Aria naturală Măgurile Băiței este situată la nord de râul Mureș în Munții Auriferi și este declarată ca arie protejată de importanță comunitară pentru 4 tipuri de habitate, dintre care unul este prioritar pe directiva 92/43/CEE fiind vorba de un habitat de pădure de tei în amestec cu arțar. O caracteristică importantă a zonei este faptul ca aici este atins cel mai nordic punct de către vipera cu corn (vipera ammodytes ).

Tot în zonă se pot observa o serie de specii de orhidee mai exact 18 specii de departe cea mai importantă fiind ”Orchis pallens”, o orhidee rară pentru țara noastră, care înflorește la sfârșitul lunii martie-începutul lunii aprilie. În aceiași perioadă înflorește și o altă specie protejată la fel de rară, laleaua pestriță, ”Fritillaria montana”. Zona fiind bogsată în floră spontană ,există și o mare populație de fluturi dintre care cei mai importanți ar fi Euphydryas aurinia , Lycaena dispar , Maculinea alcon și M.arion,care sunt protejați atât național cât și eurpoean.

Ca o curiozitate științifică, dar negativă pentru biodiversitatea locală, în această zonă a fost pentru prima oară în România gasită și determinată buburuza asiatică, ”Harmonia axyridis”, care este o specie invazivă, distugând populația autohtonă de buburuze. Ea are un grafism diversificat atât ca și culoare cât și ca desen.

Zona fiind puternic verticalizată,caracteristică zonelor de abrupturi carstice,aici și-au gasit un habitat propice o serie de sp.de pasări rapitoare,dintre care cele mai semnificative fiind șoimul călător (Falco peregrinus ), specie protejată pe plan european, iar în pădurile de foioase se pot observa mai multe specii de ciocănitori din specia Dendrocopos și din specia Picus. În una din peșteri au fost gasite oase de ursus speleus,cervide antice și alte oase de animale la fel de vechi.

Situl Natura 2000 Măgurile Băiței este importantă și din punct de vedere istoric, astfel toate peșterile din zonă au fost locuite în perioada neolitică, gasindu-se o serie de vestigii precum cioburi și unelte din os și vase de lut din perioada neolitică.

Zona fiind situată în M-ții Auriferi au existat exploatări aurifere din perioada dacă și romană, păstrându-se până azi mai multe galerii romane. Anterior transformării în rezervație, zona a fost puternic antropizată, existând o carieră de calcar a Combinatului de la Hunedoara. În urma exploatării acestei cariere, au fost descoperite mai multe fosile datând din perioadele geologice vechi, în special corali, ceea ce denotă că în zonă ar fi existat o mare,pe unii versanți au mai fost găsite fosilizate cochilii de melci și de scoici.

Datorită configurației terenului, de zonă carstică cu pereți abrupți, în zonă se practică intens escalada, existând trasee omologate de FRTA, iar amatorii de speologie pot vizita micile peșteri din zonă. În una din peșteri au fost gasite oase de ursus speleus,cervide antice și alte oase de animale la fel de vechi.

România Curată a dialogat cu Alexandru Cornel, cel care mai bine de un deceniu a fost custodele sitului Natura 2000 Măgurile Băiței, în încercarea de a afla care sunt provocările și încercările pe care le-a avut în activitatea sa de apărare a biodiversității.

Cât de valoroasă este pădurea de tei din cadrul ariei protejate Măgurile Băiței și ce are ea special?

Este un habitat prioritar pe Natura 2000, pentru că în Europa este foarte rară această pădure. În al doilea rând este foarte rară asocierea dintre tei și arțar. Noi în țară mai avem păduri de tei și de arțar. N-au fost ele delimitate și găsite toate, dar pe ariile protejate care-s prinse în Natura 2000, noi avem acest privilegiu. Avem 10 hectare măsurate cu GPS-ul. Este mult mai mare suprafața de pădure de tei în împrejurimi, însă doar 10 hectare sunt incluse în aria protejate.

Una din specificitățile acestei păduri de tei este că se află pe pante abrupte, cu dispoziție spre nord și au și vegetația asociativă, caracteristică acestui habitat. Există niște ferigi, precum ”limba ciutei” și mai există niște planta ”muma pădurii”, care sunt specifice acestui habitat. Ca și vârstă teii au în jur de 80-100 de ani, au înălțimi de 20-30 de metri și ca diametru am găsit și trunchiuri de 60-70 cm în diametru. S-au dezvoltat pe abrupturi calcaroase. A fost mai întâi o vegetație specifică de tufărișuri, după care au apărut acești tei pe cale 100% naturală. Au fost curenții de aer, păsările.

