Lutikkaongelma rantautui Suomeen kymmenen vuotta sitten. Muutamien matkatuliaisina tulleiden esiintymisten jälkeen ongelma on paisunut ja enää vain osa lutikkaesiintymistä on ulkomaista alkuperää. Seinälude eli lutikka on myös oppinut sietämään uusia myrkkyjä liiankin hyvin.

Mistä on kyse? Lutikka eli seinälude alkoi laajemmin esiintyä Suomessa vuonna 2006. Se oli hävinnyt DDT:n ja muiden myrkkyjen ansiosta 1950-luvulla.

Syöpäläisiä hävittävät yritykset saavat nyt vuosittain noin 3000 lutikanpoistotoimeksiantoa.

Alunperin ulkomailta tulleet lutikat ovat levinneet Suomeen ja nyt tartunnan saa helpommin kotimaasta kuin matkoilta.

Tuholaistorjuntaa tekevät yritykset kartoittivat ongelman suuruutta pari vuotta sitten. Tuolloin vuonna 2014 arvioitiin lutikoiden hävittämistehtäviä olleen noin 3000-4000. Viime vuonna määrän arvioitiin vielä hienoisesti kasvaneen.

Kaupunkien ympäristöterveydenhuoltoon ilmoituksia seinäluteista tulee harvakseltaan ja ihmiset ottavat suoraan yhteyttä isännöitsijään tai hyönteisiä hävittäviin yrityksiin. Ikävistä lutikoista ei kerrota usein edes naapurille ja hyönteiset saattavat levitä omasta huoneistosta toiseen.

"Ei tarvitse enää lähteä ulkomailta hakemaan, voi löytää ihan kotimaista kantaa"

Yrityksistä kerrotaan, että heitä pyydetään saapumaan töihin huomaamattomasti ilman mainoksia auton kyljessä. Lutikoista puhuminen koetaan usein häpeälliseksi, vaikka syöpäläiset saattavat tulla ihan vahingossa matkalaukussa Lontoon tai New Yorkin matkalta.

– Eri puolilla maailmaa alkoi kasvaa vastustuskykyisiä sukupolvia, joihin ei enää tehonnut mikään. Tiedetään, että esimerkiksi New Yorkissa ja osassa Amerikan kaupunkejaon hyvin vastustuskykyistä lutikkakantaa, jotka pystyvät estämään aineen vaikutuksen itseensä. Niihin käytetään sitten muita keinoja, sanoo Rentokilin tekninen päällikkö Jouni Siltala.

Tiedetään, että esimerkiksi New Yorkissa ja osassa Amerikan kaupunkeja on hyvin vastustuskykyistä lutikkakantaa, jotka pystyvät estämään aineen vaikutuksen itseensä. Jouni Siltala, Rentokil

Enemmän kuitenkin nämä ihmisverta janoavat hyönteiset leviävät nykyään kotoperäisesti. Lasten yökylävierailun tuloksena tai huonekalujen mukana. Useimmiten kuitenkin luteita levittävät ihmiset, joille elämänhallinta on lipsunut viinan tai muun syyn takia. 1950-luvulla DDT:n ja muiden myrkkyjen ansiosta hävinneet seinäluteet ovat tehneet paluun.

– Nyt tulee enää vähemmän ulkomaista kantaa, huomaamme kohteistamme, että ihmiset ovat saaneet ne toisilta suomalaisilta, Siltala kertoo.

Hävittäminen hankalaa

Rentokil (siirryt toiseen palveluun) ja Anticimex ovat isoja tuholaisten torjuntayrityksiä. Alalla on myös useita pienempiä. Lutikoiden hävittämisessä käytetyt kemikaalit ovat nykyään laimeampia ja niiden teho on heikompi aiemmin käytettyjä. Hyönteiset eivät kellahda heti vaan ehtivät munia vielä uusia jälkeläisiä. Samalla ne oppivat sietämään yhä paremmin käytettyjä aineita.

– Aineet on nykyään aika ympäristöystävällisiä ja valitettavasti ne on silloin ystävällisiä myös lutikoille. Ne aineet ei vaan tehoa ja lutikka ehtii vielä lisääntyä saatuaan torjunta-ainetta, kuvailee Anticimexin kehittämispäällikkö Juha Aro.

