Den manglende realitetssans er rigsfællesskabets helt store tragedie.

Grønlands officielle udmelding om, at selvstændighed er nært forestående, er rent teknisk en umulighed. Det kan ikke lade sig gøre, at Grønland løsriver sig i nær fremtid. Og da slet ikke i 2021, hvor den grønlandske forfatning skal være klar inden løsrivelsesfesten på nationaldagen.

Grønland kan ikke erklæres selvstændigt, før grønlænderne har overtaget de forskellige opgaver, som den danske stat stadig varetager. Det kan ikke ske, før Grønland kan oprette institutioner som højesteret og fremtrylle en nationalbank. Og så er der alle de nødvendige institutioner, som skal oprettes: et retsmedicinsk institut, en landsdækkende åndssvageforsorg, fiskerikontrolfunktioner, militær suverænitetshævdelse osv. Dette er blot nogle af mange opgaver, som skal erstatte alt det, Danmark varetager. Alt sammen en temmelig bekostelig affære, som man ingen plan har for at finansiere. Det bliver en brat opvågning, når bloktilskuddet skal udfases over fire år, fra den dag Grønland trykker på selvstændighedsknappen. Sikkerheden for, at Grønland kan være økonomisk selvbærende, vil ikke længere være til stede.

Når journalister ringer til Nuuk, er meldingen klokkeklar og entydig hele vejen rundt om selvstyretårnet: Grønland har kursen sat direkte mod selvstændighed. Det vil ske inden for få år, og det bliver en fremtid også uden kongehuset.

Man må undre sig over, at danske journalister ikke går mere kritisk til værks over for den slags udtalelser. For uanset om det måtte være et klart ønske, så kan det rent teknisk ikke lade sig gøre. Svaret er derfor: Grønland er ikke på vej mod selvstændighed. Det kan ikke lade sig gøre.

Den eneste form for selvstændighed, Grønland kan opnå, er:

inden for rammerne af rigsfællesskabet ved at blive et amerikansk territorium – et nyt Puerto Rico ved at blive en kinesisk vasalstat eller ved at lukke øjnene for, hvad der vil ske, når Rusland begynder at optrappe på den arktiske del.

Det er en meget farlig juleleg, når danske politikere støtter Grønlands bestræbelser på en snarlig løsrivelse. Selv et barn kan regne ud, at det ikke kan lade sig gøre uden at ende galt. Det må være tid til at få noget realisme ind i dansk politik. Vi er tvunget til det, fordi stormagterne danser rundt om vores arktiske stat. Og fordi vi risikerer at fremprovokere en ny kold krig, hvis vi ikke bliver realistiske.

Med selvstyreloven, der som bekendt giver Grønland mulighed for at hjemtage alle sagsområder, indtil man kan erklære selvstændighed, så sparker Grønland på en åben dør. Man har ret til at hjemtage alle områder. Problemet er, at det rent teknisk ikke kan lade sig gøre at realisere det uden at kaste grønlændere for løverne af de sultne stormagter.

Danmark har med stor generøsitet betalt mere end 57 pct. af det grønlandske statsbudget og fortsætter med at gøre det, uden at Danmark i øvrigt modtager noget som helst til gengæld. Jeg håber derfor, at man vælger løsning 1.

Med de sociale, økonomiske og menneskelige udfordringer, Grønland aktuelt har inden for de forvaltningsområder, man allerede har hjemtaget, så må det undre, at der ikke stilles kritiske spørgsmål. Vi har givet plads til, at grønlandske politikere kan hvirvle så meget støv op, at den grønlandske befolkning glemmer, at de selv samme politikere bærer ansvaret for, at tingene ikke fungerer i Grønland. Se blot på socialområdet, som i 40 år har været et grønlandsk ansvarsområde.



Grønlands forfatning er ved at blive skrevet. Den skal være færdig senest den 21. juni 2021 på 300-året efter Hans Egedes ankomst til Grønland. Men hvorfor starter man ikke med at hjemtage alle sagsområder? Og hvorfor er der ingen, der siger noget?

Den helt store tragedie er den totale mangel på realitetssans og kritisk journalistik.