Am multe sentimente faţă de România zilele astea, dar cel mai net e, să mă scuze patrioţii cei prea înverşunaţi, unul de amuzament. Mi se pare incredibil valul mediatic pe care l-am creat (mă refer, într-un sens destul de difuz, la mişcarea Uniţi Salvăm, dar şi la alţi, destul de mulţi, formatori de opinie) îndemnând la non-vot pe 25 mai – indiferent dacă e vorba de neparticipare la urne, anulare prin ştampilă multiplă şi/ sau grevă cetăţenească, adică ieşire în stradă.

De fapt, de ce să vă mint? Nu mai e chiar incredibil pentru mine acest efect. Există un precedent: în toamnă, la primele ieşiri masive pentru Roşia Montana, au existat televiziuni care au reuşit o performanţă înmărmuritoare: nu au dat absolut nimic despre manifestaţii, dar au adus în studio comentatori peste comentatori ca să le critice.

Acum se întâmplă cam la fel: pe toate ecranele, la toate orele, j’de formatori de opinie vă spun: nu-i credeţi şi mai ales nu-i urmaţi pe cei care vă spun să boicotaţi alegerile! Suntem bălăcăriţi în toate modurile… suntem anticetăţeni, agenţi eurosceptici, infiltraţi întru distrugerea altfei-vajnicei democraţii româneşti, ce mai tura-vura! zilele astea, suntem PERICOLUL prin excelenţă.

Sau, cum spunea Ioana Lupea la finalul emisiunii dedicate problemei, pe TVR: ne întrebaţi, cu un aer superior, ce efect ne imaginăm că vom produce boicotând scrutinul… dacă vreţi un (început de) răspuns, uitaţi-vă doar la propria voastră agitaţie!

————————-

Am un cusur. De fapt, am nenumărate, dar acum contează acesta: îmi plac emisiunile lui Moise Guran. E unul dintre ultimii analişti (‘pe’ economic, dar nu numai) care, adesea, reuşeşte să mă convingă de verdictele sale; e un ‘director’ de opinie care, până acum, a avut în câteva rânduri curajul să ‘se răsucească’ şi, întrucâtva, să recunoască atunci când a greşit (inclusiv în relaţie cu Roşia Montana sau gazele de şist)… iar asta e o calitate cu totul rară. În fine, e un self-made-man cu un self-made-show supravieţuitor (sau chiar strălucitor) la o Televiziune naţională la fel de gri, aservită şi tristă ca-ntotdeauna. E, să nu râdeţi, un model viu de sustenabilitate şi succes capitalist; iar eu, personal, nu sunt îndeajuns de ‘de stânga’ pentru a critica însuşi sistemul care îl face posibil; mai degrabă, mă bucur că a supravieţuit, deocamdată, blocului de corupţie şi noii oligarhii corporatisto-politicianiste care, în România, e pe cale să înghită absolut tot.

Câteodată, reuşeşte să spună, fie în emisiune, fie pe blog, adevăruri tulburătoare – cum a fost, de curând, pe deplin îndreptăţitul şi asprul atac la familia Biden şi mizeria americano-ucraineană la cel mai înalt nivel. Nu spun că un Guran poate schimba doar el singur lucrurile; spun că o societate românească în care, din linguşire faţă de cei puternici, astfel de voci nu s-ar mai auzi ar fi începutul sfârşitului. A arăta cu degetul şi a striga în gura mare că împăratul e gol, iată datoria cetăţenească fundamentală a oricăruia dintre noi.

Alteori, o dă rău, vorba aceea, cu bâta-n baltă. Îmi amintesc emisiuni încântate de perspectiva gazelor de şist, sau mai ales pe cea în care ne anunţa că gata, Roşia Montana Gold Corporation şi-a câştigat meciul şi noi, românii, nu prea mai avem ce face. Din fericire, şi analistul a decis, public, să se mai gândească sau chiar (cazul RMGC) să se răzgândească… nici corporaţiile implicate n-au obţinut încă vreo victorie finală. Nu despre ele e vorba acum.

