Lukijalta: Suomeen halutaan luoda uusi ihmisryhmä, jonka ainoa tarkoitus on matkustaa ja muuttaa työn perässä

Nykyinen pyrkimys on luoda uusi ihmisryhmä ”liikkuvat työvoimarobotit”. Näille ihmisille ei enää kuulu koti, turvallisuus, lapset, ihmissuhteet, ystävät, vakiintuneet olot. Elämälle annetaan uusi tarkoitus, jossa mikään ole pysyvää, millään ole tarkoitusta tai merkitystä. Kulkeminen ja matkustaminen työn perässä milloin mihinkin ja satunnaiseksi ajaksi muuttaminen on tämän ihmisryhmän ainoa heille asetettu tavoite. Nykyisen pyrkimyksen tarkoituksena on suoda elämän jatkuminen ja lapsien teko vain määrätylle kansanryhmälle, joilla on siihen mahdollistavat resurssit. Nykyinen maailma, jossa kaikki on kiirettä, tuottamisen maksimaalinen tavoittelu ja siihen asetetut tavoitteet pitää saavuttaa hinnalla millä hyvänsä, on kaukana ihmisen elämän syvimmästä tarkoituksesta. Yhdessäolo, rakkaus ja toisistaan huolehtiminen ovat kaupallisessa maailmassa rudimentteja, joka sanana lääketieteessä tarkoittaa surkastumaa, jäännettä. Tulevaisuuden palkkatyötä tekevillä ihmisillä ei enää ole syytä tehdä lapsia tai ylipäätään sitoutua toiseen ihmiseen pysyvästi, koska vaatimukset työn tekemiseen ja ylipäätään toimeentuloon ohittavat perinteiset ihmiseloon kuuluvat asiat. Ennen yhteiskunnassamme oli ylpeyden aihe ilmainen peruskoulutus ja mahdollisuus opiskella mahdollisten tukien avulla, välillä töitä tehden. Veromaksajien rahoja käytettiin koko kansakuntamme ja ihmisten hyvinvointiin. Nyt kerrotaan, miten me tavalliset ihmiset olemme velkaa yhteiskunnalle ja miten pitää suostua kaikkiin hyväosaisten vaatimuksiin, joissa tavallisen ihmisen oikeuksia on vain tuottaa mahdollisimman vähin kustannuksin, mahdollisimman pitkään, mieluummin kuolemaan asti. Puhutaan myös ”elätettävistä ja tuottamattomista ihmisistä”. Kaikenlainen ihmisyyden ja välittämisen tunne tukahdutetaan poliittisiin väittämiin ja kauhukuviin, jossa kansakuntamme on luisumassa kurimukseen. Näitä kauhukuvia tuotetaan hymyillen, puku päällä ja solmio moitteettomasti suorassa. Oikeus olemassaoloon ja elämästä nauttimiseen on vain ihmisryhmällä, jolla ”kultainen kädenpuristus” on arkipäivää. Tämä kirjoitus ei ole poliittinen, vaan tämä on kirjoitus siitä, miten kaukana me olemme maailmasta, johon ehkä joskus on ollut pyrkimys. Maailmasta, jossa olisi hyvä elää ilman ihmisten tuomitsemista, jossa huolehdittaisiin niistäkin, joiden voimat tai kyvyt ei riitä. Jos meillä riittää varallisuutta piilottaa sitä veroparatiiseihin, riittää rahaa hyvin toimeentuleviin suuryrityksiin tukien muodossa, tuoda Suomeen suuryrityksiä, joiden verotuotto Suomeen on olematonta, riittää meillä rahaa huolehtia toisistammekin ilman tuomitsemista. Kaikkien lähtökohdat väitteistä huolimatta eivät ole samat, mutta olemassa olemisen oikeutus on kuitenkin sama, sen poissulkemiseen ei riitä hyvin toimeentulevan ihmisen mielipide. Kirjoittaja on Porista.