Suomen Tietotoimisto ja MTV viettävät molemmat parhaillaan juhlavuotta. STT täytti 130 ja MTV 60 vuotta. © Irene Stachon / Lehtikuva, Antti Aimo-Koivisto / Lehtikuva

Suomen Tietotoimiston pelastaminen. Sen Taito Tuunanen ilmoitti missiokseen ennen STT:n yhtiökokousta keväällä 2016.

”Ehkä he enemmän naureskelivat sille, mutta tein mitä pystyin.”

Valta STT:ssä keskittyy kahdelle isolle toimijalle: Sanoma-konsernille ja Alma Medialle. Niiden omistus on yhteensä yli 50 prosenttia. Omistajat pohtivat tällä hetkellä kuumeisesti, mitä yhtiölle tehdään. Sammutetaanko 130-vuotiaan toimiston valot vai pyydetäänkö apua valtiolta? Niissä keskusteluissa piensijoittaja Tuunanen ei ole mukana, mutta firman ahdinkoa hän on seurannut pitkään.

Konkarisijoittaja Taito Tuunanen on Oy Suomen Tietotoimisto – Finska Notisbyrån Ab:n ainoa henkilöomistaja 0,2 prosentin osakeomistuksellaan. Sijoitukseen liittyy erityinen tunneside, sillä hän toimi 1980-luvulla STT:n talouspäällikkönä. Rahasta oli silloinkin pulaa: kolmekymppisen merkonomin ensimmäinen työtehtävä oli järjestää osakeanti uusien varojen saamiseksi.

Media-asiakkailleen uutisia, kuvia, hälytysviestejä ja suunnittelupalvelua tarjoavan STT:n asiakaspohja alkoi toden teolla rapistua 2000-luvulla. Alamäkeä vauhditti Yleisradio, joka päätti luopua STT:stä vuonna 2006.

Helsingin Sanomat irtisanoi osan palvelusta vuonna 2015. Yli miljoonan euron asiakkuus typistyi noin 600 000 euroon. Ratkaisu herätti huomiota, sillä lehteä julkaiseva Sanoma-konserni omistaa itse kolmanneksen tietotoimistosta. Ruotsinkielisiä medioita julkaiseva KSF ilmoitti lähdöstään vuonna 2017. Myös Iltalehti irtisanoi sopimuksen STT:n uutispalvelusta.

STT:n omistajat ovat myös itse luoneet tietotoimiston kanssa päällekkäisiä rakenteita. Esimerkiksi Lännen Median yhteistoimitus tuottaa 40 journalistin voimin juttuja yhdelletoista maakuntalehdelle.

Vuoden 2016 yhtiökokouksen lähestyessä Taito Tuunasella oli idea. Hän halusi hallitukseen yhden jäsenen lisää. Tuunanen koki, ettei hallituksella ollut kykyä kehittää yritystä. Sekin ärsytti, että isot omistajat itse nakersivat yritystä luopumalla sen palveluista.

”Ehdotin, että hankitaan sinne henkilö, jolla on paljon näkemystä.”

Nimikin oli jo valmiina: Nokian ja F-Securen johdossa menestynyt Risto Siilasmaa. Hän voisi tuoda uutta ajattelua.

”Kun he (isot omistajat) eivät halunneet kysyä, kysyin itse Siilasmaalta. Hän vastasi, että ehdotus on mielenkiintoinen, mutta aikapulan takia se ei ole mahdollista.”

Tuunanen ehdotti vielä toista henkilöä hallitukseen, mutta piensijoittajan ehdotus tyrmättiin yhtiökokouksessa.

Konsernin liikevaihto notkahti viime vuonna 1,8 miljoonaa euroa, mutta yhtiö ei ole köyhä tai velkainen. Tilikauden päättyessä vuonna 2016 kassassa oli 3,4 miljoonaa euroa. Omistajat ovat nostaneet rahaa ulos lähes jatkuvasti. Viime keväänä yhtiön hallitus ehdotti osingoiksi 535 000 euron pottia. Edellisenä vuonna osinkoja jaettiin 175 000 euroa. ”Ihmettelen kovasti sitä isoa osingonmaksua. Ei se yhtiön kannalta ole ollut järkevää”, Tuunanen sanoo.