La sfârșit de iunie, când înloresc teii, timp de o săptămână-două, sentimentul este plăcut. Se împrăștie peste tot un parfum superb de tei și în restul anului e o pădure de foioase curată, aerisită și plină de viață. Am aici mistrețul, vulpea, jderul de pădure. Am doar o pereche de râși, dar am în schimb pisici sălbatice, iar lupul este doar în pasaj.

Se practică apicultura în pădurea de tei din aria pe care o administrați?

Apicultorii nu sunt primiți de noi. Nu veți vedea pavilioane. Mai vin doar albine de la stupii localnicilor.

Aveți și șoimi pe suprafața Măgurei Băiței.

Da. Am trei familii. Stau pe zona de stâncărie. Au cuibul deasupra pădurii de tei, pe niște praguri, în niște grote mici. Fiecare familie își stabilește un perimetru de 500 de metri și nu-și încalcă teritoriul unii altora. Asta am văzut-o și eu, pentru că am și niște corbi, care sunt tot răpitoare mari.

În momentul în care intră în raza lor, ies șoimii și îi împrăștie, gonindu-i de acolo. Acest șoim în mod normal e migrator, dar cele trei perechi sunt stabilite aici în zonă datorită climei cu influență mediteraneană, care poate fi văzută și în tipul de vegetație. Iernile sunt blânde și șoimii au hrană.

Turiștii când pot vizita aria protejată?

Tot timpul anului. Se poate la pas vizita prin mai multe căi de acces în pădurea respectivă. Se poate urca pe o parte lină, care e mai accsibilă, sau se poate merge pe o parte mai abruptă, care-i mai spectaculoasă și mai plină de adrenalină.

Pe raza ariei protejate Măgurile Băiței aveți și peșteri. Care este specificul lor?

Sunt unele peșteri care se găsesc în partea de vest a pădurii de tei. Pe lângă ele se poate ajunge sus pe platou, unde dai deja în tei. Până să dai de tei, dai într-un amestec de gorun și fag. Cel mai special e că aceste peșteri au fost locuite din perioada neolitică. Există documente la nivelul Muzeului Județean, există vestigii care au fost găsite. Și acum încă se mai găsesc astfel de urme de locuire, pentru că nu s-au făcut săpăturile în totalitate.

Încă se mai pot găsi urme de vase datate din perioada Cucuteni. S-au mai găsit și niște unelte din os. Oamenii au acces să viziteze aceste peșteri. Mulți din grupurile care au fost în vizită și pe care i-am însoțit în aceste peșteri, au găsit câte un ciob. La suprafață, fără săpături. Peșterile nu sunt foarte adânci, cu excepția uneia dintre ele, pentru că sunt colmatate.

Geografic, peșterile din partea dreaptă a cursului apei sunt peșteri de fractură și peșterile din partea stângă sunt peșteri de eroziune și sunt colmatate. Cea mai lungă dintre ele are 110 metri adâncime. Cea mai mare dintre peșteri are trei intrări și străbate versantul pe 3 direcții. Sala dintre cele trei porți are în jur de 80 de metri și înălțimea ei este de 40-45 de metri.

Mai avem o peșteră specială, care e foarte greu accesibilă, pe care noi am și blocat-o. Am pus o lespede în fața ei, pentru că într-o perioadă veneau din alte părți ale țării vânători de artefacte. Se băgau, căutau și luau ca să vândă. Noi am ferit zona. Intrarea în această peșteră e mică, de doar 1 metru pătrat. În ea se intră târâș și are o cădere în pantă și de-abia pe urmă se deschide. Turiștii în nici un caz n-ar putea-o accesa, ci doar profesioniștii.

