nyheter

Denne reportasjen sto først på trykk i iTromsøs papirutgave 20. august 2011. Den er nå digitalisert til glede for nye lesere.

Arkeologene har opp gjennom tidene gjort store funn både nord og sør for Tromsø. Det har ikke manglet på funn i Tromsø, men de helt store fra steinalderen har uteblitt. Det har mest blitt en pilespiss her, en øks og en tuft der, og helleristningen her.

– Vi har lurt på hvorfor, sier arkeolog Marianne Skandfer.

Hun ledet for få år siden en utgravning på sørsiden av Tønsnes. Der fant arkeologene fem hustufter av vinterboliger fra steinalderen.

– Hva gjorde disse tuftene akkurat på Tønsnes? Det var et spørsmål som sto ubesvart til de andre funnene ble gjort nå i vår og sommer. Reiseruten langs sjøen ville gått forbi neset, samt at det gir tilgang til storhavet gjennom Kvalsundet og tilgang til rike jaktområder inn Tønsvikdalen. Slikt sett virker det som et næringsmessig og strategisk bra sted å være, sier Skandfer.

Slik så området ut for 10.000 år siden Tidsepoker Steinalder i Norden

■ Paleolitikum: 8.000 år f. Kr

■ Mesolitikum: Ca. 8.000–4.000 år f. Kr

■ Neolitikum 4.000–1.800 år f. Kr.



Bronsealder i Norden

■ 1.800 – 550 år f. Kr.



Jernalder i Norden

■ Eldre jernalder: Fra 500 år f. Kr. til 550 åre. Kr.

■ Yngre jernalder: Fra 550 år e. Kr. til 1050 år e. Kr. Andre tidsepoker

■ Vikingtiden: Ca. år 800 – år 1050.

■ Middelalderen: Ca. år 500 til år 1500.



Nordnorske tidsepoker

■ Eldre steinalder: 10.000–4.500 f. Kr

■ Yngre steinalder: 4.500–1.800 f. Kr.

■ Tidlig metalltid : 1.800 f. Kr.til år 0

Tønsnes ser ut til å ha hatt en regional særstilling i flere tusen år.

– De nye funnene på Tønsnes løfter absolutt Tromsø-regionens betydning i et historisk perspektiv, sier Skandfer.

Den siste tids utgravninger er finansiert av Tromsø havn, siden Tønsnes skal bli nasjonalhavn om få år.

Enormt funn

Siden utgravningene startet i sommer har det kommet enkelte drypp i mediene fra de opp mot 20 arkeologene på Tønsnes. I dag er de mer klar over dimensjonene.

– Det vi har kommet over her er helt enormt og uten sidestykke i vårt område. For å sette det i perspektiv. Jeg har jobbet som arkeolog i felt 15 år, Da har jeg gravd så mye at det har gått på familieferiene løs. På alle disse årene har jeg funnet fire økser. Her har vi funnet 27 økser på fire uker, sier prosjektleder Jan Magne Gjerde, mens han står i funnrommet i hovedbygningen til det gamle Grøtsund fort.

Funn gjort på Tønsnes ■ På Skarpenes mellom Tønsnes og Tønsvik er det funnet over 30 steinøkser i sommer (2011).

■ Mest oppsiktsvekkende er likevel funnene av rundt 50 boligstrukturer. I tillegg ble det gravd fram flere vinterboliger på sørsiden av neset.

■ Arkeologene har i tillegg funnet rundt 30 pilspisser, 20 fiskesøkker og flere smykkegjenstander. Et av dem er et Hengesmykke av skifer. Nærmeste funn av lignende smykker er i Nord-Sverige og Nordlige deler av Russland.

■ Funn rundt Tønsvik viser at steinaldermenneskene der brukte materialer fra store deler av Nord-Norge, Russland, samt at flinten kan være importert fra Danmark.

Så kommer Johan Terje Hole inn til rommet. Han har en øks i hånden. Og et stort smil om munnen.

– Se der ja, nummer 28, sier funnsjefen

– Den lå rett opp i dagen, vasket fram av regnet, sier arkeolog Hole.

Så langt har de gjort om lag 30.000 funn fra de minste avslag av flint, til økser, søkker og smykker – alt fra forskjellige epoker i steinalderen. Og det på et svært konsentrert område.

Langsmed veien

Den som har vært innom det gamle fortet på Tønsnes, altså Grøtsund fort, har nær sagt vasset i kulturminner. For veien ned til fortet ligger faktisk delvis inn i et av de største funnområdene.

