Vielä vähän aikaa sitten taksinkuljettajaksi päästäkseen Helsingissä piti läpäistä vaativa osoitekoe. Piti tietää vaikkapa, että Pietiläntie sijaitsee Ala-Malmilla. Kaikki eivät sitä läpäisseet, enkä minäkään olisi.

Navigaattorit tekivät tämän kaiken tarpeettomaksi. Taksin ei tarvitse osata kaikkia osoitteita eikä reittejä, koska navigaattori osaa.

Samalla tavalla kuin kaivinkone teki jokaisesta ojankaivajasta vahvan, tekoäly tekee sen käyttäjistä paljon osaavampia. Moni vaativa ammatti yksinkertaistuu ja helpottuu – ja tasa-arvoistuu, koska useampi ihminen täyttää työn edellytykset.

Tähän asti teollisuusautomaatio on korvannut ihmisiä lähinnä suorittavassa työssä. Tämä on tuottanut työmarkkinoilla eriarvoisuutta synnyttävän osaamisvinouman, kun rutiinityöntekijöistä on ylitarjontaa ja luovista osaajista pysyvää puutetta.

Tekoäly korvaa tasa-arvoisesti myös vaativaa asiantuntijatyötä. Tällä voi olla merkittäviä yhteiskunnallisia seurauksia.

IBM:n tekoälyohjelma Dr. Watson esimerkiksi on varsin taitava tekemään diagnooseja lääkärin apuna. On kiistanlaista, kumpi on taitavampi, ihminen vai Watson, mutta kisan lopullisesta voittajasta ei ole epäilystäkään Lääkärinkin oppii virheistään, mutta dr. Watson oppii kaikista virheistään kaikkialla maailmassa, eikä unohda niistä yhtäkään. Sen muistilla ei ole ylärajaa.

Toistaiseksi ihmislääkäri ja dr. Watson ovat yhdessä parempia kuin kumpikaan erikseen – tai niin se ainakin halutaan nähdä.

Mutta samalla tavalla kuin taksinkuljettajasi kelpaa vähemmänkin osoitteita ulkoa päntännyt, sairaanhoitaja voisi tekoälyn avulla pätevöityä hoitamaan monia niistä töistä, jotka nyt on säädetty lääkärin yksinoikeudeksi. Vastaavasti yleislääkäri tarvitsisi paljon harvemmin erikoislääkärin konsultointiapua.

Tämä tekisi mahdolliseksi merkittävän työnjaon muutoksen terveydenhoidossa, alentaisi kustannuksia ja säästäisi lääkärien aikaa rutiinitöistä. Ei tarvitse olla oraakkeli ennustaakseen, että nousee valtava reviiritaistelu, jos joku edes ehdottaa tällaista.

Tekoäly korvaa ihmistyötä – tai nostaa ihmisen tuottavuutta valtavasti, miten sen nyt vain haluaa sanoa – myös monessa muussa vaativana pidetyssä ammatissa. Tekoäly tekee asuntolainapäätökset pankinjohtajaa halvemmalla ja tasapuolisemmin. Se huolehtii myös monesta juristin työstä. Myös näissä ammateissa työnjako eri ammattiryhmien välillä voi muuttua paljon – ja muuttuukin, koska sen tiellä ei ole yhtä vahvoja ammattikuntarajoja kuin terveydenhuollossa.

Toistaiseksi tekoälyohjelmat osaavat lähinnä sitä, mitä ohjelmoijat ovat sille opettaneet, mutta jatkossa on neuroverkkojen tavoin toimivia ohjelmia, jotka osaavat parantaa itse omaa toimintaansa. Niiden suorituskykyä tulee tuottamaan suuria, jopa mullistavia yllätyksiä.

= = =

Väheneekö eriarvoisuus työelämässä? Vaikea sanoa, mutta ainakin se muuttuu. Toistaiseksi automaatio on vähentänyt työn kysyntää yksipuolisesti ja johtanut kognitiivisen eliitin ylivaltaan. Ihmisen ominaisuuksista se, mitä ennen kutsuttiin älykkyydeksi, on muodostunut ylivoimaisen tärkeäksi.

Tekoäly antaa työssä kaikille lisää kognitiivisia kykyjä samalla tavalla kuin kaivinkoneen avulla hintelä ja riuska kaivavat ojaa yhtä nopeasti. Siksi perinteisen määritellyn älykkyyden kysyntä työmarkkinoilla korvautuu sosiaalisilla taidoilla, yhteistyökyvyillä ja miellyttävällä käytöksellä – jopa edullisella ulkonäöllä. Nämä ominaisuudet erittelevät ihmisiä aivan yhtä tehokkaasti.

Huippukykyjen tuottavuus nousee entisestään Se ei kuitenkaan välttämättä lisää huipputuloja, jos huippukyvyistä on riittävästi tarjontaa ja ne opitaan seulomaan esille. Ei metsureistakaan ole tullut miljonäärejä, vaikka heidän tuottavuutensa on lähes satakertaistunut.

Vaikka dr. Watson voittaa lääkärin kyvyssä tehdä diagnoosi, lääkäri voittaa koneen siinä, että on ihmisen. Lääkärinkin työssä ihmisenä olemisen merkitys korostuu. Jos nyt joutuisin valitsemaan ystävällisen tai taitavan lääkärin välillä, valitsisin taitavan mutta jatkossa varmaankin ystävällisen. Se on huono uutinen monelle lääkärille.

Lordi Keynes ennusti 1930-luvulla, että tekisimme töitä enää noin kolme tuntia päivässä, koska koneet tekisivät sen puolestamme. Miksi työn tuottavuuden kasvu on otettu pääosin lisääntyvänä kulutuksena ja vain marginaalisesti vapaa-aikana?

Keynes ei osannut ennustaa, mitä kaikkea mielenkiintoista vielä keksitään. Mutta on toinenkin syy siihen, että työaikaa on lyhennetty niin vähän.

Jos koneet korvaavat joka kahdeksannen työmarkkinoilla, on suuri yhteiskunnallinen tarve kehittää uutta työtä työnsä menettäneille. Jos kaikkien työ tehostuisi niin, että kahdeksan tunnin työt saisi valmiiksi seitsemässä tunnissa, lähdettäisi vain töistä tuntia aikaisemmin, eikä surtaisi yhtään.

Osaamisvinouma on myös johtanut siihen, että vähiten kysyntää on niistä, joiden palkat ovat pienimmät – siksihän palkat ovat pieniä. Tällä joukolla ei ole varaa lyhentää työaikaansa. Se on taloudellisesti mahdollista vain niille, joiden työpanosta eniten tarvitaan.

Kun teknologinen kehitys kohtelee tasapuolisemmin kaikkia väestöryhmiä, on helpompaa ja loogisempaa ottaa ainakin osa tuottavuuden noususta lisääntyvänä vapaa-aikana.

= = = =

Kirjoitus on julkaistu Näkökulma-artikkelina Suomen Kuvalehdessä