Kansalaisaloitteen tiedot

Vaadimme, että yliopistossa alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon opiskelevien jäsenyys ylioppilaskunnassa tehdään vapaaehtoiseksi muuttamalla yliopistolain 46.3§ ja 46.4§ momentteja pakkojäsenyydestä ja hallinnollisten tehtävien suorittamisesta seuraavasti: Aiempi lakiteksti ”Kaikki yliopiston opiskelijat, jotka on otettu opiskelijoiksi alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon johtaviin opintoihin, lukuun ottamatta tilauskoulutukseen osallistuvia opiskelijoita, kuuluvat ylioppilaskuntaan. Ylioppilaskunta voi hyväksyä jäsenikseen myös muita yliopiston opiskelijoita.” muutetaan muotoon: ”Kaikki yliopiston opiskelijat, jotka on otettu opiskelijoiksi alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon johtaviin opintoihin, lukuun ottamatta tilauskoulutukseen osallistuvia opiskelijoita, voivat halutessaan liittyä ylioppilaskunnan jäseniksi. Ylioppilaskunta voi hyväksyä jäsenikseen myös muita yliopiston opiskelijoita.” sekä Aiempi lakiteksti ”Ylioppilaskunnan tarkoituksen ja tehtävien toteuttamiseen soveltuvasta toiminnasta aiheutuvat menot suoritetaan ylioppilaskunnan omaisuudesta ja toiminnasta saaduilla tuloilla sekä jäsenmaksuilla, joita ylioppilaskunnalla on oikeus määrätä ylioppilaskunnan jäsenten suoritettaviksi. Jäsenmaksun vahvistaa yliopiston rehtori, ja sen maksamista valvoo yliopisto.” muutetaan muotoon: ”Ylioppilaskunnan tarkoituksen ja tehtävien toteuttamiseen soveltuvan toiminnan laajuus järjestetään mahdollisuuksien mukaan ylioppilaskunnan omaisuuden sekä niiden tulojen puitteissa, joita ylioppilaskunta saa toiminnallaan sekä jäsenmaksuista, joita ylioppilaskunnalla on oikeus määrätä ylioppilaskunnan jäsenten suoritettaviksi. Jäsenmaksun vahvistaa yliopiston rehtori, ja sen maksamista valvoo yliopisto.”

Perustelut

Ylioppilaskuntien pakkojäsenyys on perustuslain 13§:ssä turvatun kokoontumis- ja yhdistäytymisvapauden kannalta erittäin kyseenalainen.



Perustuslakivaliokunta on vain hatarasti perustellut ylioppilaskuntien pakkojäsenyyttä aikaisemmissa valiokuntamietinnöissään;



”Ylioppilaskunnan pakkojäsenyyttä arvioidessaan valiokunta (PeVL 3/1997 vp, s. 3/II) katsoi, että tämän tyyppisissä tilanteissa tulisi lähtökohtaisesti etsiä perustuslain sanamuotoon selvästi soveltuvia ratkaisumalleja eli järjestelyjä, jotka eivät rakennu pakkojäsenyyden varaan. Perustuslain yhdistymisvapaussäännöksen esitöihin viitaten valiokunta kuitenkin arvioi ylioppilaskunnan pakkojäsenyyden olevan sinänsä hyväksyttävissä perustuslain kannalta etenkin, kun ylioppilaskuntaa oli vanhastaan pidettävä osana itsehallinnon omaavaa yliopistoa ja koska sillä oli merkittävä osuus yliopiston hallinnossa.”



”Arvioidessaan voimassa olevan yliopistolain ylioppilaskunnan jäsenyyttä koskevaa sääntelyä valiokunta kiinnitti huomiota siihen, että laissa ehdotetaan säädettäväksi erityiset tehtävät, joita ylioppilaskunta hoitaa suhteessa yliopiston hallintoon sekä opintososiaalisista etuuksista päättäviin ja opiskelijan perusterveydenhuollosta vastaaviin tahoihin nähden. Valiokunnan mielestä tämän kaltaiset tehtävät muodostivat riittävän perusteen ylioppilaskunnan pakkojäsenyydelle (PeVL 11/2009 vp, s. 6/I).”



Ylioppilaskunnan lukuvuosikohtaisen jäsenmaksun maksaminen on myös lähtökohtaisesti pakollista. Pienin ylioppilaskunnan jäsenmaksu lukuvuoden 2017-2018 aikana oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnassa, 101 euroa. Suurin taas oli Vaasan yliopiston ylioppilaskunnan jäsenmaksu, 142 euroa.



Yliopistojen tapaan myös ammattikorkeakoulut tarjoavat alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta, mutta ammattikorkeakouluissa opiskelevien ei kuitenkaan ole pakko kuulua opiskelijakuntiin opintojen suorittamisen edellytyksenä. Tämä loukkaa AMK- ja yliopisto-opiskelijoiden välistä kouluttautumisvalintojen tasavertaisuutta.



Lakiesitykset AMK-opiskelijoiden opiskelijakuntien pakkojäsenyyden osalta ovat toistuvasti kaatuneet perustuslain 13 §:ssä turvattuun kokoontumis- ja yhdistäytymisvapauteen, jonka mukaan ”Jokaisella on yhdistymisvapaus. Yhdistymisvapauteen sisältyy oikeus ilman lupaa perustaa yhdistys, kuulua tai olla kuulumatta yhdistykseen ja osallistua yhdistyksen toimintaan”.

Kyseistä säännöstä koskevissa esitöissä (HE 309/1993) määritetään yhdistyksen käsitettä seuraavasti, ja sen voidaan sen perusteella katsoa koskevan myös ylioppilaskuntia julkisoikeudellisina yhdistyksinä:

”Perustuslain turvaamana yhdistymisvapaus koskee ensisijaisesti yhdistyslain (503/89) tarkoittamia niin sanottuja aatteellisia yhdistyksiä. Ehdotus ei estäisi vastaisuudessa perustamasta nykyiseen tapaan lainsäädäntöteitse julkisoikeudellisia yhdistyksiä julkista tehtävää varten. Myös jäsenyydestä tällaisessa yhdistyksessä voitaisiin edelleen säätää laissa (ks. esim. PeVL 12/1957 vp, PeVL 4/1963 vp, PeVL 3/1990 vp), mutta yhdistymisvapautta turvaavan perustuslainsäännöksen voidaan tällöinkin katsoa puoltavan pidättyvää suhtautumista pakkojäsenyyteen.”



Lisäksi pakkojäsenyyden nojalla toimintaansa rahoittavat ylioppilaskunnat sekä Suomen Ylioppilaskuntien Liitto ovat ottaneet toistuvasti kantaa poliittisiin asioihin, jotka eivät liity opiskelijoiden edunvalvontaan, samalla epäsuorasti pakottaen niiden jäsenet tukemaan taloudellisesti sellaista poliittisesti virittäytynyttä vaikuttamista, joka ei liity millään tavalla yliopistolain 46§:ssä mainittuihin opiskelijoiden yhteiskunnallisiin, sosiaalisiin ja henkisiin sekä opiskeluun ja opiskelijan asemaan yhteiskunnassa liittyviin pyrkimyksiin, joita he eivät välttämättä itse kannata.