Niinsanottu Tatun tapaus on jälleen kerran puhuttanut kansan syviä rivejä ja kokoomuspoliitikkoja. En suoraan sanottuna ihan täysin ymmärrä, mistä kohu tarkkaan ottaen nousee. Ilmeisesti on Väärin, ja Pahaa, että toimeentulotukea saava saattaa saada toimeentulotukea ja jopa asua Helsingissä, vaikka vain pelaisi kaiket päivät pleikkaria tai jopa polttaisi kannabista.

Ankaraa pahennusta herättäneessä tatuloinnissa on kyseessä kuukausittainen 1051,5 euron tuki, josta tuensaajan käteen jää alkuperäisen jutun mukaan noin 400 euroa. Erotus selittyy vuokralla ja ilmeisesti harkinnanvaraisilla korvauksilla. Käteen jäävä osuus on siis hieman vähemmän kuin toimeentulotuen perusosa, 477,5 euroa. Tähän summaan — josta sitten on todella maksettava lähestulkoon kaikki — on periaatteessa oikeus jokaisella, jolla ei ole omaa varallisuutta tai muita tuloja. Kovin harva toimeentulotuella elämisen helppoudesta valittava tosin on vapaaehtoisesti vaihtanut palkan toimeentulotukeen.

Moraalista närkästystä herättää asiassa ilmeisesti se, että Tatu ei käy työttömille tarkoitetuissa kurssituksissa eikä ota vastaan tarjottuja töitä, mutta saa omien puheidensa mukaan silti tukia (ja polttaa pilveä ynnä pelaa pleikkaria). Jos näin on todella toimittu eikä kyseessä ole esim. Tatun rehentely toimittajakaverilleen, vika on käsittääkseni maksavassa päässä: kun työtön ei ilmaannu määrätylle kurssille, tiedon pitäisi kulkea eteenpäin ja toimeentulotukea pitäisi minulle kerrotun tiedon mukaan leikata 20 prosenttia. Jos kieltäytyminen on toistuvaa, tuesta leikataan 40 prosenttia, 191 euroa kuukaudessa. Tätä summaa voisi siis pitää Tatun saavuttaman ansiottomana etuna — jos pilvenveikko Tatu ei muista asioita väärin, peittele riippuvuutta aiheuttavien nautintoaineiden kauppansa jatkumista, tai rehvastele kaverilleen.

On siis pääteltävissä, että esimerkiksi Kokoomuksen Lasse Männistön mielestä kansalaisten veronmaksuhalukkuutta rapauttaa ankarasti se, että joku saa kuukaudessa 191 euroa ansiotonta ansiota. Tatu 26 v. epäilee, mahtaako vielä nelikymppisenä elää kuten elää, mutta oletetaan nyt keskustelun virikkeeksi, että Tatu käyttää tätä etuutta väärin kehdosta hautaan: keskimäärin 77 vuotta. Yhteensä Tatu puhaltaisi siis yhteisiä varoja noin 12 x 191 x 77 = 176 484 euroa.

Kallista!?

No, miten sen nyt ottaa.

Pelkästään yhdestä liechtensteniläisestä pankista saatujen osittaisten, vain vuodenvaihdetta 2001-2002 koskeneiden tilitietojen perusteella käräytettiin äskettäin vajaa kaksikymmentä suomalaista veronkiertäjää. Yhteensä nämä veijarit olivat siirtäneet possupankkiinsa noin 60 miljoonaa euroa. Suomen kansan demokraattisesti valitsemiensa edustajien välityksellä laillisessa järjestyksessä säätämien lakien ja asetusten perusteella verottajalle, eli Suomen kansalle, olisi tästä kuulunut reilu 10 miljoonaa. Pelkästään suurin yksittäinen veronkierto nettosi tekijälleen yli kaksi miljoonaa.

Toisin kuin väitetyssä tatutapauksessa, kyseessä ei siis ole mikään viranomaisen moka, ilmoittautumisen laiminlyönti, tai edes pieni vedätys veroilmoituksessa. Miljoonien siirtäminen veroparatiisiin on verovelvollisen tietoisesti tekemä huijaus.

Veroparatiiseja on lukuisia ja jokaisessa veroparatiisissa toimii lukuisia pankkeja ja bulvaaniyhtiöitä; ei ole mitään syytä olettaa, että nämä parikymmentä sankaria (verrattuna tähän mennessä lehdissä esiinnostettuun kahteen toimeentulotukea ehkä väärinkäyttäviin) olisivat ainoat veronkiertäjät. Varovainen arvio pelkästään kansainvälisen sijoitustoiminnan veronkierron vaikutuksista Suomen verotuloihin liikkuu 800 miljoonassa eurossa per vuosi; harmaa talous kokonaisuudessaan taas ”yksityistää” ehkäpä 13 100 miljoonaa euroa yhteisiä rahoja joka vuosi.

(LISÄYS 17.10. KLO 10.20: Arvio 13,1 miljardista eurosta on hyvin mahdollisesti yläkanttiin; todellinen summa saattaa olla paljonkin alle 3 miljardia. Katso prof. Virénin kritiikki kommentista 29.)

