Možete li mi reći gdje je kuća moga ćaće – upitao je još golobradi mladić lica prekrivenog zaštitnom maskom slučajnog prolaznika u Ježeviću kod Vrlike.

– A ko je, sinko, tvoj ćaća – uzvratio je pitanjem prolaznik.

– Ja sam Ivanov. Ćaća je poslije rata ostao u Zagrebu gdje sam se i ja rodio... – nastavio je mladić koji je u rodno selo svojeg oca stigao u društvu djevojke, preko čijeg lica je također bila zaštitna maska.

Mladić se prisjetio da je s ocem u Ježeviću, na ognjištu svojih (pra)djedova, bio dva-tri puta, ali još kao dijete. Poslije toga otac je često odlazio u rodni kraj, u posljednje vrijeme puno češće nego ranije, čak je obnovio i uredio staru obiteljsku kuću, ali sinu je Zagreb bio zanimljiviji pa ga nije pratio u njegovim povratcima korijenima.

Sada se situacija okrenula naglavce, jer im je u nedavnom potresu oštećen stan u Zagrebu. Cijela obitelj je pronašla privremeni smještaj kod rodbine gdje će ostati dok svoj stan u metropoli ponovno ne osposobe za kakav-takav normalan život.

No, mladiću iz naše priče to nije odgovaralo. Ionako su svi iz tvrtke u kojoj je zaposlen prestali raditi, a ni njegova djevojka nema radnih obveza. Zato su se dogovorili barem neko vrijeme provedu u Ježeviću, u podnožju Dinare.

Cijeli taj slučaj prepričava se među Vrličanima, a nama ga je prenio gradonačelnik Jure Plazonić. Nisu se u ovo vrijeme bitke protiv nevidljivog neprijatelja zvanog koronavirus u tom kraju našli samo spomenuti mladić i njegova djevojka. Veliki broj iseljenih Vrličana zaštitu od pandemije potražio je u vlastitom rodnom kraju ili na svojoj djedovini.

– Nama je dolazak prijavilo oko 120 osoba, ali to je samo manji dio pristiglih. Prema mojoj procjeni, u Vrliku i ostala naselja na teritoriju našega grada od početka pandemije stiglo je oko 400 građana. Neki koji su se bili prijavili već su otišli iz Vrlike – kaže Dijana Maras, direktorica lokalne Turističke zajednice.

S posebnom pažnjom u Vrlici se od zaraze koronavirusom štiti Centar za rehabilitaciju “Fra Ante Sekelez”, ustanova u kojoj o 174 korisnika skrbi 117 zaposlenih.

– Primarni cilj nam je bio da se organiziramo kako bismo maksimalno smanjili rizik unošenja virusa među naše korisnike. Zaposlene smo podijelili u tri skupine. Najmanja skupina od petnaestak osoba sastoji se od pomoćno-tehničkog osoblja i logistike, pa oni nemaju izravnih kontakata s korisnicima. Ostale zaposlenike koji su inače u svakodnevnom izravnom kontaktu s korisnicima, podijelili smo u dvije skupine od po pedesetak osoba.

Jednu grupu smo uputili njihovim kućama na dva tjedna. Za to vrijeme radi druga skupina naših zaposlenika. Oni su cijelo vrijeme unutar naše institurcije, tu rade, žive i spavaju, nemaju kontakta s vanjskim svijetom. Poslije dva tjedna oni izlaze vani, odlaze svojim obiteljima, a u istom radnom i životnom režimu nastupaju kolege koji su dva tjedna bili slobodni – kaže Ivana Klarić Kukuz, ravnateljica Centra.

– Mi iz gradske uprave smo Centru “Fra Ante Sekelez”, koliko je to u našim mogućnostima, i logistika i kontakt s vanjskim svijetom, naročito prema potencijalnim donatorima. Oni svakodnevno troše velike količine zaštitne opreme, posebno dezificijensa, maski i rukavica. Pozvali smo Vrličane koji žive diljem Hrvatske i prijatelje našega grada da u okvirima svojih mogućnosti doniraju centru takvu opremu. Nadam se odazivu koji bi djelatnicima “Fra Ante Sekeleza” omogućio normalno poslovanje – kaže gradonačelnik Plazonić.