Tutut logot, selkeät marssijärjestykset ja käyttäytymissäännöt koskevat kaikille tuttua paikkaa, nimittäin vessaa. Paitsi jos olet vähemmistösukupuolen edustaja. Tavallinen, jokapäiväinen toimitus voi muuttua ahdistavaksi ja monimutkaiseksi, jos vessat on jaettu miesten ja naisten vessoiksi.

– Naisten vessoissa mulle on tultu useasti sanomaan, että mitä sä täällä teet ja miesten vessoissakin kysellään, että oletkohan nyt oikeassa vessassa, sanoo Seta ry:n uusi puheenjohtaja Viima Lampinen.

Lampiselle ei ole olemassa oikeaa vessaa. Hän sanoo olevansa ensimmäinen suomalainen, julkisesti sukupuoleton henkilö. Lampinen tiesi jo lapsena, asuessaan perheensä kanssa Lapissa Ylitorniolla, ettei hän ole samanlainen kuin muut. Silloin Lampinen ei vielä löytänyt eikä tiennyt oikeita sanoja tuntemukselleen.

– Multa puuttuu kokemus siitä, miltä tuntuu olla nainen tai mies. Olen tavallaan kateellinen, koska ymmärtääkseni sukupuoli on myös iso voimavara. Olisi mielenkiintoista tietää, miltä tuntuu olla nainen tai miltä tuntuu olla mies. Mä en tiedä.

Nimessä häivähdys kotiseutua

Lapset ihailevat äitejään, isiään ja muita aikuisia ympärillään. Lampinen ei kokenut kumpaakaan sukupuolta omakseen. Lapsena ajatuksissa oli myös kysymys: olenko ainoa tällainen maailmassa?

Juridisesti Suomessa on olemassa vain nais- ja miessukupuolet. Valtakunnallinen ihmisoikeusjärjestö Seta pyrkii edistämään jokaisen oikeutta määritellä tai olla määrittelemättä itse itsensä sekä ihmissuhteensa. Setan toiminnan yhtenä päätavoitteena on ajaa translain uudistamista Suomessa.

Suomi on saanut Euroopan neuvoston ihmisoikeusvaltuutetulta huomautuksen juridisen sukupuolen vahvistamista koskevasta lainsäädännöstä. Tällä hetkellä laki edellyttää transsukupuoliselta ihmiseltä hedelmättömyyttä ja naimattomuutta.

Lampinen toivoisi, että hänen papereissaan ei olisi sukupuolimerkintää lainkaan, koska hän ei tunne olevansa mies eikä nainen.

Olen tavallaan kateellinen siitä, koska ymmärtääkseni sukupuoli on iso myös voimavara. Viima Lampinen

Kotoa Lampinen kokee saaneensa tukea. Pihaleikeissä ei kyseenalaistettu eikä ohjattu tiettyyn malliin.

– Mua ei yritetty kotona kasvattaa tiukasti tytöksi, vaikka virallisissa papereissa merkintä sukupuolesta löytyi. Koulussa sen sijaan jaoteltiin tytöt ja pojat aika tiukasti. Vilkkaita tyttöjä toruttiin, mutta pojilla samainen käytös saattoi saada hyväksyntää, Lampinen muistelee.

Sukupuolettomuuden kokemukselle Lampinen löysi sanat vasta aikuisuuden kynnyksellä. Hän muutti ensin opiskelemaan Ouluun ja asuu nyt Helsingissä. Nimensä hän vaihtoi joitakin vuosia sitten. Tytön nimi ei tuntunut omalta.

– Mä en tiennyt kuka mä oon ja en halunnut lähteä heti vaihtamaan nimeä. Sitten löysin nimen, joka täysin kuvastaa minua ja muistuttaa myös kotiseudusta. Olen valtavan ylpeä siitä.

"Mun sukupuoli ei näy ulospäin"

Lampinen on jättänyt sukupuolitermien käytön lähes kokonaan pois, hän ei puhu miehistä tai naisista, vaan henkilöistä. Hän ei ymmärrä ihmisten pakkoa ja halua määrittää sukupuoli mielikuvien mukaan.

– Minulla on lyhyet hiukset, koska ne näyttävät hyvältä. Olisin halunnut lyhyet hiukset jo alakoulussa. Minusta oli kummallista, että mulla piti olla pitkät hiukset, Lampinen toteaa.

Mun sukupuoli ei näy ulospäin. Se ei ole sitä, että mitä sulla on päällä, mitä housuista löytyy vaan se mikä kokemus sun aivoissa on. Viima Lampinen

Välillä Lampisen puheesta pilkahtaa meänkieli, murre väylän eli Tornionjoen varresta. Lampinen helähtää nauramaan ja tunnustaa, että murre napsahtaa päälle esimerkiksi äidin kanssa puhelimessa puhuessa.

– Pääkaupunkiseudulla ei ymmärretä murresanoja ja huomasin, että ihmiset pitivät hirveän huvittavina kun sanoin, että hyi visto, tai pörrö tai anna joku havillinen astia. Olen todennut, että on helpompi puhua yleiskieltä, että mut ymmärretään, kuin murretta, joka jatkuvasti hymyilyttää ihmisiä.

Lampinen vertaa tilannetta siihen kun puhutaan sukupuoli- tai seksuaalivähemmistöistä.

– Jos poikkeaa odotuksesta ja yleisestä käsityksestä niin sille voi nauraa, kyseenalaistaa ja ihmetellä, että mitä tuo muka tarkoittaa. Mun sukupuoli ei näy ulospäin. Se ei ole sitä, että mitä mulla on päällä tai mitä housuista löytyy vaan se, mikä kokemus mun aivoissa on.

Julkinen esimerkiksi lohduttaa muita saman kokeneita

Yhteisöpedagogiksi opiskeleva Lampinen kertoo saavansa viestejä nuorilta ja vanhemmilta. Nuoret ottavat yhteyttä sosiaalisen median kautta.

– Yhteydenotto alkaa usein siitä, että he kiittävät roolimallista. Että he eivät olekaan ainoita. Tai että he pystyvät samaistumaan kokemuksiin, mitä olen itsestäni kertonut, Lampinen sanoo.

Tiedän nuoria, jotka on häädetty kotoaan. Viima Lampinen

Lampinen kannustaa ottamaan asioista selvää ja hakemaan lisää tietoa. Kun nuori ilmaisee kotonaan, että hän ei ehkä olekaan sitä sukupuolta kuin hänen ajatellaan kehonsa puolesta olevan, Lampinen toivoo, että nuori saisi tukea.

– Olen nähnyt hyviä ja huonoja esimerkkejä. Jos nuorta ei tueta, se voi näkyä ahdistuksena tai kouluarvosanoissa. Tiedän nuoria, jotka on häädetty kotoaan. Jos taas nuori saa tukea, se on uskomaton voimavara.

Lampinen toteaa, että valtava määrä ihmisiä on kaapissa eri puolilla Suomea, koska he pelkäävät.

– Kuka muu on itsensä parempi asiantuntija kuin henkilö itse. Ihmisen tarve määritellä oma sukupuolensa on heille todellinen.