Jos omistajat uskoisivat yhtiöönsä, rahaa voisi käyttää myös toiminnan kehittämiseen. Keskisuomalaisen päätoimittaja, STT:n hallituksen jäsen Pekka Mervola väistää kritiikin.

”Ongelma on nopeasti pudonneet tulot. Sitä menneiden osinkojen maksamattomuus ei olisi ratkaissut.”

Mervola on yrittänyt avata tietä veronmaksajien pelastusoperaatiolle.

”Vain valtio voi enää pelastaa STT:n”, hän kirjoitti kolumnissaan syyskuussa 2017.

Hän ehdotti tuen kooksi viittä miljoonaa euroa vuodessa. Summa on mittava, puolet tietotoimiston liikevaihdosta. Vain yksi prosentti Yle-verosta, Mervola korostaa.

Miksi ei sitten saman tien osaksi Yleä?

”Se ei ole mielekästä. STT:n rooli on olla myös osa kaupallista mediajärjestelmää.”

Kaksi eri organisaatiota on hänen mukaansa ”parempi moniarvoisuuden näkökulmasta”. Raha tulisi kuitenkin molemmille valtiolta.

Mervola väläyttää myös, että valtio voisi ostaa STT:n palveluja. Mitä ne olisivat, sitä hän ei vielä tiedä.

Veronmaksajien tuki ei olisi STT:lle uusi asia. Ruotsinkielinen osa uutistoimistoa on saanut aiemmin suoraa tukea ministeriöltä 440 000 euroa vuodessa. Apua on tullut myös toista kautta. Kun poliitikot päättivät kesällä 2016 säilyttää Ylen rahoitustason lähes ennallaan, kylkiäisenä tuli velvoite palata takaisin STT:n asiakkaaksi.

Yle noudatti käskyä, vaikka yli tuhannen työntekijän uutis- ja ajankohtaistoiminta ei tietotoimistoa tarvinnut. Sopimuksen arvo on vuositasolla noin miljoona euroa, kymmenisen prosenttia STT:n liikevaihdosta.

Mervolan mukaan apua olisi saatava heti. Valtiosta ei ole kuitenkaan auttajaksi vuoden 2017 aikana. Liikenne- ja viestintäministeri Anne Berner (kesk) kertoo, että STT ei ole tehnyt ministeriölle konkreettista ehdotusta. Eikä valtion rahaa voi kaataa yritykselle noin vain. Tuen hyväksyttävyyttä täytyy kysyä myös EU-komissiosta.

Ensin tosin omistajien pitäisi itse päättää, haluavatko ne valtion tukirahaa. Omistajakunnassa näkemykset vaihtelevat. Mervolan työnantaja Keskisuomalainen omistaa vain seitsemän prosenttia yrityksestä.

Iso omistaja Alma Media suhtautuu valtion tukeen kielteisesti. STT:n hallituksen puheenjohtajalta, Ilta-Sanomien vastaavalta päätoimittajalta Tapio Sadeojalta on turha kysellä tilannetietoja: hän ei edes vastaa yhteydenottopyyntöihin. STT:n päätoimittaja ja toimitusjohtaja Mika Pettersson ilmoittaa, että nyt ei voi kommentoida mitään.

Ennen Suomen Tietotoimistoa valtiontukea halusi ruotsalaisen vauraan Bonnierin suvun omistama MTV. Sen Seitsemän Uutisia ja Kymmenen Uutisia tehdään uutistoimituksessa Mediahub-tuotantoyhtiön alla.

MTV on ollut vuosikausia pahoissa talousvaikeuksissa.

Aluetoimittajaverkosto on ajettu alas, Huomenta Suomea supistettu, 45 minuuttia -ohjelma lopetettu. Irtisanomislappuja on jaettu 2012, 2013, 2015 ja 2016. MTV Sisällöt Oy:n jatkuvien tappioiden aikana miinusta on syntynyt yhteensä yli 60 miljoonaa euroa. Bonnier on ollut pitkämielinen.

”Meillä on hyvä omistaja”, sanoo toimitusjohtaja Jarkko Nordlund.

Elokuussa 2016 ministeri Berner lähetti kansanedustaja Harry Harkimon (kok) selvittämään kaupallisen tv-uutistoiminnan tukimahdollisuuksia. Harkimo tunteekin hyvin yhtiön, jonka kanavilla on esitetty hänen juontamiaan Hjalliksen kanssa – ja Diili-ohjelmia.

