billede så ikke ud?



Tillad mig derfor at være lidt kortfattet for en gangs skyld. Kunne man ikke få blot én af landets utallige journalister til at undersøge, hvorvidt affaldssorteringen egentlig fungerer i de danske kommuner? Jeg mener, det er jo nemt nok at prale med at passe på kloden. Men det er bedre at gøre det.



»Alt det døje, man har hele ugen med at sortere affald. For at se lortet blive blandet sammen alligevel,« skrev en ven og vedhæftede en lille video med en lokal skraldevogn i fuld gang med at mikse affald.



Videoklippet bragte en langt større, mere alvorlig, skønt lignende problematik i hu. Klippet mindede mig om nationalstatens trængsler i globaliseringens og multikulturalismens epoke: Uanset hvor meget vi sorterer, begrænser og lovgiver, bliver alting blandet sammen i én pærevælling.



Men det er en anden historie – og så alligevel ikke helt.







