● I: La microfon: Virgil Ierunca● A: ... şi Alain Paruit● I: Am spus-o în atâtea rânduri - dar politica nesăbuită a regimului de la Bucureşti ne forţează s-o re­pe­tăm mereu - orice manuscris re­fu­zat în România la una din ne­nu­mă­ratele etape ale cenzurii riscă să de­vină exploziv în Occident. Odată pu­blicată, o carte - oricât de în­drăz­neţ i-ar fi conţinutul poate juca, pâ­nă la un punct, un rol - deloc defavorabil - pentru putere. Se poate spune în străinătate "uite că mai lasă să treacă şi texte de adevăr. Uite că o minimă posibilitate de creaţie mai este îngăduită". În schimb, manuscrisul interzis atrage atenţia prin însăşi refuzarea lui: când, în plus, autorul său mai este şi în domici­liu forţat, când este izolat de semeni ca pentru a nu-i contamina cu virusul libertăţii, când se vede scos din orice funcţie - sau chiar ameninţat cu excluderea din Uniunea Scriitorilor, protestele motivate atrag atenţia Occidentului asupra lui, puterea reuşind să facă şi din el şi din manuscrisele ce i-au fost refuzate, un adevărat "caz".Astfel, asistăm azi, printre altele, la "cazul" Mircea Dinescu. Dacă ar fi fost publicat în ţară, ultimul său vo­lum de versuri "Moartea citeşte ziarul", el ar fi pasionat bineînţeles pe cititorii români şi ar fi interesat pe unii din străinătate. Cum însă cen­zura din România a interzis mor­ţii să mai citească orice ziar, acest "ziar" al lui Mircea Dinescu pa­sionează de la Chişinău la Wa­s­hington, de la Londra la Paris sau Budapesta, din Italia până-n Germania pe editori şi pe gazetari. Din biroul unui astfel de editor ne-a sosit şi nouă manuscrisul lui Mir­cea Dinescu. Vom reda aici cea mai mare parte din poemele acestui volum şi pentru calitatea lor artistică, şi pentru adevărul amar pe care îl exprimă, ca şi în semn de oma­giu şi solidaritate faţă de scrii­torul azi sechestrat chiar în propria lui ţară.Credem că este inutil să-l mai situăm pe Mircea Dinescu în pei­sajul literar românesc. Toţi criticii i-au apreciat opera. După o perioadă mai estetizată la început, Mircea Dinescu a făcut prin cele trei volume ale sale: "Proprietarul de poduri" (1976), "La Dispoziţia dumneavoastră" (1979) şi "Democraţia naturii" (1981) un adevărat "pact cu realul". Astăzi, realul este atât de ireal încât accentele sunt apăsate, necesare, urgente. De la asprimea tonului la disperarea sinelui, de la expresionismul reţinut la expre-sia-limită. De aici şi dezvăluirea acestui fapt - deloc divers - că "Moartea citeşte ziarul" este titlul însuşi al cărţii cenzurate în ţară. Moartea domină întreg volumul în apariţia ei hâdă, desprinsă de orice predispoziţie metaforică. Poetul nu cade în nici o speculaţie filosofică, ci doar constată, când înspăimânat, când polemic.Să începem deci cu acest "Dans", care n-are nimic din sintagma dansant-funebră a Evului Mediu, ci e contemporan cu un fel de Bizanţ neaoş:● A:● I: (Lectura poemului - un minut)Moartea în stradă citeşte ziarulaşezat pe faţa cerşetorului mortmoartea în cârciumă-şi umple paharulmoartea-i pe câmpuri, moartea-i în cort.Perie-i haina, linge-i pantofiifii-i pentr-o viaţă valet de lux,chelia de aur a Sfintei Sofiilucească-n sângele tău la reflux.O, dans al morţii, clatină-ţi lanţulsclav muzical, fericit instrument...Prin carnea noastră umblă Bizanţulba Europă, ba Orient.● I: Deja poetul asistă la propria-i moarte pe care şi-o închipuie ca o descompunere insolită de sfeştanii apocrife.● A:● I: (Lectura poemului - un minut)Părul tău explodând ca şampaniaîl bea vântul mirării din ,când te văd, peştişorul PiraniaUmblă-n mările-n care asud.Hip şi hop curg gheţarii spre Spaniasar maimuţe pe crengi de năut,te voi duce acolo cu saniasau călare pe-un fluture-mamut.Mii de popi au să-mi cânte sfeştaniacum pândesc să vânez un sărutmii de muşte-or începe campaniaPeste hoitul meu drag şi urât,O să par, sărutat, pocitaniacu o sârmă de aur în rât.