– Der hvor vi har det største trykket på graving nå er en strekning fra like ved veien og noen titalls meter oppover en slak skråning. Her har vi funnet hele 28 tufter. Vi ser at dette er en sommerboplass, sier Gjerde.

Så slikt kan de altså se, 11.000 år senere. For det er så gammel de eldste tuftene er. Det er nesten 6.000 år før steinalderkjendisen Ötzi, hvis utstilling nå er i Oslo, levde i alpeområdene.

Hvordan kan de egentlig finne ut om det er en sommerboplass? Svaret er like enkelt som det er logisk.

– En overveldende del av funnene vi gjør, av pilspisser, smykker og annet, er utenfor tuftene. Folk har altså for en stor del oppholdt seg ute. Vinterboplassene er annerledes siden man her gjør flest funn innenfor tuftene. Det er tett inn på eksepsjonelt at det da, bare noen hundre meter unna, i ly for nordavinden, finnes vinterboplasser. Disse har direkte utsikt til Tromsøya, sier Gjerde.

Noen av boplassene ligger på flaten rett ned av kanontårnene til det gamle fortet. Mang en soldat har altså vært i nærkontakt med sin fortid på neset.

Krysningstid

Det er rart hva en arkeolog kan få ut av et lite stykke flint. Det ene er at flinten må ha kommet noe sted fra. Det kan man finne ut av, og dermed vet man at de som bodde her må ha hatt kontakt med mennesker i sin samtid som hadde tilgang på flinten.

– Her på Tønsnes har vi eksempel på råstoffer som er kommet fra ganske langt vekke. Enkelte finner vi ikke i dagens Norge, vi må til Sverige Russland og Danmark for å finne kilden til dem, sier prosjektleder Gjerde.

Tilbake til flinten. De tidligste pilespissene, knivene og annet laget av flint, ble hogd ut. Flinten vil da bære preg av det. Den blir litt kantete i stilen. Senere i steinalderen begynte man å slipe flinten.

– Det unike er at vi her på Tønsnes, innenfor et område på størrelse på en et par større eneboligtomter, finner eksempler fra begge disse to periodene. I tillegg til mye annet som er spennende med akkurat dette, kan vi jo også fastslå at det har vært folk her i mange tusen år – og det for mange tusen år siden, sier utgravningssjefen.

Andre disipliner

Arkeologene har faguttrykk for om havet har senket seg, eller bakken har hevet seg. I begge tilfeller vil det bli mer land. På de siste 11.000 årene har vannstanden rundt Tromsø senket seg med rundt 28 meter. Dette har ikke nødvendigvis skjedd sakte, men sikkert.

– Vi har tilfeller hvor vannstanden har hevet seg også. Vi ser svært tydelig her på Tønsnes at vannstanden må ha hevet seg med to til fire meter. Dette skjedde for cirka 7.500 år siden. Hva skjedde da, kan du undres på, spør Gjerde, før han svarer selv.

Steinaldermennesket ■ Forskere tror mennesket har utviklet seg over de siste 2-3 millioner år, men så lenge det har vært mennesker i Norge, har de stort sett vært like dagens mennesker.

■ De skjelettene som er funnet i Norge viser at de var lavere enn oss og litt kraftigere bygget. Ansiktstrekkene var også noe grovere.

■ Størrelsen på boplassene tyder på at de levde sammen i små familiegrupper. Til visse tider av året slo flere grupper seg sammen.

■ Menneskene levde et liv som nomader. De hadde egne sommer- og vinterboplasser, og flyttet mellom inner- og ytterkyst, fjell og lavland.

■ Religionen besto trolig av ulike myter og sagn som ble fortalt fra generasjon til generasjon.

■ Gjennomsnittsalderen for et steinaldermenneske var rundt 25 år, og halvparten av barna døde før de fylte fem år.Det antas at få levde særlig lengre enn til 40-50-årene.

■ Mange kvinner døde i 16-20-årsalderen i forbindelse med sin første fødsel.

Fenomenet kan nemlig observeres rundt hele kloden. Det henger sammen med da de store isbreene, fra der hvor vi i dag finner de store innsjøene i Nord-Amerika, smeltet og rant ut i verdenshavene i løpet av svært kort tid. Dette hevet vannstanden også på Tønsnes.

– Ser du bølgene i landskapet her? De trer helt tydelig fram, og det er utrolig spennende å ha det her, midt opp i alt det andre. For dette er mat for geologene, sier en smilende Gjerde.

Tromsøværingen anno 9.000 f. Kr.

