Tauno ja Liisa Rautiainen astuvat ulos kaupasta auringonpaisteeseen kesken kiireisen arkipäivän Lappeenrannassa. Yllättävä kysymys ei heitä hätkäytä.

– Haluatteko tuhkauksen vai arkkuhautauksen, kun maallinen vaelluksenne päättyy?

Molemmilla on heti vastaus valmiina. Asiasta on keskustelu.

– Tuhkaus. Ei tarvitse sitten enää meidän haudalle mennä. Meillä on jo niin paljon sukuhautoja, sanoo Liisa Rautiainen.

– Ilman muuta tuhkaus. Se on yksinkertaisin tapa, eikä jälkeenjääneille jää vaivaa. Tuhkat saa levittää kesämökille, kertoo Tauno Rautiainen.

Seurakunnan henkilökunta hautaa vainajan tuhkan muistolehtoon, eivätkä edes omaiset tiedä tuhkan tarkkaa sijaintia. Kari Kosonen / Yle

Uurnat samaan sukuhautaan

Suomessa kuoli viime vuonna yli 53 000 ihmistä. Heistä tuhkattiin reilut 53 prosenttia.

Myös Etelä-Karjalan ainoassa krematoriossa Imatralla tuhkattavia vainajia riittää. Viikossa tuhkauksia on noin 20.

Tuhkauksen kasvaneeseen suosioon on useita syitä. Kun lähisukulaisia on tuhkattu, saattaa ihminen alkaa pitää tuhkausta myös itselle sopivana vaihtoehtona. Lisäksi lähes jokaiselle hautausmaalle on rakennettu ja jatkuvasti rakennetaan erilaisia uurna-alueita, mikä on lisännyt ihmisten tietoisuutta tuhkauksesta.

Monen hautausmaan rajat olisivatkin jo tulleet vastaan, jos tuhkauksia ei tehtäisi.

– Ei tarvita uusia arkkuhautoja, vaan vainajan tuhkauurna voidaan laskea sukuhautaan 60 sentin syvyyteen. Yhteen arkkuhautaan mahtuu vähintään 18 tuhkauurnaa, kertoo Imatran seurakunnan ylipuutarhuri Ari Ylähollo.

Arkku työnnetään 780-asteiseen uuniin. Sirkka Haverinen / Yle

Myös krematorion sijainti vaikuttaa tuhkauksen suosioon. Mitä lähempänä krematorio sijaitsee, sitä suositumpaa on myös tuhkaus.

Esimerkiksi Imatralla ja Kotkassa peräti 70 prosenttia vainajista tuhkataan.

– Jos 25 vuoden koskemattomuusaika ei ole sukuhaudassa kulunut umpeen ja vainaja halutaan samaan sukuhautaan, jää tuhkaus ainoaksi vaihtoehdoksi, sanoo Mikko Hienonen hautaustoimisto Nyberg oy:stä.

Krematorionhoitaja Virve Lind kohentaa tarvittaessa palamisjäänteitä. Yle Sirkka Haverinen

Näin vainaja tuhkataan

Ensin krematorion uunin lämpötila nostetaan isojen kaasupolttimien avulla 780 asteeseen. Kun lämpötila on saavutettu, siirretään arkku krematorion uuniin.

Vainajaa poltetaan reilu tunti, mutta erityisen isokokoisia vainajia voidaan joutua polttamaan jopa neljä tuntia. Uunin lämpötila on koko tuhkauksen ajan vähintään 750 astetta.

Tuhkauksen edistymistä seurataan koneellisesti mittareiden avulla. Lisäksi krematorionhoitaja valvoo tuhkausta pienen ikkunan läpi.

Jotta tuhkaaminen tapahtuisi täydellisesti, täytyy tuhkaa välillä kohentaa.

Kun tuhkaus alkaa olla valmis, kolataan vainajan jäänteet uunin alla olevaan erilliseen astiaan ja jäänteet jäähdytetään alle 30-asteiseksi erillisessä jäähdytyskaapissa. Tämän jälkeen tuhka ja palamatta jääneet luut jauhetaan vielä erillisellä tuhkankäsittelylaitteella.

