Kvotering av kvinner i Forsvaret gir rom for tanken: «Er dette soldaten som kan koste min mann livet?» | Anonym

Anonym

10. nov. 2017 19:00 Sist oppdatert 11. november 2017

Dette er forsvaret. Hvorfor kvotere? Det er lite som skiller liv og død, skriver innleggsforfatteren. ILLUSTRASJONSFOTO: Jacob Østheim/Forsvarets mediearkiv

Jeg er for kvinner i Hæren. Men det er problemer. Vil du vite hva?

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Min mann løper ikke fortest eller bærer tyngst.

Men han gjør alt han skal, og litt til.

«Vi gjør jobben vår», sier han. «Jeg er stolt av å være en del av den.»

Min mann tjener ikke best. Etter at undervisningstillegget forsvant har han samme fastlønn som jeg hadde da jeg var 18 år.

Men han klager ikke. Han står opp hver dag og drar på jobb.

Han forsvarer Norge

Dagene er harde, fysisk og psykisk anstrengende. Det er høy utskiftning av personell. Og belastningen blir større på dem som kan jobben. Dem som utfører den samtidig som de har opplæring på nye.

I tillegg skjer det mye han ikke kan påvirke, ting han må føye seg etter.

Nye sjefer, nye regler, nye nedskjæringer. Det går i ett.

Han er sliten, kan sovne ved bordet når middagen er spist.

Jeg tilgir det, jeg forstår det. Han har en viktig jobb. Det er viktig for ham, og da er det viktig for meg.

Han forsvarer Norge, og jeg vil forsvare ham.

Hvem skal redde mannen min?

Jeg er for kvinner i hæren. De kvinnene jeg kjenner der er dyktige. De jobber hardt, når de fysiske kravene, har god moral, gode verdier og vil forsvare Norge til døden. På lik linje som menn.

Problemet er når kravene fires på. Når kvinner får lavere fysiske krav enn hva man burde forvente av en soldat.

Problemet er når det kvoteres inn kvinner i stillinger der det finnes mannlige søkere som er bedre kvalifisert.

Vil du vite hvorfor?

Les også Hæren senker fysiske krav. Vil ha flere kvinnelige soldater.

Les også «Alle» kvinner i Forsvaret tror de er kvotert inn

Se for deg at vi er i krig. At vi må forsvare oss. Det vi har. Det vi er. Jeg kysser min mann farvel, han drar ut med troppen. De havner i skuddveksling, han blir skutt. Hvem skal bære ham i sikkerhet?

Kvinnen som på øvelser ikke klarer å bære sekken sin selv? Der laget må bytte på å bære den? Nei. Så hun må forlate ham der, løpe etter hjelp. Hvis hun er heldig er det ingen som løper etter. Gutta løper gjerne 3000 meter fem til seks minutter raskere. Og hvem skal da redde mannen min? Og henne? Varsle de andre?

Hvorfor kvotere?

Dette er forsvaret. Hvorfor kvotere? Det er lite som skiller liv og død.

Min mann har kvinnelig makker, som tar kravene på alvor. Tar jobben sin på alvor. Som alltid vil måtte bevise at hun ikke er kvotert inn. At hun fortjener jobben sin.

For kvinner i Forsvaret blir diskriminert. Ikke fordi de ikke er ønsket. Men fordi Forsvarets regelverk gir rom for å tenke tanken hver gang du treffer en kvinnelig soldat: Er dette soldaten som kan koste min mann livet?

Jeg vil ha kvinner og menn i Forsvaret, jeg vil ha et trygt Norge. En trygg hverdag. Jeg vil ha mannen min hjem etter jobb, og barna vil ha sin far. Jeg ønsker å tro at alt vi ofrer ikke er forgjeves.

Aftenposten kjenner innleggsforfatterens identitet

Delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter