Tänä vuonna Martti Mäkisellä tulee sata vuotta täyteen ja ei ihme, ettei hän vähästä hätkähdä. Ei siitä, että hänellä ollut ST-ajokilpailusta voitettu ehkä noin sadan tonnin kello kädessään vuosikymmenet. Eikä edes siitä, että hänen patteristoaan syytettiin sodan aloittamisesta kuuluisilla Mainilan laukauksilla.

Martti Mäkinen ajoi ST-ajojen puulaakikisoja, mutta voitti yllättäen kartturinsa Yrjö Paalasen kanssa arvostetun Pohjois-Päijänteen ST-kymmenvuotisajon vuonna 1959. Silloinen 40 000 markan Omega Speedmaster -palkintokellon arvo on nyt kansainvälisillä markkinoilla noin 100 000 dollaria. 99-vuotias Mäkinen aikoo myydä kellon, jotta voisi viettää lokoisasti eläkepäiviään. LASSE TUORILA

Liki satavuotias teräsvaari astuu ryhdikkäästi tamperelaiseen huutokauppakamari Annmarikseen. On tullut aika antaa tuiki harvinainen Omega-kello huutokaupattavaksi. Sen arvo on kansainvälisessä kaupassa ollut 100 000 dollarin luokkaa. Ja kansainvälisessä huutokaupassa se aiotaan kaupatakin 18. maaliskuuta. Sen lähtöhinta on 25 000-35 000 euroa. Kellon arvoa lisää se, että se on alkuperäisellä omistajallaan ja siihen liittyy upea tarina.

- ST-ajoista minä sen sain vuonna 1959, naureskelee Martti Mäkinen, jolla on vähintään norsun muisti.

Omega Speedmaster tunnetaan myös kuukellona, malli 2998-1.

- Se on siinäkin mielessä arvokas, että se on valmistettu ennen kuulentoja. Kuuluisaksi kello tuli varsinaisesti kuulentojen jälkeen ja sitä alettiin mainostaa kuukellona. Se myydään livehuutokaupassa, josta kaikki ympäri maailmaa voivat seurata kauppaa, joka kuvataan meidän tiloissamme Tampereella, kertoo huutokauppakamari Annmariksen toimitusjohtaja Jukka Takala.

Kello on vielä hyvässä kunnossa, alkuperäisrannekkeella, vaikka se oli yötä päivää Mäkisen ranteessa, vuodesta 1959 vuoteen 1983, kunnes Mäkinen pääsi eläkkeelle Tikkakoski Oy:ltä ja sai läksiäisiksi uuden kellon.

- Kellossa on joitain huoltomerkintöjä, mutta hyvin se toimii, toteaa kelloseppä Tapani Koskela, jolle Mäkinen toi kellon aikoinaan huollettavaksi. Tuolloin kellon omistajallekin valkeni sen nykyinen arvo.

Ajamalla kello

Martti Mäkisen Wartburgin taakse jäi vuoden 1959 ST-ajoissa edellisvuoden mestari Pauli Toivonen, jolle kuukellonakin tunnetun Omega Speedmasterin oletettiin menevän. LASSE TUORILA

Pohjois-Päijänteen 10-vuotisjuhla-ajoissa Jyväskylässä oli tunkua, kun Mäkinen osallistui siihen kartturinsa Yrjö Paalasen kanssa vuonna 1959. Olihan kunniapalkintona tuolloin 40 000 markan arvoinen kello. Sillä oli tarkoitus nimenomaan hankkia osallistujia kisaan ja ennen kaikkea edellisvuoden voittajapari Pauli Toivonen kartturinaan Kauko Ruutsalo. Kellon joutumista Toivosen ranteeseen pidettiin jotakuinkin varmana asiana.

Kisoissa oli kolme luokkaa: A, B ja harrastelijaluokka C, johon Mäkinen osallistui.

- Meiltä oli Tikkakosken tehtaalta neljä paria ajoissa, kaikki C-luokkalaisia. Eihän meillä ollut edes autokerhoa tuolloin. Oltiin ajettu pääasiassa puulaakikisoja, muistelee Mäkinen, josta myöhemmin tuli ensin Suomen autoklubin Jyväskylän osaston perustajapuheenjohtaja vuonna 1965 ja vuonna 1975 perustetun Tikkakosken autoliiton perustajapuheenjohtaja.

Kun Mäkinen starttasi ajoon, tuli kahden minuutin päästä Pauli Toivonen. Tikkakoskelaisen aseena ei ollut auto, vaan Tikkakoski Oy:llä käytetty kello, jossa minuutti jaettiin sataan osaan.

- Ei siis 60 osaan, vaan nimenomaan sataan. Sillä sai ajettua tarkasti. ST-ajohan on suunnistus- ja tarkkuusajo.