Så hvordan hadde steinalderkvinnen og hennes mann det for 11.000 år siden – og de tusenårene som steinalderen varte?

En grei forutsetning å få med seg at det var betraktelig varmere i Tromsø den gang. Opp til to grader varmere i middeltemperatur. Det var i tillegg kort vei til isen, som lå med sin svært høye front oppe i Tønsvikdalen. Temperaturen og klimaet for øvrig kan sammenlignes med dagens Danmark.

Steinaldermenneskene rakk sjelden å bli noe særlig over 40 år før de døde. Ingen vet hvor mange mennesker som bodde i nord på denne tiden, men et tall inn til det spekulative i sikkerhet, kan være om lag 1.000 mennesker, og det er trolig at alle kjente alle i sitt område.

Kanskje har man i hodet en tanke om en gryntende steinaldermann med en stein i den ene hånden og en klubbe i den andre. Der satt han alene, mens han jaktet etter kvinnfolk og andre bytter. Slik var det altså ikke.

– For det første er det feil å kalle det bare steinalderen. Den burde kanskje heller ha hett, stein-, skinn-, bein- og trealderen. Det organiske materialet har for det meste forsvunnet, og man sitter kun igjen med steinene. Derfor det misvisende navnet. Det jeg vil fram til er at steinaldersamfunnet var et nokså avansert samfunn, i hvert fall i forhold til hva mange tror, sier utgravningssjef Gjerde.

Samme klima som Danmark ■ I store deler av steinalderen var klimaet varmere enn i dag.

■ For rundt 10.000 år siden var det omtrent samme temperatur som i dag.

■ Temperaturen steg gradvis, og steinaldermenneskene rundt Tønsvik ville for 6.000 år siden hatt omtrent samme temperatur som Danmark har i dag. Varangerfjorden i Finnmark ville hatt omtrent samme temperatur som dagens Oslofjord.

Menneskene på den tiden var altså ikke tapt bak en stein. De lagde buer av ask og annet høykvalitets trevirke, som med en skikkelig pil kunne felle et bytte på minst 200 meters avstand. Menneskene på den tiden var like intelligente som den jevne tromsøborger er i dag.

Rikt område

Det var laks i elven, småkval og annet snadder i sjøen, rein og elg i dalen – i det hele tatt et overordentlig matbonanza for steinaldermennesket.

– Steinaldermennesket i dette området levde i et av de rikeste området man kan tenke seg. Det bugnet av ressurser. På denne tiden måtte du hatt et utpreget talent for latskap for å lide nød, sier arkeolog og feltleder Sven Erik Grydeland.

De sydde seg klær av skinn som de preparerte med egne verktøy for formålet. De brukte smykker, og til en viss grad ser vi at det har vært den tidsalders industriproduksjon på Tønsnes.

Redskap som steinaldermennesket brukte ■ Våpen og redskaper var gjerne laget av stein, bein, gevir og trevirke. Skjæreredskaper som kniver, sigder, skrapere og pilespisser ble laget av flint.

■ Fiskeredskapene var ikke så ulike dem i har i dag. I tillegg til garn og ruser brukte steinaldermenneskene fiskekroker av bein, og fisket fra båter. Som åte ble trolig skalldyr og småfisk brukt.

■ På grunt vann bann ble det brukt lystergafler og beinspisser med mothaker til å spidde fisken.

■ I sjøen fanget de også sel som det ofte var rikelig av langs kysten. Selen ble skutt med pil og bue eller spiddet med spyd.

■ Fremkomstmiddelet var gjerne en uthulet tømmerstokk, eller skinnbåter. Sistnevnte var en lett konstruksjon som kunne ta en last på rundt 2 tonn.

■ De fleste laget våpnene og redskapene sine selv, men enkelte praktgjenstander har helt klart vært laget av spesialister.

■ Flere steder på Vestlandet har det i eldre og yngre steinalder vært tatt ut så mye stein til våpen og redskaper at det har vært snakk om regulær bergverksdrift.

Det siste forklarer Grydeland med et emne som det til nå kun er funnet tre av i Nord-Norge. Det er et stykke flint som man ser hakkene i for å drive serieproduksjon av pilespisser.

De hadde søkker til fiskeredskaper, de hadde det man i dag kan kalle for en kajakk, og menneskene kom seg dermed rundt over store avstander med en lastekapasitet på opp mot 2 tonn.

Mat i steinalderen ■ I steinalderen spiste de kjøtt, fisk, og skjell som de stekte på bålet eller kokte i kokegroper.

