På söndag eftermiddag tog BK Häcken emot AIK hemma på Bravida Arena. En stormatch väntade mellan två av Allsvenskans defensivt starkaste lag och en fortsatt kamp om en plats för Europa League-kval. Inför matchen hade nog inte många gissat på ett så tungt slutresultat som vi fick se: innan den här omgången hade AIK och Häcken endast släppt in 17 respektive 20 mål på 24 matcher och AIKs bortaform den här säsongen har varit långt ifrån imponerande, samtidigt som Häcken hade tre raka hemmasegrar med endast ett insläppt mål.

Demoleringen vi fick se kan egentligen summeras i två punkter, 1. AIK var fantastiska och 2. Häcken var värdelösa, men för den här artikelns syfte så vill jag belysa tre aspekter som jag anser vara de främsta avgörande anledningarna:

Exploateringen av Häckens 4-2-3-1. AIKs kompakta, låga block. Ytterbackarna förlorade matchen.

Exploateringen av Häckens 4-2-3-1

Hemmalaget ställde upp med en grunduppställning vi har sett dem spela med nästan varje match den här säsongen, men för mötet med AIK var ett par detaljer ändrade i taktiken vilket ledde till en strategisk kollaps i laget.

Häckens mittfältslinje var splittrad och ytan som skapades mellan Faltsetas-Friberg och Yasin-Abubakari-Mohammed gav AIKs mittfält – framförallt Olsson – alldeles för mycket utrymme att styra spelet på, både offensivt och defensivt. Det finns oftast klara skäl till varför man vill splittra mittfältslinjen på det här sättet: vanligtvis är det mot lag som inte är positionssäkra; lag som är fysiskt svagare; eller lag som är långsammare. De två djupt sittande mittfältarna kan då bygga upp spelet utan bli för isolerade och understöd från spelarna längre upp öppnar vägen för offensiva kombinationer och man kan snabbt skapa overloads i sista tredjedelen. AIK visade sig vara helt fel lag att försöka bryta ner på det här viset. I respons till den stora ytan som hade skapats i Häckens mittfält försvarade AIK med ett kompakt, smalt block i en 4-4-1-1 uppställning som disciplinerat höll ihop horisontellt. Det tvingade Häcken att söka sig antingen utåt eller långt uppåt, då det inte gick att få igenom bollar centralt. När de väl försökte spela genom mittenkanalerna så fanns oftast bara en spelare, Abubakari, i AIKs första AAA (Advanced Action Area, mer om det här i kommande inlägg). Paulinho sprang långt uppe i höjd med sista försvarare; Yasin och Mohammed stod båda långt ut och högt upp, med offensivt understöd från sina respektive ytterbackar; och i den stora ytan mellan alla spelare stod AIKs mittfält starkt och bröt 1:a och 2:a passningslinjer. Det skapade följande bild:

Friberg tvingades ofta att slå långbollar ut mot kanterna

Planen att spela centralt till Abubakari fallerade totalt när man inte fick igenom bollen, så planen skiftades snabbt: Abubakari föll ner djupt för att själv hämta bollen och Yasin och Mohammed försökte gång på gång utnyttja 2:a respektive 4:e offensiva kanalen (som inom tysk fotboll refereras till som Halbraum), men AIKs försvarsspel var baserat i ett smalt, presslöst man-mot-man-försvar med korta horisontella avstånd mellan spelarna, vilket främst ströp tillgång till de tre mest centrala kanalerna. Därmed pressades all offensiv kraft ut till de två yttersta kanalerna för Häcken och därifrån hade de väldigt lite effektivitet.

AIK hade gjort sin hemläxa och visst är det så att Häckens 4-2-3-1 är baserat i att de fyra frontmännen skall penetrera centralt, men en effektiv plan B saknades. Det delade mittfältet misslyckades och en enorm negativ yta skapades mellan Häckens linjer. Hemmalaget låg under med 3-0 efter 35 minuter och när en reducering kom i den 37:e matchminuten så byttes Abubakari ut mot Ranegie. Planen ändrades något, men ineffektiviteten förblev densamma.

AIKs kompakta, låga block

Med 6 gjorda mål så finns det ingen som kan beklaga sig på AIKs offensiva krafter i den här matchen, men jag imponerades mest utav det tålmodiga defensiva jobbet som fullständigt hämmade Häckens offensiva krafter.

Den defensiva roteringen mellan 4-4-1-1, 5-4-1 och 5-3-1-1 innebar att AIK var redo för vilken situation som helst. Först hanterades Häckens centrala forceringar genom ett tight, centralt 3-1 block med Ishizaki, Olsson och Blomberg med Goitom framför. AIK pressade i princip ingenting, utan de bjöd in Häcken till att anfalla, men med en så pass stark positionell disciplin att det inte fanns något för Häcken att göra förutom att spela brett och försöka spela runt istället för igenom.

Den breda forceringen löstes sedan briljant genom att Lindkvist/Ishizaki och Sundgren/Blomberg föll ner djupare. Med stöd från Johansson och Nyholm på vardera kant så befann man sig alltid i ett numerärt överläge och Yasin/Binaku & Mohammed/Johansson hade ingen chans att komma igenom. Faltsetas stannade djupt genom hela matchen; och AIKs enda pressing-trigger var när Friberg fick bollen centralt. Så fort han kom rättvänd med bollen kvävdes hans passningsmöjligheter av AIKs centrala block.

De här ”Positions & Passing Network”-grafikerna från @11tegen11 på Twitter visar väldigt tydligt vad det är jag talar om. Abubakaris offensiva roll var som sagt väldigt ineffektiv, vilket ledde till att en utav de två lägre sittande mittfältarna fick ta en större offensiv roll. Faltsetas satt väldigt djupt genom hela matchen och Friberg blev spelaren som tog det ansvaret. Hans kombinationer med Andersson på högerkanten var Häckens främsta vapen och man försökte utnyttja de två yttre kanalerna, med Mohammed längst fram i Halbraum-kanalen.

