I 1948 var der ingen indvandrere i Esbjerg. Eneste eksotiske menneske i byen var den jødiske cigarhandler. Så da en familie i byen fødte en dreng, der med sin mørke lød ikke lignede de andre, fik han øgenavnet 'brune svin'. Men øgenavnet blev kun sagt af de mest modige. For med sin højde og drøjde var drengen med den mørke lød ikke bange for et slagsmål.

Der var ingen fremmede aner i drengen, som havde arvet løden fra sin danske far. Men at skille sig ud i den vestjyske by har muligvis haft en vis betydning. For da han i sine trediver tog hjem til sin mor og fortalte, at han havde mødt en pakistansk kvinde, ville konvertere til islam og kalde sig Harun, blev hun ikke overrasket.

"Du har altid været en meget anderledes dreng, som har søgt det fremmede. Det, du søgte, har du nu fundet," sagde hun, som mest bekymrede sig for, hvad hun skulle give sin voksne søn at spise.

Læs også Hemmeligt hussalg: Her er årets vildeste villa-handel til 53.000.000 kroner

Drengen med den mørke lød har i dag fået gråt karseklippet hår, skægget er trimmet, mens den to meter høje krop er iklædt grå bløde bukser, kridhvid skjorte og en blå vest.

Harun Yusufi Rubin står i sit køkken i Dyssegård, som i 35 år har været hjem for ham og hans kone, og hvor deres to børn, Jonas og Silvia, er vokset op. Faktisk har det også været hjem for Dan Turéll, som blev født oppe på 1. sal, men det er en helt anden historie.

Harun står ved sin nye kaffemaskine, som han fik til sin 70 års fødselsdag. Den pensionerede politimand havde selvfølgelig regnet ud, at familien ville give ham en.

"Så jeg sagde til dem dagen før, at det eneste, jeg ikke ønskede mig, var en kaffemaskine. Der blev de lidt stille," griner han.

Du ligner en fra politiet

Den vestjyske dialekt holder stadig ved, selvom han i 1970 flyttede til København for at aftjene sin militærpligt. Forinden var han blevet uddannet tømrer i ønsket om at søge ind som arkitekt, men da han blev advaret imod den høje arbejdsløshed, holdt han sig tilbage. Han skulle yde noget for samfundet, ikke ligge det til last. Politiet havde han aldrig overvejet, før en ven sagde: "Du ligner en fra politiet. Hvorfor søger du ikke ind?".

Læs også Unge nægtede at skrue ned for larmende musik: Plask! sagde det, da 59-årig gjorde kort proces

I 1972 startede han på politiskolen.

"Jeg har altid undgået at være politimand i uniform, da jeg ikke bryder mig om den autoritet, men til gengæld ville jeg gerne opklare ting, hvilket jeg har været god til," siger Harun, som de første to år var civil betjent i uropatruljen, for siden at blive rykket op i det hedengangne kriminalpoliti.

Gennem sit arbejde oplevede Harun, hvordan unge drenge kom i uføre med ugennemtænkte handlinger. Et røveri udtænkt i sjov, som blev til alvor.

"Jeg kunne se, at de ikke havde haft forældre til at guide dem," fortæller Harun, som i 1999 blev tilknyttet den kriminalpræventive afdelings projekt i Tingbjerg, hvor han blev kontaktperson for en gruppe pakistanske drenge.

"Mit fokus blev ikke på drengene, men deres forældre, hvilket var nyt dengang. Jeg prøvede at komme i kontakt med forældrene, men det var en stor udfordring, fordi du som politimand blev set på én måde. Ligesom indvandrere bliver vi skåret over én kam," siger Harun, som ofte brugte sin muslimske baggrund til at skabe bånd til både unge og forældre. Når han sad med en ung dreng foran sig og kunne referere fra Koranen, rettede de sig op i stolen.

Haruns forsøg på at nå ind til drengene, før de bevægede sig længere ud i hård kriminalitet eller fik pletter på straffeattesten, var en ny tilgang i det danske politi. Et arbejde, som førte til, at Harun blev inviteret til Bruxelles, hvor han modtog en EU-pris på projektets vegne.

Men ikke alle i politiet var enige i den tilgang, men det vender vi tilbage til.

Navneforvirring

20 år forinden havde Harun mødt sin pakistanske kone Sveta, der som diplomatdatter havde rejst rundt i hele verden, men med sit studie var endt i Danmark. En dag stødte de på hinanden, hvor et forslag om en kaffeaftale heldigvis fik et ja fra Sveta.

Læs også Slåskamp på minigolfbane i sommerland: 27-årig kvinde sigtet

Interessen for islam var forinden tændt i Harun gennem pakistanske venner, som havde inviteret ham hjem og ned i en på det tidspunkt udskældt moske i Valby.

"Det, som fascinerede mig meget ved den muslimske kultur, var, hvordan jeg blev modtaget af de pakistanske mødre. Jeg blev altid budt velkommen med mad og drikke. I deres hjem så jeg, hvordan naboer og familiemedlemmer kom på besøg og blev inviteret til at spise med. Unge som gamle. Det var meget harmonisk for mig at opleve. Jeg husker, da min søn var 10 år, kom han hjem fra en skolekammerat efter en halv time, fordi de skulle spise. Det ville være utænkeligt i en muslimsk familie," siger Harun.

"Første fordom ryger altid, når de ser mig, fordi de regner med at se en med langt skæg, hat på hovedet og korte bukser," siger Harun, som har meldt sig som konvertit til 'Menneskebiblioteket', hvor folk kan komme inde fra gaden og se deres fordom i øjnene. Foto: Henrik Holst

Efter han blev borgerligt gift med Sveta, valgte han at konvertere til islam, for siden at skifte navn til Harun.

