Ruská práce s realitou a její interpretací je ukázkově průhledná a jede podle milionkrát vyzkoušené šablony. Je proto zarážející, jak stále snadno se na tenhle lep sedá. A ještě víc šokující, že ani médiím při tom nesvítí naplno červené kontrolky.

Už nějakou dobu je znám princip myšlenkové kotvy. Když přemýšlíte například nad nějakou číselnou hodnotou, třeba letopočtem nebo cenou výrobku, pokud se do vašich myšlenek přímíchá třebas i naprosto náhodné číslo, klidně hozené kostkou, dokáže vaše uvažování spolehlivě vychýlit svým směrem. Důkazních materiálů psychologická literatura přinesla už nespočet.

S myšlenkami, obrazy a hledáním smyslu a pravdy je to podobné. Pokud interpretaci nějakého dění či hodnocení osoby předchází podobná myšlenková kotva, vaše uvažování jí bude podřízeno. Když udělá stejnou řidičskou chybu muž, s velkou pravděpodobností ji budete hodnotit jinak, než když ji udělá žena, ačkoliv pro to objektivně není žádný důvod. Když někdo na ulici někoho okrade, váš přístup k celé věci se bude lišit v závislosti na etnicitě zloděje, aniž byste o celé situaci věděli víc a ničím jiným se nelišila.

V případě válečné propagandy jde o naprosto totožný princip. Je proto klíčové mít iniciativu na své straně, nastolovat komunikační agendu a díky tomu držet v rukou celkový rámec diskuse v požadovaných mezích. Myšlenková kotva z nepřipraveného mozku totiž jen tak nezmizí. Pořád nám někde vzadu bude viset, bude přítomná v našich úvahách a podvědomě, třebaže budeme přesvědčeni o její irelevantnosti, ji budeme mít v hlavě.

Těžko to vyčítat průměrné populaci, i když i ta by měla být po letech totality schopna alespoň částečně dekódovat ptydepe a novořeč a všechny další varianty jazyka autoritativní moci. Skutečně na pováženou je to však v případě médií, která by systém předběžné opatrnosti měla mít zabudována ve své DNA. Zjevně nemají a v případě ruské agrese vůči Ukrajině lze jen nevěřícně zírat, jaké novinářské výstupy se dostanou do mainstremových mé­dií.

Ukázkově je to vidět na případu takzvaného referenda na východní Ukrajině. Všichni vědí, že jde o frašku, všichni vědí, že „referendum“ je nelegitimní, že neexistují voličské seznamy, že chybí kontrola hlasování, že lidé házeli do uren klidně několik lístků, že celá záležitost probíhala pod dohledem samozvaných ozbrojenců hlídajících volební prostory, že ze znaků skutečného demokratického referenda nebylo naplněno vůbec nic, že poslední aspoň trochu objektivizovatelné průzkumy veřejného mínění jasně říkaly, že pro odtržení východních regionů rozhodně není většina obyvatelstva, i přesto všechno iDNES.cz neváhá dát na titulku titulek: „Většina je pro nezávislost, hlásí Doněck. Referendum přerušila střelba“. A následuje zpravodajsky neutrální popis situace bez jakéhokoliv zpochybnění, jen s konstatováním, že Kyjev obviňuje Rusko z organizace a financování „referenda“, aniž by to jakkoliv mělo zpochybnit zbytek textu.

Ani náznak toho, že nejde o dvě rovnocenné strany sporu, že médium v takové situace není jen od toho, aby „dalo prostor oběma stranám“. Podstatné části obyvatel země, která v pravidelných intervalech propadá hysterii kolem neexistujícího ohrožení ze strany sudetských Němců, v případě skutečných ruských imperialistických kroků nedochází vůbec nic.

Stejně tak na stránkách Českého rozhlasu najdete dokonalý důkazní materiál toho „Jak se skáče na špek“: text s titulkem „Referenda o nezávislosti na Ukrajině provázel překvapivě velký zájem voličů“ jako by vypadl z ruské tiskové agentury. Žádný odstup, žádná konfrontace reality s mediálním obrazem, nic. Bezelstná prodloužená ruka ruské propagandy.

Dokonce i tak zkušený novinář a komentátor jako Libor Dvořák neumí vytěsnit myšlenkovou kotvu „referenda“, a dokáže v dnešním ranním vstupu prohlásit, že extrémní čísla o účasti a výsledek kolem 90 % pro odtržení jsou mimořádně podezřelé a hned v druhé větě dodat, že to musíme vnímat jako signál o změnách preferencí lidí na východní Ukrajině. Tedy myšlenková konstrukce ve smyslu: „nemůžeme to brát vážně, ale o něčem to svědčí“, která svědčí hlavně o tom, že i průhledné psychologické triky pořád fungují a zabírají i na ty, kteří by měli mít do situace silný vhled.

Myšlenková kotva je daná – na Ukrajině probíhá proces, kdy si lidé svobodně a demokraticky určí, že chtějí být součástí Ruska. Tohle je agenda nastolená ruskou propagandou, která si podmanila zpravodajsky „neutrální“ titulky českých médií. Že potom někde v publicistické části, třeba uprostřed dlouhého článku dostane prostor nějaké zpochybnění nebo se mezi řadu zpravodajských výstupů občas dostane jiný pohled jako například rozhovor s proslaveným pro­fesorem Zubovem, na celkovém dojmu mnoho nezmění.

Neříká se to lehko, ale velká část českých médií tváří v tvář profesionálně vedené propagandě bohužel naprosto selhává. Od nevinného pojmenování „aktivisti“ ozbrojených složek agresorů, přes vážné přijetí a komentování výsledků nereferenda, až po bezproblémové přijímání územních anexí pod falešným pláštěm ochrany menšin a vymyšlených historických nároků. Nevyplatí se nám to.