Numesc primul tip de ‘intervenţii’ (pe cele, să le zicem, clarvăzătoare) ale personajului moisisme. Ele ne-ar putea arăta drumul, chiar dacă nu ne scot, neapărat, din deşert. Celorlalte, din simetrie, am să le zic gurănisme. Pentru că sunt dăţi când din gura realizatorului TV (ca din a oricăruia dintre noi; dar el are o poziţie-la-microfon foarte vizibilă) ies porumbei mai mititei sau mai mari, mai mult sau mai puţin dăunători mediului înconjurător.

În opinia mea (ţin să se consemneze că, mai ales după articolul lui privitor la mişcare, mă consider cu atât mai mult membru, cu arme şi bagaje, al Uniţi Salvăm!), atacul lui la adresa celor care recomandă ‘greva cetăţenească’ e un astfel de porumbel. Sau, ca să nu uităm terminologia: un gurănism.

Citez o bucăţică: “UniţiSalvăm pare a fi o comunitate de puşti cu vârste cuprinse între 20 şi 30 de ani, dar cu o rezonanţă destul de bună în mediul urban, printre tinerii intelectuali din oraşele mari ale ţării, indignaţi de afacerea Roşia Montană.Căznindu-se să rămână o mişcare civică şi după înfrângerea meritată a Gold-ului, UniţiSalvăm a căpătat o direcţie spre stânga, cu mesaje anti-corporaţie şi de un prea sfânt dezgust politic. // Am fost la unul dintre mitingurile organizate după marţea neagră din decembrie anul trecut şi am plecat de acolo, după ce rămăsesem aproape singur în Piaţa Universităţii. Un grup de câţiva militanţi foarte organizaţi pusese mulţimea în mişcare ştiind că asta ar fi ilegal şi căutând, în mod evident, să provoace incidente cu jandarmii. Unuia ca mine, care ştie cum sunt selectate ştirile care apar la televizor, i-a fost evident faptul că grupul respectiv voia scandal pentru a ajunge în jurnalele de ştiri. Voia, adică, publicitate.”

————–

Hm, ce pot eu, “simplu cetăţean” care face, printre mulţi alţii, obiectul atacului mai sus-citat, să răspund? Păi, doar ceva de tipul unei declaraţii-de-principii (sau măcar de poziţionare explicită):

Mă numesc Dumitru Cornel Vîlcu. Nu am între 20 şi 30 de ani, ci de-a dreptul 44. Mai ales după ce am citit acest articol, subliniez: mă consider unul dintre membrii Uniți Salvăm şi scriu, acum, din această poziţie. Consider că nu doar toate partidele, ci întreg sistemul electoral românesc este putred, nu poate genera schimbare – şi chiar asta a fost intenţia politicienilor actuali care, transpartinic, s-au asigurat că Europarlamentarele, printre altele, reprezintă un simulacru de democraţie.

ÎMI ÎNDEMN DIN NOU, ÎN MOD ASUMAT ŞI EXPLICIT PRIETENII, CUNOSCUŢII, PE TOATĂ LUMEA SĂ-ŞI ANULEZE VOTUL PE 25 MAI. Mă alătur propunerii de grevă cetăţenească iniţiate de comunitatea Uniţi Salvăm.

Şi da, sunt bântuit de dezgust politic până la vomă. Voi genera în continuare mesaje anticorporatiste cât mai nete; dacă asta mă face de stânga, să-i fie de bine domnului Moise Guran. Voi milita pe mai departe pentru desfiinţarea Jandarmeriei Române, organ de represiune brutală al unui stat care încearcă zilnic să reducă drepturile la manifestare ale cetăţenilor, libertăţile şi, mai ales, spaţiul public.

