Paleodieetti vei meidät kivikauden ruokamaailmaan, mutta miten olisi keskiajan ruokakulttuuri? Silloin ruoka oli luomua ja lähellä tuotettua, mikä vastaa tämän päivän trendejä. Nykyään ylipainosta johtuvat elintasosairaudet ovat merkittävä uhka kansanterveydelle. Keskiajalla tällaisia huolia ei ollut, sillä lihavuus oli äärimmäisen harvinaista. Raskas ruumiillinen työ varmisti, että liikakiloja ei päässyt kertymään.

Mistä on kyse? Keskiaikana uskonnolla ja vuodenajoilla oli suuri vaikutus ruokavalioon

Ruoka yli yksinkertaista, mutta se sisälsi kaikki tarvittavat ravinteet

Puutostaudit kuitenkin uhkasivat ihmisiä, koska ruokaa ei ollut riittävästi

Ylipaino oli hyvin harvinaista, joten siitä johtuvia elintasosairauksia ei juuri ollut

Ravitsemusterapeutin mielestä keskiaikadieetti muistuttaa vegaanin ruokavaliota

Keskiajan Suomessa, noin 1100-1500-luvuilla, tavallisen rahvaan elanto oli kovan työn takana. Suurin osa ihmisistä asui maaseudulla, ja talvisin koko maa oli eristyksissä muusta Euroopasta monen kuukauden ajan.

– Ei ollut mitään täydentäviä ruokalähetyksiä. Suomessa piti pärjätä ihan omillaan. Sisämaan syrjäkylissä ei ollut mahdollisuutta hakea mistään mitään, jos viljasato epäonnistui, kertoo Tukholman yliopiston historian professori Marko Lamberg.

Maalla ei ollut kauppoja, vaan ruoka kasvatettiin itse. Enimmäkseen ruokavalio koostui viljoista, kuten ohrasta ja rukiista, sekä kasviksista.

– Tilojen ryytimailta saatiin kaalia ja naurista. Perunaa ei Suomessa ollut kuin vasta 1700-luvulta alkaen.

Liha oli tavalliselle kansalle harvinaista herkkua.

– Lihaa syötiin vain juhlapäivinä ja syksyllä, kun teurastettiin ylimääräiset eläimet, joita ei voitu talvella ruokkia. Toisaalta vuodessa oli myös useita päiviä, jolloin lihansyönti oli uskonnollisista syistä kielletty, kuten perjantait, pääsiäinen ja paaston aika. Kala oli hyvin kysyttyä, koska se oli kirkon sallima ruoka.

Kesä toi marjat ja maidon

Kun kesä koitti, elämä helpottui hieman, kun ummessa olevat lehmät alkoivat taas lypsää.

Kyllä kasvikunnan tuotteilla pystyy koostamaan monipuolisen ruokavalion, mutta se edellyttää palkokasvien käyttöä. Laillistettu ravitsemusterapeutti Kirsi Männistö

– Paimen valmisti maidon sellaisiksi tuotteiksi, jotka säilyvät. Niitä olivat juusto, piimä ja voi, kertoo keskiajan ruokakulttuuriin perehtynyt kirjailija Satu Hovi.

Hovin hiljattain kirjoittamassa Keskiajan maut -kirjassa kerrotaan, miten tehokkaasti aikalaiset hyödynsivät metsän antimia. Nykyihmiset ovat unohtaneet muun muassa juolukan, variksenmarjan ja taikinamarjan käytön. Sieniä kuitenkin syödään tänä päivänä enemmän kuin keskiajalla.

– Sienien käytöstä ei ole tietoja. Saattaa olla, että sienet jätettiin shamaaneille ja tietäjille. Myös vanha muinaisusko oli vallalla Suomessa koko keskiajan. Katolinen kirkko sai lopullisen voiton vasta keskiajan lopulla.

Ravitsemusterapeutti: Muistuttaa vegaanin ruokavaliota

Runsaasti kasviksia ja täysjyväviljaa sisältävä ruokavalio edistää suoliston toimintaa, koska siinä on paljon kuituja.

Nipin napin ravinto riitti pitämän ihmiset hengissä, mutta todennäköisesti monet tunsivat nälkää jossain määrin joka päivä. Tukholman yliopiston historian professori Marko Lamberg

Laillistettu ravitsemusterapeutti Kirsi Männistö näkee keskiajan dieetissä yhtäläisyyksiä nykyajan vegaanien ruokavalioon.

– Kyllä kasvikunnan tuotteilla pystyy koostamaan monipuolisen ruokavalion, mutta se edellyttää palkokasvien käyttöä muiden viljojen lisäksi.

Niitä keskiajalla syötiinkin. Härkäpavut ja herne olivat hyviä proteiininlähteitä. C-vitamiinia saatiin marjoista ja B-ryhmän vitamiineja sekä kivennäisaineita viljoista.