Hvorfor valgte du at skifte navn?

"Det gav forvirring, at jeg brugte to navne, og til sidst besluttede jeg mig for at springe helt ud i det. Jeg gjorde det ikke for at provokere, dog vidste jeg godt, at der ville komme en reaktion, men at jeg nok skulle klare det," siger han.

Hvad hed du før?

"Det kan jeg ikke huske – det har jeg lagt bag mig," siger han og smiler.

Os eller dem

Efter Harun konverterede, blev han mødt på to måder.

"Blandt muslimer har jeg altid følt mig meget velkommen. De oplever det som en stor ære, at jeg har konverteret. Jeg har ikke mødt en eneste muslim, som har været skeptisk. Tværtimod har de omfavnet mig med stolthed og interesse," siger han.

Den modtagelse fik han ikke blandt kollegaer i politiet.

"Jeg mødte ingen forståelse. Der var mange, som ikke turde sige noget, og så var der dem, som sagde grimme ting. Men jeg har aldrig været bange for at tage kampen op og svare igen. En sagde til mig "Nu må du gøre op med dig selv, om du er med dem eller os"," siger Harun og ryster på hovedet.

"Den mand skulle aldrig have været politimand. Der var mange racister inden for politiet. Når jeg hørte, hvordan de talte om indvandrere, når jeg var til stede, hvilket var slemt nok, tænkte jeg altid, hvordan de talte, når jeg ikke var der."

Bekymret for fremtiden

Trods modstanden har han aldrig været i tvivl om sit valg og fandt styrken i troen, som han selv mener har gjort ham til et bedre menneske.

"Jeg er blevet mindre arrig, selvom der er ting, jeg stadig bliver gal over. I øjeblikket er det Rasmus Paludan, som kan få lov at gå rundt og sprede had, imens politiet beskytter ham, og ingen politikere rigtigt tager til genmæle. Jeg er bange for, at det løber løbsk. At der en dag er en ung mand, som igen reagerer udadtil. Det håber jeg aldrig sker, men vi kan ikke forhindre det, når andre puster til ilden og venter på det eksploderer," siger han, som med den politiske udvikling i landet er bekymret for sine to børn og to børnebørns fremtid.

"Det bliver kun værre og værre. Jeg bliver trist og ærgrer mig over, at man lader stå til," siger han.

Harun oplever mange fordomme omkring muslimer, som især bliver farvet af de problemer, som hersker blandt nogle unge på Nørrebro.

"Der er mange på Nørrebro, som er meget lidt muslimer. Hvis jeg spurgte dem, hvad det vil sige at være muslim, vil de ikke kunne svare mig. Men ifølge islam er det at passe og have styr på sine børn og sit hjem en af de vigtigste pligter," siger han.

Harun tror, at tonen i debatten er med til at skubbe mange muslimer i en mere ekstrem retning. "Min datter sagde engang, da hun var helt ung, at når hun hørte Pia Kjærsgaard tale om muslimer, fik hun lyst til at tage tørklæde på," siger han.

Socialt pis

I 11 år arbejdede Harun som politimand på Blågårds Plads, hvor han oplevede stor succes ved at gå til drengene på en venligsindet måde.

"Det giver ikke noget godt, hvis man springer ud af en vogn og tager fat i dem. Så reagerer de meget hurtigt mod politiet. Misforstå mig ikke. Jeg har ikke sympati for deres kriminalitet, men jeg prøvede dengang at forstå dem, og derved forhindre dem i at begå ny kriminalitet," forklarer han.

Holdningen, Harun ofte mødte blandt politifolk var derimod, at den kriminalpræventive tilgang var noget "socialt pis". Har du været ude at dele bolsjer ud til de unge mennesker, lød det fra kollegaer på stationen, fortæller Harun.

"Fordi jeg havde en kulturel forståelse, var jeg pludselig blevet en fjende i nogle politimænds øjne. Men ledelsen kunne godt se, at jeg var god til det. Efter jeg konverterede, oplevede jeg ikke forskelsbehandling fra dem, tværtimod forstod ledelsen at udnytte mine kompetencer til at nå de her grupper. Men det var ikke alle, der kunne tåle det," siger Harun, som efter 11 år blev forflyttet fra Nørrebro.

I stedet kom han i skolegruppen og tog her ansvaret for de 14 muslimske friskoler, som andre kollegaer gladeligt undveg. Indtil sin pension hjalp Harun unge med at holde sig ude af kriminalitet og bander.

"For mig har præventivt arbejde altid været at komme så tidligt som muligt ind i familier i et tæt samarbejde med blandt andet en sundhedsplejerske. Men ingen af de tiltag ses i dag. Man lader, som om man laver præventivt arbejde, men gør i stedet ikke noget," siger han.

Se din fordom i øjnene

Selvom Harun er gået på pension, forsøger han i dag stadig at fjerne fordomme og bygge bro.

Han har meldt sig til 'Menneskebiblioteket', hvor folk kan komme ind fra gaden og se deres fordom i øjnene. Her er konvertitter og veganere i høj kurs.

"Første fordom ryger altid, når de ser mig, fordi de regner at se en med langt skæg, hat på hovedet og korte bukser. Og så er første spørgsmål altid, hvordan jeg kan være konverteret til en lovreligion, men så påpeger jeg, at der er lige så mange love i Biblen, men muslimer er bare mere tilbøjelige til at overholde dem," siger han, imens Sveta kommer ind i køkkenet.

"Her kommer min undertrykte kone," siger han og griner.