Päivän Byrokraatti -palkinnon saa “setämiehistä” loukkaavaan sävyyn kirjoittavat valtiorahoitteinen Yleisradio ja Helsingin Sanomat sekä suomalaisen työelämän tasa-arvo, jonka edistäminen tuntuu joidenkin mielestä vaativan sedittelyä. Jostain syystä Yleisradio ja HS pitävät uusien seksististen haukkumanimien kehittelyä positiivisena ilmiönä.

Progressiivisuuden hengessä on todettava, että ei ole kyse pelkästään sukupuoleen ja ikään kohdistuvasta negatiivissävyisestä ilmaisusta, vaan samalla myös oletetaan henkilöiden sukupuoli, minkä monet ilmeisesti kokevat hyvin loukkaavaksi.

Ylen artikkelin mukaan setäkuiskaamista pidetään keinona sukupuolten tasa-arvon edistämiseksi, sillä “miehet eivät välttämättä näe niitä sukupuolittuneita rakenteita ja muureja, joihin naiset työelämässä törmäävät”.

Päivän Byrokraatti on samaa mieltä: miehet eivät todellakaan näe näitä rakenteita ja muureja. Eivät myöskään ketkään muut, jotka eivät ole kiinnostuneita amerikkalaisista vasemmistojulkaisuista kopioiduista, uusfeministisistä ja uudelleenpaketoidulta marxismilta haiskahtavista teorioista.

Syy on siinä, että paljosta puheesta huolimatta väitettyjä “rakenteita ja muureja” ei konkreettisesti rautalangasta vääntäen ja esimerkkien kautta selitetä niin, että normaali ihminen voisi ne ymmärtää.

Esimerkiksi, ”Pertti, Timo, Lasse, Elina, Tiina ja Salla työskentelevät samassa työpaikassa. Tilanne on tämä-ja-tämä. Muuri rakentuu tähän, koska tämä-ja-tämä. Rakenteet ovat tällaiset-ja-tällaiset ja ne johtuvat tästä-ja-tästä. Muureja ja rakenteita voisi ehkäistä toimimalla näin-ja-näin, josta yritys hyötyisi näin-ja-näin.” Jos esimerkkejä todella olisi, kuvaus voisi olla helppo ja ymmärrettävä.

Toistaiseksi esimerkit ovat kuitenkin jääneet kuulematta.

Eipä siis ihme, että useimmat ihmiset eivät ymmärrä, mistä tässä oikein on kyse ja ihmettelevät väitettyjä “epätasa-arvoisia muureja ja rakenteita”. Niistä hokemisen ja kahteen leiriin jakamisen sijasta olisi toivottavaa saada lisää rakentavaa keskustelua, jossa ihmisiä ei leimattaisi.

Mutta kun nyt kuitenkin leimataan, tasa-arvon aikana on hyvä muistaa, että setien lisäksi työelämässä on myös paljon tätejä tai ämmiä, joiden käytös on yhtä negatiivista. Siksipä Päivän Byrokraatti kirjoitti Ylen uutisen uusiksi alkuperäisen artikkelin peilikuvana, jossa setämiesten sijasta puhutaankin esimerkin vuoksi räpätädeistä.

Lukekaapa siellä Ylessä tämä ja kysykää itseltänne, olisitteko kirjoittaneet samanlaisen artikkelin naisista?

– – –

KUINKA PÄRJÄTÄ RÄPÄTÄDIN KANSSA TYÖPAIKALLA? JAMPPA KARJALAINEN KEKSI ÄMMÄKUISKAAMISEN JA ISKI YHTEISKUNNAN HERMOON

Onko työyhteisössäsi mahtaileva nuorempi nainen, joka korostaa muiden sukupuolta ja ikää herkeämättä? Kyseessä voi olla mahtaileva räpätäti, kuten Jamppa Karjalainen on asian määritellyt. Karjalaista on tituleerattu ämmäkuiskaajaksi ja nyt hän selvittää, mistä on kyse.

– Moni mies jää suorittamisen ja stressaamisen moodiin, ja nämä ämmät vaikuttavat käsittämättömiltä jääriltä, vaikka he voisivat olla myös työyhteisön tuottavia jäseniä.

