Equestrian dzhigitovka World Championship 2017

Fra bucketlist til VM, trent sporten under 6 måneder. Urealistisk?Muligheten, nysgjerrigheten, interessen, første og eneste fra Norge som deltar, why not!

Hadde muligheten gått fra meg hadde jeg angret, det er helt sikkert. Jeg hadde ikke de høyeste forventningene til meg selv, spesielt ikke med det lille jeg hadde fått trent. Til sammen hadde jeg vært to turer i Russland med 8 ridetimer før jeg ankom VM. Jeg fikk skaffet meg en gammel sal til islandshesten min etter andre tur, den var litt for stor så det var begrenset hvilke triks jeg fikk trent på.

Turen min gikk til Russland, jeg tok med det Norske flagget for å representere Norge. Da jeg kom hadde jeg fått eget flagg hengende opp ved siden av de andre nasjonene. Hestene ble utdelt sine ryttere gjennom loddtrekning. Ingen fikk dermed muligheten til å bli kjent med hesten før mesterskapet, og dermed heller ingen trening med akkurat den hesten.

Normalt er det 3 på hvert lag, men siden jeg er alene om sporten her i Norge fikk jeg delta i den individuelle konkurransen.

1. dag fikk vi se det russiske mesterskapet. I Russland er sporten mye større enn i Norge, og de fleste har holdt på i mange år. Noen har også vokst opp med sporten.

2. dag fikk vi teste hestene og banen der de ulike grenene ville foregå. Under oppvarmingsrunden gikk gjennomføringen av programmet godt, men hesten var forsiktig med hodet så jeg slet litt med triksene. Hesten endte opp med å heve hodet hver gang jeg slang bena over nakken på den.

Først var det en egen dag med våpengrenene. Dagen etter var det freestyle/trick riding der man skulle vise 6 forskjellige triks, og bli vurdert i akrobatikk, pointet toes, og hvor raskt hesten gikk.

3. dag var det tid for våpengrenene. Det regnet, dermed flyttet de konkurransen inn i et ridehus. Vi prøvde oss på alle våpnene utenom sverd, da jeg ikke stolte på mine ferdigheter til det på hest. Sverdene som brukes er ekte, og dermed ordentlig skarpe. Vi holdt sverdet opp, og galopperte så fort vi kunne gjennom banen, uten å sikte på målene. Da vi startet var nervene mine ganske høye, jeg fikk konkurransenerver og det merket hesten godt. Med kombinasjonen av høy musikk, og mitt stressnivå, førte det til at hesten ble litt for rask. Jeg mistet også fokuset på de forskjellige målene. Jeg fikk poeng, men ikke noe jeg vil skryte av. Likevel lærte jeg masse av mine feil. Da vi kom til resultatlisten etter alle hadde deltatt var jeg ikke sist, jeg hadde tatt igjen to med den raske farten vi hadde hatt gjennom øvelsene.

4. dag var det tid for Freestyle/trick riding på hest. Konkurransen ble holdt utendørs. På treningsbanen gikk det veldig greit, men da det var vår tur igjen kom nervene tilbake, og musikken var fortsatt alt for høy. Jeg følte på hesten at den også ble litt for gira, og det var vanskelig å holde han igjen. Vi startet, jeg hadde en superrask hest i forhold til hva jeg var vant til, og dette var ikke farten vi hadde hatt på øvingsbanen. Heldigvis kom vi oss gjennom første triks, et ganske enkelt et.

På andre trikset mitt mistet jeg balansen i benet, og klarte ikke å komme meg opp. Eneste måten å komme seg av, var å gi slipp...

Det første jeg tenkte etter fallet var; "hvorfor hvit drakt?!" Jeg så ikke ut der jeg lå og kavet i sanden. Likevel, opp igjen på hesten måtte jeg, dessverre hadde jeg ingen styrke i den ene hånden. Jeg forsøkte å bytte side, og kom meg til slutt opp igjen på hesten. Det var da jeg merket at noe føltes galt i høyre hånd. Jeg bestemte meg for å ta en siste galopprunde, før jeg red av banen. Smerten tok overhånd.

Da jeg møtte Aleksandra, treneren min, og de andre fra laget, motiverte de meg til å prøve igjen for å vise hva jeg kunne! De mente jeg hadde vært uheldig med hesten, og at jeg burde prøve hesten jeg hadde ridd på tidligere. And I did!

Etter triks nummer to måtte jeg kaste inn håndkleet. Armen var fortsatt utrolig vond. En liten stund etter tok jeg turen til ambulansen som var på stedet, og ble tatt med til røntgen. Håndleddet var brukket!

Sporten er krevende, men for meg er den noe jeg virkelig har lyst til å lære meg, og jeg har fremdeles mye å lære. Det er helt utrolig imponerende å se de som virkelig kan dette! Teknikken de har, og tryggheten til hestene er motiverende og inspirerende.

5. og nest siste dag, var det prisutdeling og show fra de forskjellige landene.

Jeg reiste til Russland alene, kjente ingen som ble med for å se eller heie på meg, noe jeg kanskje var glad for der og da. Fallet var stygt, og jeg var skuffet over hvor dårlig det gikk for meg. Alle rundt, støtten fra de andre landene, og det internasjonale vennskapet jeg har fått er helt AMAZING. Vi er som en stor Dzhigitovka-familie, som ønsker hverandre det beste.

VM var en helt unik opplevelse å få være med på.

Selvom jeg ikke fikk noen plassering, lagde styret en egen pris for mitt lille stunt med brekt arm, så jeg kom ikke tomhendt hjem!

Dream big and dare to fail