● I: Nici un romantism întru întâmpinarea morţii. Poetul nu se resemnează, ci o apostrofează ca un ţăran - între destin şi înjurătură:● A:● I: (Lectura poemului - 30 de secunde) Musique: G. Ligeti - 30 de secundeVeni moartea la mine. Grijania!S-o valsez, s-o curtez. Urâtania!Să-i sărut milionul de deştesă-i şoptesc în cercel franţuzeştes-o servesc cu pâinică de Spania.Veni moartea la mine. Grijania!● I: Bacovia îi trece discipolului său rebel plumbul, cenuşiul, monotonia, bineînţeles; dar în acest cadru premergător, Mircea Dinescu introduce segmente din viaţă, din viaţa e o moarte:● A:● I: (Lectura poemului - un minut)Încep din nou spectacolele: teiulîşi joacă vag mireasma cabotinăDeus în machină şi-a pus uleiultotul e uns şi totul e rutină.Marea şi-a luat tainul -înecaţiiprecum cosaşii stau proptiţi în raze,pe mal prelaţiipritociră vinulla abator mugeşte boul Apis,cu linguriţa vom gusta preaplinulviaţa e scumpă, timpul însă-i gratis.Şi norii ce-au filmat o zi întreagăcu sila lor înaltă de-obiectevomită iar în burg o ploaie bleagăPe filozofii cu-a lor lumi perfecte.● I: Între o romanţă neagră, strivită de senzaţii de cartier, poetul îşi caută adolescenţa pierdută. Un fel de prohod al singurătăţii, amăgit de posibil:● A:● I: (Lectura poemului - un minut)Pe sub castani adie evul mediucu zaruri ce-mi pocnesc în faţă lentîmi joc şi eu senzual asediucarnea de smochinit adolescent.Dinspre mansarde dangătul de linguritopeşte ora paşnică în ceaiinsinuând prohodul celor singuripe lângă moartea cărora treceai:O, trupul tău lucrat febril cu forjalemn muieratic aclamat de vulgpatul otrăvitor al papei Borgiamă-nbie-ntre valtrapuri să mă culc,fată de cartier, inconştientă,surpând cetăţi de aer sub picior,nebănuind prin iz de ceai de mentăsurâsul meu aproape necrofor.● I: Surâsul "aproape necrofor" al poetului se pierde pentru a ceda locul umezelii fiinţei, deznădejdea se cuibăreşte în muştele ce-i zugrăvesc portretul.● A:● I: (Lectura poemului - 30 de secunde) Musique: Ph. GlassSunt o pictură umedă - mă zvânt la soaremuşte mă duc scârbite pe picioareşi îmi depun pe geamuri, pe lămpi şi pe batistebojocii şi ficatul şi maţele-mi foviste.● I: Cotidianul se afundă în dizgraţie. Printre delatori şi demolări, poetul visează - treaz - la Atena şi Roma ca să uite de "răsfăţaţii petelor albe din ziarele politice".● A:● I: (Lectura poemului - un minut şi zece secunde)Pe noi nu ne interesează, şoptim, sau ne interesează îngrozitornoi bem laptele cârtiţei de suprafaţănoi suntem atentatorii pasivirăsfăţaţii petelor albe din ziarele politice,noi îngrijim câinele obosit al aspiratoruluinoi avem rufele noastre de care nu ne e frică,a căzut şi Xantipa şoptimşi-i chiar vorba de mica bodegădemolată de ei într-o seară,în schimb sub ferestrele noastreinstrumente muzicale precum elefanţii-n călduri se-mpreună,dar cui să te plângicând telefonul colcăie de gărgăriţeşi oricum n-avem chef să fim arestaţi înainte de ceai,şi de altfel prea-s matinali delatorii...Oare cine-şi dorea puţin var pe o haină din zidăriile RomeiPuţin praf din Atena pe o unghie roză?!● I: Dar unul dintre cele mai dense poeme ale lui Mircea Dinescu mi se pare a fi "Scrisoarea" sa către Mihail Bulgakov. Cores­pondenţe - peste timp, şi Puşkin - deşi nu cred ca Dinescu să fi citit recenta carte "Casa lui Puşkin" de Andrei Bitov. Numai că la poetul român predomină grotescul, deriziunea, nădejdea, amărăciunea absolută.● A:● I: (Lectura poemului - un minut şi 30 de secunde) Musique: Laurie Anderson: "Big Science" - 25 de secundeIstoria face levitaţie. Oraş avortat.Lucrurilor la primărie li s-a dat un alt nume.Puşkin cu pantalonii săi albi va fi deportatîn Siberia literei, în postume.Biserici învelite-n ziare ca sticlele cu vinSunt coborâte-n pivniţe degrabă.