Efter folkeskolen strømmer de unge til de gymnasiale uddannelser. Størstedelen vælger hovedvejen til de almene gymnasier, men langtfra alle lykkes med at finde sig til rette her. Det er ærgerligt, for vi risikerer, at de kører galt på vejen og slet ikke kommer af sted igen.

Mange både unge og voksne vil måske have glæde af at kende til flere af uddannelsesmotorvejens afkørsler. Ruter, som måske kan være mere kringlede og besværlige, men som bringer vigtige erfaringer og menneskelig modenhed med sig. Måske kunne vi blive bedre til at gøre plads til de alternative ruter på uddannelsesvejen?

Tidligere var studentereksamen en forberedelsesuddannelse til de højere læreanstalter, som var forbeholdt de ganske få, men i dag er gymnasiet blevet et mainstream-uddannelsesvalg efter folkeskolen.

Det er i sig selv ikke noget problem, for her får man uden tvivl en god ungdomsuddannelse. Men udviklingen fra eliteuddannelse til masseuddannelse har været medvirkende til et større frafald på gymnasierne. Mange af eleverne har i første omgang måske blot fulgt strømmen og forsøgt at tilpasse sig noget, som ikke for alvor kunne forenes med det, man var og kunne. Andre har måske bare ikke været parat til at klare det både faglige og menneskelige pres så tidligt i livet.

Et alternativ til hovedvejen

I min fritid er jeg frivillig i rådgivningstilbuddet headspace, og her ser vi mange psykisk sårbare unge, som har svært ved at håndtere det store forventningspres på ungdomsuddannelserne og i samfundet generelt.

Disse unge er sårbare, men de har også store menneskelige og faglige potentialer. Det kunne være, at de i stedet skulle have valgt en uddannelse, hvor de kunne bruge deres faglige potentiale til at blive dygtige til et håndværk eller til noget kreativt?

Måske ville de have godt af bare at tage sig tid, få andre ikke-skolerelaterede erfaringer med og tage studentereksamen senere i livet.

Er vi i virkeligheden kommet til at skrue et uddannelsessystem sammen, hvor vi skal beslutte os for vores fremtidige uddannelses- og karriereplaner alt for tidligt i livet? Jeg er i hvert fald bekymret for konsekvenserne af, at vi i mange tilfælde presser de unge, inden de har fået det personlige fundament, den mentale robusthed, selvindsigt og modenhed, som det kræver at finde sin plads i tilværelsen.

Vejen hertil er nemlig mere kringlet for nogle end for andre. Hovedvejen er god nok, men måske ikke rigtig for alle.

Hvor skal den tidligere gymnasieelev, der er droppet ud et par gange, gå hen, når livet efter en nedtur igen er ved at tage den forkerte retning? Hvad med soldaten, der efter flere års udsendelse og barske livserfaringer ønsker en civiluddannelse og et roligere liv, den unge kvinde med spiseforstyrrelse, der er lynende begavet og meget flittig, men som skal have hjælp til et meningsfuldt liv, med fokus på andet end kost og krop, eller mennesket som blot har været søgende i mange år uden at lægge sig fast på noget?

Fælles for dem alle er, at de er vidt forskellige og ikke har taget den lige vej i livet. Nogle er måske endnu ikke så fagligt modne, men har til gengæld mange erfaringer og livsduelighed med sig i bagagen – alt sammen noget, som giver gode muligheder for at gennemføre en uddannelse på dette tidspunkt i deres liv.

For mange af disse ville HF-ruten nok ligge lige for, men der findes også en alternativ rute. En anden vej til studentereksamen, som favner og rummer de mange mennesker, der måske nok har kringlede livsforløb bag sig, men også et stort fagligt potentiale: den to-årige STX.

Studenterkurset samler folk op

Uddannelsen, som også kaldes studenterkursus, har faktisk eksisteret siden 1800-tallet og har været medvirkende til, at berømte hoveder tilhørende bl.a. H.C. Andersen, Dan Turèll, Benny Andersen og Ritt Bjerregaard har kunnet smykke sig med den røde studenterhue.

