Det danske embedsværk er ramt af en sygdom og har brug for akut behandling. Ansvaret flyder, magten koncentreres, chefen har ikke tid til at holde øje med butikken, den folkelige tillid daler og rækken af ministre, der er kommet galt af sted direkte eller indirekte på grund af for dårlig eller forkert håndtering fra embedsmændenes side, er lang. Den nuværende oprydning i Skatteministeriet er blot ét eksempel i rækken.

Den dystre diagnose stilles ikke af hvem som helst. Det er de to tidligere departementschefer Peter Loft og Jørgen Rosted, der har kigget embedsværket efter i sømmene i bogen »Hvem har ansvaret. Revner og sprækker i det danske embedsmandssystem«, som udkommer i næste uge.

Hovedpointen er, at ministre har brug for mere og mere politisk og strategisk rådgivning i en mere kompliceret politisk virkelighed. Departementschefens opgave bliver dermed at varetage alle andre opgaver for ministeren end bare det, der er traditionelt embedsmandsarbejde. Ministrene skal have hjælp til at formulere ny politik, skaffe opbakning til den, håndtere møgsager og til at kommunikere. Behovet er så stort, at ministeriets øverste chef – departementschefen – som tidligere brugte al sin tid på at være »administrerende direktør« af en stor organisation og garanten for det faglige niveau, i dag bruger de fleste af sine vågne timer på at være politisk sparringspartner og spindoktor for sin chef, ministeren. Og det er ikke holdbart. Ministeriets øverste chef bliver så at sige suget ind i det politiske spil og forsømmer den rolle, han egentlig var tiltænkt.

»Hvis ikke der er en topchef, der har ansvaret på ministerens vegne, så degenererer og smuldrer systemet,« siger Jørgen Rosted.

Peter Loft, som selv var en af hovedpersonerne i den såkaldte »skattesag« om daværende statsminister Helle Thorning-Schmidt og hendes mand, Stephen Kinnocks skatteforhold, tilføjer:

»De sager, der har været, stikker jo meget dybt. Det handler om selve kulturen i embedsværket. Vi har været derude, hvor man har spurgt sig selv, om vi overhovedet kan stole på landets justitsministerium. Det er jo ikke enkeltstående fejl Det er en systemfejl.«

De to tidligere departementschefer Peter Loft (tv.) og Jørgen Rosted, sætter i deres bog spørgsmålstegn ved, om det overhovedet er muligt for departementschefer at forene opgaven som ministerens vigtigste politiske rådgiver med at være sammes garant for, at alt i ministerierne går rigtigt for sig. Foto: Ida Marie Odgaard Fold sammen Læs mere Læs mere

Et skred i rollen

I bogen beskriver Loft og Rosted med egne eksempler det skred, der er sket over 20-30 år.

»Vi sætter spørgsmålstegn ved, om det overhovedet er muligt at forene opgaven som ministerens vigtigste politiske rådgiver med at være ministerens garant for, at alt, hvad der foregår i ministeriet, går rigtigt til,« hedder det i bogen.

Tidligere var det politikerne selv og partierne, der stod for at udvikle ny politik og forslag til Folketinget.

»I dag presses politikerne ud af den opgave. Og der en forventning om, at embedsmændene tager over, men det egner den neutrale embedsmand sig ikke særligt godt til,« siger Jørgen Rosted.

Tidligere havde departementschefen som enhver god virksomhedsleder et overblik over, hvad der skete i hver en afkrog af de styrelser, som er tilknyttet departementerne. I dag overlades en stor del af ansvaret til chefer for styrelser, mens det stadig er ministeren, der ifølge ministeransvarlighedsloven må stå for skud, når noget går galt.

Kritikken af de politiserede embedsmænd har været rejst tidligere i kølvandet på striben af skandalesager blandt andet af journalist Jesper Tynells i bogen »Mørkelygten«, som dokumenterede en række sager, hvor embedsmænd lod tal, fakta og jura bruge til at legitimere politiske beslutninger. Hver gang har embedsværket afvist kritikken. Som et nyt initiativ fra Statsministeriet får alle embedsmænd i dag udleveret et kodeks for god embedsmandsskik.

Brug for politisk udpegede embedsmænd

Men etiske kodeks rækker ikke. Der skal »grundlæggende ændringer« af det nuværende system til, mener Loft og Rosted og foreslår, at der indføres et helt nyt system med politisk udpegede embedsmænd, som kommer og går med ministeren. Hver minister skal have mulighed for at udnævne en stabschef og tage tre erfarne medarbejdere med sig ind i ministeriet – plus det løse.

Det nye system vil betyde, at en regering rykker ind med 60-70 håndgangne mænd med partibogen i orden. I Sverige udskiftes 200-300 embedsmænd og i USA 2.000-3.000, når regeringen skifter farve. Et sådant system skal ifølge forfatterne følges op af en ny forvaltningslov, hvor det gøres klart, at departementschefen og ministeren har ansvaret for hele forvaltningen – også det, der foregår i styrelserne.

»Hvis vi bare kører videre som hidtil, frygter vi, at vi ender i noget, vi ikke ved, hvad er. Men hvor vi gradvist får et system, der minder om det græske. Man siger ikke, at nu skifter vi system. Det bliver bare mere og mere naturligt, at departementschefen og ledende medarbejdere forlader ministeriet kort tid efter et regeringsskifte. Det bliver et system præget af personlige forhold, hvor de politisk udpegede embedsmænd kommer ind ad bagvejen,« siger Peter Loft.

»Det vil være en ulykke, som kan have uoverskuelige konsekvenser«, hedder det i bogen.

»I den situation begynder nepotismen og kammerateri, manglende faglighed og uklarhed om ansvaret langtsom at gøre god regeringsførelse til noget, man kigge i vejviseren efter,« siger Jørgen Rosted.