Asia on ruotsalaisomistajalle tärkeä: Bonnier-johtaja Casten Almqvist oli mukana, kun uutis- ja ajankohtaistoimituksen päätoimittaja Merja Ylä-Anttila vieraili joulukuussa 2016 eduskunnassa Harkimon ryhmän kuultavana.

Työryhmä päätyi esittämään kahdeksan miljoonan euron vuosittaista tukea kaupalliseen tv-uutistoimintaan. Esitystä perusteltiin sillä, että televisio on edelleen tärkeä uutislähde suurelle osalle väestöä.

Hallituksen budjettiväännöissä summa kuitenkin kutistui niin, että haettavaksi jäi kolme miljoonaa euroa vuoteen 2019 asti.

”Kyllä me sitä haemme”, Nordlund kertoo.

MTV:n lisäksi siitä on kiinnostunut piskuinen Alfa-tv. Tuen ehtona on hakeutuminen takaisin yleisen edun kanavaksi. Se tarkoittaa muun muassa sitä, että MTV:n on lisättävä ohjelmiin tekstityksiä. Eri toimista tulee Nordlundin mukaan muutaman sadantuhannen euron kulut.

Uutisista kiinni pitäminen on osin Bonnierin ”perheen arvopohjan” ansiota, Nordlund kertoo. Television uutistoiminta ei saa jäädä Yleisradion varaan.

”Ei voi sanoa, että se olisi askel itään, mutta sitten oltaisiin aika syvällä sellaisessa tilanteessa, missä tällaisessa maassa ei haluta olla. Riskit ovat suuret.”

Nordlund kehuu MTV:n tv-uutisten kasvavia katsojamääriä. Uutisia tekevän Mediahub-tuotantoyhtiön tilinpäätös myös näyttää pientä voitollista tulosta. Jos uutisilla menee hyvin, miksi juuri ne tarvitsevat tukea?

”Uutisten tekeminen on kuitenkin erittäin merkittävä osa ohjelmabudjetistamme”, Nordlund sanoo.

Perinteisen television puolella MTV:n uutistoiminnalle ei ole kaupallista kilpailijaa. Verkossa MTV:n uutispalvelu sen sijaan kilpailee verisesti muun muassa iltapäivälehtien kanssa. Tv-uutisiin ja nettiuutisiin käytettävien resurssien erottelu monikanavaisessa uutishuoneessa tuntuu mahdottomalta. Kun toimittaja seuraa tiedotustilaisuutta, hän tekee samasta aiheesta sisältöä televisioon, verkkoon ja radioon. Tv-uutisten jutut ovat nähtävillä myös verkossa.

Nordlundin mukaan valtiontuki voitaisiin silti käyttää vain televisiouutisiin.

”Pystymme kohdistamaan sen erittäin tarkasti.”

”Ei se ole mahdollista. Tuki säteilee koko MTV:n toimintaan”, sanoo Medialiiton toimitusjohtaja Jukka Holmberg.

Muun muassa sanomalehtiä, aikakauslehtiä kuten Suomen Kuvalehteä, kirjoja ja graafista alaa edustavaa liittoa häiritsee kilpailun vääristyminen. Reilusta kilpailusta ei ole tietoakaan, jos joillekin yrityksille annetaan tukea ja toisille ei. Kritiikkiä saavat sekä STT:n että MTV:n tukeminen. ”Pahin markkinahäirikkö” on Yleisradio. Liiton mielestä Ylen toiminnalle olisi vihdoin määriteltävä rajat.

Holmberg kertoo hämmästelleensä Ylen strategialuonnosta, jossa todettiin, että ”Yle siirtää resursseista 15–20 prosenttia uusille painopistealueille”. Se tarkoittaa miltei sataa miljoonaa euroa.

”Mitä ne painopistealueet ovat, sitä ei kerrottu”, hän sanoo.

Myöhemmin valmistuneeseen strategiaan tuli merkintä, että uudet painopistealueet ovat ”nuorille ja nuorille aikuisille suunnatut sisällöt ja palvelut sekä verkkokehitys”. Nekin jäävät hämäriksi, Holmberg sanoo.