– Aika paljon ovat lisääntyneet fysikaaliset menetelmät, lämmittäminen ja pakastus, koska on vastustuskykyä näille kemikaaleille, niin on ollut pakko keksiä uusia keinoja, jatkaa Juha Aro.

Juha Korhonen / Yle

Muita keinoja ovat lämpökäsittely ja pakastaminen. Lutikat piileskelevät lattialistojen välissä, seinänraoissa ja sänkyjen uumenissa. Kun niihin

Aineet on nykyään aika ympäristöystävällisiä ja valitettavasti ne on silloin ystävällisiä myös lutikoille. Juha Aro, Anticimex

kohdistetaan 55 celsiusasteen kuumuus riittäväksi ajaksi, hyönteiset ja eri vaiheessa olevat munat ja toukat tuhoutuvat. Lämpökäsittelyä käytetään myös matkalaukkujen ja huonekalujen käsittelyssä.

Pelkästään lämpökäsittelyyn luottava Luteiden torjunta Helle -yritys haluaa välttää kemikaaleja, koska uskoo niiden johtavan yhä voimakkaampien aineiden käyttöön.

– Perinteiset myrkyt ei toimi, luteet ovat tulleet niille aikalailla immuuneiksi, sanoo yrityksen toimitusjohtaja Martim Gois.

Anticimex Oy

Hän tutustui itse lutikoihin ulkomaanmatkan tuliaisina. Myrkyttäminen herätti epäluuloja ja yhdessä Otaniemen kavereidensa kanssa kehitti tehokasta lämpöpuhallinjärjestelmää.

Martim Gois uskoo kolmisen vuotta toimineen yrityksen lämpökäsittelyn tuhoavan lutikat ja munat kertakäsittelyllä, mikä tekee muutoin kalliista torjuntahommasta edullisempaa. Myös muissa alan yrityksissä käytetään lämpökäsittelyjä, mikä edellyttää aina lattialistojen purkamista, jolloin lutikoiden piilopaikat paljastuvat helpommin.

Lutikka on tuholaisista ehkä kiusallisin ihmiselle, muuta ei yleisin. Yle Uutisgrafiikka

Vaikeissa kohteissa torjunta vaatii usein silti useamman käyntikerran, sillä lutikat ovat kuitenkin sitkeitä ja ne selviytyvät ravinnotta jopa kuukausia. Tämä tekee niiden hävittämisestä hankalaa.

Joissain ohjeissa lutikat kehotetaan hävittämään saunan lauteilla usean tunnin lämpökäsittelyllä. Netissä myytävillä lutikka-ansoilla saattaa onnistua, jos tilanne ei ole päässyt kovin pahaksi.

Talvella -18 asteen ulkoilma ja pakkanen tai pakastin tuhoavat hyönteiset parissa tunnissa.

Rentokilin Jouni Siltala uskoo menetelmien kehittyvän jatkossa. Nyt käytössä on esimerkiksi kuivahöyry, jolla lutikat nujertuvat nopeasti joutuessa kosketuksiin lämmön kanssa.

Torjuntakustannuksista saattaa kehkeytyä isokin riita taloyhtiöissä ja köyhälle perheelle huonekalujen joutuminen polttolaitokselle voi olla katastrofi. Joissakin yhtiöissä kirjoitetaan todistus lutikkaongelman vaikutuksista, jolloin sosiaalihuolto saattaa auttaa uusien huonekalujen hankinnassa.

Torjuntafirman myrkyttäjiä seurataan

Ihmisten tietämättömyys tai välinpitämättömyys ovat suurimmat syyt lutikkaongelman laajenemiseen.

– Tietämättömyyttä tai ei yksinkertaisesti uskota niitä olevankaan eikä tunnisteta niitä, torjuntatoimiin ryhdytään liian myöhään ja kanta pääsee kasvamaan, sanoo Anticimexin Juha Aro.

Lutikka on aikuisena noin viiden millin mittainen, mutta aiemmissa kehitysvaiheissaan miltei läpikuultava ja helposti huomaamaton. Lutikka on myös superlisääntyjä, sillä naaras munii 5-20 munaa päivässä. Munat kehittyvät huoneenlämmössä muutamassa päivässä.

