Netissä kiertää parhaillaan videoita, joissa länsimaalainen mies siivoaa roskaista rantaa jossain päin Aasiaa. Mies on Simo Aaltonen Suomesta. Hän rakensi talon Filippiineille ja alkoi samalla raivata jätteissä rypevää läheistä merenrantaa. Filippiinit on maailman kolmanneksi suurin mereen päätyvän muoviroskan lähde, ja kärsii itsekin valtavista merellä killuvista jätelautoista.

Tamperelainen keittiömestari Simo Aaltonen vieraili Filippiineillä ensimmäistä kertaa kymmenisen vuotta sitten. Eläkkeelle jäätyään hän rakensi itselleen talon Dipologin rantakaupunkiin Filippiinien toiseksi suurimmalle saarelle Mindanaolle. Tropiikin lämmössä olisi mukava viettää puolet vuodesta, ja läheisellä rannalla voisi uida lämpimässä merivedessä.

Uimaranta muistutti kuitenkin kaatopaikkaa. Päivästä toiseen vuorovesi ja merenlahteen laskeva joki kuljettivat rantaviivaan lasinsiruja ja muoviroskaa. Eihän täällä pysty uimaan, Aaltonen totesi – ja rupesi siivoamaan.



Simo Aaltosen aamuisen siivouskierroksen satoa. Lasi- ja muoviroskaa kerätty rannalta Filippiineillä Kuva: Simo Aaltonen

Viisi vuotta on kulunut, ja Aaltonen kerää yhä päivittäin roskia aamu-uinnin yhteydessä. Iltapäivällä hän tekee uuden kierroksen 300 metrin mittaisella rannalla.

– Läheisen joen varrella on asunnottomien ja muualta muuttaneiden hökkelikylä, josta jätteet kulkeutuvat veden mukana rannalle. Erään rankkasateen jälkeen ranta oli täynnä lastenvaippoja. Pääsin laskuissani 400 vaippaan, kunnes lakkasin laskemasta. Vaipparöykkiöt olivat valtavia, ja niiden siivoamiseen meni pari tuntia.

Hän on kerran astunut rikkinäiseen pullonpohjaan, mutta muuten sormet ja varpaat ovat kuin ihmeen kaupalla säilyneet siivotessa ehjinä. Rantaan kulkeutuu kuitenkin päivittäin rikkinäistä lasia, joka tarttuu herkästi märkään ja hienorakeiseen laavahiekkaan. Työtä siis riittää.

Muovijäte tappaa merieläimiä

Lähes 110 miljoonan asukkaan Filippiineillä vauras ja köyhä väestönosa pysyvät visusti erillään. Rikkailla on omat asuinalueensa ja hyvin hoidetut yksityiset uimarantansa, mutta köyhälistö asuu usein hökkelimäisissä rakennelmissa alueilla, joilta jätteet päätyvät vesistöihin.

Maan jätelainsäädäntö on periaatteessa tiukka, mutta jätehuolto perustuu käytännössä yhä pitkälti siihen, että köyhät lajittelevat rikkaampien jätteet. Koska kaikkea ei pystytä kierrättämään, esimerkiksi muovipakkaukset ajelehtivat usein mereen. Maailman valtamerien muovijätteestä kolmannes on peräisin juuri Filippiineiltä.

Simo Aaltonen yritti pitkään saada kotikaupunkinsa siivoojat keräämään rannalta lasia – tuloksetta. Rantaa putsattiin vain osittain, lähinnä sieltä, missä liikkui varakkaampaa väkeä. Laiturin lähistö ja köyhien kalastajien käyttämät alueet jäivät aina siivoamatta.



Rikkinäiset muoviset kalaverkot tekevät pahaa jälkeä tarttuessaan eläimiin. Rantaan ajautunut muovinen kalaverkko Filippiineillä Kuva: Simo Aaltonen

Hän keskusteli roskaamisesta paikallisten asukkaiden kanssa, mutta vastaanotto oli aluksi nuivaa. Jotkut kehottivat rannalla siivoavaa länsimaalaista painumaan takaisin kotimaahansa.

