Der står »Winther, Thorup Larsen & Kolbe« nede på klokken ved gadedøren. Navne, som kun for dem, der ved det, afslører, at her, i Kleinsgade i København, har det nye parti Initiativet adresse. Eller her bor i hvert fald partiets tre stiftere – Sebastian Winther, Holger Thorup og Mikkel Møller Andersen – i et bofællesskab et stenkast fra søerne (hvorfor sidstnævntes navn ikke også står på dørklokken er en længere historie).

Oppe i femværelses-lejligheden på 2. sal føler man sig da også mere hensat til en episode af den amerikanske tv-serie Seinfeld end et partikontor. De tre partistiftere og pressechefen Nomi Simone Forchhammer er alle studerende, i begyndelsen af 20’erne, og har kendt hinanden i årevis.

Og lige så længe havde Sebastian Winther, Holger Thorup og Mikkel Møller Andersen diskuteret politik, da de ved juletid kom frem til noget, som de faktisk mente var et koncept til et nyt parti. Nu havde de forstået det. Hvorefter næste opgave selvfølgelig bliver at få andre til at forstå det.

Ligesom i Seinfeld handler Initiativet nemlig om »ingenting« (som forfatterne Jerry Seinfeld og Larry David dikterede: »Ingen krammere, ingen morale«). Initiativets koncept er lige så enkelt, som det er indlysende. En digital platform, hvor vælgerne kan læse om beslutnings- og lovforslag og derefter stemme på disse, hvorefter Initiativets folketingsmedlemmer efterfølgende stemmer i overensstemmelse med afstemningsresultatet i folketingssalen.

Foreløbig har Økonomi- og Indenrigsministeriet netop godkendt navnet Initiativet, og partiet kan nu gå i gang med at indsamle de nødvendige 20.000 vælgererklæringer for at kunne komme på stemmesedlen til det kommende folketingsvalg.

Men allerede nu kan man se en demonstration af, hvordan Initiativets platform kommer til at fungere inde på partiets website.

De tre første afstemninger har afsløret et flertal mod henholdsvis uddannelses- og forskningsminister Ulla Tørnæs’ (V) lovforslag om at begrænse adgangen til dobbeltuddannelser og integrationsminister Inger Støjbergs (V) forslag om at kunne afvise asylansøgere ved grænsen i en krisesituation samt et flertal for De Radikales beslutningsforslag om at legalisere cannabis i en treårig prøveperiode. Sidstnævnte med overvældende opbakning: 100 procent af de afgivne stemmer.

Frustration

»Uden at have været partisoldater, havde vi en frustration over måden, man laver politik på,« fortæller Mikkel Møller Andersen mens han og de to andre partistiftere sidder ved det stuebord i fællesstuen, hvor de så ofte har diskuteret politik.

»Det er den, vi gerne vil gøre bedre – og skabe en mere direkte, og ægte, involvering af borgerne i beslutningsprocessen«.

»Når jeg skal forholde mig til et helt program, så går det galt. Jeg har ikke lyst til at indskrive mig i andres dagsorden om, hvordan man skal udforme politik lige fra klima til økonomi – og flygtninge og ældrepleje. Det er for stort et spænd til, at jeg kan føle mig komfortabel; til at mine holdninger kan blive repræsenteret. Og det gælder, uanset om jeg er medlem af et parti eller stemmer ved et folketingsvalg,« siger Sebastian Winther.

Tine Sletting

– Er det ikke netop derfor, at der findes interesseorganisationer?

»Det er ikke, fordi at jeg nødvendigvis har særinteresser. Jeg er bare ikke enig i partilinjen på alle områder. Faktisk er jeg det sjældent. Og jeg tror ikke, at jeg længere er den eneste … Vi rykker os fra den klassiske højrevenstre-opfattelse, hvor det i høj grad handlede om fordelingspolitikken, og til en verden, som er mere kompleks, med så mange politiske områder, at det bliver umuligt for et parti at få den enkelte til at føle sig komfortabel med alle områderne. Meget få mennesker tænker: Jeg er sgu enig med dem i det hele,« svarer Sebastian Winther.

