Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Det är Sema Mehdi som berättar.

“När vi kontaktade dem och sa att vi inte ville ha kollektivavtal började det ringa från okända nummer och där vi fick veta direkt att ni MÅSTE skriva på”.

“Det kändes obehagligt”

“Han kände direkt att det var någon slags maffiametod de använde sig av. Han blev ganska rädd, för vi har ju varit med om det i hemlandet (red anm: Irak) hur man blir tvingad till saker och hur man inte har frihet”

Det här säger Sema Mehdi.

Hon är bara 20 år gammal och har bott i Sverige sedan hon var 6 år. Hon pratar perfekt svenska på intervjun, med östgötsk dialekt, när hon vittnar om hur facket Livs gett sig på henne och hennes bror. Hon vill göra något bra för det svenska samhället och skaffa arbetsmöjligheter för inte bara sig själv utan även för andra, säger hon.

Hon vill visa att invandrare inte bara sitter och lyfter bidrag.

Fotot är publicerat med tillåtelse från fotografen på Nyheter Idag

Bageriet gick, som jag visat i mitt tidigare inlägg, dåligt. Sema berättar att det också var omodernt, nergånget och smutsigt. Det fanns kryp i köket. Sema och hennes bror fick därför investera i en stor ombyggnad, bland annat för att de ville baka allt bröd själva och inte sälja bake off som de tidigare ägarna gjort.

“Vi fick ha stängt 3 månader för att bli av med alla kryp och all smuts”

Facket ingrep inte mot den ägaren, som var svensk. Den anställd hela konflikten handlar om tog de över från den förra ägaren och lönen var oförändrad på 114 kronor per timme. Hon fick ofta jobba själv. Facket Livs satte alltså inte den ägaren i blockad utan valde istället ut de två unga ambitiösa irakierna.

Det är en månadslön på 18 240 kronor per månad som facket och deras anhängare kallar slavlön.

Lönen Livs krävde var 20 960 kr. Det är den skillnaden som föranleder att de nu bedriver en hetsjakt på väg mot att förinta företaget helt.

När jag som nyexad civilekonom började jobba som mediesäljare hade jag en grundlön på 11 000 kr 1999. Plus 2 % i provision på de annonser jag sålde i bilagor till Dagens Nyheter och Dagens Industri. Det var inte heller en slavlön. Det är faktiskt helt barrockt att överhuvud taget använda ordet “slav” i de här sammanhangen.

“De skrek kärringar till våra kunder som skulle gå in i butiken”

De har 100 000-tals kronor i skulder och Ahmed tar ingen lön medan Sema själv får en halv så de inte råd att ha några anställda. De hade tänkt att säga upp den anställde redan innan konflikten drog igång. Pengarna saknas alltså. Det de har råd med är att själva jobba där och inget företag har någon som helst skyldighet att ha anställda.

“Hon bad dem backa”, säger Sema om den anställde och vad hon sagt till facket. Hennes konflikt gällde egentligen den förra arbetsgivaren, vilket hon desperat försökt säga.

Hon hade redan hittat nytt jobb och slutade därför två veckor tidigare än hon ändå skulle gjort.

Läs igen.

Den fd anställda slutade två veckor tidigare för att hon redan har ett nytt jobb.

Hon har alltså lidit noll i skada dessutom. Förutom pinsamheten att Livs både startade en konflikt hon inte ville ha och nu fortsätter driva på fast hon sagt nej då. Hon vill inte stämma bageriet, det är det fackförbundet som vill.

Det är den här personen, Lena Persson, som dragit igång hela cirkusen. Hon är ombudsman för Livs i Linköping men vill inte alls svara på frågor.



Nu stämmer som sagt Livs Mehdis på 650 000 kronor, varav 250 000 ska gå till……dem själva. Fin typ av inkomstkälla.

För så här står det i den stämningsansökan som Livsmedelsarbetarförbundet har lämnat in till Arbetsdomstolen. Lena tvår sina händer för nu är det LO-TCO rättsskydd som är motpart.

Här ser ni alltså fackets egentliga skäl till stämningen. 250 000 kronor till dem själva. Fint med incitamentsstrukturer.

Bolaget hävdade ekonomiska skäl.

Ja, har man alltså inte råd att ha en anställd finns inte så mycket att göra. Ingeborgs Bageri har alltså, återigen, inte ens råd att betala ägarna lön. Ahmed kör taxi 5-6 timmar per dag för att få in pengar.

Jag har kollat lite på Livs egen ekonomi, nu när de alltså inte tycker att INTE HA RÅD är ett acceptabelt argument för ett litet företag att inte kunna behålla en anställd.

De sammanställde en ekonomirapport inför sin egen kongress 2013, som de passande nog hade den här loggan på:



Ni ser själva.

Makt före människor.

Kunde inte sagt det bättre själv.

Hur ser det då ut med deras ekonomi? Jag är van att titta på LO-förbundens ekonomi numera så jag visste egentligen redan innan jag kollade vilken storleksordning siffrorna skulle ligga på – 100 miljonersklassen. Det är nämligen där de alltid rör sig. Upp till 1 miljard för de största förbunden, som IF Metall.

De omsätter nästan 200 miljoner kronor.



Men som ni ser gör de inget vidare jobb för de går back. Precis som Ingeborgs Bageri. Jag ska återkomma till det här.

För det går ändå ingen nöd på dem. De har nämligen massa…….kapitalinkomster, genom fastigheter och värdepapper. Typiska kapitalist-grejer alltså.

2011 hade de 11 miljoner kronor i rena kapitalinkomster.



I löptexten i deras ekonomiska rapport kan man läsa vad deras målsättning här.

