Hledá-li někdo symbol dokonale znázorňující dnešní civilizaci, měl by se podívat na pondělní reportáž v Událostech České televize o turistech, které některé cestovní kanceláře stahují předčasně z dovolené z Egypta. Česká turistka v ní roztrpčeně komentuje svůj návrat ze severu Afriky takto: „Nám v podstatě zkazili dovolenou, když nám oznámili, že musíme domů, přitom (…) se tam nic nedělo.“

Egypt je už několik týdnů na nohou. Lidé masově demonstrují, děje se krvavé násilí. Armáda vyhlašuje výjimečný stav. Neví se, která událost může být rozhodující pro proměnu celé země v bojiště. A evropský turista? Je naštvaný, že má po dovolené… Vždyť v uzavřeném světě přímořského letoviska nic nepozoroval! Dobré jídlo, bazén, moře a pražící slunce měl neustále.

Lemova předpověď

Je 21. srpen, a proto si představme následující situaci. Nad Československem před 45 lety právě přelétávají sovětská letadla. Lidé v ulicích stavějí barikády a protestují. Jsou už i první mrtví a hypotetický egyptský turista je roztrpčený, že musí opustit Československo. Vždyť přece v Tatrách, kde chodil po horách, nepotkal ani vojáka! Proč mu, ksakru, kazí vytouženou dovolenou!?

Kdyby tehdejší Češi a Slováci mohli zaslechnout, jak takový „egyptský turista“ poskytuje rozhovor egyptské televizi, asi by jim bylo smutno. Oni zažívají jeden z kritických momentů svých dějin (i osobních životů) a Egypťan je roztrpčený, že přišel o jeden týden v Tatrách…

Výrok české turistky je symbolem dnešního cynismu: nějaký Egypťan je nám úplně ukradený, chceme jen jeho slunce a moře. V našem světě nemá co dělat – vždyť drtivá většina českých turistů vlastně ani není na dovolené v Egyptě v pravém smyslu – je v „Letovisku“. Mohla by být třeba v letovisku v Řecku, a rozdíl by byl minimální – kdyby se naše diplomacie spřátelila s íránskou, mohli by turisté pravidelně jezdit do letoviska v Íránu, aniž by je zajímaly životy Íránců. Jde jim jen o pláž, počasí a dobré jídlo.

Světoznámý polský autor sci-fi Stanislaw Lem má povídku o tuleních na pláži. Koupou se, jedí, hrají si, vřískají. O nic se nezajímají. Čtenář by se po v podstatě vyčerpávajícím Lemově popisu skoro chtěl zeptat: Proč nás ten skvělý Lem otravuje s těmi tuleni? Co to má znamenat? Najednou se však objeví pointa: jde o lidi a děj se odehrává v blízké budoucnosti. A to poslední, co jim zbylo z lidskosti, je stydlivé chichotání, když si uprdnou. Možná ta Lemova předpověď nebyla natolik nereálná, jak by si člověk myslel.