Han har läst VLT:s serie om tiggarna i stan med stort intresse.

– Jag tycker att artikelserien varit bra. Jag har följt debatten och läst frågorna som belyst problemen, ja, det har blivit mer likt ett samtal medborgarna emellan. Västeråsarna är kloka, säger Anders Teljebäck.

Själv ger han ingenting till tiggarna, något han bestämt sig för efter att ha resonerat med sig själv.

– Någonstans måste man bestämma sig. Jag har i stället valt att skänka pengar till olika ändamål och jag köper alltid Situation Stockholm av han som står i korsningen mellan Vasagatan och Smedjegatan, han har en sån där kortdragare i handen. En gång om året arbetar jag också ett pass för Frälsningsarmén och går med bössan i hand.

Hur bemöter du tiggarna? När du går förbi eller går in i en affär?

– Jag hälsar tillbaka, ser dem i ögonen och bekräftar dem. Jag tittar inte bort.

Brukar du prata med dem?

– Nej, av förklarliga skäl. Språkförbistringen, säger han.

När VLT träffar Teljebäck i arbetsrummet i Stadshuset har vi inte bara med oss våra egna frågor – även läsarna har fått chansen via vlt.se. En fråga som är brännhet är den om eventuella läger som kan komma att byggas upp. Huruvida Västerås stad har en beredskap för det eller inte.

– I så fall är det ingenting som vi kommer att riva. Min känsla för det är att det vore djupt olyckligt. Vi för nu diskussioner om vem som gör vad ifall det händer? Vem har ansvaret? Vi kan till exempel inte avhysa någon, det är kronofogdens sak och vad säger markägaren? Det är sånt vi pratar om och måste ta i beaktning.

I Strängnäs har folk ställt upp husvagnar som tiggarna kan bo i – kan det bli aktuellt att kommunen ordnar någon form av campingplats på kommunal mark utrustad med de absolut mest basala sakerna som tillgång till vatten, el och hygienutrymmen, undrar en läsare.

– Nej. Det är inget vi planerar och det vore att särbehandla människor. Det är inget vi kan göra – alla måste behandlas lika och vi har ett regelverk att ta hänsyn till. Varje insats måste prövas.

Flera läsare undrar om det är möjligt att införa tiggeriförbud och om det är något du förespråkar?

– Det är väldigt svårt att förbjuda fattigdom. Tiggeri hör inte hemma i ett modernt samhälle, men det är en konsekvens av den klasskillnad som finns i den europeiska gemenskapen. Men vi i Västerås eller vi i Sverige kan inte lösa andra länders problem, som i det här fallet Rumänien och Bulgarien.

Det där att det måste lösas på europeisk nivå har vi hört i flera år. Men inget händer ju? Borde Sverige som land trycka på mer?

– Saker är på gång och Sverige har i dag en nationell samordnare som jobbar med frågan. Spontant kan jag väl tycka att det borde ha varit mer ”hands on”.

Hur menar du?

– Det här är ju ingen nyuppkommen situation. De första tiggarna kom för flera år sedan.

Skulle Västerås stad kunna ordna nödarbeten?

– Nej, återigen så kan vi inte särbehandla människor. Det finns en fri rörlighet inom EU och de kan liksom alla andra söka arbeten eller gå till arbetsförmedlingen. Tre månader har de på sig.

Ordna soppkök om kvällarna då?

– Nej, det är inget vi planerar. Men det finns ju ett civilsamhälle också.

Men det kommunala självstyret finns ju kvar – vad kan du i egenskap av din position som ”stadens statsminister” och Västerås stad göra då?

– Egentligen mycket lite. Och återigen – det här är inget som kan lösas på lokal nivå. Men det vi har gjort är att vi har hjälpt ett 30-tal personer med resan till-baka. De har inte fått pengar i näven utan det har varit organiserade bussresor.

Hur mycket pengar har Västerås stad lagt på tiggarna?

– Jag har ingen korrekt siffra, men satsningen Mötesplatsen, vid Eken, hamnade nog på 125 000 kronor. Där har vi samarbetat med Stadsmissionen.

På Mötesplatsen har EU-migranterna kunnat duscha, tvätta kläder och kunnat få sig en kopp kaffe. Stället har haft öppet två timmar varje vardag. Antalet besökare har varierat, ibland har det varit 11 tiggare, en gång så många som 35 på en och samma dag.

En annan fråga som kommit upp är frågan om Västerås kan tänka sig att ha någon vänort i Rumänien?

– Nej, det är inte heller något vi planerar. Vänortsarbete i sig brukar inte leda till så mycket, det vet vi av egen erfarenhet.

Är tiggerifrågan Västerås stads största utmaning just nu?

– Nej, det är den inte. Frågan är stor, det är väl beviset på att du och jag sitter här, men den största utmaningen vi har är att få ett Västerås som håller ihop. Där alla har tak över huvudet, vi måste bygga mer bostäder. Vi har ju även våra egna hemlösa.

Apropå det så har just våra egna hemlösa fått en annan ”status”, liksom klättrat några pinnar upp på samhällsstegen, folk säger att vi måste värna mer om dem. Hur ser du på det?

– Ja, men det är väl helt naturligt. Lösningen på tiggeriet ligger inte här. Men det är en mänsklig tragedi att folk tvingas leva i utanförskap. Det är klart att jag är upprörd över sakernas tillstånd och alla dessa människoöden man hör om. Ett samhälle måste bygga på tillit, man måste börja bygga strukturer i de här länderna. Och bland EU:s 27 medlemsländer finns det faktiskt de länder som har lyft sig – jag tänker på Portugal, Spanien, Irland och Polen.

Här är övriga delar i VLT:s granskning av tiggeriet:

Del 1 - Bara en tidsfråga innan läger byggs

Del 2 - ”Det här är ingenting jag har valt”

Del 3 - ”Vi har hittat barn i förskoleåldern”

Del 4 - Bilen är sovplats till tre personer

Del 5 - Chatta med Lica