Lopuksi tuhka jauhetaan, ja se valuu alla olevaan tuhkauurnaan. Sirkka Haverinen / Yle

Tuhkasta erotetaan palamattomat metallit, kuten esimerkiksi tekonivelet ja arkun naulat. Lopuksi valmis tuhka lasketaan automaattisesti uurnaan.

Ihmiskäsi ei koske tuhkaan missään vaiheessa, vaan kaikki tehdään koneellisesti.

Ihmisestä jää tuhkaa 3–5 litraa.

Uurnaan ei päädy metallia. Vasemmalla on arkun nauloja ja oikealla tekoniveliä sekä kirurgisesti ihmiseen asetettuja muita metalliesineitä. Kari Kosonen / Yle

Pahviarkku ei käy

Tuhkattavalle arkulle on tiukat laatuvaatimukset. Arkussa ei saa keinokuituja eikä sen valmistuksessa ole saanut käyttää myrkyllisiä maaleja.

–Ainakin suomalaiset arkut on tehty luonnonmateriaaleista, joten ne ovat ympäristöystävällisiä, kertoo Imatran seurakunnan ylipuutarhuri Ari Ylähollo.

Pahvinen arkku ei Ylähollon mukaan sovellu tuhkaukseen.

– Asiaa on kokeiltu, mutta pahviarkku ei anna tarpeeksi lämpöä tuhkaukselle. Pahviarkku palaa nopeasti ja sammuttaa prosessin.

Mikko Hienosen hautaustoimisto Nyberg oy:stä kertoo, että ihmiset suhtautuvat nykyään tuhkaukseen paljon myönteisemmin kuin vielä vuosikymmen sitten.

– Ihmisten ajatusmaailman muutos on kasvattanut tuhkauksen suosiota.

Ihmisestä jää tuhkaa 3-5 litraa. Vainajan tuhka on vuoden kuluessa tuhkaamisesta haudattava tai muulla tavoin sijoitettava pysyvästi yhteen paikkaan. Kari Kosonen / Yle

Vuosi aikaa miettiä mihin viedä tuhkat

Hautaustoimilaki antaa mahdollisuuden viedä tuhkan melkein minne tahansa.

– Mieluummin tietysti hautausmaalle, mutta tuhkan voi viedä vaikka kotipihaan, naapurin pihaan, mereen, Lapin tunturiin tai järveen. Jos tuhka viedään muualle kuin omalle maalle, täytyy kuitenkin olla maanomistajan tai kalastuskunnan lupa, korostaa Ari Ylähollo.

Monissa kaupungeissa on osoitettu jo valmiiksi vesistöalueita, jonne tuhkat voi viedä ja levittää.

Vainajan tuhka on vuoden kuluessa tuhkaamisesta haudattava tai muulla tavoin sijoitettava pysyvästi yhteen paikkaan. Kun uurna haetaan krematoriosta, pitää uurnan tuleva hautapaikka ilmoittaa krematorion henkilökunnalle erityisellä tuhkausilmoituksella. Näin täytyy toimia, vaikka tuhka levitettäisiin esimerkiksi luontoon.

Tuhkan voi sirotella kalastuskunnan luvalla myös vesistöön. Joillakin kunnilla on myös valmiita vesistöalueita tuhkan levittämistä varten. Kari Kosonen / Yle

Hautaustoimisto Nyberg Oy:n Mikko Hienosella on selkeä vinkki kaikille elossa oleville.

– Kannattaa kirjata ylös omat toiveet miten haluaa tulla haudatuksi ja säilyttää paperia kotona. Lisäksi kannattaa kertoa lähiomaisille oma tahto. Silloin ei tule omaisille epäselvyyttä miten hautajaiset hoidetaan. Hautaustoimistoilla on myös valmiina vihkosia, johon ihminen voi etukäteen kirjata toiveet omista hautajaisjärjestelyistään.