Veikko Rintamäki, 63, haluaisi kalastaa Tenolla, mutta vaikka hän omistaa Utsjoella sata hehtaaria maata sekä ison talon ja 300 metriä rantaviivaa Tenojoella, ei hän ole saanut käyttää ostamiaan, omaan tilaansa liittyviä kalastusoikeuksia.

Kotikaupungissaan Seinäjoella Veikko Rintamäki, 63, tunnetaan yrittäjänä ja keksijänä, joka toteutti nuoruudenhaaveensa omasta elektroniikkatehtaasta.

Into yrittäjäksi oli niin kova, että firma oli pystyssä ja velka päällä jo kuukautta ennen opintojen päättymistä Tampereen teknillisessä korkeakoulussa. Vuosi oli 1978.

Työkoneiden digitaalisiin ohjausjärjestelmiin erikoistunut ”Seinäjoen Nokia” kasvoi yhden miehen yrityksestä yli sata henkeä työllistäväksi Epec Oy:si, joka oli ensimmäinen Seinäjoen keskustan jokirantamaisemaan noussut teknologiayritys. Nyt sen ympärillä on kokonainen teknologiakylä, aivan kuten Rintamäki aikoinaan haaveili.

–Sanomamme on koko ajan ollut, että kalastusoikeudet liittyvät Suomessa aina kiinteistöön, eivät henkilöihin, etnisiin ryhmiin tai kenenkään asuinpaikkakuntaan, Veikko Rintamäki sanoo.­

Marraskuussa 2004 pörssiyhtiö Ponsse tiedotti ostavansa koko Epec Oy:n osakekannan. Epecistä tuli Ponsse-konsernin tytäryhtiö.

Vain kaksi vuotta aiemmin Veikko Rintamäki oli saanut Nokian säätiön myöntämän tunnustuspalkinnon elämäntyöstään.

Yrityskaupan jälkeen tuli aika toteuttaa seuraava suuri haave: Pienestä pitäen Lapin kairoja kulkenut Rintamäki osti jokirantatontin Utsjoen Tenolta ja rakensi joen töyräälle talon. Myyjänä oli paikallinen maanomistaja. Myös kalastusoikeudet siirtyivät kaupassa ostajalle, mutta vain teoriassa.

Maanomistajat turistin asemassa

Tilanne on ollut se, että paikalliset asukkaat ovat saaneet kalastaa Tenolla lähes ilmaiseksi, mutta muualla asuvat maanomistajat joutuivat lunastamaan valtiolta kalliin turistiluvan, jotta voivat pyytää kalaa omalta rannaltaan. Kun Rintamäki on kalastanut poikansa kanssa, lupia tarvittiin kaksi, jolloin yhden vuorokauden hinnaksi tuli 80 euroa.

– Tiesinhän minä, että luvat pitää ostaa, mutta alun perin kyllä kuvittelin, että valtio omistaa ne vedet. Kun sitten luin tilakirjasta, että kalastusoikeudet kuuluvat tilaan, heräsi kysymys, miksi minun pitää maksaa valtiolle kalastamisesta enkä voinut edes venettä rekisteröidä, jotta pääsisin katsomaan omia pyyntipaikkojani. Naapuri, samanlaisen tilan paikallinen omistaja, sai kalastaa käytännössä ilmaiseksi ja saa rekisteröidä kolme venettä. Samoin sai kalastaa oman tilani edellinen omistaja.

Veikko Rintamäki kalastaa vuokraveneellä ja valtion kalastusluvalla.­

Vuonna 1989 säädetty Tenon sopimus on Norjan kanssa vahvistettu valtiosopimus, joka jätti ulkopaikkakuntalaiset mopen osaan ja teki heistä turisteja.

Aluksi Rintamäki tyytyi kohtaloonsa, vaikka olikin salaa kateellinen naapurilleen.

– Sitten aivan vahingossa sain kuulla, että valtio oli jälkeenpäin säätänyt myös kalakorvauslain, joka korvaisi menetetyt saaliit ulkopaikkakuntalaisille, myös takautuvasti 40 vuoden ajalta.

Vimmatusti hän alkoi googlata, mistä oikein on kysymys. Laki oli säädetty poikkeuslakina eduskunnan enemmistöllä. Korvauksia ei kuitenkaan ollut maksettu vielä senttiäkään. Insinöörilogiikalla Rintamäki päätteli, että valtio on maanomistajille velkaa kaikkiaan kahdeksannumeroisen summan euroja.

