Možda niste nikada čuli za HINLA-u, ali ovo natjecanje iz Hrvatske jedno je od prvih punopravnih esport natjecanja u čitavoj Europi.

Povijest domaćeg kompetitivnog igranja tema je o kojoj se zaista da napisati knjiga, a ne tekst ove duljine. Stariji će se gameri svakako sjetiti početaka natjecanja igraonica u Hrvatskoj i lige HINLA koja je jedna od prvih organizacija koje bismo danas mogli nazvati esportskima.

Kakav ESL, u Hrvatskoj se organizirano natjecalo još 1997.

Najstarije ekipno natjecanje ovog tipa u Europi?

O ovoj povijesnoj ligi, koja je zasigurno uvelike pridonijela popularizaciji gaminga u regiji, razgovarao sam s Nenadom Rafajecom, jednim od organizatora lige, i Borisom Buršićem koji je u ligi sudjelovao od samih početaka.

Za one koji nisu upućeni u anale domaćeg gaminga, HINLA je kratica od naziva Hrvatska informatička natjecateljska liga, a osnovana je krajem devedesetih. Pod okriljem ove lige natjecalo se ekipno, ali i pojedinačno u nekim od najpopularnijih igara tog doba poput originalnog Starcrafta, Warcrafta 2 i Quakea.

HINLA je zapravo, kaže Nenad, lako moguće najstarije organizirano ekipno natjecanje ovog tipa u Europi:

Natjecanje je službeno počelo 1. 3. 1997., ali i prije toga su se odigravala prijateljska natjecanja ekipa iz zagrebačkih klubova (npr. Warcraft na custom mapama). Iz tih se natjecanja i druženja rodila ideja o nečem organiziranijem.

Igraonice kao najdraže okupljalište

Jedan od talenata koji su sudjelovali u prvim mečevima HINLA turnira svakako je i Boris Buršić, koji je igrao u timu Quake Jarun. Boris je tada igrao s, kako kaže, najjačim Quake igračima u Hrvatskoj, a igrati u HINLA-i počeli su nakon dužeg međusobnog igranja između nekoliko igraonica: Quake Jarun, Trešnjevka, Zaprešić, Špansko, itd.

Prvo smo imali svoje neke liste igrača, a kasnije smo i osnovali HINLA-u. HINLA je bila pokrenuta od strane Nenada u suradnji s Jarunom i, čini mi se, igraonicom iz Prečkog, s obzirom da smo do tada već odigrali hrpe međusobnih noćnih mečeva. Kasnije su nam se pridružili i današnji vlasnici Linksa, koji su u to vrijeme imali igraonu u Španskom.

Razlog popularnosti ove lige i generalno igranja po igraonicama krajem devedesetih je poznat svakom tko je u to vrijeme želio igrati bilo što s bilo kime. Internet je bilo vrlo loš, a igraonice su bile jedina mjesta na kojima ste mogli igrati nešto u multiplayeru. Boris pojašnjava:

Internet je i dalje bio jako spor, tako da igranje preko njega i nije bilo nešto, za razliku od igraona. Njih je tada stvarno bilo mnogo, a znalo je biti i 12 računala u mreži. Svaki vikend je sve bilo rezervirano za noćne igre. Gaming u devedesetima bilo je vrijeme LAN-a, ništa se nije moglo mjeriti s time. Imali smo u početku više klubova koji su se natjecali jer je stvarno bilo interesa, ali nije bilo sponzora, s obzirom na situaciju u državi.

Tradicija izvrsnih igrača

Iako je ideja bila nova i prilično drugačija od klime koja se tada odvijala u društvu, HINLA je uspjela na krilima čistog entuzijazma. Boris kaže kako više nije dio esport scene i sada većinom prati kompetitivni Starcraft jer je, kako kaže, posljednja skill strategija, s čime se uvelike slažem.

Momci se slažu kako su dani igranja u igraonicama devedesetih i natjecanja u nekim od igara koje su oblikovale gaming i esport zaista bili svjetlo razdoblje njihovih života, a upravo iz napucavanja u ligi su se rodila neka prijateljstva koja traju i danas. O kvaliteti igrača koji nisu Perkz i Sacre dovoljno govore činjenice da su neki od domaćih igrača izuzetno poštovani u svjetskim zajednicama i zaista su neki od najboljih igrača Quakea i drugih naslova, samo nisu imali priliku ući u mainstream.

HINLA se možda nije održala, ali njeno naslijeđe jest

Nakon inicijalnog planiranja i razrade ideje, Nenad i, nažalost, danas pokojni Nenad Ribar krenuli su u organizaciju lige kontaktirajući klubove izvan Zagreba, dogovarajući sponzore za nadolazeća natjecanja i sve ono što jedna respektabilna esport liga treba. HINLA se na žalost nije zadržala do danas, a Nenad iznosi tri glavna razloga za njezino gašenje.

Prvi su razlog financijski problemi glavnih sponzora koji nisu više mogli financirati održavanje lige, drugi je prerana smrt Nenada Ribara, a treći velika pljačka informatičke opreme koja se dogodila u klubu u kojem se odvijalo natjecanje kada je u jednoj noći ukradeno više od 30 računala. HINLA tako nije uspjela narasti u nešto veće, ali njezino nasljedstvo nose svi igrači i organizacije koji se danas bave esportom.

Nenad dodaje i kako više nema organizatorsku “iskru” kako bi revitalizirao ligu, ali svakako je otvoren za svaku vrstu pomoći ako se organizira nešto slično. Iako danas ne postoji nijedan službeni nasljednik, Nenad napominje kako su zapravo sve esport organizacije u Hrvatskoj na neki način nasljednici HINLA-e.

Skoro esport na televiziji – 1998!

U vrijeme kada je HINLA bila na vrhuncu snage, 1998., u svijetu se online igranje razvijalo velikom brzinom, ali offline turniri, kakve je organizirala HINLA, nisu bili česti. Nenad kaže i kako nema dvojbe da je Azija najviše utjecala na razvoj esporta:

HINLA je čak imala s HTV-om dogovoren prijenos finala (ali je otpalo zbog produženog praćenja nogometaša u Francuskoj). Nakon azijske krize, kod njih se to počelo intenzivnije pratiti na TV-u, to se omasovilo i prelilo i do nas (iako je još danas u Aziji esport najpopularniji).

Trenutačna situacija u domaćem esportu i nije baš suviše bajna, ali Nenad je zapravo optimističan i kaže kako se scena kreće u dobrom smjeru. Jasno, sve bi bilo lakše kada bi financijska situacija bila nešto bolja, ali talent je sigurno tu, a gradi se i razvija već više od dva desetljeća.

Danas domaći esport definiraju neke druge lige i organizacije, od kojih sve više ili manje nastoje raditi isto ono što su momci iz zagrebačkih igraonica radili prije više od dvadeset godina. Hrvatska ima tradiciju esporta koja seže mnogo dalje nego što ste možda mislili, a temelji domaćih natjecanja, na kojem se sada grade lige, začeti su zasigurno negdje oko 3 ujutro u nekom podrumu, kao što je to slučaj sa svakom dobrom idejom.