Hvad der begyndte tirsdag med et halvt hundrede halvforkølede miljøaktivisters demonstration for bevarelse af en grøn plet i Istanbuls centrum, kulminerede hen over weekenden i politivold med tåregas og vandkanoner mod demonstranter i en række tyrkiske byer. Tusinder gik på gaderne i Istanbul, Ankara, Izmir og andre større provinsbyer, ikke kun i solidaritet med miljøaktivisterne i Istanbul, der aktionerer mod opførelse af et butikscenter i en park nær Taksim-pladsen, men i frustration over hvad de oplever som den islamisk orienterede regerings magtfuldkommenhed. Senest med et forbud mod 1. maj-demonstrationer på Taksim-pladsen, der med sit sejrsmonument er det geografiske midtpunkt i Atatürks sekulære stat.

»Folk er især irriterede på (premierminister Tayyip) Erdogan, der ikke tåler modsigelse, men ter sig som en sultan med beslutninger, der træffes i enrum, men vedrører folk direkte,« lød det fra en Istanbul-journalist, som – i lighed med mange kolleger – ikke ville citeres med navns nævnelse.

For ikke alene topper Tyrkiet listen af lande med fængslede journalister (ved udgangen af 2012 var 49 bag tremmer i følge CPJ, den internationale komité til beskyttelse af journalister), det hører til dagens uorden, at journalister fyres på gråt papir – også i de privatejede medier – hvis de lægger sig ud med den ømskindede premierminister. Karakteristisk for medieklimaet er et tjek af det officielle pressebureau ANA’s dækning af urolighederne, der viste, at ingen oppositionspolitikere citeres. Heller ikke for deres tilbageholdenhed, efter at de protesterende frabad sig oppositionens støtte for at modvirke politisering af protesterne.

Således aflyste CHP, det republikanske folkeparti, et planlagt stormøde i Kadiköy på den anatol-ske side af Bosporus, hvorpå partiets tilhængere gik over Bosporus-broen til Taksim-pladsen, men uden partifaner.

Et markant træk ved demonstrationerne er omfattende deltagelse af kvinder. Blandt de regeringsdekreter, der har skabt animositet mod AKP, er indgreb i privatsfæren – propaganda for flere børnefødsler, begrænset adgang til abort, receptpligt for ’dagen derpå-pillen’ til kvinder uden prævention. I Istanbuls metro opfordres folk til ’moralsk adfærd’, hvilket har medført en veritabel kyssekampagne i protest. Regeringen har dekreteret forbud mod salg af alkohol mellem 22 og 6 morgen – »i sig selv sundhedspolitisk fornuftigt«, som en kilde i Istanbul siger, »men igen med denne patriarkalske attitude, der virker nedgørende«.

Vandkanoner og tåregas

Værst gik det for sig i Istanbul og Ankara, hvor demonstranter blev blindet af peber- og tåregas og slynget hen ad asfalten med vandkanoner i sammenstød, der udviklede sig fra miljøprotest til krav om Erdogans afgang, tydeligvis inspireret af revolterne i den arabiske verden.

Det afviste premierministeren i en tale lørdag til den tyrkiske eksportsammenslutning, hvor han fastholdt at sløjfe parken nær Taksim-pladsen for at gøre plads for et butikscenter, der er projekteret som kopi af en artillerikaserne fra osmannertiden. En domstol i Istanbul har midlertidigt suspenderet projektet, Istanbuls overborgmester vil drøfte det med arkitektsammenslutningen, og den tyrkiske præsident, Abdullagh Gül, udvirkede lørdag, at politiet blev trukket tilbage fra Taksim-pladsen. Men de færreste forventer, at Erdogan ombestemmer sig.

»Gør hvad I vil, men vi har truffet en beslutning,« sagde han henvendt til aktivisterne.

Erdogan erkendte dog, at politiet nok har været for hårdhændet, og lovede en undersøgelse.

Kaserneprojektet er et eksempel på den symbolpolitik, AKP fører med henblik på at nedtone den strengt sekulære stat, knæsat af landsfaderen Mustafa Kemal Atatürk i 1920’erne, for at opgradere Osmannerrigets islamiske kulturhistorie i den kollektive bevidsthed. En planlagt tredje Bosporus-bro er således navngivet Yavuz Sultan Selim efter Selim I, der i 1500-tallet udadtil tredoblede imperiets areal med erobringer af Levanten, Egypten og Mekka og Medina og indadtil massakrerede 40.000 alevi’er, et stort religiøst mindretal beslægtet med de arabiske alawitter. Alevi’erne diskrimineres også i dag af Tyrkiets sunni-flertal, der anklager dem for kætteri, og som traditionelt venstreorienterede er de i centrum af aktionerne i Istanbul sammen med fodboldfans fra de tre store hovedstadsklubber, Besiktas, Fenerbache og Galatasaray. Erdogans kommentar søndag var:

»Hvorfor? Jeg har lige givet Galatasaray et helt nyt stadion.«

I sin tv-transmitterede tale lørdag nævnte Erdogan i forbifarten militærkuppet i 1960, hvis anledning var voldelige demonstrationer, der rystede landet. Den gang dødsdømte militæret Menderes for magtmisbrug, og han blev hængt (sammen med finansministeren!), men det diskuteres til den dag, om urolighederne før kuppet var et komplot organiseret af militæret selv – en teori mange tyrkiske islamister abonnerer på.

Så da Erdogan sagde, at han »ønsker, nationen skal se det spil visse cirkler i landet har gang i«, og nævnte det famøse kupårstal, blev det hørt som en slet skjult trussel fulgt op af en åben ditto: »De kan stille med 100.000 demonstranter, men jeg kan mobilisere en million«. Erdogang tilføjede: »Jeg er lovligt valgt af det tyrkiske folk.« Valget i 2011 gav AKP 49,83 pct. af de afgivne stemmer.

De troende soldater

Erdogans ordvalg er centralt for forståelsen af den kløft, der fremmedgør Tyrkiets sekulære middelklasse fra den islamiske premierminister, opvokset i Istanbuls folkelige Kasimpasha-kvarter og med eksamen fra en islamisk, ikkestatsanerkendt ’imam hatip’-skole. Han skylder ikke den sekulære Atatürk-elite, der styrede staten fra 1922 til 2002, noget, men blev tværtimod buret inde i fire måneder for ’opfordring til sekterisk had’, da han som overborgmester i Istanbul holdt en tale i 1997 med citat fra et kendt nationalt digt:

»Moskeerne er vores kaserner, kuplerne vores hjelme, minareterne vores bajonetter og de troende vores soldater«.

Fra fængslet stiftede han i 2001 AKP med udbrydere fra det fundamentalistiske ’Lykkens Parti’, i dag kun aktivt i den islamiske bastion, Konya, hvor der også var AKP-fjendtlige demonstrationer, AKP omfavnede EU og blev stuerent i Europa med en række reformer, der banede vejen for ansøgning om fuldt EU-medlemskab. Da den var på plads, vendte Erdogan ryggen til EU og indledte den kombination af rå kapitalisme og islamisering, der nu møder modstand med aktionerne mod endnu et kommercielt butikscenter.

Folk har fået nok

Når den voldsomme udladning af civil ulydighed først viser sig nu, 11 år efter AKP’s erobring af absolut flertal i Nationalforsamlingen, skyldes det ifølge flere iagttagere, at den politisk skikkelige middelklasse har fået nok. Og at regeringens dekreter nu rammer den enkeltes tilværelse. Folk har fundet sig i AKP’s udrensninger i politi og retsvæsen, affundet sig med juridisk uldne arrestationer af påståede komplotmagere i militæret, medierne, bureaukratiet og uddannelsessektoren – under ét kaldet ’Ergenekon-komplekset’ – og den har nydt godt af AKP’s genoprettelse af økonomien med periodevise østasiatiske vækstrater. I dag er økonomien skrantende, regeringens Syrien-politik møder udbredt modstand også i AKP’s egne rækker, bl.a. på grund af flygtningeproblemet og de bombeattentater, den syriske jihad-opposition nu mistænkes for. EU-medlemskabet hænger stadig i en tynd tråd, og afstanden mellem rig og fattig er ikke mindsket. Til gengæld er antallet af millionærer mangedoblet, men de nye rige er overvejende islamiske forretningsfolk.