I dag virker uddannelsen ikke rigtig til at være en del af den brede, offentlige bevidsthed, men udgør ofte et tilfældigt alternativ, som man støder på, når andre muligheder er udtømt.

Det sidste halve år har jeg arbejdet på at kortlægge studenterkursets historie, og her har der udfoldet sig en fortælling om en uddannelse, som i mere end 150 år har haft en vigtig opsamlingsfunktion i forhold til både unge og ældre, som af forskellige årsager ikke har kunnet tage en studentereksamen ved almene gymnasier.

HF-uddannelsen har undervejs været med til at løfte denne opgave, men de to uddannelser har faktisk forskellige målgrupper. Hvor HF primært leverer studenter til optagelse ved de korte og mellemlange videregående uddannelser, uddanner den to-årige STX mange studenter, der søger direkte ind på de højeste uddannelsesinstitutioner.

Den alternative rute er vigtig at kende, ikke bare for voksne, der ønsker en studentereksamen senere i livet, men også for de unge, som efter folkeskolen skal foretage et vigtigt valg omkring deres uddannelsesvej.

Fællesskabet er den faglige fordybelse

I mit tidligere arbejdede som vejleder ved Studievalg, stødte jeg på en ung pige, som egentlig ikke var rigtigt glad for at gå på gymnasiet. Hun var dog både glad for undervisningen, klarede sig godt fagligt og havde gode venner. Efterhånden gik det op for mig, at det nok ikke var uddannelsens indhold, men i virkeligheden det studiemiljø, som var knyttet til gymnasiet, der gjorde udslaget for hende.

Selv har jeg gået på et alment tre-årigt gymnasium, og jeg elskede fagligheden, som jeg fandt her, kombineret med det aktive studiemiljø og den sociale festkultur. Det er bare ikke alle, der har det som jeg og flertallet af unge, som vælger det almene gymnasium. Nogle unge, som pigen her, ønsker også en ambitiøs og målrettet studieforberedende uddannelse, men har behov for, at den grundlæggende præmis for fællesskabet er den faglige fordybelse. Det finder man på den to-årige STX.

Når det kommer til at bryde den sociale arv og udfolde menneskers fulde potentiale, spiller den to-årige STX en helt essentiel rolle, hvorfor uddannelsen i mine øjne også er alt for overset.

Den skal ikke ses som en konkurrent til HF og den tre-årige STX, men snarere som det særlige sted, hvor de med de mere kringlede livsforløb og mange menneskelige erfaringer kan søge hen, når de ønsker en almen dannelsesbaggrund og effektiv, studieforberedende læring.

På den to-årige STX er der mulighed for at tage uddannelsen på det rigtige tidspunkt i livet – lige der, hvor man faktisk er klar til det. Her når man ikke i havn med den røde hue, uden at man er blevet reelt studieforberedt, for det komprimerede forløb nødvendiggør, at man lærer at strukturere og blive bevidst om sin egen læreproces. Det får man hjælp til af kompetente voksne, som møder eleverne med respekt og ungdomsuddannelsens indhold med voksenuddannelsens form. Her er man fælles om at være forskellige.

Hvis vi ønsker at give flest mulige mennesker chancen for både at trives og udfolde deres fulde faglige og menneskelige potentiale, er det meget vigtigt at synliggøre disse af uddannelsesvejens alternative ruter. Vi har nemlig muligheden for at vise de unge, at det er okay at give sig tid til at finde sin vej i tilværelsen.

Vi kan signalere, at det faktisk er en mulighed at svinge fra motorvejen, sætte farten lidt ned og tage den mere kringlede vej frem mod den uddannelse og det job, man trives i.

Måske indebærer ruten et par svinkeærinder undervejs og nogle stikveje, der ender blindt, men vejen frem mod destinationen er måske med til at give os nye indsigter, kreativitet og livsmod. Det, tror jeg, har en værdi, som samfundet ikke har råd til at miste.