Dubbelmordet i Hallonbergen i Sundbyberg i tisdags misstänks ha som motiv att tysta ett vittne till ett annat mord i samma område nyligen.

Mannen som knivhöggs till döds utanför sitt hem var nämligen kallad att vittna i en förhandling i tingsrätten på onsdagen angående dödsskjutningen av en 25-åring med gängkopplingar och domar för bland annat vapensmuggling. Även den knivmördade mannens fru mördades i tisdags. Tre unga män sitter häktade för de morden.

Sedan dess har ytterligare ett dubbelmord skett, denna gång i närliggande Kista, en stadsdel i nordvästra Stockholm. Även här misstänker polisen kopplingar till gängkriminalitet.

I den politiska debatten kring kriminalitet och sociala problem i stadsdelar med låga inkomster och hög arbetslöshet har det ofta varit polariserat, med en vänstersida som poängterar sociala insatser och en höger som framför allt krävt fler poliser och längre straff. Det har ofta blivit rent parodiskt, med beröringsskräck för förstärkning av ordningsmakten från vänstern och hån från höger mot den som dristar sig till att ens nämna så grundläggande saker som fritidsgårdar och liknande insatser.

Men frågan är om inte våldsvågen från de kriminella gängen gjort att den kartan är på väg att ritas om.

I en debattartikel i Aftonbladet på torsdagen slår två vänsterpartistiska kommunpolitiker ett slag för både fler poliser i utsatta områden och hårdare straff för vapenbrott. Kommunalrådet Staffan Norberg i Södertälje och Per Sundgren, före detta borgarråd i Stockholm, skriver bland annat:

”Förståelse för kriminalitetens orsaker får inte leda till att vi inte kraftfullt ingriper mot denna kriminalitet. Det är arbetarklassens ungdomar som riskerar att hamna i drogberoende och kriminalitet och det är arbetarklassen som får sina bilar och egendom förstörd.”

Traditionellt har vänsterhållningen i modern tid ofta varit att inte vilja ge polisen större maktmedel, för att därigenom motverka risken för maktmissbruk, övervakning och förföljelse av politiskt avvikande och så vidare. Samtidigt har nog de flesta förutsatt att polisen ändå ska ha möjlighet att klara uppgiften att förhindra blodiga gängkrig och att vittnen till mord själva mördas.

Som Dagens Samhälles krönikör Peter Santesson var inne på nyligen, innebär den högst befogade rädslan för att vittna mot grovt kriminella gängmedlemmar att gängen får omfattande makt i de områden där de är etablerade. Rättsstaten försvagas medan korruptionen breder ut sig.

Det är denna utveckling som beskrivs i den omtalade rapporten från polisen om utsatta områden – den som tvärtemot vad som kan ha uppgivits i vissa utländska etermedier inte pekar ut 53 ”no-go-zoner” – och det är verkligen ingen munter läsning. Den som har ett maktkritiskt synsätt på samhället borde rimligen avsky denna form av brutal maktutövning.

Det finns massor av sätt hårdhänta polisinsatser i utsatta områden kan göra en dålig situation sämre – vilket inte minst upptakten till kravallerna i Husby härom året tydligt visade. Och massiva sociala insatser är fullkomligt nödvändigt för att på lång sikt motverka rekryteringen till gängen.

Men i det korta perspektivet stoppas morden och gängens maktutövning genom att de och deras vapen plockas bort från gatorna. Lika dumt som det är av flabbande högerdebattörer att avfärda krav på sociala insatser, vore det att från vänsterhåll vägra inse att detta måste genomföras av polis och domstolar.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.