Då kunde Miljöpartiet stå på piedestalen. Det är klart att Sverige inte ska syssla med kolkraftverk. Alliansens löfte var att sälja av den europeiska delen av Vattenfall eftersom tysk kolkraft inte var förenlig med den svenska klimatpolitiken. Ett löfte som Miljöpartiet underkände som att inte ta ett moraliskt ansvar för en bättre värld. Det första regeringsbeslutet Miljöpartiet skulle ta var i stället att stoppa Vattenfalls planer i Tyskland. Verksamheten skulle stängas ned. Inte säljas.

Men den politiskt komplicerade verkligheten har kommit ikapp idealisterna i Miljöpartiet.

Det av Vattenfall ägda kolkraftverket Moorburg i Hamburg kopplade nyligen upp sig i kommersiell drift. Kolkraftverket har med rätta varit hårt kritiserad av miljörörelsen. Kraftverket beräknas nämligen släppa ut 8-9 miljoner ton klimatförstörande koldioxid per år.

Vattenfall själva beskriver Moorburg som ett misslyckat projekt eftersom kolkraftverket orsakat förluster på upp emot tio miljarder kronor. Men har samtidigt försvarat sig med att kolkraftverket är ett av de mest effektiva och miljövänliga i Europa.

Men det spelar ingen roll hur vackert du sminkar en kolbit som ska eldas upp i ett kraftverk. Det är fortfarande en kolbit. Miljörörelsen i Tyskland är därför heligt förbannade över utvecklingen och frågan är vad som hände med Miljöpartiets vallöften. Vart är handlingskraften?

Som politiker är det viktigt att väga sina ord på guldvåg. En lärdom som ser ut att bli Miljöpartiets fall där löfte på löfte generöst har delats ut till väljarna innan partiet satt sig i regeringsförhandling med Socialdemokraterna. Av samma skäl som Gustav Fridolin inte lyckades rädda den svenska skolan på 100 dagar har miljöminister Åsa Romson inte lyckats stoppa Vattenfalls planer. Politik tar tid. Och kräver handling. Bortom slagord på barrikaderna.

Hoppsan. Fredrik Reinfeldt var inte Sveriges sista kolbaron.

Se tidigare ledare av Marcus Persson: Varannan väljare har lämnat Miljöpartiet