Karjalaisen mukaan ämmäkuiskaamisen taustalla on kyse pidempiaikaisista havainnoista. Karjalainen on työskennellyt vuosia ammattiyhdistysliikkeessä. Hän sanoo, että tulee hyvin toimeen itseään tärkeinä pitävien rouvien kanssa, eikä pelkää heitä. Näin ei kuitenkaan välttämättä ole kaikilla.

– Minulla oli viime syksynä haastava tilanne yhden naisen kanssa. Kaverini, nuorempi mies oli tosi huolissaan, että miten tämä asia hoituu. Sanoin, että ei huolta, minä juttelen hänelle. Kaverini huokaisi siihen, että totta, kun sinä olet kuitenkin tuollainen ämmäkuiskaaja, sanoo Karjalainen ja naurahtaa.

Siitä lähti ämmäkuiskaaminen, eli pohdinta siitä, millä tavoin näiden räpätätien kanssa tullaan työelämässä toimeen. Aluksi Karjalaisen tarkoituksena oli pitää vain yksi työpaja, mutta kyselyjä satelee nyt joka puolelta. Hän on kirjoittanut aiheesta muun muassa ja kävi kertomassa aiheesta .

Karjalaisen mukaan räpätätejä on erilaisia. Yhtenä tyyppinä hän listaa paskantärkeän räpätädin, jolla on vähän kokemusta työelämästä, eikä oikeastaan osaa mitään työmarkkinoilla tarvittavaa taitoa. Hän antaa tästä esimerkkinä ammattiyhdistysaktiivit tai sukupuolentutkimuksen apurahatutkijat.

Toinen tyyppi on mahtailija. Karjalaisen mukaan kyseessä on nainen, joka olisi halunnut itsekin olla samanlainen kuin kovaa ääntä omasta ja muiden sukupuolesta pitänyt räpätäti, mutta ei ole aivan päässyt tavoitteeseen. Tällaisen ihmisen turhautuminen tulee Karjalaisen mukaan esiin jatkuvalla oman sukupuolen korostamisella ja muiden alas painamisella.

Karjalaisen mukaan tällä kaikella on päämääränä se, että asiat sujuisivat työpaikalla mahdollisimman hyvin ilman tarpeettomia konflikteja.

Kuinka sitten tulla toimeen tällaisten räpätätien kanssa? Karjalaisen mukaan tärkeintä on, että luottaa itseensä, on päättäväinen ja ystävällinen. Kannattaa olla reipas ja kiva muille ihmisille.

– – –

Tekstissä esiintyvä tekopyhyys ja räikeät kaksoisstandardit olivat ilmeisesti Palkintokomitean kääntäjän terveydelle liikaa, sillä käännöstyö jäi kesken. Kääntäjämme löydettiin työtuolistaan kuolleena vielä tuoreet naurunkyyneleet silmistään valuen.

Kun silmäilimme hänen hengentuotostaan, totesimme, että “räpätädillä” ei taida olla edes yhtä negatiivista konnotaatiota kuin setämiehellä. Kääntäjämme olisikin voinut ihan yhtä hyvin käyttää tekstissä sen sijasta sanaa “feministiämmä”, mutta naurukuolemaltaan häntä ei enää saada muokkaamaan tekstiä.

Päivän Byrokraatti antaa kaikille ilmaisen ja yleispätevän neuvon: työelämässä kannattaa reipas sekä kiva ja ystävällinen ihan kaikille. Siihen ystävälliseen käytökseen kuuluu muun muassa, ettei sedittele, tädittele tai ämmittele ketään työpaikalla.

Tämä neuvo koskee myös uutistoimituksia. Ylen ja HS:n artikkelit setämiehistä kun eivät suinkaan ole ensimmäiset lajiaan. Jos oikeasti halutaan päästä eroon epätasa-arvoisista rakenteista, voisi aloittaa vaikkapa median omakseen ottamasta kampanjasta, jossa yritetään häpäistä ihmisiä näiden sukupuolen ja iän perusteella.