Cînd un senator rostește o prostie, iar un maior al Armatei Române vrea să-l vadă călcat pe cap pe acel senator al României Unde am ajuns? Reacția la comparația aiuritoare a senatorului Daniel Barbu este umilirea publică și îndemnul fățiș la violență

sâmbătă, 24 septembrie 2016, 11:47

Senatorul ALDE Daniel Barbu spune vineri, la o întîlnire cu cîteva sute de aleși locali ai ALDE, că meseria de politician poate fi mai riscantă decît misiunea unui soldat în Afganistan.

Conform Mediafax, declarația sună astfel:

”V-aţi ales o meserie grea. Este cea mai grea dintre meserii. Uneori este mai grea decât meseriile pe care le considerăm foarte periculoase, cum este cea de miner. (…) Meseria de politician este grea şi foarte puţină lume ştie de fapt ce faceţi cu adevărat în fiecare zi a săptămânii, adesea şi sâmbetele şi duminicile. Este o meserie grea, în zilele noastre, pentru că este o meserie riscantă. Este mai riscantă decât misiunea unui soldat în Afganistan”

Urmează reacția publică pe mai multe paliere.

Marius Apostol, militar rănit în 2011 în Afganistan la coloană și la picioare, încă în refacere, are o replică ponderată, consemnează news.ro: ”Îi ofer domnului Daniel Barbu o excursie „all inclusive” în Afganistan. Va învăţa ce înseamnă onoare şi respect faţă de ţară”.

Jurnalistul Radu Tudor îl anunță public pe senator că nu-l va mai invita în emisiunile sale de la Antena 3 dacă nu-și cere scuze. Deputatul PNL Ovidiu Raețchi solicită și el scuze de la colegul de Parlament. Editorialiștii României libere îi cer demisia din Senat.

Nu e suficient.

Pe forumurile siteurilor și ziarelor, încep insultele și amenințările.

Daniel Barbu este supus ”dreptății cetățenești”, conform unei expresii a lui Jon Ronson, cel care care a analizat într-o carte fascinantul proces de ”Umilire publică în epoca internetului”.

Ronson descrie cum ”în umilirea online, oameni mînați de principii etice sănătoase ajung să distrugă viețile unor semeni fără să clipească”.

Florin Valea, un militar care amintește că a fost de trei ori în Afganistan, postează pe facebook un mesaj în care spune că ochelarii lui Daniel Barbu ar merita striviți de bocancul unui soldat. Și completează:”Preferabil să-i aveţi pe nas”.

Dacă nu s-a înțeles. Un senator afirmă că meseria de politician e mai riscantă decît cea de combatant în Afganistan, iar un militar de carieră spune că ar merita ca un soldat să-i strivească în picioare moaca senatorului.

Aici am ajuns.

La acest nivel de violență de limbaj și de lipsă de respect unii față de alții.

În percepția publică există un asasin virtual, senatorul, și un erou neînduplecat, Florin Valea, care ar avea toată justificare să-l calce pe ochi.

În aceste zile, Florin Valea este într-o misiune în Bosnia, ca instructor al armatei locale. Și a fost, într-adevăr, de trei ori în Afganistan.

El se prezintă ca un om dintr-o bucată, de vreme ce acum doi ani a plecat de la Master Chef pentru că nu a suportat ideea de a face echipă, în eventualitatea calificării mai departe, cu un transexual. ”Nu mi se pare normal să văd barbați îmbracați în femeie, cu perucă. Nu-mi doresc așa ceva în echipă“, a exclamat el în 2014.

Probabil că și atunci a fosta aprobat majoritar, dar nu înseamnă că a afișat altceva decît intoleranță și discriminare.

Acum, maiorul Armatei române Florin Valea primește aplauze în arena digitală pentru că îi spune unui senator al României că-și merită fața merită strivită de un bocanc.

În ciuda aclamațiilor mulțimii, fraza lui este nedemnă de un militar.

Aici am ajuns.

În aceste condiții, mai poți remarca faptul că, dincolo de comparația cu militarii din Afganistan, care este proba unui elitism dezonorant și, în primul rînd, este factual greșită, Daniel Barbu avea un înțeles în ceea ce a spus?