Sekä Helsingin että Espoon ympäristöterveydenhuollosta kerrotaan, että lutikkailmoituksia tulee enää harvakseltaan. Ihmiset ovat ehkä oppineet tunnistamaan hyönteisen ja ilmoittavat siitä suoraan isännöitsijälle tai torjuntayhtiöön.

Helsingin kaupungin ympäristökeskus

Kovin mielellään tietoa ei kuitenkaan levitetä ystäväpiiriin, sillä siitä saattaa aiheutua vierailukutsujen peruuntumisia. Pääasiassa lutikoita levittävät ihmiset, jotka huolehtivat huonosti itsestään tai elämä on mennyt rappiolle.

Matkoilta lutikoita voi tuoda kuka tahansa, joten ehkä turhaankin ihmiset vaikenevat tilanteesta, jossa kotona on todettu lutikkaongelma.

Torjuntafirmojen autoissa ei haluta olevan mitään tunnuksia tai jos esimerkiksi Rentokilin miehet ilmestyvät kerrostalon pihaan, heitä aletaan seurata.

– Joku näkee, että rappuun kävelee kaveri ruiskun kanssa, niin aina välillä tulee joku seuraaja, että mihin asuntoon tämä on matkalla, kertoo Jouni Siltala.

– Kun meidän teknikkomme huomaavat tämän, he joutuvat semmoiseen harhautustouhuun, että pitää mennä ullakoitten ja kellarien kautta tai eri kerroksiin hissillä. Ei ole tarkoitus ilmoittaa muille asukkaille, että on tällainen ongelma.

Jos asunto kuitenkin paljastuu, niin seurauksena saattaa olla jopa lynkkausmielialaa ja häätöuhkaa.

Lutikkakoirat etsivät ja tarkastavat

Yrityksillä on käytössä myös koulutettuja koiria, jotka haistavat päiväsaikaan piileskelevät lutikat ja niiden munat ja toukat. Eläintenkouluttaja ja koiran ohjaaja Karita Häkkinen tekee pitkää päivää Anticimexillä, sillä kohteita riittää. Kolme koiraa kulkee mukana isossa pakettiautossa ja eri kokoisia koiria käytetään kohteen mukaan.

Eläinkouluttaja Karita Häkkinen käyttää tilauksesta koiraansa Rioa etsimässä seinäluteita. Palkinnoksi onnistuneesta lutikoiden paikannuksesta Rio saa herkkuja ja leikkihetken.

Hollanninpaimenkoira Rion pitkä kuono nuuhkii sohvakaluston saumoja. Ohjaajan piilottama lutikoita sisältävä putkilo löytyy ja koira kohottaa toisen etutassunsa ja katsoo Karita Häkkistä.

– Asuntojen, hotellien lisäksi on ollut ajoneuvoja, laivoja, matkalaukkuja ollaan käyty tarkastamassa. Käytännössä ihan missä vaan ihmiset epäilee niitä voi olla, toimistotiloja. Ihan missä vaan, muistelee lutikkakoiraohjaaja Karita Häkkinen.

Pienempiä tiloja varten hyppää toimiin jackrusselin ja mäyräkoiran terhakka risteytys Nera. Farmariauton penkinraot nuuskitaan tarkkaan ja tavaratilan maton alta löytyy etsinnän kohteena ollut lutikkapurkki.

Käytännössä ihan missä vaan ihmiset epäilee niitä voi olla, toimistotiloja. Ihan missä vaan. Karita Häkkinen, lutikkakoiraohjaaja

Luteet hakeutuvat nukkuvan ihmisen luo lämmön ja ihmisen hengitysilman hiilidioksidin perusteella suunnistaen. Muuttaminen pois makuuhuoneesta saa lutikat seuraamaan perässä.

– Jos lutikat tulevat ovella vastaan, niin en koiran kanssa sinne mene. Totean vaan, että ongelma on ja soitan meidän teknikot paikalle, sanoo Häkkinen.

Jos lakanoihin ilmestyy veripilkkuja ja iholle kutiavia puremisjälkiä, voi epäillä lutikoiden iskeneen. Mustia ulostuspisteitä saattaa myös näkyä sängynlaidalla hyönteisten kulkureiteillä.