Mai este o peșteră în apropierea acesteia, ”Peștera Miresii”, cum ziceau bătrânii. Am fost cu foarte puțini oameni pe acolo, pe care am considerat că merită să-i duc să vadă: E frumos concreționată. E o formațiune din asta de calcar, care seamănă cu o mireasă cu voalul pe ea. De-asta îi și ziceau bătrânii ”Peștera Miresii”. Fiindcă nu vreau să se știe și să se distrugă această peșteră și pe puținii turiști pe care i-am dus, i-am dus pe ocolite, i-am învârtit ca să nu știe, fiindcă s-ar distruge. Asta e opinia mea, că în momentul în care intră tot turistul, se distruge aria respectivă, fiindcă nu au toți o educație turistică bine dezvoltată.

Câți turiști vă calcă pragul anual?

Cel mai mult vin cei care se cațără și ei fac și turism. Cam 30-40 pe lună în condițiile în care n-am făcut publicitate pentru zona respectivă, în contextul în care scopul meu e să conserv biodiversitatea și tocmai de aceea am controlat și mișcarea asta turistică. Mutându-mă din Deva la Băița, unde mi-am cumpărat o locuință tocmai pentru a fi lângă rezervație, știu toate mișcările turistice. Când vine un grup, eu știu, îi contactez, mă prezint și ce vor ei să vadă, în duc să vadă.

Aveți avantajul că administrați o arie protejată foarte mică.

Da, are 257 de hectare și-mi permite să am control asupra fluxului de turiști.

Dumneavoastră ați descoperit ceva ce nimeni nu-și dorește să fi descoperit. Povestiți vă rog pentru cititorii noștri, despre ce e vorba

Eu fiind pasionat de natură fac foarte multe poze și am găsit niște buburuze și le-am pozat, însă n-am găsit în nici un determinator de-al nostru specia respectivă.

Am pus fotografiile pe un site, pe My Biosis, care e un site de biologie internațional administrat de un român și mi-a fost identificată de un entomolog de la Cluj, Alecandru Răicănescu. Mi-a zis: ”Domne, e fantastic. E pentru prima oară când se semnalează în România această specie, ”Harmonia axyridis”. A și publicat un articol științific într-o revistă de specialitate, despre specii noi care au apărut în România. Această gărgăriță este venită din Asia via America, a intrat în Europa în Franța, în Belgia, în Olanda, în Cehia și a ajuns și la noi în țară. Probabil că ea a ajuns mai demult, dar nimeni nu i-a dat importanță. Or fi zis: ”A, e doar o buburuză!”.

Rasa asta melanică este mai mare decât buburuza autohtonă și are un grafism deosebit. Are și cu puncte, poate să aibă fără puncte, poate să aibă alte culori și este periculoasă pentru că distruge buburuza autohtonă. Îi mănâncă larvele. Am dat de mai multe forme ale ei. Am căutat să identific cât mai multe exemplare cu grafism deosebit. Le-am fotografiat inclusiv stadiile de ouă, larvă și pupă. Am făcut și o prezentare la Muzeul Natural de la Deva.

Ați monitorizat populația acestei gărgărițe ulterior descoperirii ei?

Este o problemă, pentru că ele s-au extins foarte mult. Am găsit-o în 2007-2008. După ce-am aflat că e o specie distinctă am început să o caut activ. Publicându-se articolul de specialitate, specialiștii au început să fie atenți și să se uite după ea mai cu atenție și au găsit-o și în alte zone: Maramureș, Banat, Dobrogea, Muntenia.

În zonă am observat o sporire a populației acestei gărgărițe. Sunt foarte dese, spre deosebire de ale noastre. E o populație mare. Față de 2007 am văzut o creștere a populației cu 30-40%. Însă măsurătorile mele nu au cel mai înalt grad de precizie. Eu nefiind de specialitate, n-am făcut decât să o identific și să o monitorizez la nivel meu. Asta e o pasiune de-a mea.

Care e cel mai mare pericol pentru Situl Natura 2000 Măgurile Băiței?

Omul.

Cum omul? E mai periculos pentru natură decât gărgărița asta?

Da. Omul nu face nimic. O distruge. Un exemplu este tăierea ilegală de arbori. Sunt și oameni săraci care iau un lemn, două, de la liziera pădurii. Se vede că-l iau cu toporul. În schimb mă deranjează la culme când aud drujbele.

Acum, în aria protejată pot să spun că am reușit împreună cu cei de la Poliție să cam stopăm chestiunea. Sub peșteri am avut o mini-defrișare, care afectează nu doar pădurea, ci și aspectul estetic din apropierea peșterilor. Ne-au tăiat vreo 19 fire de gorun, vreo 6 fagi, niște carpeni.

