Som troende, skeiv og muslim blir jeg utstøtt av de aller fleste | Thee-Yezen Al-Obaide

Thee-Yezen Al-Obaide Assisterende generalsekretær i Salam - organisasjonen for skeive og transpersoner med muslimsk bakgrunn

25. apr. 2019 19:00 Sist oppdatert 27. juni 2020

Jeg trengte og trenger fortsatt å omgi meg med skeive som ser ut som meg, som snakker som meg, skriver Thee-Yezen Al-Obaide. Javier Auris

Jeg har prøvd i veldig lang tid, men fant ikke meg selv før jeg sluttet å prøve å være noe jeg ikke er: hvit homofil eller heterofil muslim.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Det er ett år siden jeg sto frem i Klassekampen. Jeg angrer ikke et sekund på det valget. Men jeg har lært en del ting. Jeg lærte at i Norge er det mange som snakker om oss skeive med muslimsk bakgrunn, men det er få som kjenner til oss, hvor vi kommer ifra, hvilke utfordringer vi møter i hverdagen og hvordan vi har det sånn ellers.

Jeg blir ofte spurt om hvordan det er å være skeiv, araber og troende muslim.

Jeg pleier å trekke på smilebåndet, senke skuldrene og si «alt er tipp topp». Men om masken skulle falle og jeg fikk svare på hvordan det egentlig er, ville jeg sagt at jeg som troende skeiv muslim har gleden av å bli utstøtt av de aller fleste.

Høylytt homofobe

Jeg ønsker å snakke om hvordan familier kan behandle sine skeive barn: min biologiske familie, muslimer som familie og det skeive miljøet som også er min familie.

Jeg ble født i en tilsynelatende sekulær familie. Jeg ble aldri tvunget til bønn og fasting. Det tilhørte høytidene.

Vi var ramadan- og ashuramuslimer, med andre ord: deltidsmuslimer. Familien min var og er fortsatt tilhengere av panarabisme, det vil si arabisk nasjonalisme. Som alle andre nasjonalister mente de at homofili er galt fordi det strider med vår etniske tilhørighet.

Da jeg var barn, var familien min ikke bare åpent, men høylytt homofobe. Jeg ble født mann i et hypermaskulint samfunn med tydelige kjønnsroller hvor skeive ble stigmatisert.

Jeg husker da jeg var seks år og hørte min familie snakke om skeive. I samtalen sa de at skeive dør av enten overdose eller aids. At skeive var dyr og en trussel mot vår kultur, og den eneste løsningen er døden.

Jeg skjønte fort at skeiv ikke er noe jeg ønsket «å bli». For det var tydeligvis et valg og ikke noe som var medfødt.

Vi var dyr som må drepes

Long story short. Vi måtte flykte fra Irak og havnet til slutt i Norge. For oss var det et kultursjokk, og jeg savnet Irak.

Jeg visste på forhånd at det er mange muslimer her, og for å gjenskape Irak i Norge brukte jeg islam for å tilhøre denne gruppen.

Jeg havnet i et veldig konservativt miljø, som i likhet med det sekulære panarabiske miljøet også var åpent homofobe. Denne gangen var homofilien altså ikke i strid med min etnisitet og kultur, men heller min religion.

Jeg hørte på lærde snakke om skeive. At vi var de verste skapningene som finnes, og at personer som blir skeive, er hatet av Gud.

Også her var vi dyr som MÅ drepes. Og uansett hva vi gjør, er Gud forbannet på oss.

Jeg ba om tilgivelse for noe jeg ikke hadde gjort, skriver Thee-Yezen Al-Obaide. Bildet er tatt i forbindelse med en reportasje i A-magasinet i fjor. Javier Auris

Hver preken jeg hørte, fikk meg til å falle hysterisk og gråtende på knærne mens jeg ba om tilgivelse for noe jeg ikke hadde gjort.

Jeg hadde ikke rørt en mann, og jo mer religiøs jeg ble, desto mer jeg hatet jeg meg selv. Jeg hatet HOMO-Yezen.

Jeg husker da jeg reiste til Mekka hvor jeg sto hengende i Kabas dør. Jeg gråt i flere timer og ba om å bli heterofil. Jeg kom hjem like homo som jeg reise ned, kanskje mer.

Følte meg så skitten

Samtidig som jeg var dypt religiøs og selvhatende, ble jeg introdusert for en dating-nettside. Jeg bestemte meg for å lage en profil. Der møtte jeg en gutt. Vi chattet litt og bestemte oss fort for å møtes.

Vi møttes i en park. Han var hyggelig, vi ble sittende en stund og pratet om mye. Det ble mørkt, og før jeg rakk å tenke, begynte vi å rote sammen.

Da alt var over, fikk jeg panikk. Jeg hadde syndet. Uten å si ha det løp jeg hjem. Rett til dusjen, jeg ble stående i tre timer.

