Kære Inger Støjberg

I dag kunne jeg til min forbløffelse læse, at du udtalte dig om en familie, der er mine klienter i JuraRådgivningen. Du konkluderer, at de er griske, og spørger dig selv, hvad en familie som denne egentlig vil her.

Som partsrepræsentant synes jeg naturligvis, du burde have sat dig ordentligt ind i sagen, før du og Tårnbys borgmester Henrik Zimino (S) valgte at fare frem med urigtige påstande i pressen.

I sommeren 2015 kom en niårig pige til Danmark med sin onkel og tante og deres tre børn. I BT skriver du, at det er almindeligt, at børn sendes af sted som ’spydspids for at søge om familiesammenføring med resten af familien’.

Min erfaring fra flere hundrede sager og endnu flere møder med flygtninge er, at det ikke er en smart og beregnende strategi, når børn sendes i forvejen. Det handler tværtimod om at få flest muligt i sikkerhed.

Lever man i krig og er man hver dag bange for, hvem der bliver det næste offer, må man træffe valg, som du og jeg knapt har fantasi til at forestille os. Det er kostbart at betale menneskesmuglere for at komme til Europa. For mange er det umuligt.

Denne familie har øjnet en spinkel chance for at få alle i sikkerhed ved at tage afsked med deres datter uden at ane, om de nogensinde skulle se hende igen. Det er ikke beregning. Det er dyb menneskelig ulykke.

Da pigen får asyl i Danmark, søger hun om familiesammenføring med sin far, sine to søskende og sin bedstemor. I efteråret 2016 ankommer hendes familie til Danmark – mere end to år efter de så hinanden sidst.

Her begynder problemerne og her kontakter familien JuraRådgivningen. Onklen og tanten, deres tre børn og den lille pige bor i en lejlighed i Tårnby Kommune. Fordi pigens far, bedstemor og søskende ikke kommer til Danmark som asylansøgere, men som familiesammenførte har kommunen ikke pligt til at finde bolig til dem. Det er dog væsentligt at hæfte sig ved, at det ikke drejer sig om en helt almindelig familiesammenføring, men om traumatiserede mennesker på flugt fra Syrien.

Min erfaring med andre kommuner siger mig, at det er kutyme, at de i den situation er behjælpelige med at finde egnet bolig. De ved godt, det handler om sårbare mennesker i en helt særlig situation.

Og de er til fulde klar over, at hverken et barn på ni år eller en flygtningefamilie uden netværk i Danmark vil være i stand til at finde en bolig på egen hånd. Især ikke da de skal blive i den kommune, de er ankommet til, og altså ikke må søge bolig i den anden ende af landet.

Tårnby Kommune valgte imidlertid at holde fast i, at de ikke ville hjælpe, da de ingen forpligtelse har. Derfor havde pigens familie ikke andet valg end at rykke sammen i onklens lejlighed, der egentlig var for lille. Fire voksne og seks børn under tolv år. Mennesker, der i forvejen var maksimalt pressede. I mine ører lyder det som opskriften på en fiasko.

Vi rettede derfor i JuraRådgivningen henvendelse til Tårnby Kommune i håb om at kunne nå til en forståelse. Det lykkedes ikke. Efter en udsigtsløs dialog med kommunen anbefalede jeg som deres juridiske rådgiver familien at søge asyl.

I en artikel i BT vil Henrik Zimino ganske vist ikke udtale sig om den konkrete sag, men siger, at han fik mistanke om, at der »foregik noget suspekt«, og at han derfor rettede henvendelse til dig. Det undrer mig meget, at han siger sådan. Og det undrer mig, at du går med på den.

Der er intet som helst suspekt ved den fremgangsmåde: Flygtninge fra Syrien får asyl, fordi der er krig i deres hjemland. Eftersom det var mig, der rådede familien til at søge asyl, undrer det mig endnu mere, Inger Støjberg, at du bruger det som eksempel på, at flygtninge er »utrolig velinformerede om vilkårene i Danmark, og at der bliver spekuleret i det«. Det kan jeg garantere dig for ikke er tilfældet.

Kort efter ansøgningen vurderede Udlændingestyrelsen som forventet, at der var grundlag for at tildele familien asyl som konventionsflygtninge. Til gengæld passer det ikke, når du skriver, de kom foran i boligkøen af den grund.

Tårnbys borgmester valgte nemlig at gå til dig, der udstiller mennesker i nød og kalder dem griske, fremfor at hjælpe mennesker, som han har pligt til. Det er svært at slippe mistanken om, at han håber, du vil gennemtrumfe en ændring af reglerne, så han med retten på sin side fortsat kan nægte familien hjælp til at finde en bolig.

Under alle omstændigheder er de stadigvæk slet ikke opført i nogen som helst boligkø. Pigen og hendes familie bor stadigvæk i den samme lejlighed. Alligevel kan jeg læse i BT, at du har sat dit ministerium i gang med at finde ud af, hvordan man kan sætte en stopper for, at familiesammenførte, der ændrer status til flygtninge, har ret til at få en bolig.

At en integrationsminister udtaler sig uden at sørge for at have tjek på fakta, undrer mig. At en integrationsminister og en borgmester i fællesskab bruger en meget sårbar familie til at retfærdiggøre og fremme en politisk agenda om at indføre så mange stramninger på flygtningeområdet som muligt, synes jeg, er direkte forkasteligt.

I mine øjne er det udtryk for ubegribelig smålighed og ureflekteret hetz mod en befolkningsgruppe, der har meget ringe muligheder for at svare igen.

Skal du endelig klandre nogen for denne fremgangsmåde, er det JuraRådgivningen og undertegnede og bestemt ikke familien. De flygtninge, jeg møder, er taknemmelige for at være i sikkerhed.

De er ydmyge og nøjsomme og parate til at arbejde hårdt for at falde til i Danmark. Derfor vil jeg gerne invitere dig, Inger Støjberg, til at komme og besøge os i JuraRådgivningen.

Det vil dels kunne korrigere din opfattelse af mennesker, som du mener en masse om, men åbenlyst kender så dårligt, dels give dig et klart indtryk af de menneskelige omkostninger ved dit skrivebordsarbejde og dine ideologiske valg.

De bedste hilsner

Asrin Mesbah