25 de militari români au plătit cu viața prezența noastră în Afganistan

Sîntem o țară liberă, sigur că o putem spune.

Iar lucrurile merită spuse chiar dacă nu am vreo simpatie pentru Daniel Barbu. De la Colectiv și pînă acum, politicianul a criticat campania de dezvăluiri a presei din sistemul sanitar.

Cristina Țopescu mi-a povestit cum, la o emisiune recentă a Antenei 3, Daniel Barbu a afirmat că toată povestea Hexi Pharma e o făcătură și că ar trebui să înfiez eu copilul lui Dan Condrea! În logica senatorului, eu sînt vinovat. Jurnalista mi-a cerut o reacție, dar nu am ripostat în nici un fel, fiecare are dreptul la opinie.

Și ce crede Daniel Barbu despre articolele noastre nu e ceea ce discutăm acum.

Meseria de politician este recunoscută în studii drept una obositoare, stresantă și distrugătoare pentru ceea ce numim un mod normal de viață.

”Nici o altă formă de angajare nu este atît de extenuantă: nici la muncă, nici acasă nu poți scăpa că ești membru al Parlamentului”, scrie jurnalistul Jeremy Paxman într-una dintre lucrările sale.

Paxman este în UK un reper de duritate față de politicieni. A rămas celebru pentru interviul în care a repetat de 12 ori aceeași întrebare, la care nu primea răspuns.

”Rupți de slujba normală de la 9 la 17, zăvorîți cu alți 650 de inși ce duc aceeași viață, nu e de mirare că parlamentarii încep să se comporte ca elevii unui internat” Jeremy Paxman, ”Animalul politic”

Bine, dar el vorbește despre Parlamentul britanic, veți spune. Da, așa e.

Dar cînd Daniel Barbu se referea la risc fizic poate că se gîndea inclusiv la Jo Cox, deputatul laburist mort chiar înainte de Brexit.

Jo, care ajunsese acasă doar în week-end și începuse să bată străzile din nordul Angliei ca să vorbească oamenilor, așa cum făcea mai întotdeauna, a fost împușcată și înjunghiată de mai multe ori.

Vizita săptămînală pentru întîlniri cu cetățenii în circumscripție a fost mai periculoasă decît s-ar fi crezut. Vizita săptămînală este o practică instituționalizată de care se țin parlamentarii.

Pe fondul discuției și în profunzimea a ceea ce dorea să le spună mai tinerilor săi colegi, senatorul Daniel Barbu rostea un adevăr. E frustrant să faci o meserie deloc respectată și în care și ce e bine nu e bine.

Deprofesionalizarea politicienilor din cauza limitării accesului prin rușinea de a fi politician e un fenomen real.

Putem fi cinici față de motivațiile politicienilor.

Putem să nu avem încredere în nici unul dintre ei.

Putem uita pînă și mesajul Regelui Mihai din 2011 în fața Parlamentului.

Cu demnitatea onestității în fața poporului său, deși știa foarte bine că oamenii îi urăsc pe politicieni, Regele a mulțumit Parlamentului pentru munca acestuia și a amintit că ”România a mers mai departe prin idealurile marilor oameni ai istoriei noastre, servite responsabil și generos”.

Apoi, ne-a atras atenția: ”Aveți încredere în democrație, în rostul instituțiilor și în regulile lor!”.

Putem alege să ignorăm.

În schimb, putem să ne exersăm în continuare puterea de a umili public sau pe aceea de a aplauda cum un maior ar vrea să vadă călcat în picioare un senator, care, la rîndu-i, a comis o gafă de zile mari.

Strivit cu talpa bocancului militar pentru o gafă?

Aici am ajuns. Eroismul militarilor români nu are nevoie să se exprime călcînd un civil pe față.

Eroismul este acolo, autentic. După cum, să fii în serviciul public, senator, pompier sau funcționar, e o onoare și aici, acasă.

Pe pagina de final a cărții sale despre umilirea publică, Jon Ronson tipărește aceaste două rînduri: ”Partea grozavă a rețelelor sociale a fost să ofere o voce celor reduși la tăcere. Haideți să n-o transformăm într-o lume în care cel mai deștept mod de a supraviețui e să redevenim cu toții reduși la tăcere!”.

Save