– Muutamien varakkaammista perheistä kotoisin olevien opiskelijoiden kanssa otimme jopa vähän yhteen. Heidän mielestään yleiset alueet ovat vapaata roskaamisaluetta.

Aaltosella on tapana kysellä nuorilta, montako roskaa he ovat tänään heittäneet maahan. Seuraavaksi hän kysyy, mikseivät roskat ole päätyneet roskakoriin. Hän on huomannut, että kysymykset jäävät mietityttämään nuoria.

Hän on keskustellut myös paikallisten kalastajien kanssa styroxin vaarallisuudesta. He ovat vähitellen alkaneet ymmärtää, ettei sitä kannata heittää mereen, koska se päätyy sieltä merenelävien kautta ihmisen vatsaan.

Jokin aika sitten merikilpikonna muni Aaltosen kotirannan hiekkaan useita munia. Ne kerättiin laatikkoon ja siirrettiin turvaan rauhallisemmalle rannalle. Suurin uhka merieläimille vaanii kuitenkin meressä.

– Vastapäiselle Negroksen saarelle kulkeutui hiljattain delfiini ja lähes metrin mittainen merikilpikonna. Molemmat olivat kuolleet muoviin. Kilpikonnan vatsa oli täynnä narumaista muovia, joka oli peräisin muovisäkeistä. Se oli ehkä luullut ohuita säikeitä meriruohoksi. Muovi tekee luonnossa todella pahaa jälkeä.



Merikilpikonnan munat siirrettiin turvaan yleiseltä rannalta. Korissa on kilpikonnan munia Kuva: Simo Aaltonen

Rannan tuntumaan on pystytetty kylttejä, joissa kielletään roskien heittäminen mereen. Kyltti Save The Sea Turtles Kuva: Simo Aaltonen

Enää ei tarvitse siivota yksin

Viiden vuoden aikana suomalaisen siivousinto ei ole jäänyt paikallisilta huomaamatta. Simo Aaltonen on murtanut esimerkillään ennakkoluuloja, eikä hänen tarvitse enää siivota yksin. Kaupungin työntekijät käyvät noutamassa hänen kokoamansa roskakasat rannalta.

– Paikallinen yhteisö on lähtenyt hyvin mukaan. Yhtenäkin lauantaina rannalla oli iso opiskelijaporukka keräämässä roskia, ja varsinkin tytöt ovat hyvin aktiivisia. Talkoolaiset ovat pääasiassa keskiluokkaisista perheistä.

Rantaa ovat siivonneet myös poliisi, palokunta ja armeija. Eräänä päivänä kaupunki järjesti rannalla isot talkoot, joihin osallistui itse kaupunginjohtaja. Tämä oli kiinnostunut kuulemaan Aaltosen ajatuksia rannan kehittämisestä. Kun Aaltonen matkustaa Tampereelta seuraavan kerran Dipologiin, hän saa siivoustyöstään kaupunginjohtajan myöntämän tunnustuspalkinnon.



Simo Aaltosen koti sijaitsee rannan tuntumassa. Kuva on otettu hänen terassiltaan. Dipologin rantaa bulevardilta katsottuna Kuva: Simo Aaltonen

Aaltonen kehuu, että Dipologissa on hyvä tekemisen meininki ja vahva me-henki. Siellä asuu jyväskylällisen verran asukkaita, ja kaupunginosia kehitetään, saneerataan sekä siistitään koko ajan. Viime vuosina on tapahtunut paljon positiivista, ja asukkaat ovat ylpeitä kotikaupungistaan. Aaltonen kokee nykyään olevansa osa yhteisöä.

– Asun Filippiineillä tavallisten ihmisten parissa, ja ystäväni ovat pääsääntöisesti filippiiniläisiä. Olen heille Simo – en ulkomaalainen, vaan dipologilainen. Monet tuntevat minut nimeltä, ja tervehtivät vastaantullessaan. Talkoissa ihmiset haluavat ottaa minusta kuvia. Ja kun heidän on helppo lähestyä minua, saan myös ympäristöasioille julkisuutta. Sama hyöty on ollut somevideoilla.

