Erik Holstein, politisk analytiker på danska Altinget, skriver om hur asyl- och invandringspolitiken kan påverkas av terrorattentatet i Stockholm.

– Vi är inte vana vid detta i Sverige. Vi är neutrala i allt och ställer upp för omvärlden. Att vi får uppleva något sådant är helt obegripligt.

Yttrande kommer från en man på Stockholm gator som intervjuas av Berlingske journalister och visar hur fredagens terroristattack slår rakt in i den svenska självbilden. En självbild som inte fungerar med islamister som har det svenska samhället som dödsfiende.

När terrorn slog till mot Köpenhamn för två år sedan, skrev författaren Carsten Jensen att "Danmark har styrt mot konfrontation i två decennier – och nu har vi fått det."

Såväl den danska utrikespolitiken som asylpolitiken kunde bana väg för terroristradikalisering, tänkte Jensen. Efter attacken i Stockholm kan man förvänta sig att sådana påståenden upphör.

En investering i framtiden

I 50 år låste det offentliga Sverige in sig i en ideologi som man med all makt försökte få verkligheten att passa in i. Det gäller över hela linjen:

Även uppfattningar helt i konflikt med humanistiska grundvärden för den svenska välfärdsstaten fick utrymme. Kvinnoförtryck och religiös fanatism bland vissa etniska grupper har tills nyligen bagatelliserats.

Asyl- och invandringspolitik har byggt på idén att ett massivt inflöde av outbildad arbetskraft från tredje världen är "en investering i framtiden." Även om inget tyder på att den investeringen kommer att stärka det svenska samhället.

Fram till införandet av gränskontroller för arton månader sedan var attityden att det fortfarande finns utrymme för många fler asylsökande i Sverige. Som den borgerliga tidigare statsministern Fredrik Reinfeldt sade 2014, hade Sverige "oändliga mängder av fält och skogar." Fram till i dag är tillströmningen i Sverige betydligt större än Danmark.

Terrorförsök 2010

Nu tyder allt på att terroristattacken utfördes av en avvisad uzbekisk asylsökande med sympati för IS. Det var inte ens det första försöket. Endast ren tur förhindrade ett islamistiskt attentat 2010.

Det är anmärkningsvärt eftersom den svenska utrikespolitiken genom åren har präglats av försiktighet. Därmed har Sverige haft en helt annan attityd än Danmark till krigen i Mellanöstern och i kampen mot IS. Sverige är som bekant inte heller med i Nato.

Men ändå attackerades Sverige.

Terror utmanar därmed den mer självplågande versionen av kulturrelativism, där även attacker mot civila har mötts med attityder som: "Vad har vi gjort fel, då de hatar oss så mycket".

Istället för denna invecklade inställning till verkligheten kan man titta på vad islamisterna själva anger som orsak till attackerna.

Förra året gav IS själv en lovvärd ärlig redogörelse för organisationens motiv för terrorism mot väst i organisationens propagandatidning Dabiq. Under den talande rubriken "Why we hate you and why we fight you", sägs bland annat:

Vi hatar dig, först av allt, eftersom du är otrogen. Vi hatar dig för att du är sekulär, har liberala samhällen som tillåter det som Allah har förbjudit och förbjuder många av de saker som han har tillåtit. Vi hatar dig och gör krig mot dig, eftersom du inte tror på din herre och skapares existens.

Först därefter blev västvärldens utrikespolitik nämnd som en orsak. Och för att ingen ska vara osäker, framförde IS-magasinet följande:

"Det är viktigt att förstå att även om vissa hävdar att er utrikespolitik är det som driver vårt hat, så är den anledningen sekundär. Faktum är att även om ni skulle sluta bomba, fängsla, tortera, förtala oss och sluta ta våra länder, skulle vi fortfarande hata dig. För vårt främsta skäl att hata dig kommer inte att försvinna förrän du omfamnar islam."

Könsapartheid

Terroristattack är inte det enda exemplet där den ideologi, som det svenska etablissemanget varit fanbärare för, obevekligt stöter samman med verkligheten. De senaste veckorna har bjudit på flera oroväckande nyheter:

De hårdkokta krig mellan invandrargäng i Malmö och andra svenska har satt fingret på parallella samhällen som är utom kontroll.

Diskussionen om brott och nationalitet tog verkligen skruv när Peter Springare, förundersökningsledare i Örebro, rapporterade att en allt större andel av de kriminella han träffade hade utländsk bakgrund.

Häromdagen kunde svensk TV rapportera om könsapartheid på en muslimsk privatskola, där flickorna tvingades att sitta längst bak i bussen.

Frågan är hur debatten i Sverige nu kommer att utvecklas. Kommer majoriteten av svenska medier och politiker fortsätta att försöka minimera problemen? Eller har Sverige, tvärtemot, nått en vändpunkt där en ketchupeffekt ger en debatt, som har varit undertryckt i 50 år, som exploderar ohämmat?

Sverige står verkligen vid ett vägskäl.

erik@altinget.dk