Mikkel Møller Andersen supplerer: »Selv om man ikke har tid og lyst til at melde sig ind i et parti eller interesseorganisation betyder det jo ikke nødvendigvis, at man så ikke har en masse holdninger. Måske kan vi opsamle de holdninger og lade dem komme til orde, og dermed få nogle bedre beslutninger, ved at de mennesker bruger 10 minutter efter aftensmaden på at sætte sig ind i noget konkret lovgivning på vores platform. I virkeligheden gør man det mere kompliceret, end det burde være.«

»I dag er forudsætningen for at få medindflydelse, at man melder sig ind i et parti og arbejder og bliver der i det næste kvarte århundrede for en dag at kunne sidde med et sted, hvor tingene bestemmes og det rent faktisk gør en forskel, at man er med,« tilføjer Holger Thorup.

Statsministerkandidaten

– Hvem vil Initiativet pege på som statsminister?

»Det vil vi helst lade de andre partier om at finde ud af og bare stille os så lidt i vejen som muligt. Hvis nogle kan finde et flertal, så vil vi gerne lade det køre,« svarer Sebastian Winther og bliver fulgt op af Mikkel Møller Andersen:

»Hvis vi får fire mandater, så er der 175 tilbage. Og blandt de 175 vil der være et flertal for en statsminister – og den person peger vi på.«

– Så det kan blive Lars Løkke Rasmussen?

»Det kunne også blive ham, ja,« siger Mikkel Møller Andersen.

– Så politisk er Initiativet en app?

»Formålet er at bringe folk et sted hen, hvor de kan – og har lyst til – at bidrage til den politiske proces. Hvor det er indbydende, nemt, og folk føler, at det de gør, faktisk fører til noget,« siger Holger Thorup.

»Der sker lidt et ryk i disse år fra den virkelige til den virtuelle verden og så prøver vi alle sammen at finde ud af, hvordan det skal fungere. Der var engang, vi sad og diskuterede politik nede på bodegaen, hvorimod meget i dag foregår på nettet, uden at vi har fundet den gode måde at gøre det på. Dem som bliver meget ophidsede, og skriver med de store bogstaver, ender jo altid med at ligge højest, fordi de får flest kommentarer – og på den måde bliver debatten hurtigt præget af de ekstreme stemmer. Så der er også et ansvar der, som vi på en eller anden måde må påtage os ved at præsentere debatten på en ordentlig måde,« siger Sebastian Winther.

»Udgangspunktet skal ikke være et opslag fra Inger Støjberg, hvor det enten er dem som hader eller elsker hende, som debatterer dette,« siger Holger Thorup.

– Kan alle ikke allerede sætte sig ind i lovarbejdet og skrive til det folketingsudvalg som behandler et givet beslutnings- eller lovforslag?

»Lad os være ærlige,« siger Sebastian Winter og fortsætter: »Det er der jo kun en promille som kommer til at gøre. Det eneste ordentlige sted, vi i dag har at diskutere politik, er netop når Inger Støjberg – eller en anden – slår noget op på Facebook. Vi bliver nødt til at have et sted, hvor vi ikke bare opsamler folks meninger – men også bruger dem gennem Folketingets lovbehandlinger«.

Det repræsentative demokrati

– Er det repræsentative demokrati blevet forældet?

»Det er klart, at det, vi godt kan tænke os at gøre, kunne vi ikke have gjort før internettet. Det havde været praktisk umuligt. Selvfølgelig har man haft ja/nej-afstemninger tidligere, men fleksibiliteten er helt anderledes mulig i dag. Vores ultimative mål er dog ikke, at vi skal have direkte demokrati i Danmark. Vi vil bare gerne være et parti, som gør det – og gør det muligt. Jeg tror, at der ligger noget fedt i, at vi får folks direkte holdning ind i det repræsentative demokrati,« siger Sebastian Winther.

– Skal alt kunne komme til afstemning?

»Lige nu starter vi med at sige, at man skal kunne stemme på de beslutnings- og lovforslag, som kommer til afstemning i Folketingssalen. Men på sigt kan det sagtens være, at man som borger bør få mulighed for at samle opbakning til et forslag, som vi så vil fremsætte som beslutningsforslag i Folketinget,« siger Mikkel Møller Andersen.

– Så Initiativet er klar til at gå videre end bare afstemninger om allerede fremsatte beslutnings- og lovforslag?