B12-vitamiinia on kuitenkin ainoastaan levässä ja eläinkunnan tuotteissa, mutta sen tarve on vähäinen.

– Kun sitä joskus saa, se varastoituu ja riittää jopa vuosiksi. Jos keskiajalla saatiin edes keväällä ja kesällä maitoa, lihaa, kalaa tai linnunmunia, niin se oli kyllä riittävästi, Männistö sanoo.

Lisäksi B12-vitamiinia oli maitohapatusmenetelmällä säilötyissä ruuissa. Kalsiumia saatiin kalasta, maidosta ja pavuista.

Puutostaudit uhkasivat keskiajan rahvasta

Vaikka ruoka oli keskiajalla yksinkertaista, se sisälsi kaikki tarpeelliset ravinteet. Ongelmana oli kuitenkin se, että ruokaa ei ollut riittävästi. Viljoista valmistettu olut ja puuro sisälsivät paljon energiaa, mutta talven mittaan puuroa laimennettiin yhä ohuemmaksi velliksi – varsinkin köyhän perheen pöydässä.

Tavallisella talonpojalla tai piialla ei lihomisen mahdollisuutta ollut. Tukholman yliopiston historian professori Marko Lamberg

– Nipin napin ravinto riitti pitämän ihmiset hengissä, mutta todennäköisesti monet tunsivat nälkää jossain määrin joka päivä. Vain juhlapäivinä saattoi syödä mahansa täyteen ja tuntea kylläisen olon, Lamberg sanoo.

Jos onni ei suosinut metsällä ja sato oli jäänyt pieneksi, puutostaudit olivat uhkana.

– Keskiaikaisia hautoja analysoimalla on todettu, että useimmilla ruokavalio oli yksipuolista ja niukkaa. Se altisti väestön kulkutaudeille ja ylipäätään kaikki sairaudet sekä vammat olivat paljon vaarallisempia kuin nykyään, koska keho oli jossain määrin aliravittu. Ei ollut riittävästi vastustuskykyä, jos tuli vaikka haava tai influenssa. Naisille myös synnyttäminen oli vaarallista.

Lihavuus oli ylimystön etuoikeus

Kun raskaista maataloustöistä piti suoriutua ilman koneiden apua, oli selvää, että liikakiloja ei päässyt kertymään.

– Ojat piti kaivaa lapiolla ja pellot piti raivata käsin, koska kaikilla ei ollut varaa kyntöhärkiin. Ruuasta piti saada mahdollisimman paljon energiaa. Nykyään tilanne on päinvastainen. Me voisimme syödä paljon vähemmän kuin mihin olemme tottuneet, Hovi huomauttaa.

Ylipainoisia ihmisiä oli vain ylimystön joukossa.

– Keskiajalla eläneiden ihmisten todellisuudet ovat olleet hyvin erilaisia riippuen siitä, oliko kyseessä piispa, Naantalin nunna, turkulainen kauppias, Turun linnan vouti vai jossakin sisämaassa peltojaan kyntävä talonpoika tai hänen renkinsä. Ylensyönti liitettiin vaurauteen ja helppoon elämään. Tavallisella talonpojalla tai piialla ei lihomisen mahdollisuutta ollut, vaan kovaa työtä piti tehdä vuoden ympäri, Lamberg kertoo.

Näin ollen myöskään ylipainosta johtuvat elintasosairaudet eivät olleet kansanterveydellinen ongelma. Rasvaa keskiajalla syötiin vain vähän, mistä oli sekä haittaa että hyötyä.

– Sydän- ja verisuonisairauksien riski on ollut hyvin pieni. Toisaalta rasva muodostaa keholle suojaavan lämpöeristeen, josta siihen maailman aikaan olisi ollut hyötyä. Lisäksi rasvassa on välttämättömiä rasvaliukoisia vitamiineja, joita tarvitaan hermoston optimaaliseen toimintaan, Männistö sanoo.

Keskiaikadieetti on ekologinen vaihtoehto

Kasvisvoittoinen ruokavalio jättää pienemmän hiilijalanjäljen kuin lihansyönti. Keskiajalla tosin käytettiin lihaa toisinaan, mutta teurastetusta eläimestä otettiin kaikki hyöty irti. Sian poskilihat olivat suuressa arvossa, ja hirven turvasta valmistettiin sylttyä.

Keskiajan elämäntapoihin perehtynyt kirjailija Satu Hovi toivoo, että nykyajan ihmisetkin toimisivat näin.

– Lampaan viulun voi ensin syödä paistina, sitten siitä voi tehdä vaikka lammaskaalia tai papuruokaa. Luusta voi keittää vielä hyvän liemen pakastimeen, jota voi käyttää muiden ruokien tai keittojen pohjana. Paistista jäljelle jääneestä luusta voi tehdä kivoja käyttöesineitä tai koristeita.