■ En viktig del av maten var også det man kunne finne av bær, nøtter, frukter og røtter.

■ De fikk ikke hull i tennene i steinalderen.

Munnhellet i Nord-Norge om at levd av fisken i 1.000 år, er en nesten komisk underdrivelse som bommer med 10.000 år.

Samlingsplass

– Vi ser konturene av at Tønsnes må ha vært en større samlingsplass. Kanskje var det utveksling av både materialer, mat og kunnskap her. Og det for et større område. Vi vet fra Russland at en enkel familiegruppe kan ha hatt en årlig vandringslengde på rundt 600 kilometer, sier prosjektleder Gjerde.

Når da naboer møtes, vil de sammen beherske et område som kan strekke fra Alta i nord til Trondheim i sør, og Nord-Sverige, Finland og Russland i øst.

Hvor kom de fra? ■ Siste istid varte fra 70.000 til 13.000 år siden. På denne tiden dekket isen hele Skandinavia.

■ For 14-15.000 år siden begynte den å smelte og i løpet av noen hundre år var hele Kyst-Norge, unntatt Sørlandet, isfritt.

■ Arkeologiske funn viser at mennesker slo seg ned langs kysten kort tid etter at isen hadde trukket seg tilbake.

■ Trolig fulgte menneskene etter reinsdyr og annet vilt.

■ Disse menneskene kalles «pionerene» og kom trolig sørfra via tørrlagte områder i Nordsjøen eller det som i dag er Danmark.

■ Funn i Nord-Finland og Russland viser imidlertid at disse områdene også var bebodde rundt den tiden menneskene befolket kysten av Nord-Norge.

– Tønsnes kan ha vært et meget viktig område for folk i denne regionen. En ting å huske på at Tønsnes på den tiden må ha vært noe av det mest karakteristiske stedet man kunne se for seg i landskapet. Dermed var det enkelt å forklare folk du møtte hvor det var. Dette var jo mennesker som manglet dagens GPS, så et enkelt topografisk signalement var viktig, Gjerde.

Tønsnes er stedet rett ved en øy mellom to trange sund, med et nes som stikker ut og peker mot tre andre sund. Slike steder er det ikke mange av langsmed kysten.

Årevis med forskning

Det som foregår nå er forvaltningsutgraving. Det betyr i korte trekk at arkeologene først dokumenterer hvor hvert enkelt funn er gjort, graver de fram, og katalogiserer gjenstandene.

– Jeg tviler på at mange av dem som er med på utgravingen her vil oppleve noe slikt igjen. Etter at vi er ferdig med utgravningene her i sommer begynner den mer tidkrevende jobben, sier Gjerde.

For det de gjør nå er å gjøre funnene klare for at forskere skal kunne gjøre sine analyser. Her ligger det an til mye forskning, mange rapporter og dertil ny kunnskap.

– Det er vi som har fattet vedtaket og er ansvarlig for utgravingen. Vi vil etter hvert få rapporter etter dette store og spennende funnet. Det har ikke vært gjort slike store funn i området før, fra denne perioden, og vi har håp om at kunnskapshull kan tettes. Vi håper også at funnet bidrar til at folk flest får ny kunnskap og interesse rundt forhistorien vår, sier Olav Sverre Berntsen, seniorrådgiver hos Riksantikvaren.

Ringen sluttes

Arkeologi er også politikk. Den kan eksempelvis brukes av folk som er mot utvikling, og heller vil la arkeologien ligge der den ligger. Paradokset er at det er utviklingen som driver fram funnene. Uten byggingen av nasjonalhavnen på Tønsnes, som altså gjør at tuftene vil forsvinne etter at de er dokumentert, ville man ikke kunne hentet inn kunnskapen.

– Så uten det gode samarbeidet med Tromsø havn ville vi ikke fått all denne nye kunnskapen. Jeg vil derfor takke dem for det gode samarbeidet, sier prosjektleder Gjerde.

Mannen som signerer millionregningene har blitt stadig mer interessert i forhistorien. Han ser stort på det.

– Slik jeg ser det var Tønsnes for 11.000 år siden et større regionalt samlingspunkt for utveksling av ressurser. Herfra ble det skipet fisk og havprodukter rundt om, mineraler og annet kom hit for kanskje å sendes langsmed kysten. Samtidig foregikk det vi kan kalle for steinalderindustri på selve neset. Det er akkurat denne funksjonen Tønsnes vil ha om få år. Etter 11.000 år er altså ringen sluttet, sier havnedirektør Halvar Pettersen.