Eu am văzut destul de repede chestiunea și am anunțat imediat Poliția, Garda de Mediu, Agenția de Protecția Mediului, silvicii. S-a ieșit în zonă și s-a încercat în prima fază să îl facă scăpat pe autor, că-i băiat bun, că nu știu ce. Eu n-am ținut cont de treaba asta. Și până la urmă s-a recuperat prejudiciul.

Culmea e că silvicii știau de această problemă. Pădurarul a știut unde să meargă din start. A și tăiat bon acolo și a încasat prejudiciul, spunând: ”Din punctul nostru de vedere problema e rezolvată”. Poliția s-a bazat pe ce au spus silvicii, care au zis că ”problema-i rezolvată”, polițiștii spunând că ”n-au autor”.

Atunci am fost cu cei de la Garda de Mediu la Parchet și am zis: ”Domne, nu se poate. Cum dați voi NUP că fapta n-are autor, atâta timp cât silvicii au recuperat prejudiciul”. Și atunci am înțeles că i-au dat celui care a tăiat în aria protejată o pedeapsă de 6 luni cu suspendare, iar pădurarul respectiv a fost mutat.

Cine era cel care a tăiat arborii și de ce a făcut asta?

Un om din zonă. Gorunul tânăr se folosește la construcții, iar fagul l-a luat pentru lemn de foc. Și-a zis: ”Dacă m-a lăsat pădurarul să iau de aici, iau și lemn de foc”. Deși am stopat-o în stadiu incipient și impactul a fost nesemnificativ, ca acțiune într-o arie protejată e o chestie gravă”.

Ne-ați spus că pădurea de tei inclusă în aria protejată e de doar 10 hectare, în contextul în care respectiva pădure se întinde pe o suprafață mult mai mare. De ce doar 10 hectare? Se cuvenea ca în aria protejată să fie inclus mai mult din acea pădure de tei?

Sunt doar 10 hectare pentru că asta a fost suprafața care a fost delimitată de către Agenția de Mediu. Bineînțeles că se justifică extinderea acestei arii protejate, pentru că dacă iei în ansmablu toată zona, este extraordinară. Ai foarte multe chestii. Numai gândindu-te la orhideele protejate care sunt la mine în arie. Dar ele se extind și în afara ariei, dar asta se vrea.

Dacă am aplica criterii obiective, nu subiective, din punct de vedere al interesului superior al protecției biodiversității, cu cât ar trebui mărită suprafața ariei protejate Măgurile Băiței, în opinia dumneavoastră?

Cred că se poate întinde până la 1000-1500 de hectare, amplasate în totalitate pe raza județului Hunedoara. Întreaga zonă, nu doar cele 257 de hectare cât are Situl Natura 2000 Măgurile Băiței, este inclusă și în aria protejată Munții Metaliferi, dar doar pentru protecția păsărilor, nu și a habitatului.

N-ar trebui să facem o delimitare a tipului de protecție în ”numai păsări” și ”numai habitate”, pentru că numai păsările fără habitat nu au cum să trăiască. Cum adică să eliminăm habitatul? Deși am avut discuții atât la nivelul Agenției de Protecția Mediului, cât și la nivelul Ministerului în sensul ăsta, dar nu se vrea. Vă mai dau un singur exemplu.

Eu am făcut această arie protejatăîmpreună cu cei de la Muzeul din Deva, în 1985 am început studiile. Nu eu, ci cei de la Muzeu. M-am implicat, pentru că eram antrenor de alpinism și aveam zona de antrenament aici.

Atenția era pentru laleaua pestriță și interesul meu a fost să conserv și zona, dar fiind lalea pestriță copiii veneau și culegeau cu brațele. Și adulții la fel. Și am spus: ”Băi fraților, dar n-aveți voie să strângeți chiar în halul ăsta. Nu puteți să dați cu coasa și să le luați!”. Ăsta a fost punctul de pornire pentru mine și pentru un prieten muzeograf, în 1995. S-a făcut un studiu și toată documentația s-a dat la Consiliul Județean, care a dat mai departe la Consiliul de Miniștri.