Les intervjuet i A-magasinet fra i fjor høst:

Les også Thee-Yezen (34) er skeiv og muslim: – Man blir paranoid. Man er konstant redd.

Jeg hadde aldri følt meg så skitten. Angsten, skammen og min dårlige samvittighet, det føltes som om jeg hadde drept et menneske.

Slik ble det en stund, frem og tilbake mellom å leve ut min legning i all hemmelighet og ultrareligiøsitet. Jeg ble sliten av å leve et dobbeltliv.

En gang leste jeg på internett at de av oss som ikke klarer å bli heterofile, er fortapt. Gud tilgir oss ikke fordi vi ikke ønsker det selv. Og for å bevise for Gud at jeg virkelig ønsket å bli heterofil, prøvde jeg å avslutte mitt liv.

I mitt hode hadde jeg rett og slett ikke noe annet valg dersom jeg ville til paradis.

Men heller ikke det gikk. Jeg ble reddet, hver gang.

Ble møtt med islamofobi

Som 20-åring så jeg for første gang TV-serien Queer as folk, den canadiske versjonen. Jeg ble forelsket i serien. Jeg ville leve som karakterene.

Jeg fantaserte om at jeg var Justin. Når jeg lukket øynene, så jeg meg selv i hans skikkelse. Jeg var en hvit, blond og blåøyd ung mann. Jeg så aldri mitt bilde.

Jeg husker at jeg på den tiden pleide å stå naken foran speilet og tenke for meg selv. Hvorfor er jeg ikke hvit? Hvorfor er jeg ikke adoptert?

Jeg trodde virkelig at jeg var er den eneste skeive muslimen i hele verden.

Jeg fikk nok og flyktet. Jeg flyktet til min tredje familie, de homofile. Der ville jeg bli tatt imot med åpne armer, tenkte jeg.

Men jeg ble fort møtt med fordommer og islamofobi. Jeg ble holdt ansvarlig for alt som skjedde i Midtøsten og Nord-Afrika.

Så jeg begynte å servere forskjellige løgner til ulike kretser. Jeg het for eksempel ikke Thee-Yezen, jeg het Yossi. Yossi var en israeler som bodde i Oslo.

Denne løgnen serverte jeg til det skeive miljøet her i Oslo, siden det å være muslim nesten alltid ble mistenkeliggjort og satt spørsmålstegn ved.

Det var først da jeg møtte andre brune og svarte skeive, at jeg begynte å føle meg komfortabel med min hudfarge, tro og seksualitet, skriver Al-Obaide. Javier Auris

Tikkende bombe

Så hadde man motsetningen, Stian. Stian var en gutt adoptert fra India, han var sekulær. Foran muslimer var jeg Stian. Dette gjorde jeg for å unnslippe homofobi.

Så lenge jeg ikke var muslim og homofil i det muslimske miljøet, var det helt greit.

Men det var noen som fikk med seg den sanne jeg. I deres øyne var jeg terrorist, en ekstremist som infiltrerte homobevegelsen. Jeg ble omtalt som tikkende bombe, en massemorder som planla terror mot pride-paraden. De trodde jeg var kvinnehater. Årsaken? Min muslimske bakgrunn.

Men det aller tristeste er at enkelte skeive snakker om å utrydde muslimer. De glemmer at jeg er en av dem som de ønsker å utrydde.

Og midt i disse tre familiene står jeg – ganske traumatiserende, må jeg si.

Fant meg selv

Dette ble altfor belastende. Jeg hadde rømt hjemmefra for å kunne være meg selv, en muslimsk og skeiv Thee-Yezen. I stedet ble jeg anklaget for å være en som kunne drepe, en som kunne gjøre mennesker vondt.

Og jeg som har gått gjennom mye elendighet, synes at denne anklagen er den verste av dem alle.

Jeg var ikke i stand til virkelig å elske min skeivhet før jeg begynte å elske røttene mine, historien min, troen min og kulturen min.

Det var først da jeg møtte andre brune og svarte skeive, at jeg begynte å føle meg komfortabel med min hudfarge, tro og seksualitet.

Jeg trengte og trenger fortsatt å omgi meg med skeive som ser ut som meg, som snakker som meg. Deres familier er som min og har en tro som min.

Jeg skiller ikke lenger min skeive identitet fra min muslimske identitet. Jeg vet at jeg ikke kan skille disse to viktige delene av min identitet, og jeg ønsker det heller ikke. Akkurat som at jeg ikke kan skille min skeivhet eller mitt kjønn fra min identitet, kan jeg ikke slutte å være skeiv muslim.

Jeg har prøvd i veldig lang tid, men fant ikke meg selv før jeg sluttet å prøve å være noe jeg ikke er: hvit homofil eller heterofil muslim.

«Amir» kunne ønske han var «streit». «Usman» har ennå ikke helt kommet ut av skapet. Les reportasjen:

Les også Skeive minoritetsgutter betaler en høy pris for å være seg selv

Følg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter