Når pressen oppfører seg som overdommere | Anine Kierulf

Anine Kierulf, juridisk fakultet, Universitetet i Oslo

25. apr. 2016 14:32 Sist oppdatert 25. april 2016

c362b5e7-371a-2c10-7efc-1b5417cbb7ef.jpg Ola G. Sæther, UiO

Hva gjør at enkelte kommentatorer mener de kunne skrevet dommen i Behring Breivik-saken bedre selv?

At en terrorist som har drept 77 mennesker blir hørt med at han er utsatt for «umenneskelig behandling,» er vanskelig å forstå. Trygg soning i tre utmerket utrustede celler og Playstation er etter vanlig språkbruk veldig langt fra umenneskelig.

For å skjønne hvorfor dommen fikk det utfall den gjorde, er vi avhengige av forklarende mediedekning. Får vi det?

Rettsstaten skal sikre rettferdig likebehandling

Noen medier, som A-magasinets artikkel 12. februar, har gitt gode og opplysende bidrag til forståelse av reglene og bakgrunnen for saken. De som ikke fikk avsmak av Fjordland-fokuset, kunne i VG 15. mars også få med seg en del av de faktiske forhold som begrunnet Breiviks anførsler.

Men hva gjør egentlig en dommer? Er det noe mer enn at vi alle kan ha like gode oppfatninger av om Behring Breivik er utsatt for «umenneskelig behandling» eller ei?

Et rettsstatlig ideal er å sikre rettferdig likebehandling, også der enkelte resultater er svært upopulære.

Som et bolverk særlig mot politikere, som er avhengige av ikke å innta for upopulære standpunkter. I denne saken er det imidlertid ikke politikerne, men deler av pressen som fremstår ikke bare som domskritikere, men som overdommere.

Jeg har lurt på om dette skyldes manglende interesse for hva jus er og hvordan domstoler fungerer.

Jus er et fortolkningsfag, men tolkningen er bunden

At man ikke trenger å være jurist for å drive domsanalyse, viser statsviter Aksel Braanen Sterris fine forklaring av dommen i Dagbladet 23. april. Motsatt er et jusstudium ingen garanti:

Juristen Hanne Skartveit i VG overprøver i sin kommentar 21. april dommen med følgende, noe overraskende juridiske metode: Frifinnelse av staten «hadde vært et langt bedre resultat, ut fra hva som er rett og hva som er galt».

Man trenger ikke å være jurist for å drive domsanalyse. Motsatt er et jusstudium ingen garanti. — Anine Kierulf

Morgenbladets Lena Lindgren fremstiller endog dommen som faglig suspekt. Nå er det «jusens tur til å få kjørt seg,» fremholder hun på lederplass 22. april, etter å ha avslørt jusen som et «fortolkningsfag – i motsetning til hva aktørene selv liker å vektlegge». Det er særlig den «upålitelige og følelsesstyrte faktoren»: dommerens «subjektive tolkninger,» lederen misliker – og vil erstatte med sine egne.

Vi kan virke innforståtte og bestemte, men jeg tror få jurister vil benekte at jus er et tolkningsfag. Det ville være pussig etter et studium der tolkningslære utgjør grunnstammen. Tolkningens subjektive element har vært problematisert siden antikken. Man kan ikke logisk slutte fra generelle prinsipper til deres anvendelse på et konkret faktum.

Men alt er ikke bare subjektivt eller følelsesmessig av den grunn. Jusens egenart som fortolkningsfag er at tolkningen er bundet — av rettskilder og juridisk metode.

I de fleste juridiske spørsmål vil gode jurister være enige om svaret. I de vanskelige sakene kan faglig holdbare resonnementer lede faglig gode jurister til ulike konklusjoner. Dette er opplagt for alle som er interessert i domstoler – det er én sentral grunn til at vi har flere instanser.

I 201 år har vår jusfaglig tyngste institusjon, Høyesterett, avsagt dommer under dissens.

Dommeren kan ikke fritt vektlegge hensyn som kommentatorer anser viktige

Dommeres jobb er, ved hjelp av lover, rettspraksis og andre rettskilder, å finne frem til de rettslige regler som gjelder. Tvetydige lover og generelt utformede menneskeretts- og grunnlovstekster må tolkes. «Ytringsfrihet skal finne sted» – betyr det at trusler er lov? Ærekrenkelser? Fornærmelser? «Umenneskelig behandling» – er det (reell) livstidsstraff? Politivold? Isolasjon? Hvor lenge?

Selv tekster som tilsynelatende har et ganske presist meningsinnhold – «ingen lov må gis tilbakevirkende kraft» – foranlediger en tolkningsgrubling omtrent like lang som Grunnlovens historie.

Tingrettsdommer Helen Andenæs Sekulics domstekst er godt begrunnet og lever opp til et ideal for dommer: Selv om de er skrevet i en faglig tradisjon, skal de kunne leses og vurderes av enhver, skriver kronikkforfatteren. Lise Åserud/NTB Scanpix

I tillegg må man avgjøre hvilket faktum regelen skal brukes på. Dette er en sammensatt vurdering av mange ulike typer bevis, som partsforklaringer, vitneutsagn, dokumentbevis og sakkyndige uttalelser. Når man har en rimelig idé om regel og faktum, føyer man de to sammen – det vil si vurderer hvilken rettslig konsekvens regelen skal ha i den enkelte sak. Disse tre prosessene skjer delvis hver for seg, delvis ved at man ser hen til den ene ved vurdering av den andre i en slags hermeneutisk sirkel. Subjektive vurderinger er nødvendige både i jakten på regel, faktum og hvilken konsekvens regelen skal få i den enkelte sak. Dette gjør likevel ikke at dommeren fritt kan vektlegge hensyn som kommentatorer anser viktige.

At den rettslige begrepsbruk fremstår «absurd» (Nordlys, 22.4.) eller at utlandet får «kollektivt hakeslipp» (DN 22.4.), er for eksempel ikke relevant. Det er de fleste andre subjektive meninger heller ikke.

Leder i Dagens Næringsliv 22. april Erik Tornes

Fagnormene for å finne regler og sammenføye dem med faktum på en rettslig-metodisk måte, lærer jurister gjennom fem års studier. Normene for å fastlegge faktum er friere, og opparbeides gjennom erfaring.

Dommerens vurdering i Behring Breivik-saken

For å finne regelen, hva som rettslig sett ligger i «umenneskelig behandling», går dommeren i Breviks sak gjennom eksisterende rettspraksis om dette uttrykket. Som Dag og Tid påpeker i sin lederartikkel 22. april, fremhever hun at det ikke finnes dommer om forhold som er direkte sammenlignbare med Breiviks.

Det hun kan utlede av de dommer som foreligger, er at det må foretas en helhetsvurdering der en rekke momenter må gjennomgås, bl.a. tiltakenes varighet og skadevirkninger, graden av isolasjon og om tiltakene er nødvendige ut fra den konkrete risiko en innsatt representerer.

Selv om dommer er skrevet i en faglig tradisjon, skal de kunne leses og vurderes av enhver. — Anine Kierulf

For å klarlegge faktum – hva Breiviks soningsregime er, hvorfor det er slik, og hvilke konsekvenser det har – har hun vurdert bl.a. Breiviks forklaring, kriminalomsorgens begrunnelse for de ulike sikkerhetstiltak, Sivilombudsmannens besøksrapport, sakkyndige vurderinger av isolasjonsproblematikk generelt og av Breiviks tilstand spesielt, alt i lys av egne befaringer med mulighet til spørsmål og avklaringer underveis.

Ut fra bevisbedømmelsen kommer hun frem til at kriminalomsorgen ikke har gitt tilstrekkelig begrunnelse for nødvendigheten av enkelte av sikkerhetstiltakene – bl.a. glassveggen Breivik må snakke gjennom ved besøk. Hun påpeker fraværet av en plan for videre soningsforhold i lys av isolasjonsproblematikken og etterspør vurderinger av mulighetene for fremtidig samvær med andre fanger.

Kriminalomsorgens generelle henvisning til at Breivik sitter på en avdeling for særlig høy sikkerhet, og at reglene for slike avdelinger er fulgt, er ikke tilstrekkelig, de må tolkes i lys av menneskerettigheten. Etter dem må nødvendigheten av tiltakene vurderes konkret, for Breiviks tilfelle.

Saken bør vurderes av flere instanser

Hovedgrunnen til at Breivik fikk medhold, var at den inngripende maktutøvelsen overfor ham ikke ble ansett tilstrekkelig begrunnet. Dette har staten bevisbyrden for.

Det som er uklart i dommen, som isolasjonsekspert Thomas Horn påpekte i Aftenposten 20. april, er hvilken terskel dommeren mener rettslig sett må overstiges for at isolasjon i nettopp Breiviks situasjon utgjør et brudd med menneskerettighetene. Sammen med den regelusikkerhet som foreligger fordi det er få sammenlignbare dommer, gjør dette at saken bør vurderes av flere instanser.

Også domstoler utøver offentlig makt, også den må begrunnes. Denne dommen er godt begrunnet og lever opp til et ideal for dommer: Selv om de er skrevet i en faglig tradisjon, skal de kunne leses og vurderes av enhver.

Kanskje er det dette som gjør at enkelte kommentatorer mener de kunne skrevet dommen bedre selv?

Diskutér videre med Anine Kierulf på Twitter: @anineki

Få med deg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter

Les også Jeg nekter å umenneskeliggjøre Behring Breivik. Da følger vi i hans fotspor, mener Bjørn Ihler, Utøya-overlevende

Aftenposten på lederplass_