Suomessa tehdään veritekoja kaksi kertaa enemmän kuin Ruotsissa.

Oulun kirvessurma herätti netissä muukalaispelot ja puheet poliisivaltiosta. Näin otsikoi Yle nettisivuillaan sen jälkeen, kun ulkomaalaistaustainen epäilty oli tappanut kaksi miestä kirveellä oululaisessa pubissa tammikuussa 2015.

Myöhemmin epäilty sai surmansa piiritystilanteessa, jossa tämä oli hyökännyt kirveellä kohti poliisia. Poliisi ampui miehen.

Suomen Kuvalehti selvitti tilastoista, ketkä tekevät henkirikoksia ja mitä tilastollisia poikkeavuuksia liittyy esimerkiksi tekijöiden ikään.

Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen erikoistutkija Martti Lehti laski SK:lle henkirikostilastoista, että vuonna 2013 maahanmuuttajat ja kantasuomalaiset syyllistyivät yhtä usein henkirikoksiin, kun tekijät suhteutetaan väestömääriin. Vuonna 2012 maahanmuuttajat tekivät henkirikoksia suhteessa väestöön hivenen enemmän kuin kantaväestö.

”Ulkomaalaisten tekemät henkirikokset ovat kuitenkin määrällisesti pieniä. Viimeisten 12 vuoden aikana 32 Suomessa vakituisesti asuvaa ulkomaan kansalaista on syyllistynyt henkirikokseen. Lisäksi on ollut viisi maahanmuuttajataustaisen Suomen kansalaisen tekemää henkirikosta”, Lehti sanoo.

Maahanmuuttajista eniten murhiin, tappoihin ja surmiin syyllistyivät venäläiset ja virolaiset. Heidän suhteellinen rikollisuustasonsa on kuitenkin kantasuomalaisia matalampi. Suhteellisesti eniten henkirikoksia tekivät albaanit ja vietnamilaiset.

”Venäläisten ja virolaisten tekemät henkirikokset ovat luonteeltaan samantyyppisiä kuin suomalaistenkin, eli ryyppyrikoksia. Muiden ulkomaalaistaustaisten (somalit, kurdit, vietnamilaiset ja albaanit) veritekojen määrä on niin pieni, ettei yhdistävää tekijää voida sanoa”, Lehti toteaa.

Veritekojen yhteismäärä on vaihdellut 2000-luvulla, ja viime vuosina se on kääntynyt laskuun. Vuonna 2001 henkirikoksia kirjattiin 189, kun vuoden 2013 ennakkotiedoissa veritekojen määrä oli 112.

Länsimaiden vertailussa Suomi sijouttuu väkivaltaisiin maihin. Meillä tehdään veritekoja kaksi kertaa enemmän kuin Ruotsissa. Venäläiset sen sijaan tappavat noin seitsemän kertaa useammin kuin suomalaiset.

Lähihistoriasta nousee esille muutamia ajankohtia, jolloin veritekoja on tehty tilastollisesti enemmän kuin ”normaalisti”.

Kaksi taloudellista nousukautta erottuvat tilastoista: 1980- ja 1990-luvun lopulla eritoten nuorten (alle 21-vuotiaat) tekemät henkirikokset kasvoivat. Tuolloin tehtiin paljon omaisuusrikoksia ja niiden yhteydessä myös veritekoja.

”Ryöstömurhia”, Lehti toteaa.

”Nuorten tekemissä rikoksissa tapahtui piikki 2000-luvun alussa, mutta sen jälkeen henkirikosten määrät ovat tasaantuneet. Tällä hetkellä nuorten tekemiä henkirikoksia tapahtuu noin 10 vuodessa.”

Jokelan ja Kauhajoen tragediat lisäsivät uhrien määriä, mutta tekijöiden määrä on pysynyt suunnilleen samoissa luvuissa.

Taustoiltaan nuoret tappajat, murhaajat tai surmaajat ovat usein hyvin ongelmallisia. Monet nuorista ovat olleet erityisopetuksessa ja erinäisissä mielenterveyskuntoutuksissa. Alkoholin osuus selittää osin myös tilastoja.

”Päihderiippuvuutta on myös todettu, mikä on yhdistävä tekijä vanhempien ihmisten tekemiin henkirikoksiin.”

Kolmas ajanjakso, jolloin nuorten väkivaltaisuus näkyy tilastoissa, on 1900-luvun alkukymmenykset. Määrällisesti nuorisoa oli paljon, ja elämä alkoi vilkastua. Väkivalta oli tuohon aikaan iltamaväkivaltaa, ja viikonloppujen illanvietoissa ja tansseissa tehtiin veritekoja.

Viinanmyynti oli myös täysin kontrolloimatonta, ja nuorisolla oli käytössään paljon aseita, kuten pienoisrevolvereita.

”Tasku-ase oli jonkinasteinen nuorten miesten muotiase 1920–1930-luvulla”, kertoo tutkija Lehti.

Nykyään henkirikokset tehdään pääosin teräaseella: puukolla, veitsellä tai kirveellä.