În 1998 a ieșit decizia Consiliului de Miniștri că este o arie protejată de 120 de hectare, rezervația Calcarele din Dealul Măgura. În limita acestei arii exista o carieră activă a Combinatului Siderurgic Hunedoara. În momentul în care s-a primit această hârtie că este arie protejată și cei de la combinat au primit hârtie în care li se cerea să-și diminueze exploatarea, pentru că sunt pe limita unei arii protejate. Și atunci eu vă întreb pe dumneavoastră: ”Când era o protecție a mediului? Atunci sau acum?”.

Acum se caută să se distrugă toate ariile protejate, în ideea că creăm un loc de muncă, dându-le drujbiștilor o leafă. Ne-apucăm să deschidem cariere în munți pentru că facem 10 locuri de muncă, ne-apucăm să facem exploatări miniere de suprafață pentru că facem 80 de locuri de muncă. Cine pune în balanță care este câștigul social și dacă aceste câteva locuri de muncă de categorie inferioară justifică distrugerea mediului.

În urmă cu câțiva ani eu am avut niște conflicte, cu o astfel de carieră a unui austriac, care e pe limita ariei protejate și ei au cerut o autorizație integrată de mediu. M-au chemat la Agenția de Mediu ca să-mi ceară părerea, în calitate de reprezentant al rezervației.

Au încercat să mă convingă de utilitatea acestei investiții, fiindcă e vorba de locuri de muncă. I-am întrebat: ”Câși oameni din comuna Băița vor lucra în această carieră, pentru că exploatarea se află pe teritoriul administrativ al comunei. Mi s-a răspuns: ”Șeful de carieră”. Le-am spus clar: ”Nu se adună un autobuz de muncitori pentru 3 schimburi la această carieră. Eu accept să trec peste toate principiile mele, dacă voi dați afară tot personalul care lucrează în carieră și-i angajați doar pe cei care sunt din comuna Băița”.

”Nu putem, fiindcă punem în șomaj oameni care au familii la Deva”. ”Atunci nu spuneți că faceți ceva pozitiv pentru comună”. N-am reușit să-i opresc, dar i-am împins în partea nordică, ca să nu intre peste peșterile care sunt. Vroiau să distrugă toată faleza. Umblam foarte mult timp, bătând la pas rezervația. Și aveam o raniță roșie cu care mergeam în pădure. Aveau oameni puși de pază, care să atenționeze cu împușcăturile în roca muntelui, când vedeau ranița roșie. Și mi-am schimbat ranița și când am mers cu ranița nouă nu m-au cunoscut și i-am găsit cu alte mișculații, dar în fine. s-au liniștit.

Cu ce mișculații?



Ei trebuiau să anunțe, conform protocolului, dacă se deschide o cavitate în urma împușcăturilor. Ei au început această exploatare fără avize. Eu am întrebat și la Academia Română și venit înapoi o hârtie în care Academia le recomanda să nu deschidă exploatarea acolo, ci în altă parte, pentru că în zona respectivă este o mișcare subterană activă.

Sunt izvoare, sunt râuri subterane. Fiind activitate hidro s-ar putea să dea cu explozibilul în ea și să schimbe tot balansul al activității izvoarelor, motiv pentru care Academia le-a recomandat să facă exploatarea undeva pe la Săliște.

Dar ei n-au vrut și atunci cei din comisie l-au întrebat pe directorul carierei: ”De ce nu faceți în amplasamentul recomandat de Academia Română?”. Directorul a început să dea din colț în colț. Atunci am luat cuvântul și am explicat eu de ce: ”Nu a vrut pentru că și-a făcut o stâncă fix sub stânca unde recomandă Academia să facă ei exploatarea”. Am fost mustrat: ”Tu întotdeauna vorebști. Niciodată nu poți să taci, mă”.

Ați avut și altfel de necazuri fiindcă v-ați împotrivit abuzurilor împotriva sitului Natura 2000 și a rezervației înglobate în acesta?

Am avut probleme și cu vânătoarea. Am prins pădurarul la braconaj. Am prins polițist la braconaj. L-am fotografiat. M-am dus la inspectorul șef al județului, i-am pus poza în față și l-a evacuat din poliție.

Comunitatea vă iubește?

Nu. Nu am reușit să le explic în așa mod încât să-i fac să înțeleagă, de ce e importantă această rezervație și situl Natura 2000. Nu sunt de acord cu rezervația și cu situl Natura 2000, chit că ei nu au terenuri pe suprafața ariei protejate.

