Kriittisyys on ajattelun perushyve, mutta työelämässä siitä on tullut synti. Muutosvastarinta on työpaikoilla paljon käytetty, mutta vaarallinen sana. Sillä on helppo leimata perusteltukin epäily jurputukseksi.

Kymmenen vuotta sitten radiohuumoria esittävä koomikkoryhmä Alivaltiosihteeri loi sketsin, joka on legenda. Se esitteli radion Viikon Luontoäänen tapaan kaikilta työpaikoilta tutun linnun, muutosvastarinnan.

Sketsin mukaan muutosvastarinta (Konservatiivikus Konservatiivikus) pystyy haistamaan lähestyvän organisaatiomuutoksen jo 200 metrin etäisyydeltä. Työpaikkojen kahvihuoneissa viihtyvä lintu ääntelee kimein huudoin: ”Ei käy, ei tule onnistumaan, ei ole toiminut ennenkään...” Voit kuunnella sketsin tämän jutun lopusta.

Moni tunnistaa työkaverinsa, tai ehkä jopa itsensä alivaltiosihteerin sketsistä. Mutta hupailun ohella koomikkoryhmä tuli esittäneeksi jotain oleellista suomalaisen työelämän hengestä.

Muutosvastarinta on työpaikoilla paljon käytetty, mutta vaarallinen sana. Sillä on helppo leimata perusteltukin epäily jurputukseksi. Jos kritiikki laitetaan muutosvastarinnan piikkiin, työpaikan johto pyyhkii helposti sivummalle huolen, jota henkilöstö aidosti kipuilee työelämän muutoksissa.

Erilaisille konsulteille ja yritysvalmentajille muutosvastarinta on bisnes. Johdolle on tarjolla koulutuksia, joissa kerrotaan, kuinka muutosvastarinta on ihmisluontoon kuuluva luonnollinen asia. Siihen pitää suhtautua kärsivällisesti ja ymmärryksellä.

Vähän niin kuin vanhemmille opetetaan, että teini-ikäisen lapsen kapinointi ja kiukuttelu kuuluu ikävaiheen kehitykseen – ja että siitä selvitään yli, vaikka tuntuu, ettei marmattajalle nyökkäily lopu koskaan.

Työelämässä korostetaan usein, miten tärkeää on nähdä asiat ”laatikkonsa ulkopuolelta”. Usein se tarkoittaa käytännössä, että ne pitäisi nähdä johdon laatikosta, tutkija Mira Karjalainen Helsingin yliopistosta sanoo. Kalevi Rytkölä / Yle

Kriittinen ajattelu ei ole enää taito – se on huono luonteenpiirre

Helsingin yliopistossa työelämän murrosta tutkiva Mira Karjalainen sanoo, että muutosvastarinnan käsite on paradoksi – looginen ristiriitaisuus.

Kaiken rakentavan ajattelun perusta on kriittisyys. Kun yritykset tai organisaatiot rakentavat itselleen esimerkiksi valmiussuunnitelmia kriisiaikoja varten, on ihan luonnollista ja järkevää pohtia, mikä voi mennä pieleen.

– Mutta kun kyseessä on iso työpaikan mullistus, samaa pohdintaa kutsutaan muutosvastarinnaksi, Karjalainen sanoo.

Yrityskoulutuksissa on nykyään muotia puhua alaistaidoista. Niillä tarkoitetaan yhteistyötaitoja, joilla alaiset voivat auttaa johtoa johtamaan työpaikkaa fiksummin. Näin alaistaitoihinkin kätkeytyy oletus, että kaiken kattava yhteisymmärrys on yrityksen ihannetila.

Toisin on esimerkiksi tieteen ja tutkimuksen maailmassa. Tieteellisen ajattelun perustaan kuuluu, että totuudesta ja sen tulkinnasta riidellään tai vähintään väitellään. Se kilvoittaa kaikkien ajattelua parempaan lopputulokseen

– Muualla työelämässä kriittinen ajattelu on usein huono luonteenpiirre. Se ei ole enää taito, vaan kertoo, että ihminen ei ole yhteistyökykyinen. Joskus on ajateltu, että kriittisyys on ihmisyyden, tieteen ja kansankunnan kehityksen ytimessä, Mira Karjalainen pohtii.

Työelämässä suositaan nyt myönteistä ajattelua. Kriittisyys on huono luoteenpiirre. Johanna Aulén / Yle

Etsitään itsenäistä, rohkeaa lammasta

Seuraava työelämän legendaarinen radiosketsi voisikin syntyä siitä, mitä työntekijältä nykyään odotetaan. Odotukset ja arki ovat jyrkässä ristiriidassa keskenään.

Työpaikkailmoituksissa etsitään usein superihmistä, joka on ominaisuuksiltaan epätodellinen ihmelahjakkuus: huippuluova, rohkea ideoija, rautainen ajattelija, visionääri ja peloton heittäytyjä.

– Saman tien, kun nämä tyypit on palkattu yritykseen, johto odottaa heidän kuitenkin kiltisti leikkivän johdon leikkejä. Kaikki toitottavat, miten tärkeää on nähdä asiat ”out of the box” – laatikkonsa ulkopuolelta. Usein se käytännössä tarkoittaa, että asiat on nähtävä johdon laatikosta, Karjalainen sanoo.

Mitä muutosvastarinta on tutkimuksen silmin?

Jyväskylän yliopistossa valmistui toissa vuonna opinnäytetyö, (siirryt toiseen palveluun) joka perkasi muutosta käsittelevää tutkimusta.

Selvisi, että ylivoimainen osa akateemisesta tutkimuksista pitää muutosvastarintaa yritysten kehitystä haittaavana ilmiönä ja jarruna.

