I Stockholms synagoga höll statsministern ett tal som avvek från tidigare när han pekade ut i vilka miljöer antisemitism växer. För första gången nämnde han samlat att antisemitism finns inom vänstern som inom de migrantgrupper som anlänt till Sverige de senaste åren. En retorisk positionsförflyttning inför ett valår eller inte är osäkert. Under ytan har samarbetet med grupper som kopplas till Muslimska Brödraskapet ökat, inte minskat. Brödraskapet är en av de organisationer som även internationellt anses vara fundamentalistiska.

Statsministern var allt annat än otydlig i sitt tal:

Den finns i högerextrema och nynazistiska grupper, som behöver belysas och bemötas som de terrorister de är, eller riskerar att bli. Den finns i vänsterextrema grupper, som faller ned i antisemitiska argument och konspirationsteorier, på ett sätt som aldrig kan försvaras eller bortförklaras. Den finns i fundamentalistiska islamistiska miljöer, inspirerade av terrorsekter och fanatiker. Men utöver det ser vi också antisemitismen hos vuxna och barn som flytt till Sverige. Människor som inte alls behöver vara djupt troende, men som under hela sitt liv har blivit utsatta för antisemitisk propaganda, genom berättelser, genom tidningar, genom TV, ofta orkestrerad eller påhejad av de förtryckande regimer som de har flytt ifrån. Och jag bryr mig inte om i vilken skepnad eller form hatet visar sig. Var än antisemitismen finns, ska den belysas och bekämpas.

För inte ens ett år sedan vägrade statsministern i en interpellationsdebatt röra vid ämnet. Så sent som under fredagen berörde han ämnet flyktigt en debattartikel. Under minnesdagen blev han tydlig. Det finns ingen anledning att tro att statsministern inte menar allvar på ett personligt plan med sitt engagemang men regeringen som helhet agerar i en annan riktning. De moderata muslimska röster som efterfrågas i debatten trängs undan av mer fundamentalistiska samtidigt som BRÅ studier visar på att upp till 55 procent av gymnasieelever med muslimsk härkomst visar upp antisemitiska vanföreställningar. Det är inte moderata, religiöst ointresserade muslimer, som visar upp en hög organisationsgrad. Det är de ortodoxa och fundamentalistiska. Med hög organisationsgrad följer undanträngning av oorganiserade.

En organisation som i internationell mening betecknas som fundamentalistisk är det Muslimska Brödraskapet. En organisation som genom FIOE, Federation of Islamic Organisations in Europe som grundades av Brödraskapet, i allra högsta grad är representerat och aktivt i Sverige. Den tidigare moderata riksdagsledamoten Abderizak Waberi, som driver ett antal muslimska friskolor och tidigare ordförande för IFIS, Islamiska Förbundet i Sverige är FIOE vice president.

IFIS och SUM, Sveriges Unga Muslimer, är huvudman för Muslimska Familjedagarna. 2015 var Dr Anas Alikriti en av huvudtalarna på familjedagarna. Alikriti är även ordförande i ”Cordoba Foundation” som menar att islamistisk fundamentalism är ett påfund av väst och inte existerar. Alikriti bedöms vara en av Brödraskapets centralgestalter i Europa.

Till IFIS, där även Omar Mustafa kan räknas in i ordförandelängden, är Muslimska Brödraskapets biståndsorganisation Islamic Relief kopplat i formella termer. Huvudman är ISIF och ISIF går ej att utesluta som medlemsorganisation enligt dess stadgar.

Mom. 1: Föreningens huvudman är Islamiska Förbundet i Sverige. Mom. 6: Årsmötet äger rätt att med ¾ majoritet utesluta en medlemsorganisation som bryter mot stadgarna eller på annat sätt motverkar organisationens syfte och mål. Årsmötet äger ej rätt att utesluta föreningens huvudman Islamiska Förbundet i Sverige.

Föreningens vice ordförande är studieförbundet Ibn Rushds förbundsrektor. Omar Mustafa.

Utöver att regeringens aviserade slutrapport om bidragen till trossamfunden, som ursprungligen skulle presenterats under fredagen men vars slutrapport sköts upp till i mars av okänt skäl finns det andra inriktningsbeslut som väntas. Sida kommer att under mars presentera sin strategi för biståndsarbete och flera av varandra oberoende källor vittnar om att Carin Jämtin och Sida kommer att rikta in biståndsarbetet med Islamic Relief i en central roll. Argumenten för denna strategi är att väst har svårt att vara verksamma i områden med islamistisk fundamentalism och behöver en partner i form av Islamic Relief. Inte internationellt erkända Röda Halvmånen. Vad Sida och Carin Jämtin inte tar i beaktande är att Islamic Reliefs huvudman och ursprung, Muslimska Brödraskapet, påfallande ofta är en parti konflikterna. Muslimska Brödraskapet är en av de krafter som propagerar för ett nytt folkmord på judar.

Sverige kommer bygga sin biståndspolitik kring Islamic Relief i större omfattning och i mindre utsträckning kring internationellt erkända och mer sekulära Röda Halvmånen.

Omar Mustafas upphöjelse till officiell svensk representant, bland annat vid besöket i Azerbadjan, blir därmed fullt logisk. Kopplingarna mellan Mustafa och Muslimska Brödraskapet är många. Mustafa ”petades” ur socialdemokraternas partistyrelse då han inte kunde tydligt sätta socialdemokratiska ideal före IFIS, där han var ordförande, och Carin Jämtin (då partisekreterare) lät Veronica Palm hålla i yxan för att inte själv bli inblandad. Mustafa pekades ut som ett eventuellt ministerämne. Nu kommer organisationer som Islamic Relief och IFIS in bakvägen i regeringen via UD och i stor mån Utbildnings- respektive Kulturdepartementen. Gymnasieminister Anna Ekström lutar tungt på Folkbildningsrådets verksamhet där Ibn Rushd tillhör en av de större bidragsmottagarna samtidigt som Alice Bah Kuhnke har en lång relation med Omar Mustafa och Ibn Rushd-sfären sedan tiden som chef för Sektor 3.

Bakom statsministerns tal har ingenting förändrats i egentlig mening. Rådgivarna är samma som tidigare. Politiska rådgivare som är rekryterade för sina åsikters skull. Grupperingar som med viss lätthet kan associeras med Muslimska Brödraskapet tar allt större plats i utformningen av politiken och är idag inte bara en del av UD:s officiella reserepresentation utan ser ut att bli en partner i den svenska biståndspolitiken. Ulf Bjerelds rapport om bidrag till trossamfund dessutom försenats kan tyda på att denna sfär får ytterligare positiv särbehandling.

Trots statsministerns tal på minnesdagen av Förintelsen i Stockholms Synagoga har ingenting förändrats under mandatperioden. Snarare har organisationer och personer som kan kopplas till Muslimska Brödraskapet kunnat flytta fram sina positioner i den svenska statsförvaltningen och politiken.

Ett Brödraskap som inte på något sätt ändrat grundsyn och förhållningssätt till judar i allmänhet. Just den grundsyn som statsministern, på minnesdagen av Förintelsen, säger sig vilja arbeta emot.