”Tilanne on aivan pöyristyttävä”

Seinäjokelaisyrittäjästä tuli Tenon oikeustaistelija, joka palkkasi kalliit juristit avukseen perkaamaan epäoikeudenmukaiselta tuntunutta valtiosopimusta ja siihen liittyvää kalakorvauslakia. Hän ei ollut ensimmäinen, joka asiaan tarttui, sillä Tenon sopimus oli puhuttanut mökkiläisiä ja kesäasukkaita jo kauan ennen kuin Rintamäki ilmestyi Utsjoelle.

Kun hän kanteli asiasta Valtiontalouden tarkastusvirastolle, virasto totesi Tenon tilanteen olevan kansalaisten oikeusturvan ja valtion maksuvelvollisuuden näkökulmasta kohtuuton. Oikeuskansleri oli samaa mieltä. Ja niin lähti iso pyörä pyörimään.

Maanomistajat perustivat yhteisen yhdistyksen Tenon kiinteistönomistajat ry:n 2015. Rintamäen johdolla se on jatkanut taistoa. Kirjelmiä ja erilaisia vetoomuksia on laadittu kymmeniä, esitelmiä pidetty ja lobbausta tehty lähes täysipäiväisesti. Vetoomuksia on lähtenyt presidentille, valtiovarainministerille, maa- ja metsätalousministerille, ulkoministerille, pääministerille, eri valiokunnille ja ministeriöiden virkamiehille.

– Sanomamme on koko ajan ollut, että kalastusoikeudet liittyvät Suomessa aina kiinteistöön, eivät henkilöihin, etnisiin ryhmiin tai kenenkään asuinpaikkakuntaan.

–Ison lohen pyytäminen vaatii noin 40 tuntia soutua, eli viikon työn. Joskus siihen menee kaksi viikkoa, kertoo Rintamäki.­

Kaiken jälkeen kaikki työ ja vaiva on Rintamäen mukaan ollut turhaa, sillä eduskunnassa päätetty uusi Tenon sopimus rinnastaa ulkopaikkakuntalaiset kiinteistönomistajat edelleen turistikalastajiin. Sen mukaan Rintamäki saa kalastaa 20 vuorokauden ajan, koska omistaa maata yli 100 hehtaaria, mutta perheen pitää ostaa turistiluvat. Sadalta pienimmältä mökkiläiseltä kalastaminen tilansa oikeuksilla kiellettiin kokonaan. Suurin osa joutui tyytymään yhden tai kahden vuorokauden pituiseen pyyntiin.

– Syrjintä siis jatkuu ja tilanne on aivan pöyristyttävä. Kalastus kiintiöitiin nyt niin, että valtio saa myydä matkailukalastajille noin 7000 lupavuorokautta ja meille ulkopaikkakuntalaisille noin 3500 lupaa. Kun ajan tuhat kilometriä Seinäjoelta Utsjoelle, voikin käydä niin, että valtio on jo saattanut myydä koko kiintiönsä täyteen, enkä pääsekään kalastamaan.

Sopimuksen tavoitteena on vähentää kalastuksessa kuolevien lohien määrää. Se on ainoa asia, josta Rintamäki on samaa mieltä.

– Tenon lohta täytyy ehdottomasti suojella, mutta rajoitukset olisi pitänyt kohdistaa tasapuolisesti kaikille.

Taistelu jatkuu

”Mökkiläiset” ovat pettyneitä, samoin saamelaiset, mutta eri syistä.

– Sopimus runnottiin läpi, vaikka valmistelu on ollut luokatonta, puhisee rauhallisen-asiallinen Teno-aktivisti, jota on keskustelupalstoilla haukuttu muun muassa oligarkiksi ja etelän turistiksi.

– Vihapuhe Utsjoella on aivan käsittämätöntä. Luulen, että joltakulta vielä lähtee henki. Toivottavasti se ei ole meikäläinen.

” ”Vihapuhe on aivan käsittämätöntä. Luulen, että joltakulta vielä lähtee henki. Toivottavasti se ei ole meikäläinen.”

Taistelu jatkuu, samoin yrittäminen. Vaikka aikoi jo eläkkeelle, Veikko Rintamäki löysi taas itsensä palkkaamasta osaajia uuteen kasvuyritykseen – tällä kertaa muun muassa moottorikelkkarekiä suunnittelevaan ja valmistavaan Trailander Oy:hyn. 2011 perustetulla yrityksellä on tehdas Seinäjoella sekä valmistusta myös Lapissa, Rovaniemellä.

Yksi Trailanderin tunnetuimmista tuotteista on ambulanssireki, joka on käytössä jo yli sadalla pelastusyksiköllä useissa eri maissa.

Rekien prototyyppejä ja muita uusia keksintöjään Rintamäki testaa arktisissa olosuhteissa Utsjoen kairoilla, omilla maillaan.