I dag är det 110 år sedan den reform som gav kvinnor lika rösträtt godkändes. Så här skrev HBL om reformen då.

Den 1 juli 1906 antog ståenden den så kallade representationsreformen som innebar att Finland frångick ståndslantdagarna i förmån för en demokratiskt valt enkammarlantdag med 200 ledamöter. Samtidigt fastlogs det också att kvinnor skulle få samma rösträtt och rätt att kandidera i lantdagsval som män.

Den 31 maj 1906 publicerade HBL följande text om reformen:

Samtliga stånd ha antagit propositionen om ny landtdagsondning och vallag. De smärre ändringsyrkanden, som framställts, äro af ingen som helst allmännare betydelse och torde väl ej heller leda till något resultat. Man kan alltså, sedan regeringens förslag godkänts af lantdagen, redan nu anse representationsreformen definitivt genomförd.

Den viktigaste, mest ingripande lagstiftningsakt, som i vårt land sett dagen, har härigenom skapats. Klara, enkla och tydliga framstå grundlinjerna af den representation, som härefter skall företräda det finska folket. Landtdagen bildar en kammare och sammanträder hvarje år. Rösträtten är direkt och allmän, utsträckt till alla till mogen ålder komna finska medborgare, män och kvinnor, endast med ett fåtal ur principiell synpunkt oundvikliga undantag. Valen förrättas enligt en proportionell metod, som säkerställer äfven minoriteternas rätt. Valbar till landtdagsman är utan afseende å boningsort en hvar, som är valberättigad.

Genom den nu beslutna representationsreformen blir vårt land i visst afseende ett föregångsland. Enkammarsystemet, som helt säkert har de största framtidsmöjligheter, är här konsekvent genomfördt. Den ovighet och fara för intressekonflikter, som utan gensägelse vidlåder den allmänt antagna tvåkammartypen, är såIunda aflägsnad från den finska landtdagen, medan å andra sidan de proportionella valen och fordran på kvalificerad majoritet vid alla viktigare frågor på ett naturligt sätt reglera och sofra folkviljans yttringar. Genom att kvinnorna tillagts både valrätt och valbarhet har det politiska lifvet tillförts ett nytt element, som säkerligen skall bli en faktor af stort värde för utvecklingen. Och det proportionella valsättet. konsekvent genomfördt enligt en sinnrikt utarbetad metod, skall tvifvelsutan visa sig vara ett riktigare och bättre medel för återspeglandet af samhällets opinioner än den ännu så länge i flertalet stater omhuldade majoritetsprincipen.

Genom att kvinnorna tillagts både valrätt och valbarhet har det politiska lifvet tillförts ett nytt element, som säkerligen skall bli en faktor af stort värde för utvecklingen.

Genom den nydaning af vår representation, som nu beslutits, har den fråga, som sedan novemberstrejken kring sig samlat hela nationens intresse, vunnit den lösning, som först begärts af de djupa leden och som sedan endräktigt omfattats af hela vårt folk. Budskapet att den af agitationen så häftigt förkättrade ständerförsamlingen nu utan meningsskiljaktighet antagit lagen om representationsreformen borde därför ha hälsats med uppriktigaste glädje af alla medborgare i landet, låga som höga. Att så tyvärr dock ej blifvit fallet, är nogsamt bekant. Upphetsningsarbetet bland massorna har bragt det därhän, att en lag, som af utlandets mest avancerade framstegspartier skulle mottages med jubel, icke framkallar ett ord af erkännande inom en betydande del af de klasser, hvilka nu kallas att med lika rätt som alla andra sammansätta nationens stora rådförsamling. Så har blicken hos dessa folkskaror förvillats, att de endast stirra på vissa, dem kärvordna detaljfrågor och icke alls mäkta se och uppskatta det stora och väsentliga i den oerhördt viktiga reform, som nu vidtagits.

Dock kan man ej frånsäga sig hoppet att det sunda förnuftet hos de folkmassor, som nu, vilseförda af samvetslösa agitatorer, stå oberörda af den vunna segern, likväl till slut skall komma till sin rätt. Det kan väl ej vara möjligt att upphetsningen inom de djupa Ieden, som hittills närts genom talet om landtdagens föråldrade organisation och orättvisa valrättsvillkor, i längden skall kunna vidmakthållas inför det obestridliga faktum, att vårt land nu erhåller samtidens mest demokratiska representation. Trots all misstro och allt ingrodt hat måste äfven "proletariatet" komma till insikt om att alla politiska klassprivilegier och förmögenhetsskrankor nu äro aflägsnade och att alla finska medborgare med lika rätt och lika makt härefter skola få taga del i danandet af fosterlandets öde. Och hvilka framtidsideal och reformplaner man än inom massorna må uppställa för sig, bör det dock äfven för de mest utopiska samhällsförbättrarne omsider bli klart att, hvarje meningsgrupp framdeles har tillfälle att i mån af sin styrka vinna säte och stämma vid landtdagen och full frihet att där drifva på sina idéer och arbeta på deras förverkligande. Inför den fullständiga politiska likställdheten bör dock sist och slutligen klasskampens skärpa mildras och upphetsningen i sinnena förlora en god del af sin näring.

Må man därför hoppas att den lösning var stora fråga nu erhållit skall förmå återskänka vårt land det länge saknade lugnet och arbetsfreden, att normala förhållanden ånyo skola inträda och möjliggöra en ostörd och fruktbringande verksamhet på det ekonomiska området samt att känslan af solidaritet och ansvar inför fosterlandet och dess institutioner skall återvända och gifva vårt folk den yttre och inre styrka, utan hvilken var ställning städse skall bli vacklande och ohållbar.