Eu când am mers cu cei de la Mediu în 2006, atunci când a început cu Natura 2000 și am făcut o delimitare în teren și am extins rezervația de 120 de hectare, cât era înainte de 1989, până la 257 de hectare, am profitat de faptul că vechea carieră a Combinatului Siderurgic Hunedoara e închisă și e o zonă umedă în spatele ei, împreună cu cei de la Mediu am inclus și cariera în aria protejată Natura 2000.

Am evitat proprietățile private. Când se întâmplă ceva, scuza lor e ”eu n-am știut că-i rezervație”: Am probleme cu columbofilii. Au zis că eu am adus șoimii în zonă și că le mănâncă porumbeii.

Am probleme și din cauză că Situl Natura 2000 Măgurile Băiței este cel mai nordic punct pentru vipera cu corn. Am fost dat și la Antene după ce o femeie din sat a găsit un pui de viperă omorât. L-a luat și s-a dus cu el l-a primărie, a fost trimisă la mine, că eu sunt cu viperele. I-am zis femeii că viperele circulă.

A adus Antena TV din Deva care a filmat-o pe femeie spunând: ”Uitați, aici am văzut eu cu ochii mei când a venit cu o rabă cu vipere și le-a dat drumul aici”. Asta este mentalitatea. Sunt alți localnici care le spun celorlalți: ”Băi, voi știți de ce umbă ăla pe-acolo, pe stâncărie? Prinde vipere și vinde venin”.

Ce background aveți?

Am lucrat în sănătate și în paralel am fost instructor de alpinism. Am început să lucrez pentru arie protejatăîn momentul în care s-a dat legea prin care poți să iei custodia ariei, în 2004-2005.

Ca epilog, menționăm că de aproape un an, din martie 2016, de când i-a expirat contractul de custodie, situl Natura 2000 Măgurile Băiței a rămas ”în aer”. Fiindcă este inclusă într-o arie protejată mai mare, SPA Munții Metaliferi, nu s-a mai înnoit contractul de custodie pentru Măgurile Băiței: Cum SPA Munții Metaliferi este o arie protejată neadministrată de nimeni, pe cale de consecință Măgurile Băiței. Alexandru Cornel nu mai este custode, însă continuă voluntar să aibă grijă de mica lui arie protejată de 257 de hectare.

Câteva informații utile pentru turiștii care vor să viziteze în mod responsabil situl Natura 2000 Măgurile Băiței

Aria naturală sit Natura 2000 Măgurile Băiței este situată la nord de râul Mureș în ramura Munțiilor Auriferi încadrați de M-ții Zarandului și M-ții Trascăului, la nord este mărginită de M-ții Bihorului, iar la este de valea Ampoiului. Aria naturală protejată se află pe teritoriul administrativ al comunei Băița județului Hunedoara la 25 km de municipiul Deva și 20 km de municipiul Brad.

Accesul la aceasta arie se face pe DJ 706 A Bejan – Băița între localitățile sat Băița și sat Crăciunești, dinspre Deva, ori pe același drum județean DJ 706 A Vălișoara – Băița dinspre Mun.Brad. Situl Natura 2000 se întinde pe o suprafață de 257 ha între o altitudine de la aproximativ 400 m la 645 m. Ea înglobează și rezervația Calcarele din Dealul Măgura, înființată în 1985, cu suprafața de 120 de hectare. În zonă se pot vizita peșteri,abrupturi calcaroase, poieni, galerii romane (vechi exploatări aurifere), zone umede. Posibilitățile de cazare sunt la cort ori la localnici, în zonă nefiind pensiuni ori cabane. In apropierea ariei se pot vizita Cetatea Devei 25 km de la arie, Muzeul Aurului la Brad 20 km și Castelul Corvineștilor de la Hunedoara 40 km.

Notă: Redactarea și publicarea articolului s-a realizat din Proiectul “Să facem împreună legi pentru natură!”, derulat de Federația Coaliția Natura 2000 România în parteneriat cu Societatea Academică Română și co-finanțat printr-un grant din partea Elveției prin intermediul Contribuției Elvețiene pentru Uniunea Europeană extinsă. Acest articol nu reflectă neapărat poziția oficială a guvernului elvețian. Responsabilitatea pentru conținutul acestuia este asumată de redacția România Curată.