“Avkastningsmålet för respektive tillgångsslag ska överträffa aktuellt jämförelseindex varje enskilt år”

Inget dåligt mål alltså, de ska slå marknaden varje år.



Samtidigt kan man läsa det här högst upp på deras hemsida, tillsammans med massor av kritik mot kapitalism och företag.



De tycker också att alla fackligt anslutna ska bilda egna s-föreningar. Alltså, de uppmanar inte folk att engagera sig politiskt lite generellt utan helt sonika starta socialdemokratiska föreningar, eller “fackklubb” som de kallas i deras värld.

Eh, well. I min värld är en fackklubb alltså en FACKFÖRENING.

Inte en del av socialdemokratiet förlagd förening, som ska kräva att få ha möten på arbetstid betald av företaget. Vilket du har rätt till om du bedriver fackligt arbete. Men det får du inte om du ska jobba politiskt. Kul att Livs på sin egen hemsida försöker blanda ihop de här korten till de som medlemmar som läser.

Ni kom ihåg att Livs själva hade svårt att få plus och minus att gå ihop, att kostnaderna översteg intäkterna enligt diagrammet där uppe? Vet ni hur ni löste detta?

Med “centralisering” av administrationen, det vill säga de har helt enkelt slagit ihop lokala enheter där administration skett, till en central.

Vad blir följden av det?

Personal blir överflödig. Förstås. Det står inte exakt hur många som de sa upp men det framgår att kostnaderna sjönk, vilket både garanterat är hyror och avtal men också den största kostnaden alla arbetsgivare har – löner.

Facket Livs har alltså själva löst ett underskott i ekonomin genom att säga upp folk.

Klassiskt exempel på “mina regler dina regler” som LO och alla deras kompisar gärna sysslar med.

“Den nuvarande organisationen ger oss möjlighet att snabbt både bromsa och gasa i ekonomin när så krävs”.

Gissningsvis genom att…..anlita fler konsulter och externa leverantörer och ha färre fasta anställda. Jag är nämligen också företagare, jag vet vad de enda sätten att skaffa sig den typen av flexibilitet inför förändringar i omvärld och ekonomi Livs själva syftar på här.



Är det någon som är intresserad av att kolla av Livs egen moral och hur skitigt det egentligen är framför deras egen dörr tycker jag ni ska kontakta någon av dessa tre fackpampar.

De styr nämligen det förbund som nu som en lynchmobb springer efter två unga irakier med en dröm om ett eget bageri, baka allt från grunden och hopp om att kunna både försörja sig och andra en dag.

LO-förbundet Livs nöjer sig inte förrän företaget är satt i konkurs.

Det är deras blodspengar dessa tänkt att ta för egen räkning. 250 000 kronor av irakiernas pengar är nämligen deras egen skalp att hänga på sitt fina kontor på Norra Bantorget mitt i centrala Stockholm.



Men tror ni skottpengar på unga driftiga företagare och blodsmak i munnen när de fällts för gott är något unikt nöje för Livsmedelsarbetarförbundet tror ni fel.

Hotell- och restaurangfacket HRF är lika skottglada och ser gärna hur man med ett schysst verbalt järnrör antingen tvingar dem till underkastelse eller får dem att lägga ner sin verksamhet.

Som HRF gjorde med salladsbaren Wild’n Fresh till exempel i Göteborg, som de blockerade i 4 månader. Innan ägaren Sofia Appelgren gav och sålde. Men hon vägrade att skriva på in i det sista, trots hot och att de stod utanför hennes affär och skrek vidrigheter och hotade folk som skulle in till henne.

Skalpen av Sofia Appelgrens företag hänger på väggen på HRF:s kontor. Ytterligare ett företag de tvingat av banan .

Hon skrev sedermera en bok om HRF:s vidriga metoder och hela karusellen med det som skulle bli hennes dröm men som facket tog sats och hoppade på i sina 100-miljonerkronors stövlar.



Ingen av de anställda hade kollektivavtal. Ingen av de anställda VILLE HA kollektivavtal. Samtliga anställda hade bättre villkor utom en punkt, försäkringar, som hon genast ordnade när hon blev medveten om att hennes inte var tillräckligt bra.

Facket stod ändå i sina fula västar utanför hennes affär i fyra månader i sträck och höga på gudskomplex och maktberusning försökte hindra folk att komma in och köpa och leverera saker. Till slut gav även hon upp.

En annan tjej som fått smaka på fackets makt är Viktoria Frankenius i Kristianstad som öppnade en make-up butik i en galleria i Kristianstad men direkt nästan blev hotad av Handelsanställdas förbund att skriva på avtal.

Annars blir det tråkigt för affärerna, med blockad och gubbar och gummor i väst som står och väster otrevligheter till kunder.



Se där. Ytterligare en invandrare facket har problem med. Precis som med Ingeborgs alltså.

Kom inte hit och jobba.

Viktorias anställda ville inte ha kollektivavtal, hade samma villkor och dessutom en bonus på försäljningen. Men nix, Handels hade nämligen all makt här. Och det är alltid de här konflikterna i botten handlar om. Makt och pengar.

Efter bara några timmar gav hon upp och skrev mot sin vilja på avtalet Handels krävde. Hon ville inte förlora pengar på att facktanterna i väst skulle stå och vara otrevliga mot hennes kunder längre.



“Jag har inget val”

Så säger man inte om man inte utsatts för hot och utpressning. Så sorgligt.

Tyvärr är de här maffiametoderna, med telefonsamtal från okända nummer, hot, trakasserier och jakt på företag tills de ger upp eller går i konkurs något nytt eller något unikt.

Det är så LO-facken jobbar.

Gå in på Livs facebook och ge dem en etta i recension om du vill sända en signal om vad du tycker om det här.