Parivaljakko Mäkinen-Paalanen tekikin kellonsepän työtä ja piti virhepisteet minimissä. Voittajasuosikki Toivonen-Ruutsalo sen sijaan ajoi useita kertoja harhaan ja keräsi virhepisteitä roppakaupalla.

- Me pysähdyttiin puolimatkassa Keurusselässä tauolle ja Toivonen tuli kyselemään, milloin me lähdetään jatkamaan matkaa. Se oli niin pihalla omasta ajostaan, ettei tiennyt koska lähteä. Se tiesi vain, että pitäisi lähteä kaksi minuuttia meidän jälkeen. Toivonen starttasi kuitenkin aika pian meidän jälkeen ja tuli aina välillä perään näkyviin. No sehän sai sitten lisää virhepisteitä, kun oli lähtenyt liian aikaisin.

Tikkakoski Oy:n keltanokat juhlivat maalissa. Peräti kolme neljästä parivaljakosta oli 10 parhaan joukossa ja kaikki olivat C-sarjalaisia.

- Toivonen oli kuulemma kysynyt, millä autolla me ajettiin. Se ei uskonut, kun kuuli, että meillä oli Wartburg. Meillä oli 195 virhepistettä ja Toivosella 8 000, nauraa Mäkinen muistoilleen.

Jyväskylän Jyväshovin peilisalissa piti olla suuren urheilujuhlan tuntua, kun palkintoja jaettiin. Kilpailujen johtaja, KOP:n silloinen pankinjohtaja, joka ilmeisesti oli kellonkin hankkinut, oli kuin maansa myynyt. Kello jaettiin, mutta sen verran kiukkuisia järjestäjät olivat, ettei pari Mäkinen-Paalanen saanut lainkaan voittolautasia.

- Ne vaan totesivat, että kello oli niin arvokas, ettei vateja enää anneta.

Lähtö oli lähellä rintamallakin

Mäkinen on ilmeisesti hankkinut tarkkuutensa niin töistä kuin sotarintamalta. Hän eteni Tikkakoski Oy:ssä työkalujyrsijästä sosiaali- ja myöhemmin henkilöstöpäälliköksi - välillä hän luki itsensä Tampereen teknillisessä koulussa koneteknikoksi.

Mutta työmaailmaa edelsi melkoinen urakka sotarintamalla - alusta lähtien. Syytettiinpä hänen patteristoaan sodan aloittamisesta!

- Me oltiin se porukka, jota syytettiin Mainilan laukauksista, joista Neuvostoliitto sai marraskuussa 1939 syyn aloittaa sodan. Meidän patteristo oli kuitenkin 10 kilometrin päässä rajasta ja ammukset lensivät vain seitsemän kilometriä. Ja Mainilan varuskunta sijaitsi vielä pari kilometriä rajasta.

Mutta selittelyt eivät suurelle ja mahtavalle naapurille auttaneet. Neljän päivää päästä alkoi jytinä, kun Neuvostoliiton tykistötuli alkoi.

- Me oltiin Kivennavan Linnanmäen kansakoululla majoitettuna. Oltiin tehty monta viikkoa linnoitustöitä, mm. Lintulan luostarin mäkeen. Sitten tuli keskitys. Se osui onneksi läheiseen navettaan niin, että lehmän puolikkaat lentelivät ilmassa. Lähellä oli lähtö meilläkin yläilmoihin. Sitten me lähdettiin kiireellä polkemaan pyörillämme. Vähän ajan kuluttua joku sieltä kärjestä huusi, että ”kaasua”. Ilmassa oli kitkerä haju. Mutta meiltä kaikilta oli jäänyt kaasunaamarit koululle.

Vähän ajan päästä hajun lähtökohta löytyi. Paikalliseen apteekkiin oli tullut täysosuma ja savun mukana leijaili jotain kitkerää.

- Siinä heilui joku äijä aivan humalassa, eikä se oikein tajunnut mistään mitään. Se oli se apteekkari. Hyvä tuuri sillä oli käynyt, kun ei ollut apteekissaan juuri tuolloin.

Mäkinen suunnittelee kellon tuotolla viettävänsä lokoisia eläkepäiviä. Kun miehen jutustelua ja kuntoa katselee, voi uskoa, että niitä riittää vielä pitkään.

- Tarjosin kelloa mun pojalle, sekin on jo 65-vuotias, mutta ei se huolinut sitä. Sanoi, että siitä olisi mulle iloa loppuvuosiksi. Kai tässä vielä jonkun aikaa ollaan, jos ei saappaat jalassa lähdetä.

Jukka Takala huutokauppayhtiö Annmariksesta aikoo myydä Martti Mäkisen harvinaisen kellon kansainvälisessä livehuutokaupassa 18. maaliskuuta. LASSE TUORILA

Muokattu klo 13.18: korjattu haastateltavan nimi ja titteli.