Sadistista väkivaltaa, pöyristyttävää naisvihaa ja noloa junttihuumoria pursuavan kotimaisen toimintaelokuvan epäonnistumisen kruunaa täysin kelvoton käsikirjoitus.

Rendel

Suomi, 2017

*Ohjaus: Jesse Haaja*

Suomi on saanut vihdoin oman supersankarielokuvansa. Siinäpä saavutus, jolla ei paljon kannattaisi riemuita.

Rendel on niin hölmö ja kiusallinen tuotos, että pitää ihmetellä, miten lukiolaisten harjoitustyötä muistuttavaan elokuvaan on saatu hassattua peräti 1,45 miljoonaa euroa. Rahat on saatu pitkälti mukaan houkutelluilta yrityksiltä ja välillä tuotesijoittelu näkyy elokuvassa häiritsevän silmiinpistävästi, välillä taas tahattoman koomisesti.

Mitenkään muuten Rendeliin käytetty raha ei valkokankaalla sitten näykään. Elokuva on suurimmaksi osaksi kuvattu ränsistyneessä tehdashallissa, jossa käydään loputon määrä leikkauspöydällä sotkuiseksi editoituja toinen toistaan tylsempiä nyrkkitappeluita elokuvan ”sankarin” ja roistojen välillä.

Mielikuvitusta elokuvan tekoon ei ole käytetty tippaakaan. Rendel toistaa kohta kohdalta amerikkalaisten supersankarifilmien typerimmät kliseet tuomatta soppaan yhtään mitään uutta, omaperäistä tai suomalaista. Päähenkilön tarina on kopioitu Punisher - Rankaisija -hahmolta ja ulkonäkö matkittu amerikkalaiselta antisankarilta Spawnilta.

Elokuvan naisvihamielisyys on jotain niin puistattavaa, ettei mitään vastaavaa ole nähty suomalaisissa elokuvissa ehkä koskaan aiemmin. Naisten rooli on elokuvassa olla väkivallan uhreja, eikä mitään muuta. Oli kyse sitten perheenäidistä, prostituoidusta, toimittajasta tai palkkatappajasta, kaikki elokuvan naiset saavat lopulta nyrkistä, puukosta tai luodista.

Elokuvan on ohjannut mikkeliläinen mainostoimistoyrittäjä Jesse Haaja, joka kehitteli Rendelin hahmon jo vuosia sitten lapsena piirtämiinsä sarjakuviin. Rendel on Haajan ensimmäinen pitkä elokuva ja se näkyy filmin poukkoilevana ja haparoivana kerrontana.

Se ei riitä, että toistetaan kyllästymiseen asti samanlaista kuvastoa mitä amerikkalaisissa toimintaelokuvissa on nähty jo vuosikymmenten ajan. Kun on kerran haluttu tehdä elokuva suomalaisesta supersankarista, miksi ihmeessä mukana ei ole yhtään mitään suomalaista. Päähahmon nimikin on vieraasta kielestä lainattu.

Elokuvan käsikirjoituksesta vastaa pääosin Pekka Lehtosaari, joka on suomalaisessa elokuvamaailmassa kokenut tekijä. Aiemmin Lehtosaari on muun muassa käsikirjoittanut elokuvat Pahat Pojat (2003) ja Vares (2004) sekä ohjannut valtavan määrän kansainvälisten animaatioelokuvien suomalaisia dubbauksia.

Täytyykin ihmetellä, onko Rendel jonkinlainen Lehtosaaren erikoinen pila, niin puhkikulunut tarina elokuvassa on. Dialogi on kömpelöä ja imelää. Juonessa ei ole mitään järkeä ja vastenmieliset henkilöhahmot lähinnä sinkoilevat päätä pahkaa tilanteesta toiseen ilman logiikkaa tai mitään uskottavuuden häivää.

Kohtaukset seuraavat toisiaan ilman että niillä tuntuu olevan mitään vaikutusta mihinkään. Ne voisi periaatteessa näyttää melkein missä järjestyksessä tahansa, eikä elokuvan tarina siitä enää kovin paljon sekavammaksi muuttuisi.

Suomen ensimmäinen supersankari on mustapukuinen Rendel, joka taistelee salaperäistä rikollisjärjestöä vastaan. JUULI ASCHAN

Ainoat valopilkut

Elokuvan tapahtumien taustalla on salaperäinen rikollisjärjestö, jonka likaiseen bisnekseen sekaantuu tavallinen pankkitoimihenkilö. Välillä seurataan tämän kiltin kirjanpitäjän tarinaa ja välillä mustapukuinen ”supersankari” Rendel mukiloi nyrkeillään rikollisia hengiltä pienessä suomalaiskaupungissa. Lopulta Rendelin nujertamiseksi hätiin kutsutaan myös kansainvälisiä palkkasotureita. Seuraa lisää ammuskelua ja tyhjänpäiväistä nyrkkitappelua. Joka välissä hoetaan kirosanoja.

Ainoa siedettävä asia Rendelissä on jonkinlaista roistoa esittävä näyttelijälegenda Matti Onnismaa, 57, joka pystyy tulkitsemaan uskottavasti miten hassua dialogia tahansa.

Myös radiojuontajana tutuksi tullut Renne Korppila onnistuu hyvin ensimmäisessä elokuvaroolissaan julmana ja vähäpuheisena roistona, " Lahtaajana " . Korppila ja Onnismaa ovatkin elokuvan ainoat valopilkut.

Pääkonnaa Rotikkaa esittävä Rami Rusinen (Salatut elämät) sekä Rendelin näyttelijä Kris Gummerus (Syke) tekevät puolestaan harmillisen valjut roolisuoritukset, jotka korkeintaan puisevuudessaan ärsyttävät.

Elokuva ei toimi edes supersankarielokuvien parodiana, sillä niin tunkkainen sen tarina on ja niin ala-arvoista sen kirosanoja viljelevä ”huumori” on. Esimerkistä käyköön vaikka kohtaus, jossa yksi roistoista sanoo Renne Korppilan esittämää Lahtaajaa ”vitun homoksi”, jonka jälkeen Lahtaaja lyö homottelijaa kasvoihin.

Amerikkalaiset supersankarielokuvat, joita Rendel selvästikin yrittää matkia, ovat parhaimmillaan älykkäitä, nokkelia, hauskoja ja koskettavia. Isolla rahalla tuotetut taistelut ja erikoisefektit ovat vain jotain, millä koukuttavat tarinat kuorrutetaan.

Rendelissä ei ole jäljellä yhtään mitään esikuviensa hyvistä puolista. Tuntuu siltä, että elokuvan ohjaaja, käsikirjoittaja ja kuvaaja eivät ymmärrä edes alkeellisia perusteita siitä, mikä tekee supersankarielokuvan tai toimintaelokuvan. Pieni vinkki: Se ei ole se, että siinä kiroillaan, hakataan ja tapetaan mahdollisimman paljon ihmisiä.

Jos elokuvassa olisi edes pieni ripaus jonkinlaista omaa näkemystä, nokkeluutta, sydäntä, inhimillisyyttä, yhteiskuntakriittisyyttä, tai edes komeita taistelukohtauksia, se voisi olla katsomisen arvoinen kuriositeetti. Tällaisenaan se on vain valtava varastohalli täynnä huonoja ideoita ja hukattuja mahdollisuuksia.

Rendel elokuvateattereissa perjantaina 22.9.2017.