"Kõigepealt paned trenniriided selga, siis võtad prügikoti ja kindad ning siis lähed jooksma. Ja kui sa näed prügi, siis sa kükitad, võtad prügi üles ja jooksed edasi," kirjeldas Vabarna, mis asi on plogging.

"Tippsportlastele see muidugi trenn ei ole, aga harrastussportlastele nagu mina on see väga mõnus panna trennitegemine kokku millegagi, mis on kasulik ühiskonnale ja eeskujulik. Ma arvan, et tulemus on väga mõnus."

Vabarna märkis, et kui minna välja ja mitte prügile keskenduda, siis tundub, et Eesti on täiesti puhas. "Võiks öelda, et 98 protsenti puhas. Aga kui sa keskendud prügile, lähed välja ja mõtledki, et nüüd ma vaatan ja otsin, siis tegelikult ikka leiab päris hoolega seda. Ega ma niisama ei käiks."

Kui tempo läheb aeglaseks, teeb Vabarna vahepeale paar kükki. "Ühe ja teise jala peal ka".

"Kõige rohkem leian üldjuhul suitsupakke, sealhulgas ka muidugi konisid." Üks asi, mis tuleb jätta, on prügikastide juurde kodututele jäetud taara. "See on väga hea, see tulebki nii jätta." Vabarna on leidnud plogging'u käigus ka näiteks aluspükse.

"Eks ma olen ise ka väiksena prügi maha visanud. Aga kui inimesed saavad täiskasvanuks, hakkavad nad rohkem teadvustama. Meil oli selline traditsioon, et koristasime oma kodus Värska lähedal külas iga sügise tulekul oma teeotsa ära."

Vabarna sõnul hakkab plogging'u kõige huvitavam osa siis, kui enam midagi koristada ei ole, sest siis tuleb hakata kraavi vaatama.

"Mõelge sellele, kui palju te oma elus olete prügi maha visanud ja nüüd täiskasvanuna tuleks see sama prügihulk nüüd vähemalt üles korjata," sõnas ta. "Rööprähklemine on ju igal pool teema – inimesed suudavad käia ja telefoni kerida. Siin on täpselt see, et sa saad esiteks olla tervislik, joosta, higistada ning parandada ja tervendada ka kogu maailma," võttis Vabarna plogging'u head küljed kokku.