„Băgău” (ediția a doua) Ioana Bradea Humanitas 2020 O găsiți aici

Romanul e întins de-a lungul a șapte zile, începând de vineri seara, când protagonista Andreea intră în tură la linia de telefonie erotică unde lucrează. Este în bună măsură un roman de voce sau mai bine zis de voci, o carte fundamental auditivă. Narațiunea la persoana I care îi aparține Andreei include nenumăratele voci cu care ea interacționează: colegele de la linia erotică, colegele de la facultatea de limbi străine unde e studentă, prietenii din viața privată (în primul rând Marius, un fost iubit care îi parazitează încontinuu gândurile) și, desigur, clienții care o apelează. Toate aceste voci sunt montate într-un flux continuu, în care nu sunt marcate intrările și ieșirile. Din monologul Andreei se trece fără preaviz la vocea unui client. Acest tip de montaj comprimă și planurile temporale. Trecutul și prezentul coexistă pe aceeași bandă Möbius: despre Marius se vorbește de pildă la prezent, deși secvențele cu el țin de trecut. Tot așa, dintr-un pasaj de proză poetică se intră în dialogul cel mai colocvial și mai obscen, iar pasaje pastișate după Cântarea Cântărilor (prin care Andreea își retrăiește relația cu Marius) sunt lipite de scrisorile agramate pe care Andreea le primește de la diverși freaks. Rezultatul are un aspect de halucinație, ceea ce servește ideea romanului: nopțile nedormite ale Andreei, poluate de fantasmele sexuale ale atâtor bărbați, îi colonizează restul timpului, transformând-i zilele într-o combinație de coșmaruri diurne și de insomnii. Halucinante sunt de altfel și majoritatea convorbirilor de la linia erotică – o combinație grotescă de Kafka și Ion Băieșu, înregistrată cu o ureche satirică necruțătoare, care nu iartă nici un dezacord gramatical, nici o particularitate regională, nici o formă de machism toxic sau patetic.

Ca și prima dată când am citit cartea, cel mai mult mi-a plăcut tocmai partea de convorbiri fierbinți. Linia erotică e o țeavă pe care curg de-a valma tot felul de personaje care te lasă cu gura căscată. La fel de memorabile sunt scenele în care Andreea interacționează cu colegele de la agenție, conduse cu o mână de fier de șefa Cătălina, al cărei tic verbal („sunt o doamnă, ce pula mea”), preluat ironic de Andreea, deschide cartea. (Cuvântul „băgău” vine tot de la Cătălina; deși sensul din dicționare este „tutun rămas în lulea și prefăcut în scrum, pe care unii țărani îl mestecă”, în contextul romanului „băgău” vine direct de la „a băga”.) Pe scurt, instituția liniei erotice (clienți și personal) e personajul principal. Restul, deși bine scris, mi s-a părut din nou cam prețios, cam lungit și cam boring. După cum scria Alex Leo Șerban (într-o recenzie altfel pozitivă): „[Băgău] are o hibă majoră [...]: intră iute (în subiect), dar iese (îl termină) prea târziu”.