Mutta muutoksen tuuli puhaltaa suhtautumisessa muutosvastarintaankin. Viime aikoina ilmiö on alettu nähdä monipuolisemmin.

Tuore filosofian tohtori Eeva Kiiskinen tiivistää asian sanomalla, että oikeastaan muutosvastarintaa ei ole. Sitä ei ole ainakaan sellaisena, kuin mistä olemme tottuneet puhumaan.

– On monia tapoja suhtautua muutokseen. Ei ole mitään yhtä ja yleistä muutosvastarintaa, Tampereen teknillisessä yliopistossa väitellyt Kiiskinen sanoo.

Muutosvastarinnasta väitellyt tohtori Eeva Kiiskinen sanoo, että muutosvastarintaa ei oikeastaan ole – ei ainakaan sellaisena, kuin sen arkipuheessa tunnemme. Marko Melto / Yle

Teollisuusyritys loikkaa palvelutuotantoon

Väitöstutkimuksessaan (siirryt toiseen palveluun) Kiiskinen selvitti, miten muutos ja muutoksesta puhuminen näkyi teollisuusautomaation järjestelmiä valmistavassa yrityksessä. Yhtiö on suomalainen, mutta toiminnoissaan hyvin kansainvälinen.

Tampereella majaa pitävä yritys uusi koko strategiansa: se suuntautui palveluliiketoimintaan ja teki samalla valtaisan organisaatiomuutoksen, joka ravisteli koko henkilöstöä.

Kiiskinen löysi yrityksestä neljä erilaista suhtautumistapaa muutokseen.

– Johto näyttää tietä -tavassa henkilöstö luotti ja hyväksyi muutoksen sellaisena, kuin johto sen esitti.

– Aika näyttää -tapa oli epäilevämpi. Siinä muisteltiin, miten edelliset organisaatiomuutokset olivat menneet, ja verrattiin meneillään olevaa niihin.

– Muutokseen ulkopuolisesti suhtautuvat olivat passiivisia ja vain odottivat, mitä tapahtuu.

– Seuraaja näyttää tietä -ajattelutavassa henkilöstö osallistui muutokseen ja ratkoi sen ongelmia.

Työpaikkojen arvot ovat ristiriitaisia. Toisaalta etsitään itsenäisiä ajattelijoita, mutta samaan aikaan halutaan, että ihminen rakastaa tiimityötä ja heittäytyy porukan mukaan. Johanna Aulén / Yle

Muutosvastarintaa ei voi karsinoida

Kiiskinen teki tutkimuksessaan kaksi erityisen mielenkiintoista havaintoa muutosvastarinnasta.

Ensinnäkin, ihmisiä ei voi jakaa ryhmiin sen mukaan, mitä he muutoksesta ajattelevat. Perinteisesti on ajateltu, että ihmiset asettuvat erikseen muutosvastarintaisiin, seurailijoihin, välinpitämättömiin, sivustakatsojiin ja niin edelleen.

Tällaisen ryhmittelyn sijaan Kiiskinen huomasi, että asenteet vaihtelivat koko ajan. Sama henkilö saattoi suhtautua muutokseen innoissaan tai tuskissaan, ja suhtautumistavat seurasivat toisiaan salamannopeasti.

– Samakin ihminen voi ottaa eri roolin eri hetkinä. Roolit saattoivat elää tilanteesta riippuen henkilössä jopa rinnakkain ja yhtä aikaa, Kiiskinen sanoo.

Mutta vielä mielenkiintoisempaa oli, mitä tutkimus oivalsi Seuraaja näyttää tietä -ajattelutavasta. Siinä suhde johtoon oli haastava ja erimielinen – eli juuri sellainen, joka olisi helppo leimata perinteiseksi muutosvastarinnaksi. Silti juuri näillä kritiikkiä esittävillä työntekijöillä oli halu viedä muutosta yrityksen kannalta hyvään suuntaan.

Voisivatko nämä johtonsa haastavat ihmiset olla ihan oikeasti niitä työpaikkailmoituksissakin etsittyjä itsenäisiä, rautaisia ajattelijoita?

– Kyllä voisivat. Erilaiset näkemykset synnyttävät rakentavaa kritiikkiä. Dialogisuus, vuoropuhelu, ei edellytä samanmielisten kuoroa tai pomon myötäilijöitä, Kiiskinen sanoo.

Vieläkö muutosvastarinta naurattaa?

Entä mitä kuuluu Alivaltiosihteerin muutosvastarinta-sketsille kilpailukykysopimuksen ja työttömien aktivoinnin Suomessa? Vitsi on hengissä, voi hyvin ja leviää edelleen.

Yle osti jokunen vuosi sitten kokoelman Alivaltiosihteerin parhaita hupailuja. Muutosvastarinnankin voi kuulla Yle Areenasta. Jotkut huvittuneet kansalaiset ovat ladanneet sketsin omin luvin myös verkkoon, Youtubeen, vaikka se tekijänoikeusrikkomus onkin.

Koomikkoryhmän jäsen Simo Frangén sanoo, että vuosien varrella myös yrityksistä on tipahdellut yhteydenottoja. Niissä pyydetään lupaa soittaa sketsiä seminaareissa ja johdon vetäytymisissä.

Alivaltiosihteeri esittää Muutosvastarintaa edelleen live-keikoillaan.

– Yleisö repeää viimeistään silloin, kun sketsissä tullaan kohtaan, jossa kuunnellaan muutosvastarinnan ääntelyä, Frangén sanoo.

Sketsin voit kuunnella alla olevasta koomikkoryhmän kuvasta.

Juttu on osa työn murroksesta kertovaa sarjaa. Lue myös aiempi osa:

Työ vaatii nyt kaiken – yksityisyytesi, jopa tunne-elämäsi