No, miten vaikkapa Kansallinen Kokoomus r.p. noin kokonaisuutena tälläiseen toimintaan reagoi? Esimerkiksi helpottamalla sitä. Kokoomus ajaa esimerkiksi niinsanottua hallintarekisteriä, joka mahdollistaisi osakkeiden omistamisen käytännössä nimettömästi. En itse keksi tälläiselle järjestelylle mitään muuta syytä kuin veronkierron (ja ehkä vihamieliset yritysvaltaukset), mutta jos joku tietää asiasta paremmin, sopii valaista tyhmää. Jos hyviä syitä hallintarekisterille on, niin ne on ainakin pidetty hyvin piilossa: entinen Kokoomuksen toivo ja nykyinen Finanssialan keskusliiton … Piia-Noora Kauppi perusteli sitä vain nykyjärjestelmän kustannuksilla — jotka yhden laskelman mukaan ovat keskivertosijoittajalle noin 0,20 euroa vuodessa.

Samaan aikaan arvioidaan, että KELA:n vuodessa maksamista 12 000 miljoonan euron etuuksista vääryydellä on saatu yhteensä neljä (4) miljoonaa euroa. Visuaalisesti oppivia ajatellen aiheesta on ohessa havainnollinen taulukko; saa levittää.

Jossain nyt on jotain mätää, kun ainakaan tämä diplomi-insinööri ei ihan heti näe noiden sossupummien olevan se ensisijainen tai edes aiheesta käytettyihin palstamillimetreihin nähden kovin merkittävä tekijä veropohjan rapautumisessa. Jostain syystä kun näen, että veropohjaa ja veronmaksumotivaatiotani nakertaa jonkin verran enemmän satojen miljoonien kuin satojen tuhansien puhaltaminen yhteisestä kassasta — ja tämän toiminnan aktiivinen edistäminen poliittisen puolueen toimesta.

…

Sitäpaitsi, mitä Tatulle ja hänen kavereilleen oikeastaan pitäisi tai voisi tehdä? Yllä tuli jo toivottavasti selväksi, että kovin suuria rahavirtoja ei ole näiltä hipeiltä takaisin valtion kassaan käännettävissä. Todennäköisesti saadut säästöt eivät millään tavalla kata esim. lisääntyneen valvonnan kustannuksia. Ja mitä sitten tehdään, jos Kokoomuksen ehdotukset valvonnan lisäämisestä eivät toimi, ja Tatu tekee niinkuin lupaa — ei mene töihin, vaikka sosiaalitoimeen palkattaisiin yksi virkailija per sossupummi kovistelemaan ja tukia leikattaisiin?

Jos tuet lopetetaan kokonaan ja Tatut heitetään kadulle, mitä sitten tapahtuu? Tatu on myynyt ennenkin huumeita; minkäpä luulette olevan hänen todennäköisin työpaikkansa tulevaisuudessa?

Pikemminkin toimeentulotuen valvontaa pitäisi keventää. Nykyisellään järjestely, jossa mikä tahansa jotenkuten tuloksi laskettavissa oleva raha vähennetään suoraan tuesta, kannustaa vain ja ainoastaan oman tulevaisuuden tuhoamiseen. Se ei kannusta minkäänlaisiin sijoituksiin tulevaisuutta ajatellen; päin vastoin, se aktiivisesti rankaisee näistä.

Ehdotankin, että tarkkailun painopiste siirretään sossupummeista veronkiertoon. Väitän, että jos edes nykyisin toimeentulotuen takana olevat valvontakeinot — kuten vaikka tiliotteiden toimittaminen joka kuukausi — ulotettaisiin ihan vaikka tilastollisella analyysilla suurimmiksi veronkiertäjiksi epäiltyihin, euroja vyöryisi valtion kassaan hieman eri tavalla.

No, haaveillahan aina sopii.

PS. epäilemättä kommenteissa alkaa pikapuoliin valistus siitä, kuinka esimerkiksi riippuvuutta aiheuttavien nautintoaineiden maahantuonnilla ja tukkukaupalla omaisuutensa hankkineen Pauligin suvun perillinen, yllämainitulta piparipurkilta kärähtänyt Bertel, on ihan omalla kovalla työllään ansainnut omaisuutensa ja sitäpaitsi työllistää jne.

Tähän vastaaminen vaatisi oman kirjoituksensa, ja sellainen ehkä tuleekin. Tosiasia kuitenkin on, että nykytutkimuksen valossa vaurastumiseen ja elämässä onnistumiseen vaikuttaa aivan ylivoimaisen paljon hyvä tuuri ja hyvät suhteet. Käsitykset esimerkiksi siitä, miten paljon vaikkapa yritysjohtaja voi todella tehdä yrityksensä menestyksen eteen ja kuinka paljon yrityksen menestyksestä on esim. ympäristön ansiota, ovat tilastojen valossa hyvin harhaisia. Jokaista ahkeraa menestyjää kohden on satoja ja tuhansia aivan yhtä ahkeria, jotka eivät menesty, ja vähintään muutama ahkerampi; kun näin on, tuloerojen voimakaskin tasaaminen on erittäin perusteltua.

Yhteiskuntajärjestelmää suunnitellessa pitäisikin lähteä aina siitä, millaisen yhteiskunnan haluaisi olevan, jos ei voisi etukäteen tietää, millaisiin oloihin tai millaisilla kyvyillä sattuu syntymään. Tupla tai kuitti-yhteiskunnat, joissa menestyjillä menee hyvin mutta epäonnistujilla hyvin huonosti, ovat melkein millä tahansa mittarilla keskimäärin Pohjoismaita ankeampia paikkoja elää. Paitsi niille menestyjille.