Pekka Pajuvirta

Viimeinen sana

Nainen tarpoo hiekkadyyneillä. Arkipäivä on vaatimusten aavikko, jossa puhaltaa työnteon tukahduttava tuuli. Erämaan keskeltä aukeaa keidas. Se on oluella täytetty jääkaappi. Nainen korkkaa juoman ja puhisee ilosta.

Japanilainen olutmainos avaa kurinalaisena pidetyn maan suhtautumista nautintoon. Niin jäykkiä ja työhulluja kuin maassa ollaankin, alkoholia ei pidetä moraalisesti kyseenalaisena nautintona. Muutenkin arki on täynnä pieniä nautintoja, kuten kylpyammeita, juoma-automaatteja ja halpaa katuruokaa.

Jokainen valtio tietenkin sääntelee nautintoja omalla tavallaan. Japanissa huumeista nauttiminen on niin ankarasti kielletty, että pienen kannabismäärän hallussapidosta voi saada viiden vuoden vankilatuomion.

Työ on ankeaa kärsimystä, jolla lunastetaan oikeus pieneen nautintohetkeen.

Mikä on suomalainen tapa säännellä nautintoja? Kesän sääntelykeskustelun perusteella voisi vastata: epäily, tarkkailu, kieltäminen, rankaiseminen ja ankara rajoittaminen.

Muutama vuosi sitten kulttuurikriitikoilla oli tapana kirjoittaa, että nautinnossa ei ole enää mitään järjestystä uhkaavaa, koska ”kaikki on sallittu” ja mainoksetkin kehottavat nautiskelemaan.

ILMOITUS

Nämä kriitikot eivät selvästi viettäneet tarpeeksi aikaa Suomessa.

Kirpputori lopetetaan, koska suuri varastotila ei vastaa liiketilalle annettuja vaatimuksia. Katuruoan tarjoajat saavat tapella luvista tai tarjoilla laittomasti. Viinibaaria ei voi perustaa, koska pitää olla kahden vuoden kokemus oluen anniskelusta.

Eri puolilla maata kaupungit tuhoavat skeittipuistoja. Taloyhtiöt purkavat leikkikenttiään, koska turvamääräykset kiristyvät eikä vanhasta keinulaudasta ole maahan 38 senttiä.

Tuskin tarvitsee enää mainita yleisenä nautinnon symbolina toimivan alkoholin säännöstelyä myynti-, anniskelu- ja hintarajoituksineen.

Suomessa on vaurauden, teknologian ja yhteiskunnallisten instituutioiden puolesta loistavat edellytykset kaikkien nautiskelulle. Silti jokin mättää.

Erityisen vaarallista on päästää köyhät tai asioita muuten vaan omaehtoisesti tekevät ihmiset nauttimaan. Laiskottelu, syöminen ja juominen, viihteen kuluttaminen ja päämäärätön harhailu ovat suurimpia epäilyn kohteita.

Työttömät nautiskelevat sohvalla. Nuoriso haluaa makoilla rannalla, tehdä kivaa työtä, matkustella ja pelata pelejä. Tavikset mässäilevät epäterveellisellä ruoalla. Työntekijät haluavat eläkkeelle nauttimaan mahdollisuudesta määrätä itse omista päivistään.

– Opintorahaa pitäisi pienentää. Se olisi myös opiskelijoiden etu. Nyt opinnoista nautiskellaan silloin, kun omilta töiltä ehditään, valitti rahoituksen professori Vesa Puttonen Porin SuomiAreenassa.

Opinnoistakin siis kehdataan nauttia! Ilmeisesti opiskelusta pitäisi tehdä enemmän työn kaltaista, ja suomalaisethan tietävät, mitä työ on.

Työ on ankeaa kärsimystä, jolla lunastetaan oikeus pieneen nautintohetkeen.

Ehkä suomalaisten suhde intensiivisiin nautintoihin olisi helpompi, jos arki olisi yksinkertaisesti vähemmän paskaa raatamista.

Nautintokielteisyydestä ei voi syyttää vain yhteiskunnan byrokraatti- ja päättäjäkerroksia. Toisten nautintojen kadehtiminen on jokapäiväistä.

Takaraivossa ärsyttää epäilys siitä, että joku muu saattaa nauttia enemmän kuin minä: maahanmuuttajat, sossupummit, naiset, miehet, lihavat, laihat.

Yksi yleisimmistä nautinnon taltuttamisen muodoista on terveyspuhe, jossa nautinto oikeutetaan sen terveyshyödyillä ja toisaalta ansaitaan kuntoilun kaltaisella hikisellä työllä.

Seksistä saa nauttia kohtuullisesti, koska se edistää hyvinvointia, kuten ihmissuhteet ylipäätään. Videopeleistä saa nautiskella välillä, koska se kehittää älyä, kielitaitoa ja tarkkaavaisuutta. Donitsin saa syödä, jos hyvittää sen juoksemalla kympin lenkin.

Nautinto päämääränä sinänsä on edelleen epäilyttävää, varsinkin, jos siihen tähtää ilman kärsimystä.

Tulee mieleen vanha suomalainen kahvirituaali, johon liittyy kuuluisa ”pakkopulla”: ensin pitää täyttää vatsaa pahanmakuisella pullalla, vasta sitten saa ottaa hyvää kakkua.

Ensin työ ja kärsimys, sitten vasta nautinto – vaikka kyse olisi nautiskeluksi tarkoitetusta hetkestä.

Jotkut tietysti saavat kiksinsä juuri nautinnon lykkäämisestä, kieltämisestä, määräyksien tottelemisesta ja siitä, että kivaa pääsee säännöstelemään ylhäältä käsin. Heille Suomi on varmasti nautinnollinen paikka.