»Det skal bare være på en ansvarlig måde. Det skal være inden for grundlovens rammer og alle aspekter skal selvfølgelig være overvejet, inden vi ville fremsætte et sådant beslutningsforslag,« siger Mikkel Møller Andersen, og Sebastian Winther giver ham ret:

»Ja, med tiden, men vi har endnu ikke den gode løsning på, hvordan det skal ske.«

– Det repræsentative demokratis styrke er blandt andet, at det er mere eller mindre uafhængig af den til enhver tid herskende folkestemning. Hvordan vil I forhindre et kvicklånsdemokrati?

»Der er stadig tre behandlinger i folketingssalen af lovforslag,« svarer Sebastian Winther.

Mikkel Møller Andersen supplerer: »Minimum 90 dage. Det er længere betænkningstid end et scroll på Facebook, som tager et kvart sekund. Så allerede i de eksisterende politiske processer er der indbygget en kontrol som forhindrer, at vi tager impulsive og dårlige beslutninger.«

– Alligevel er der forslag, som på grund af det repræsentative demokrati aldrig kommer til afstemning. Dødsstraf er både billigt og populært, så hvorfor ikke sende det forslag til afstemning?

»Hvis folk mener nogle ting, som er så sindssyge, at ingen i Folketinget mener at kunne stå inde for det, så er det næsten politikernes egen skyld. Så må politikerne tage ansvaret for at få en bedre og mere oplyst debat, så det ikke kommer så vidt. Men som regel er det sådan, at hvis man giver folk et ansvar, påtager de sig det også – og dygtiggør sig. Hvis vi giver befolkningen ansvaret for lovgivningen, så kommer de automatisk til at tage det mere seriøst,« siger Holger Thorup.

»Vi prøver jo at være for alle – og ikke bare dem, som sidder og råber op på Ekstra Bladets Nationen. Men jeg tror faktisk, at det vil være et fåtal. Og hvis det er et fåtal, som mener det, kan Initiativet jo ikke stemme for det. Vi prøver at finde frem til, hvad det tavse flertal mener – så det netop ikke forbliver tavst,« siger Mikkel Møller Andersen.

Populismens popularitet

– Spørger man den ene dag folk, om de vil betale mindre i skat er svaret ja. Og den næste dag svarer de selv samme mennesker, at de vil have øgede offentlige udgifter. Hvordan vil Initiativet forhindre, at sådanne forslag begge kan blive vedtaget?

»Det er vel ikke et mere reelt problem end i dag. I dag er der en valgkamp hvert fjerde år, hvor politikerne kan love en masse ting, der ikke nødvendigvis hænger sammen, velvidende at det aldrig kommer til at ske,« siger Mikkel Møller Andersen.

Tine Sletting

»I dag bliver vælgerne netop ikke tvunget til at prioritere, hvilket forklarer populismens udbredelse. Hvis man i stedet præsenterede vælgerne for reel lovgivning og indflydelse, så tror jeg, at det lige så stille bliver en selvfølge, at nå, ja, så må vi hellere prioritere,« siger Sebastian Winther.

»Det er for nemt for politikerne at love det hele og for nemt for mig som borger at kræve det hele – hvorefter vi alle sammen, når det viser sig ikke at kunne lade sig gøre, kan sidde og brokke os,« siger Holger Thorup.

– Mange mener, at partierne også har en oplysningsfunktion – en civiliserende funktion. Hvordan får I den med?

»Den vil vi netop forbedre. Når du i dag får et budskab fra et parti, er dette jo filtreret, så det passer ind i partilinjen. Hvorimod det ikke vil være tilfældet på platformen,« Mikkel Møller Andersen.

»De mest rabiate mennesker, jeg har diskuteret politik med, er mennesker, som har været med i ungdomspartierne, hvor de er blevet skolet til at have en bestemt holdning. Det er mindre oplysning og mere skoling, hvilket gør at de altid er forudindfattede. Det gør sjældent hverken dem – eller mig – klogere af vores diskussioner,« siger Sebastian Winther.

– Har I selv nogle holdninger til dagens store politiske spørgsmål – klimaforandringerne, udlændingepolitikken – Donald Trump?

»Næh,« siger Mikkel Møller Andersen.

– Har I ikke nogen, eller I vil ikke sige dem?

»Vi har nogen, men vi siger det bare ikke. Så snart vi siger, at vi mener det her om udlændingepolitikken, så har vi jo saboteret hele projektet. Det siger sig selv,« siger Sebastian Winther.