Miten valtion sitten pitäisi tukea journalismia? Monet viittaavat muihin Pohjoismaihin: esimerkiksi Ruotsissa valtion mediatuki on vuosittain noin 50 miljoonaa euroa. Suomessa valtio kanavoi tukea aiemmin puoluelehtien kautta, nykyään selvin suora tuki on vähemmistökielille tarkoitettu ja lähinnä STT:lle mennyt noin puolen miljoonan euron potti.

Tuki kelpaa myös Medialiiton jäsenille, mutta se pitäisi saada verotuksen kautta. Liitto vaatii digitaalisten lehtitilausten ja kirjojen arvonlisäveron laskemista 10 prosenttiin eli samalle tasolle painettujen julkaisujen kanssa. Se haluaisi eroon koko journalismin arvonlisäverosta.

”Kuluttaja valitsee, mitä lehteä hän tilaa. Ei niin, että valtio valitsee tai että valtio tukee valikoidusti joitain yrityksiä.”

Verotuki ei hyödytä kaikkea kaupallista mediaa. MTV:n Nordlund muistuttaa, että arvonlisäveron muutoksilla ei olisi merkitystä Pöllölaakson bisneksille.

Bonnierin uutisfirmassa Mediahubissa sama henkilö tekee uutisia ja kaupallisia sisältöjä.

”Follow the money” on Watergate-skandaalista periytyvä journalismin ohje. Toimittajat seuraavat rahaa edelleen, kun he yrittävät esimerkiksi selvittää, kuka on jonkin yrityksen omistaja, todellinen vallankäyttäjä.

Journalismi joutuu itsekin miettimään suhteensa rahoitukseen. Riippumattomuutta suojaamaan mediatalojen sisälle on perinteisesti rakennettu palomuureja. Sellainen on esimerkiksi järjestely, jossa mainososasto on erillään journalismia tekevästä toimituksesta. Talousvaikeuksissa vanhoista periaatteista on vaikeampaa pitää kiinni.

”Mitä vahvempi talous, sitä helpompaa riippumattomuus on”, tiivistää Medialiiton Holmberg.

Mediatalot pyrkivät saamaan uutta rahaa kaupallisesta sisällöntuotannosta. Yksinkertaisimmillaan tällaiset sisällöt ovat mainostajien maksamia juttuja, jotka hyödyntävät journalismin ilmaisukeinoja ja jotka julkaistaan journalistisen sisällön kyljessä. Julkisen sanan neuvosto on joutunut toistuvasti kovistelemaan alaa siitä, että mainonnan ja journalismin eron on pysyttävä yleisölle selvänä.

Toimituksissa on pidetty tärkeänä myös sitä, että toimittajan työnkuva pysyy selkeänä: journalismia ja mainontaa ei tee sama henkilö. Tämäkin palomuuri näyttää rapistuvan. MTV:lle uutisia tekevässä Mediahubissa on jo työnkuvia, joissa sama henkilö tekee vuorotellen journalismia ja kaupallista sisältöä. Tänään uutisjuttu, huomenna sisältömarkkinointia.

”Varmaan siinä jossain, jossain vaiheessa tehdään puolilimittäin tai lomittain, varsinkin verkkopuolella”, Nordlund myöntää.

”Mutta kyllä me olemme tarkkoja, että journalistiikka ja kaupallinen puoli eivät sekoitu. Että jos me siinä ryhdytään sekoittamaan, niin sitten se näkyy kaikkialla ja meidän uutiset menettää uskottavuuden.”

Mikä olisi valtion tuen vaikutus kaupallisen median uskottavuuteen? Ovathan poliitikot pyrkineet jo vuosikymmenien ajan vaikuttamaan Ylenkin journalismiin. Ekonomisti, entinen ajatuspaja Liberan toiminnanjohtaja Heikki Pursiainen roimii tukihanketta Paska Suomi -kirjassaan. Hänen mukaansa Suomessa ei suostuta tunnustamaan periaatteellista ristiriitaa riippumattomuuden ja poliittisen rahoituksen välillä.

”Tällaisen rahoituksen perustaminen tuhoaisi lopullisesti median riippumattomuuden”, Pursiainen kirjoittaa.

Hän itse aloitti syksyllä 2017 osakkaana uudessa Mustread-verkkojulkaisussa. Osakkaat rahoittavat kunnianhimoista hanketta, mutta ei sitäkään ilman valtion tukea tehdä. Mustread on saanut Tekesiltä kansainvälistymistukea 50 000 euroa.