Îngerul se va refugia-n chioşcul de vizavi-nstrugurii verzi, pe tarabă.Exişti şi tu ca buzunarele sfinţilor(fiindcă sfinţii n-au buzunare)stai retras în tristeţea părinţiloralăptat de-o tristeţe mai mare.Cui să te plângi, când toată cavaleriae strânsă-n curtea fabricii de zahăr?!Salută şi tu majestuos mizeriaşi râgâitul cult de mare mahăr.Ţinte-ţi şi tu celulele-n dârlogifă-te şi tu că hoitul nu miroase,nu te-ntreba ce-i cu aceşti milogice-i cu aceste ziduri fără .Trage cortina Ezechiel. Sfârşit.Război pierdut. Înger lăsat la vatră.Experienţa nu a reuşit.Omul e-un câine. Chiar dacă nu latră.● I: "Ce faci tu, literatură?", se întreabă în acest context urgisit Mircea Dinescu. Răspunsul e, ca de obicei la acest poet, axat pe ironie, nonconformism, elegie deturnată. La care se adaugă acum un spor de deşertăciune locală.● A:● I: (Lectura poemului - un minut şi 15 secunde)Ce faci tu literatură?Tulburi câţiva tineri caraghioşi prin provincie,aşezi negustorul de hârtiela masa celui cu burta plină de litere,pui păduchi de aur în chica boemuluişi tricolor pe pieptul academicianului,dar nu poţi îndulci apa înecatuluinici topi zăpada leprosului,nici îngrăşa vinerea săracului.Când vin contabilii Domnuluicu terfeloagele de măsurat căinţatu cu porumbeii,tu cu păsăreleleurci în turnul primărieişi-arunciun pumn de mei în calea îngerilor apocalipticişi nu vezi în curtea interioarăcriminalul cum îşi gâdilă victimaşi mortul ticăloşit cum îi face jocul şi râdecum râde mortul complicemortul degeaba,mortul făţarnic al acestor ţinuturi.● I: Literatura e de fapt un miraj surghiunit, o nastratiniadă decăzută.● A:● I: (Lectura poemului - 35 de secunde) Musique: Tinguély - 50 de secundeCurcubeul n-a gustat din triştiipeşti vopsiţi de Domnul în ocean,arta însă-şi va mânca artiştii,chiriaşii din Leviathan,opăriţi de fierea şi oţetulgloriei ce-şi papă proprii-i pui,ard şi ei frumos ca spermanţetulcând deja nu poţi să le-o mai spui.● I: Sarcasmul lui Mircea Dinescu nu neglijează nici zeii. Zeii nu sunt doar absenţi ca la Holderlin - nici o apropiere posibilă între poetul român şi romanticul german -, ci de-a dreptul participanţi la bâlciul podidit de un "lumesc" caraghios. În orizontul poetic al lui Mircea Dinescu, Dumnezeu a "uitat" de creaţia şi de creaturile lui. Blasfemie? Doar aparentă: poetul român e un înger rănit - la modul rimbaldian - şi el îşi revarsă revolta, răzvrătirea şi imanenţa agresoare... angelic. Sunt foarte mulţi îngeri în poezia lui Mircea Dinescu: ei n-au nimic însă din cucernicia sau omenia "tradiţionalismului" nostru (V. Voiculescu, Pillat etc). Îngerii modernistului Mircea Dinescu păstrează ceva din inocenţa inaugurală şi - în acel timp - sunt - (cum spuneam) - "răniţi" de subvremile pe care le vitriolează poetul.● A:● I: (Lectura poemului - 45 de secunde)Ai grijă să nu faci şi tu explozie(din înger n-a rămas măcar o schijă)calcă pe vârful plopilor cu grijăsă nu verşi sufertaşul cu ambrozie.Sunt zei abandonaţi ca puii mâţiiprin gropile cereşti scâncind de sete,sunt arhitecţii Domnului în cete,ce-au lins pe urma Lui dâra tărâţii.Tu, voiajor al stărilor de transă,ai grijă de căminul de bătrâni,minte-i c-au fost eroi şi c-au fost bunişi că mai au acolo jos o şansă.● I: Până şi profeţii sunt "acriţi" de deşertul în care nu strigă.