Toată întâmplarea, sub numele România Socialistă vs România Capitalistă, are loc într-o sală de ședințe din incinta Gării de Nord. S-au găsit niște boxe de karaoke cu luminițe, o draperie roșie, jumătate de duzină de drapele naționale și chiar și un steag al actualei Uniuni Europene, aia care nu se întinde până la Ural. Nu ai nevoie de multe lucruri ca să organizezi o plenară. Nici măcar căldură nu s-a dat, probabil din dorința de a respecta istoria ultimilor ani de comunism românesc, când apartamentele se încălzeau doar seara pentru a nu irosi energie termică. Iar eu sunt doar într-un costum de pionier.

Ultimele ei cuvinte se topesc în aplauzele frenetice ale comuniștilor și socialiștilor. Mulți dintre ei sunt trecuți de o vârstă, dar simpatiile politice i-au scos din casă în ger și ninsoare. Cam o sută de oameni s-au adunat, sâmbătă, pe 19 ianuarie, la plenara partidelor comuniste și socialiste din România. Ori, mai bine zis, plenara Partidului Socialist Român, care i-a invitat și pe tovarășii mai puțin înstăriți de la Partidul Socialist Creștin, Partidul Comunitar din România și Partidul Comunist Român - secolul XXI.

„Am propus și rămânem la această propunere, ca Uniunea Europeană să se numească Statele Unite ale Europei de la Atlantic la Ural. Un alt obiectiv ar fi retragerea României din NATO și desființarea NATO”, zice vicepreședintele pentru propagandă și doctrină al Partidului Socialist Român (PSR), Lucia Stanciu.

Dar, chiar și în frig, un lucru îi unește pe simpatizanți, fiecare a vrut să reînființeze la un moment dat PCR. Sigur, nimeni nu a reușit, din motive legale. Însă oamenii au rămas blocați în aceeași poveste cu viața bună de dinainte de ‘89.

Președintele PSR, Constantin Rotaru, vorbește și acum despre cum le-au fost furate voturile la numărătoare, în 1996, pentru a nu trece de pragul de 5%. Susține că i-a mărturisit hoția chiar Virgil Măgureanu, care în acele timpuri era atotputernic conducător peste SRI.

Dar cum nu e prea bănos să fii comunist în aceste vremuri tulburi, s-au apucat și de o mică bișniță. Așa că poți să cumperi aproape de toate de pe holurile ultimei plenare: de la cărți despre doctrina economică falimentară, insigne cu secera și ciocanul, fosta stemă a Republicii Socialiste România până la magneți de frigider cu Nicolae Ceaușescu.

PSR a trecut prin multe momente în existența sa, după ce ultimii săi parlamentari au rămas fără job în 1996. Până acum au reușit să obțină vreo 20 de consilieri locali în toată țara și au la activ două candidaturi eșuate la prezidențiale cu Constantin Rotaru.

Înăuntru, sala este pe jumătate plină. Oamenii înfofoliți până-n gât așteaptă cuminți pe scaune. Câțiva au capetele acoperite cu căciuli de astrahan de pe vremea răposatului, alții poartă șepci de piele și blană cu iz muncitoresc, dar cei mai mulți înfruntă gerul din sala Gării de Nord cu capul dezgolit.

La ușa plenarei dau nas în nas cu președintele PSR. Aparent, atunci când ai o sută de simpatizanți, îi saluți pe toți. Măcar așa nu ajung oamenii să se simtă înstrăinați de conducere. Ca în cazul PSD.

Urmează un moment democratic, în care secretariatul plenarei este mai degrabă numit, decât votat. Adică toate propunerile sunt făcute de președinte, iar simpatizanții sunt întrebați dacă e cineva împotrivă. Nu-i nimeni, așa că trecem mai departe.

Intră imnul. Oamenii se ridică în picioare și, spre surprinderea mea, din difuzoare răzbate Deșteaptă-te române. Știi și tu, cântecul ăla devenit imn după „lovitura de stat dată în decembrie ‘89 de agenturi străine cu complicitatea unor trădători români și cu participarea nevinovată a unor români de bunăcredință, dar extrem de de naivi și ușor de manipulat”, așa cum a zis ulterior Rotaru.

- „Ai să-mi dai un pix?” - „Nu îl am decât pe ăsta. Da’ vezi că e mai de condiție muncitorească.” - „E bun și așa.”

Eu simt că mă ia boala prin cămașa subțire de pionier care-mi acoperă abia o vertebră. Da’ n-am timp să-mi bocesc soarta, că vecinii de scaune discută condiția pixului în secolul 21.

Un bărbat puțin lăsat de spate se plimbă printre scaune pentru a reda video starea mulțimii. Se oprește în dreptul meu și mă filmează din cap până în picioare, apoi îmi promite că voi ajunge în prime time la Antena 3.

Oricât încerc să mă concentrez la „gravitatea realității politice, sociale și economice din țările europene”, blițurile camerelor mă orbesc. Cred că am respectat mai bine ca oricine tema plenarei PSR. Nu de alta, dar un simpatizant îmbrăcat în costum albastru-electric îmi suflă în ureche că vrea să mă folosească în „scopuri propagandistice” pe paginile comuniste de Facebook.

Domnul Liviu Sandu mi-a propus să fiu imaginea pentru propaganda socialistă din online. Nu știa că sunt deja sunt sexomarxistă.

Dar nu mă pot bucura mult de această realizare, pentru că cei din jurul meu se aruncă într-o sesiune de aplauze frenetice. Doamna Stanciu tocmai a propus ieșirea României din NATO și desființarea NATO, precum și schimbarea Uniunii Europene în Statele Unite ale Europei de la Atlantic la Ural.

Aplauzele se sting, la fel și interesul pentru cravata mea. Simpatizanții, mânați de pe podium de Constantin Rotaru, se încing într-o lungă comparație a vieții de dinainte de ‘89 cu cea de azi. Știi și tu doctrina: exista un loc de muncă pentru toată lumea, chiar dacă te trimiteau forțat să muncești în ultimul sat din țară, fiecare cuplu primea o butelie și un apartament de locuit, chiar dacă trebuiau să toarne copii pentru dictator până când nu mai încăpeau în locuința dată de PCR.

E ușor să idealizezi un regim, fără să arăți și cealaltă față a monedei.

Cum dictatura devine democrație

Urmează un apel către mass-media și o scrisoare deschisă pentru Iohannis, care nu-i tocmai un președinte pe gustul celor de la plenara PSR. Zic asta pentru că simpatizanții nu s-au sfiit să urle „nazistul”, în vreme ce Rotaru îi dădea o lecție lui Iohannis despre dictatura majorității și Constituție.

„Zilele trecute spunea că trebuie să terminăm cu această dictatură a majorității. Bine că avem nevoie de o dictatură a minorității și, dacă se poate, de dictatura individului Klaus Iohannis. Să ne amintim, atunci când vorbim de majoritate, vorbim de democrație. Și ca să fim foarte clari, înainte de ‘89 a fost democrație, nu dictatură. Atunci legile erau discutate până în ultimul sat și atelier de producție. Ăsta este mesajul pe care vrem să-l transmitem președintelui Iohannis”, a încheiat Rotaru, înainte de a invita alți doritori să ia cuvântul.