TV-kanavilla ja sosiaalisessa mediassa on julkaistu kuvia sekä videoita Simo Aaltosesta siivoamassa rantaa, ja hänen toimintansa ympäristön hyväksi on synnyttänyt netissä vilkasta keskustelua. Aaltosen mukaan rannan käyttö on kovasti lisääntynyt, kun ihmiset viihtyvät siellä paremmin.

– Joku kysyi, paljonko saan palkkaa siivouksesta. Vastasin, että tässä on palkkani: katsokaa, täällä on perheitä. Ennen ei ollut. Ranta on nykyään siistimpi ja turvallisempi.

Kiitos ja kannustus motivoivat

Aaltonen on kotoisin maaseudulta Tuusulan Hyrylästä, missä perheen piha oli aina siisti, ja siitä huolehdittiin hyvin. Luontokin oli lähellä.

– Toisella puolella taloa oli peltoa, toisella metsää. Söimme metsässä kuusenkerkkiä, käenkaalia ja suolaheinää. Kyllä luonto oli minulle tärkeä jo lapsena, ja lapsuudesta tämä haluni suojella ympäristöä luultavasti kumpuaakin.

Keittiömestarina hän työskenteli esimiesasemassa. Hän oppi silloin, miten kiitoksella on valtava voima, ja kiitoksen avulla työkavereilta sai parhaan panoksen. Yhdet tietyt kiitokset työuran alkupuolelta ovat painuneet hänen mieleensä erityisen hyvin.

Vuonna 1975 Aaltonen oli huolehtimassa Suomeen saapuvien Etykin huippukokousvieraiden ruokailuista lentokentän VIP-tiloissa. Hän muistelee, kuinka presidentti Urho Kekkonen nautti shamppanjaa jokaisen saapuvan valtiovieraan kanssa – ja heitähän saapui paljon. Kekkonen oli jo ikämies, ja adjutantti oli huolissaan, koska presidentin tiedettiin tulevan väsyneenä äkäiseksi.

– Mietittiin siinä sitten, että mitäs Urho söisi? Minulla sattui olemaan kaapissa siikaa, joten tein presidentille loimusiikaa, voi-tilliperunoita, vähän kermamuhennettua pinaattia ja hyvää ruisleipää. Kekkonenhan oli kala- ja ruisleipäihmisiä. Presidentti saatiin hyvälle tuulelle, ja adjutantti tuli vielä jälkeenpäinkin kiittämään, että hienosti hoidettu.



Simo Aaltonen kotimaan lähirannallaan Tampereen Kaupissa. Simo Aaltonen Näsijärven rannalla Tampereella Kuva: Yle / Anna-Kaisa Brenner

Aaltosen mielestä omalla toiminnallaan jokainen voi toimia esimerkkinä muille. Hän ei usko ilmasto- tai ympäristösyyllistämisen voimaan. Kannustamalla saa enemmän hyvää aikaan.

Hän on pohtinut ympäristösuojelun kannalta suurimpia haasteita Suomessa ja Filippiineillä. Molemmissa maissa on kierrätyksessä vielä paljon parantamisen varaa. Energian tuottaminen ympäristöystävällisesti on toinen tärkeä kysymys, ja kolmas kuluttamisen vähentäminen.

– Olen itse 1960-luvun lopun nuori. Siihen aikaan olimme huolissamme liikakansoituksesta, energiantuhlaamisesta ja roskaamisesta. Nämä kaikki asiat ovat realisoituneet 50 vuotta myöhemmin. Nyt on nuorten aika toimia. Jos he muuttavat tämän hetken vallitsevia tapoja, seitsemänkymppisenä he tulevat näkemään onnistumisensa. Muutos on hidas, joten nyt on aika toimia.

Lue lisää:

Filippiinien rannat tukehtuvat muoviin - Maa syytää jätettä mereen kolmanneksi eniten maailmassa