Senaste två veckorna har jag inte lyckats blogga. Visst hade jag dussintals tilltänkta bloggposter på lut till K-serien, om diverse små och stora kriser eller krisidéer. Jag roades så smått av tanken på att ignorera alla de finanskriser som skapade krisrubriker i nyhetspressen. Men sen överskuggades alltsammans av en kris vars verklighetsnivå är så olidligt mycket högre än alla andra kriser som berör Europa just nu: flyktingkrisen.

Alla är åtminstone överens om en sak: att det är fråga om en kris. Oavsett om krisens orsak förläggs inom eller utanför Europa, oavsett att vissa ser den akuta lösningen i öppnare eller slutnare gränser, oavsett om man alls förstår kriser i termer av en möjlig “lösning”, oavsett vilket intresse man har av att sätta flyktingkrisen i ett längre tidsperspektiv, bakåt eller framåt.

Att människor på flykt dör på Medelhavet är ju inget nytt. Jag minns demonstrationerna mot “Fort Europa” kring senaste sekelskiftet. Jag minns år 2003, när jag jobbade som journalist på Arbetaren och åkte till Marocko för att skriva en tidningsbilaga om migration. Sedan de åren har jag liksom tagit för givet att Medelhavet är en massgrav. Jag har semestrat på Kanarieöarna, tittat mot horisonten och inte kunnat ignorera tanken att tusentals människor riskerat livet just i detta hav, i ett desperat försök att komma till Europa. “Någon gång längsmed vägen hamnade jag i en uppgiven acceptans”, som Hanna Höie skriver.

Den lågintensiva katastrofen har varit så självklar att det tog ett tag innan det sjönk in i mig att 2015 års flyktingkris verkligen är en kris i ordets mer akuta mening. Om så bara för att det nu rör sig om större “volymer”. Dödsvolymer.

För att kunna tänka flyktingkrisen i Medelhavet som en världshistorisk händelse, måste vi datera den. Så när började den? Kanske kan vi peka på katastrofen utanför Lampedusa i oktober 2013. Kanske på de bägge skeppsbrotten vid Libyen och Malta i september 2014. Men troligare är kanske att vi pekar på mitten av april 2015 som start på den verkligt akuta flyktingkrisen. Där dog en bra bit över tusen båtflyktingar i två skeppsbrott, varpå listan bara fortsatte att fyllas på. En sådan historieskrivning har för tillfället kristalliserat sig på Wikipedia, där artikeln “European migrant crisis” skapades just den 15 april 2015.

Hur pågående kriser återspeglas på Wikipedia väcker ofta intressanta frågor om krisernas enhet och mångfald, om när en serie incidenter har eskalerat till en nivå där de börjar uppfattas som en pågående kris.

Under sensommaren förändrades bilden av flyktingkrisen, från att ha utspelat sig till havs, vid en yttre gräns, till Europas inre gränser. Framför allt har vi fått höra om ett tillspetsat läge vid den fransk-brittiska gränsen, samt den serbisk-ungerska.

Vi noterar startdatumen för Wikipediasidorna “Migrants around Calais” (4 juli) “Calais jungle” (11 juli) och “Calais migrant crisis” (21 augusti) – men kan också läsa där om hur flyktinglägren har vuxit i uppemot tjugo år, ända sedan kanaltunneln byggdes. Det som möjligen är nytt sedan hösten 2014 är att större grupper av desperata flyktingar har försökt sig på gemensamma stormningar av farkoster på väg mot Storbritannien.

Samma sommar inleddes bygget av en ungersk gränsbarriär mot Serbien. Liknande barriärer har byggts på andra håll i Balkan och Makedonien har utlyst undantagstillstånd. Sensommarens händelser visar väl snarare hur Europas gränser inte längre kan ritas som linjer, utan är närvarande överallt. På tågstationen i Budapest och på Österrikes motorvägar.

Just nu i Ungern: människor blir märkta med nummer på sina armar, spärras in i överfulla tågvagnar och körs till läger.

Den här bloggposten har absolut inget nytt att tillföra, ingenting viktigt att säga. Den är bara ett tafatt försök att logga vad som sker, medan det sker, i förhoppning att kanske hitta vissa samband inom ramen för en bloggserie. Att grunna på frågan om de olika sätten att förstå flyktingkrisens koppling till andra kriser. (Vilket f.ö. är raka motsatsen till vad den allmänt hyllade optimistgurun Hans Rosling sysslar med, men det ska jag tiga om nu.)

I det större perspektivet tänker jag fortfarande att vi måste förstå de växande flyktingströmmarna som uttryck för en världskris, alltså “det fortskridande sönderfallet av stater i det kapitalistiska världssystemets periferi och semiperiferi” (Tomasz Konicz). Vi bör försöka att hålla fast en tanke på kopplingen till klimatkrisen och dess verkningar t.ex. i Syrien och Rumänien. Men det är sannerligen inte lätt att konkretisera detta samband, som ofta fastnar på en väldigt övergripande nivå.

Att flyktingkrisen redan är oskiljbar från EU:s politiska kris är numera uppenbart. Men vilka möjligheter finns att tänka sambandet mellan finans- och flyktingkriserna?

Tidigare under året har vi sett en del motbjudande exempel på hur flyktingar spelats ut mot greker. Det har givetvis förekommit i tysk debatt. Ett svenskt exempel gavs i artikeln “Dags att slänga ut Grekland” (Dagens Industri, 2015-01-27). Tidningens s.k. analytiker Henrik Mitelman pläderade för att EU inte borde “skicka biståndspengar till Aten” när det “dör båtflyktingar varje dag i Medelhavet”. Jag är emellertid inte helt övertygad om att denna retorik har någonting att göra med solidaritet.

Vi kan kontrastera det med ett citat som cirkulerat senaste dagarna:

Citatet tillskrivs nu Angela Merkel. Dagens Industri skrev t.ex. på torsdagen, i en intervju med Antonia Ax:son Johnson:

Ja, på torsdagen uttalade rentav utrikesminister Margot Wallström:

Ja, vem kan inte hålla med? Problemet är bara att Angela Merkel inte har sagt så. Källkritiken har kollapsat totalt i den svenska ekokammaren.

Vad som finns är en rubrik på Bloomberg: “If We Rescued the Banks We Can Save Refugees, Merkel Says. En rubrik, inte ett citat. En ganska vinklad rubrik. Själva citatet lyder som följer:

“German thoroughness is great, but right now we need German flexibility,” she said. “We have many examples where we showed we can respond. Remember the bank rescues. During the international financial crisis, the federal and state governments pushed through the necessary legislation in a matter of days.”