- Det är dags för något nytt i livet, säger han till Corren.

Han kom till Linköping från USA 1992 – och har tillhört LHC sedan dess. Nu byter han spår i livet. Från och med årsskiftet lämnar han klubbdirektörsjobbet.

-Klart att det är många tankar som surrar i huvudet. På sitt sätt känns det vemodigt. Det här har varit hela mitt vuxna liv och jag har verkligen älskat mitt jobb. Det har varit både glädje och sorg. Jag kommer att sakna pulsen och euforin är vi vunnit, säger han.

Ändå slutar du.

-Jag har haft samma arbetsgivare i 23 år . . . jag har inte ens haft någon annan. Det känns i magen att det är dags att pröva något nytt. Att testa sina vingar. Ska jag byta arbete är det rätt läge att göra det nu. Jag är i en bra ålder, jag har en bra erfarenhet och jag har en bra utbildning. Jag har pratat mycket med Cecilia (frun) och Christer (Mård, LHC-ordföranden) om det här.

Vad ska du göra nu?

-Det vet jag inte. Ingen aning. Jag har inte funderat så mycket på vad jag ska göra sen. I en så publik roll som klubbdirektör för ett SHL-lag kan du inte söka ett jobb innan du kommit med det här beskedet. Den processen startar nu. Jag känner ingen oro över att behöva gå arbetslös.

Har du funderat mycket?

-Det är klart att tankarna funnits där. Vad är rätt för mig? Vad är rätt för klubben? I mitten/slutet av augusti tog jag beslutet och sedan dess har vi diskuterat vad som ska hända nu. Det finns egentligen inget bra tillfälle för sådana här saker. Men jag kommer jobba vidare i tre månader till och avsluta snyggt.

Blir du på något sätt kvar i klubben?

-Ja, jag kommer inte ha den dagliga kontakten, men fortsätter som coach för min sons lag och kommer att se så många matcher som möjligt. Som supporter,

Planen är att familjen blir kvar i Linköping.

- Ja, vi har inga andra planer. Vi trivs oerhört bra här. Det finns ingen avsikt att flytta tillbaka till USA.