● A:● I: (Lectura poemului - un minut şi 30 de secunde)Ce să facă şi ei, profeţii,beau bere acră şi le urcă revolta c-un semitonpână vin autocarele,să-i poarte prin satele mai arătoase,să se-mbăieze chiar în realitate: bâldâbâc!La mese lungipenibili şi înroşiţi de vincântă ei de gât cu primarul şi şeful de postşi plumbul ce li se lasă greu în picioares-o-nălţa în ziarele de dimineaţă mult mai uşor.Până la urmă, iau şi eu culoarefiţi liniştiţi,mă dau şi eu pe brazdăfiţi liniştiţi,stivele de îngeri din magazie nu le-am zăritnici aurora bătută în cuie, fiţi liniştiţi.Un burduf de acordeon la maşina de scris o să-mi ataşezla festivalul sătescla nunţile populareo să-mi fac datoria, fiţi liniştiţi,o să cânt şi eu, dar fiţi liniştiţişi chiar... pentru numele... nu se poa... fiţi liniştiţi.● I: "Fiţi liniştiţi", Mircea Dinescu nu e "profet" în ţara lui. El nu se războieşte, cel mult decât cu Duhul Sfânt, pe care îl ironizează, după o lungă călătorie "la capătul nopţii" concrete.● A:● I: (Lectura poemului - 45 de secunde) Musique: J.C. Eloy - un minutSub pielea mamei ascunscopil de clopotniţăaştept îngerul morţii cu lesă şi botniţă,să mă preschimbe-n piatră de sare linsă de oi,într-un blid cu apă călduţă,daţi-mi scara să urc în maimuţăsau daţi-mi funie,să mă preling la Duhul Sfânt în cuhnie,să văd cum îşi găteşte bucatele -Atoatele,cum împarte cu satârul sfinţittrupul meu murat în asfinţit.● I: "Noaptea" este şi figurată: o "sară pe deal" desmoştenită de orice farmec, pentru că peisajul e acum pocit.● A:● I: (Lectura poemului - un minut)Ciclopi cu sânge verde au dus pe râu în josşi junele răchite şi trunchiul glodurosau mai rămas pe dealuri ţărani din piese vechisă joace-nsămânţatul de napi şi de curechi.Din ceasul primăriei ieşi în loc de cucşeful de post cu-nsemnul lui grav de cauciuc,s-anunţe că din pricini ce nu de dânsul ţintainul sfânt al orei s-a micşorat puţin,că soarele-n amiază cu grebla trebe strânsdrept pentru care cină-l vom porecli pe prânz,că zeci de avantaje decurg şi-n orice cazva fi iconomie de fustă şi de gaz.● I: "Muncile şi zilele" sunt măsurate în hectare de suferinţă:● A:● I: (Lectura poemului - un minut) Musique: Mihai Zamfir, "Bocet" - un minut şi 42 de secundeSă scoatem untul din cocotierisă scoatem untul din soldaţii tineridin îngrăşate, zilele de ieridin gălbejite, zilele de vineri,din lămpile ce-au divorţat de gazdin satele ce nu mai dau în clocotuntul voios şi untul de necazdin oase de ziar şi rât de clopot.Şi îngerul degrabă fie stors,căci greva lui din ceruri ne condamnăsub aripă să-i punem grâu şi orz,ca să intrăm cu plugu-n el spre toamnă,hectare de albastru arendândcelor ce vor să mai câştige-o pâine,îi vom muta în aer rând pe rândcu groapa de mormânt pe-un lanţ de câine,ţăranii florii-soarelui de şanţsuciţi cu faţa către soare-apune,cu coviltire cu mormântu-n lanţlătrând spre sângeria lor păşune.● I: Satul românesc e la cheremul unui perso­naj, până mai ieri pitoresc în folklorul citadin, azi însă periculos de hapsân.● A:I: (Lectura poemului - 45 de secunde) Musique: Kage - un minut şi 20 de secundeVine Haplea, dă cu lingura-n satesoarbe clopote pe nerăsuflateară biserici seamănă panică,şi-apoi o seceră cu limba mecanică.Ştia ce spune grecul săracu':nu-ţi lua turcoaică - îl iei pe dracu',Nici casă-n Vlahia - fereşte Doamnecă-i cad ferestrele după trei toamne,că vin cumanii şi pecenegiişi gugumanii şi viceregiişi-n fruntea oştii săltând buricu'Haplea al nostru cu polonicu'.● I: În final, poetul înfruntă istoria şi dogmele ei● A:● I: (Lectura poemului - un minut) Musique: ProdomidresIstoria parcă ne duce-n burtăşi parcă a uitat să ne mai nască,preafericiţii cu privirea scurtăsorb borşul dogmei ce le plouă-n bască,făcând spre lucruri zilnic reverenţecăci cine ştie ce episcop doarmeîn polonic, în coşul pentru zdrenţe,în ţevile acestor triste armeunde Nebunul îşi cloceşte crimaşi ne omoară, fiindcă ne iubeşte,când ne e foame desenează peşte,când vine frigul arestează clima,opriţi Istoria - cobor la primaOpriţi la staţia Doamne-fereşte.● I: Data viitoare vom continua să vă citim alte poeme interzise ale lui Mircea Dinescu.