"Vi behöver röra oss mot en gemensam verklighetsbild och acceptera att Sverige befinner sig i skarpt läge.” Orden yttrades i torsdags kväll av historikern Lars Trägårdh, i SVT-programmet ”Opinion live” (23/2). Han kritiserade Aftonbladets ledarskribent Anders Lindberg som tidigare i programmet sin vana trogen hade avfärdat all negativ beskrivning av Sverige som ”desinformation”.

För att nå en gemensam verklighetsbild måste Lindberg och hans gelikar genast sluta att bagatellisera situationen. Att tillväxtsiffrorna ser bra ut ändrar inte att alltfler barn far illa när socialtjänsten inte mäktar med, att innovationsklimatet är gott hjälper inte de företagare och familjer som hukar för kriminella gäng i vissa förorter. Att SD målar allt i nattsvart, att Donald Trump skränar och skarvar och Putin låter sina propagandaorgan producera skräckfilmer, gör inte heller den svenska segregationen mindre allvarlig.

Just nu tycks stora delar av Mediesverige helt inställt på att motbevisa Trump, Putin och SD. Det spär bara på polariseringen.

Men det är inte bara medierna och åsiktsmaskinerna runt den rödgröna regeringen som måste skärpa sig. De som kallar sig ”Sverigevänner” bör betänka följande: För varje gång ni överdriver beskrivningen av problemen i Sverige, triggar ni de politiska motståndarna att skönmåla. Och tänk på att ett förstoringsglas som konstant hålls över några särskilt dysfunktionella delar av samhället, ger inte en rättvisande bild av helheten.

Därutöver kan man reflektera lite över vem det är som i dessa sammanhang ömkas. De som i störst utsträckning är offer för segregationen och den svenska förvaltningskrisen är skötsamma personer som själva bor i utsatta områden och ofta själva har invandrarbakgrund. Det är dock hemskt sällan man hör ”Sverigevännerna” beklaga dessa människors situation.

Om vi avstår från såväl bagatelliseringar som överdrifter kan vi börja närma oss en gemensam verklighetsbild. Men vi behöver något mer; vi behöver rehabilitera vårt ”vi”.

Härom veckan klubbade danska Folketinget en skrivelse om utanförskapsområden som – delvis på grund av regeringspartiernas slarv – satte frågetecken vid om andra generationens invandrare verkligen är ”danskar”. Sådana tilltag orsakar stor skada och splittring. ”Dansk är den som vill vara dansk”, skrev en gång för flera hundra år sedan prästen och politikern N. F. S. Grundtvig.

Verkligheten ser ut som den gör och Sverige, liksom Danmark, är och kommer att förbli mångkulturellt. ”Svensk är den som vill vara svensk” är ingen dålig utgångspunkt för det ”vi” som också behövs för att komma tillrätta med de djupgående problemen i Sverige.