Tuo yllättävä muumiolöytö tehtiin 1970- ja 1980 -lukujen vaihteessa, kun Kemijärven vanhaa kellotapulia peruskorjattiin. Muumioitunut lapsi löytyi kuivista sahanmuhista lattialankkujen alta. Nyttemmin aihetta käytettiin Taivaan tulet -televisiodraamassa yhtenä loppujuonena.

Mutta muumiolla on todenperäisyytensä, kuten sekin, että pari vuotta sitä säilytettiin kuin mitä hyvänsä esinettä seurakuntakanslian pöydällä.

- Siinä se nyytti pyöri kaikkien papereiden keskellä, kertoo senaikainen työntekijä.

- Kyllä me tiesimme nyytin sisällön, eikä sinne kurkisteltu. Kääreissä ei ollut mitään ihmisen näköistä. Kaikki oli piilossa.

Seurakuntaviraston kansliasta lapsi lopulta pääsi siunattuun maahan. Kemijärvellä legendaarinen hautausalan yrittäjä Einari Vaarala upotti muumion kirkon vieressä olevaan vanhaan hautausmaahan. Tarkkaa hautapaikkaa ei tiedetä.

Keskosena syntynyt?

Kemijärveltä lähtöjään oleva toimittaja Veikko Erkkilä yritti aikoinanaan päästä lapsen ja koko tapahtuman jäljille, mutta onnistui siinä vain puolittain. Erkkilä oli muumion kanssa silmätysten Rovaniemellä Lapin keskussairaalan patologian laitoksella.

Erkkilä kertoo oululaisen professorin päätelleen, että lapsi on syntynyt keskosena ja kuollut, tai sitten se on syntynyt muuten ennen aikojaan.

- Lääkäri ajoitti lapsen syntymän ja kuoleman viime sodan ajalle tai heti sodan jälkeiseen aikaan.

Erkkilän mukaan patologi oli tullut Oulusta Rovaniemelle ihan muissa merkeissä kuin muumiota varten. Mutta kun oli käymässä, niin tutki senkin.

- Siinä patologi seisoi edessäni muumio toisessa kädessä ja toisella kädellä se työnsi lihapiirakkaa suuhunsa, Erkkilää naurattaa. Ja viereisellä peltipöydällä makasi raavas mies rinta jo puoliksi avattuna.

- Oli vähän kolkko tunnelma.

Muumio jäi mysteerioksi

Kemijärven vanhasta kellotapulista löytyneen lapsimuumion alkuperä ei ole selvinnyt, eikä luultavasti selviäkään.

Veikko Erkkilä kirjoitti löydöstä jutun suomalaiseen viikkolehteen, missä myös julkaistiin veljensä Aarno Erkkilän muumiosta ottama valokuva.

Julkaisun jälkeen lähti Kemijärvellä liikkeelle monenlaisia huhuja ja arveluja.

Erkkilä muistaa kuiskitun, että lapsi kuuluu jollekin seurakuntaa lähellä olevalle henkilölle. Arveltiin, että kukapa muu olisi voinut saada käsiinsä kellotapulin avaimet. Toisaalta senaikaiset ovien lukot olivat mitä olivat. Puhuttiin myös jostakin varakkaasta rouvasta, jolle lapsi kuuluisi.

- Oli kuka oli. Lapsen äiti pystyi näköjään hyvin salaamaan raskautensa, Erkkilä lausahtaa.