Grafiken över AIKs positioner påvisar tydligt den defensiva strukturen jag skrev om här ovan. Det positionella samspelet mellan Ishizaki, Lindkvist och Johansson, med understöd av Karlsson, var lysande. På AIKs högerkant var det samma visa: defensivt så togs Ahmed Yasin ut ur spelet av firma Blomberg, Sundgren och Nyholm. Yasin försökte ta sig in mer centralt gång på gång, men där var – än en gång – AIKs briljanta centrala 3-1 block.

Häcken slutade matchen med en xG på 1.00 från 14 skott, vilket redogör AIKs effektiva defensiv: bortsett från målet så lät man inte Häcken komma till några farliga chanser alls.

Ytterbackarna förlorade matchen

Jag nämnde att några få detaljer i Häckens vanliga 4-2-3-1 hade ändrats. Vad som visade sig vara den kanske farligaste detaljen i det strategiska skiftet var spelarrollerna för Häckens ytterbackar.

Mittfältssplittringen skapade som sagt en stor negativ yta i mittzonen som AIK snabbt utnyttjade till sin fördel. Men om vi än en gång tittar på Häckens positionsgrafik så ser vi att Binaku och Andersson båda höll otroligt höga positioner matchen igenom. Det är en genomsnittlig position som den grafiken visar oss och det är ju så klart till stor del på grund av den offensiva taktiken: att ytterbackarna ska komma med fart bakom ytteranfallarna med understöd utav mittfältet, en offensiv taktik som Häcken tvingades vända sig till nästan vartenda anfall (som sagt, eftersom centrala angrepp var meningslösa). Att den offensiva kombinationen inte funkade har vi redan gått igenom, AIK löste det briljant. Men Häckens ytterbackars genomsnittliga position är så pass hög på grund av det bristfälliga defensiva jobbet. Allt för ofta såg vi mittbacken Lindgren tvingas stöta upp för att bemöta det snabba angreppet från Stefanelli, Lindkvist och Goitom. I en fyrbackslinje ska det aldrig behöva hända: en ytterback ska aldrig ligga för högt för att inte kunna jobba sig hem i tid för att bryta ett anfall.

Häckens fyrbackslinje var alltså inte en fyrbackslinje: de två ytterbackarna agerade egentligen wing backs, högt upp i plan, och Faltsetas tvingades gång på gång att förbli defensiv (vilket är ännu en anledning till varför Häcken förlorade mittfältskampen).

AIK utnyttjade den här bristen i Häckens taktik fläckfritt, men vad som stack ut var just hur man gjorde det. Om det var en medveten taktik eller inte låter jag vara osagt, men det vi såg var nästan en exakt kopia utav en av de bästa taktiska innovationerna jag någonsin har sett.

21 juli 2010: Chile möter Schweiz i VM. Efter en tidig utvisning i första halvlek på Valon Behrami så drar sig schweizarna tillbaks och sätter sig i ett djupt, defensivt 4-4-1 block. Chile stormade framåt men hur de än försökte så gick det inte att rucka på Schweiz fantastiska försvarsspel. I andra halvlek ändrade Chile om i laget och anföll med vad som nu är ett brett använt anfallsvapen: Overload And Isolate.

Chiles tränare Marcelo Bielsa instruerade sina spelare att anfalla kraftigt på en kant (overload). Det tvingade Schweiz decimerade försvar att förflytta sig åt det hållet och försvara med fler kroppar på den kanten, vilket öppnade upp en stor yta på andra kanten för en ensam chilenare (isolate). Triggern för Chile var den horisontella pressen från Schweiz: så fort de reagerade på Chiles overload så slog man bollen ett snäpp bakåt för att sedan slå en krossboll till den isolerade chilenaren på andra kanten, som med fart och teknik hamnade i antingen en 1v0 eller 1v1-situation. Detta ledde till slut till ett mål, Chile vann matchen och gick vidare från gruppen.

En simplare version utav Overload And Isolate användes av AIK för tre utav målen: 2-0 (Sundgren), 4-1 (Lindkvist) och 6-1 (Lindkvist). Eftersom ytterbackarna oftast befann sig långt ur position (eller snarare, eftersom avståndet mellan ytterback och mittback var för långt på båda kanter) så erbjöds AIK chanser att utnyttja de ytorna och ta god tid på sig. Ytterbackarnas positionella misstag betydde att hela Häckens defensiva linje skiftade mot bollen för att undvika ett underload-läge. Detta innebar i sin tur att den motsatta kanten lämnades alldeles för fri och det fanns alltid åtminstone en AIK-spelare där som kunde ta emot bollen utan press.

Summering

Det är alltid kul att se en målrik fotbollsmatch och det är trevligt att se att Allsvenskan då och då kan producera underhållande matcher som denna.

Å andra sidan var det tråkigt att Häckens grundläggande strategier fallerade så enormt. AIKs djupa 4-4-1-1 är ingen ny strategisk innovation, det finns massor utav taktiska verktyg för att låsa upp det försvaret och det var frustrerande att Stahre inte försökte sig på en taktisk ändring förrän han bytte ut Abubakari mot Ranégie.

Om det finns en taktisk läxa att ta med sig från den här matchen så är det AIKs defensiva tålamod. Man behöver inte alltid pressa bollhållaren aggressivt för att snabbt vinna tillbaks bollen. Låt dem komma! Sitt djupt, vänta och styr motståndarna dit du vill. Spela på deras styrkor; spela på deras svagheter.