Nu vreau publicitate – acesta este un concept economic prea-pătruns în capul domnului Guran; vreau vizibilitate, notorietate chiar, pentru probleme radicale ale societăţii româneşti. Vreau să văd în pieţe şi pe străzi mai puţine afişe, mai puţine concerte gratuite pentru fraieri, cât mai aproape de zero acţiuni ale corporaţiilor care şi aşa au umplut tot ceea ce ar fi trebuit să rămână spaţiu deschis, civic. Vreau să văd în pieţe şi pe străzi multe, multe şi variate, mai mari şi mai mici, manifestări şi manifestaţii dedicate tuturor problemelor noastre, dedicate (criticării) politicienilor, îndreptate mai cu seamă împotriva lucrurilor pe care le vrem dispărute din ţară şi de peste tot – corupţie, manipulare, incitare (nu doar la competiţie, ci de-a dreptul) la duşmănie/ ură între comunităţi şi între indivizi, minciună, spoliere a resurselor, otrăvire a mediului.

Vă deranjăm? Fireşte că vă deranjăm. Asta şi vrem, poate o să vă mişcaţi şi voi o dată – împotriva noastră, e un început bun. De o bună bucată de vreme (din septembrie-decembrie, de fapt) n-am mai văzut societatea românească, şi mai ales media (da, domnilor, presa, cu lesă sau fără, se preocupă grozav de acest subiect) mai înspăimântată ca zilele astea, când toţi se dau de ceasul morţii: “frate, ăştia vor să boicoteze alegerile”. Inundaţii? Dă-le dracului, le ‘acoperim’ şi pe alea aşa, în treacăt (până nu moare cineva; atunci ne tăvălim pe jos şi anunţăm că aşa nu se mai poate). Rusia, Ucraina? S-au cam răcit, cel puţin deocamdată, ştirile (iar despre scuipatul în faţă tras întregii lumi civilizate de către familia americană Biden oricum nu-i voie să vorbim). Nuuuu. Altul e subiectul fierbinte: alegerile, sau mai precis pericolul grozav al non-alegerilor. Oriunde deschid televizorul, apare câte cineva să prevină populaţia că se plănuieşte un boicot anticetăţenesc 🙂 , să mă acuze că nu-mi fac datoria de membru al comunităţii.

Ba, sunt aici şi scriu aici ca să vă spun răspicat că mi-o fac. Mi-o fac, vorba aia, cu vârf şi-ndesat; ce vă deranjează, ce vă scoate din minţi, e plauzibilitatea şi chiar raţionalitatea extremă a ceea ce vă propunem.

Ei bine, fiţi pe pace: atât eu, cât şi prietenii mei suntem prea educaţi şi prea fini ca să ne băgăm, în faţa camerelor de luat vederi, ziua în amiaza mare, buletinul de vot acolo unde ar trebui vârât – spre a ne exprima cu adevărat opinia despre clasa politică. [Altfel spus, după gustul domnului Guran, nici la auto-promovare nu ne pricepem cu adevărat.] Vom fi decenţi, suntem calmi. Am anunţat doar că fie vom absenta de la urne, fie vom pune în ele câte o hârtie cu mai multe ştampile/ buline ca un dalmaţian – atâta tot. De ce vă agitaţi?

Domnilor Moişi Gurani, vă urăm succes la vot. Dar nu putem înceta să ne mirăm cât de afectaţi păreţi a fi de non-participarea noastră. “Dacă nu veniţi alături de noi, ne mănâncă pe toţi PSD-iştii”. Cam ăsta e mesajul vostru şi, credeţi-ne, îl înţelegem. Dar ne încântă prea tare faptul că am reuşit, în sfârşit, să vă facem şi pe voi să strigaţi (deşi cu un sens, după părerea mea, meschin rrrău de tot):

SO-LI-DA-RI-TA-TE!

Vă asigurăm de tot sprijinul nostru, pentru orice cauză pozitivă. Dar nu pe 25 mai, nu alături de actuala clasă politică.

Toate partidele (şi independenţii ajunşi acum pe liste) – aceeaşi mizerie.