Debatten om DR handler i høj grad om DRs størrelse og DRs økonomiske dispositioner. Det er både relevant og legitimt. Det afgørende må imidlertid være, hvilken rolle DR skal spille i det danske mediebillede og for det danske samfund, og især hvad besparelserne konkret kommer til at betyde for de cirka 95 procent af alle danskere, der hver uge bruger ét eller flere af DRs tilbud. Den diskussion glimrer ved sit fravær.

Det er min oplevelse, at tilgangen visse steder synes at være, at det vigtigste er, at DR skal være mindre – så må konsekvenserne blive belyst bagefter. DRs generaldirektør Maria Rørbye Rønn

Det er min oplevelse, at tilgangen visse steder synes at være, at det vigtigste er, at DR skal være mindre – så må konsekvenserne blive belyst bagefter. Det er efter min opfattelse en både usædvanlig og forkert tilgang.

Den gode nyhed er, at der nu foreligger omfattende og gennemarbejdede analyser, der kan skabe et faktuelt grundlag for både den offentlige debat og for medieforligsforhandlingerne.

På opdrag fra regeringen og med deltagelse fra både Kulturministeriet, Finansministeriet og Erhvervsministeriet har eksterne konsulenter, i samarbejde med DR, udarbejdet mere end 500 siders analyser, der kortlægger hele DRs økonomi og konsekvenserne af en række konkrete, politisk valgte muligheder for at lukke og/eller udskille aktiviteter fra DR.

Analyserne viser med al tydelighed, at omfattende besparelser i DR får omfattende konsekvenser. Det vender jeg tilbage til.

Læs også : DRs ambitioner for den kommende medieforligsperiode

Handler meget om procentsatser

Lige nu handler debatten om DR mest om procentsatser. Der foreslås fra mange sider meget store besparelser af DRs budget. 25 procents besparelser nævnes igen og igen. Det svarer til cirka 920 millioner kroner.

Der vil skulle lukkes rigtig mange programmer og kanaler for at spare eksempelvis 920 millioner kroner. DRs generaldirektør Maria Rørbye Rønn

I en virkelighed, hvor cirka 1 milliard kroner af DRs budget er låst i udgifter, der ikke bare trylles væk – for eksempel til DR Byen, store teknologiske anlæg, længerevarende kontrakter m.v. – vil en besparelse på 920 millioner kroner i sagens natur ramme programmerne i DR meget hårdt. Og betyde, at der alt andet lige samlet set vil blive produceret langt mindre dansk indhold.

Der vil skulle lukkes rigtig mange programmer og kanaler for at spare eksempelvis 920 millioner kroner. Mange flere, end nogen har haft fokus på i debatten. Det kan man naturligvis beslutte, men jeg efterlyser en mere åben og saglig debat om konsekvenserne, før beslutningerne træffes.

Lad mig fremhæve nogle centrale pointer fra analyserne:

• Langt størstedelen – 3,2 milliarder kroner – af DRs midler går til programrelaterede udgifter til indhold til danskerne. Og heraf går 95 procent til dansk indhold, mens kun cirka fem procent går til udenlandsk indhold.

• Hvis DR helt undlader at købe udenlandsk indhold - det vil sige både nordisk indhold, udenlandske dokumentarer, naturprogrammer fra BBC m.v., vil det frigøre cirka 150 millioner kroner. Altså meget langt fra de besparelser, der foreslås i debatten.

• Derudover sendes cirka halvdelen af DRs samlede programudgifter ud i det private marked. Vi bruger altså ikke pengene internt i DR, men lægger produktion af indhold ud til private aktører, bruger produktionsfaciliteter og -udstyr, yder støtte til danske film og betaler rettigheder til danske musikere, kunstnere og freelancere. Samlet er det knap 1,5 milliard kroner, vi årligt sender ud i det private marked.

Danmark er et lille sprogområde, og halvanden milliard kroner har meget stor betydning for det private, danske mediemarked og de kreative miljøer. Et ekspertudvalg nedsat af kulturministeren – det såkaldte finansieringsudvalg – udgav for nylig en rapport om finansieringen af dansk indholdsproduktion og konkluderede, at DR er en stabiliserende faktor under det danske indhold og i øvrigt det sted, hvor der skabes mest værdi for pengene. Så besparelser i DR har ikke kun betydning for DR og DRs brugere, men for meget store dele af den danske mediebranche. Regeringens analyser indeholder også en række helt konkrete resultater vedrørende udvalgte dele af DRs virksomhed, som, jeg synes, er relevante at få nævnt:

• Analyserne viser, at en flytning af DR Koncerthuset, kor og orkestre til for eksempel Det Kongelige Teater, ville have betydet, at det samlet set blev mærkbart dyrere end i dag at drive koncerthus, kor og orkestre, og at der ville have været en risiko for, at formidlingen af klassisk musik på DRs tv- og radiokanaler blev svækket. Det har kulturministeren nu taget konsekvensen af.

• På samme måde viser regeringens analyse, at det vil blive dyrere, hvis DRs interne dramaafdeling lukkes, og alt drama skal købes hos eksterne producenter.

• På opdrag fra regeringen belyser analyserne derudover, hvor meget der kan spares, hvis DR lukker en række konkrete tilbud. For eksempel hvis det besluttes, at DR slet ikke skal producere eller udkomme med indhold målrettet danskere under 40. Hvis DR dermed pålægges at lukke DR3, P3, DR Ultra og P7 Mix, inklusiv alt indhold på disse kanaler, så vil det ”kun” svare til en besparelse på cirka 360 millioner kroner. Det svarer til en besparelse i DR på knap 10 procent. Som det fremgår af analyserne, vil en beskæring i størrelsesordenen 12,5 procent således have markant betydning for dansk indhold.

Vi vil naturligvis altid placere så mange besparelser, som overhovedet muligt på administration til fordel for indholdet. Men selv efter at have gjort dette, ville man - udover DR3, P3, DR Ultra og P7 Mix - skulle lukke eksempelvis P4, DR K og DR Ramasjang, inklusiv alt indhold på disse kanaler, for at nå en besparelse på 25 procent - et tal, der hyppigt har været nævnt i debatten.