Euroopan sotahistorian dosentti Markku Salomaa näkee Euroopan turvallisuustilanteessa merkkejä kylmän sodan asenteiden ja asemien paluusta. Tiistaina julkaistussa kirjassaan "Kylmän sodan toinen erä" Salomaa vertailee Ukrainan kriisin ja Syyrian sodan asetelmia kylmän sodan aikaiseen asevarustelun ja etupiirien aikaan.

– Kylmä sota oli 1946-47 alkanut kehitysjakso, jolloin vältyttiin avoimelta sodalta, mutta sodan kaikki muut elementit olivat olemassa. Oli aseet ja asenteet.

Merkkejä kylmän sodan asetelmien paluusta on ollut nähtävissä vuosituhannen alusta lähtien, Salomaa arvioi Yle Radio 1:n Ykkösaamun haastattelussa.

– On alkanut kehittyä uudestaan sellaisia suurvaltojen ja niiden etupiirien raja-alueille sijoittuvia kriisejä, joihin suurvallat menevät pitkin käsin väliin. Ne välttävät suoraan sitoutumasta sellaisiin taisteluihin, missä ne joutuisivat taistelemaan keskenään. Tämä muistuttaa Korean sodan kehityskulkua 1950-53.

– Viime aikoina myös meidän suurvaltanaapurimme suurvaltahaaveet ja -pyrkimykset ovat tulleet aivan selviksi, siitä ei ole enää mitään epäilystä.

Itä-Suomen yliopiston sotahistorian dosentti Markku Salomaa. Yle

Asevarustelu kiihtyy nyt kylmän sodan malliin, arvioi Salomaa. Sekä Yhdysvallat että Venäjä valmistautuvat asevoimiensa kehityksessä strategisen iskukyvyn lisäämiseen.

– Kumpikin rakentaa ensimmäistä kertaa 1950-luvun jälkeen uusia pitkänmatkan häiveteknologiaan perustuvia pommikoneita. Amerikkalaisten B-52 -pommikoneet ovat 50-luvun tuotteita, samoin venäläisten Bear-koneet, mutta nyt niille on tulossa seuraajat.

Voimapolitiikan paluu edellyttää puolustuksen vahvistamista

Salomaan mukaan Suomessa merkit kylmän sodan paluusta ovat jääneet tunnistamatta. Suomen turvallisuuspolitiikan kulmakivena pidetyssä puolustuspolittisessa selonteossa kuvaillaan hyvin erilaista maailmaa.

– Olen lukenut hyvinkin tarkkaan kaikki kuusi puolustuspoliittista selontekoa ja kyllä niiden kuvailema maailma on aivan toisenlainen kuin se, missä me elämme.

– Selontekojen johtopäätökset eivät myöskään näytä perustuvan annettuun tilannekuvaan, eli ilmeisesti johtopäätökset on tehty ensin, ja sitten on annettu virkamiehille tehtäväksi kirjoittaa niille perusteet.

Paluu kylmän sodan asetelmiin edellyttäisi puolustusstrategian uudistamista ja vähintäänkin puolustuksen vahvistamista, kiirehtii Salomaa.

– Nykyisen kaltaisen itsenäisen puolustuksen tie, jota meillä on vuodesta 1992 lähtien viritelty, se on loppuun kuljettu. Näin ei voida jatkaa. Puolustusvoimat ei kykene enää edes talvisodan kenttäarmeijaa vastaavan joukon kokoamiseen.

– Meillä on myös kehittynyttä teknologiaa, kuten Hollannista ostettuja raketinheittimiä, mutta ongelmana on ettei niihin ole ensimmäistäkään rakettia.

Nato, Yhdysvallat vai puolustusbudjetin kaksinkertaistaminen?

Salomaa hahmottelee kirjassaan kolme eri tietä puolustuksen vahvistamiseen. Oman puolustuksen vahvistaminen edellyttäisi kylmän sodan aikaisen joukkojen vahvuuden palauttamista ja puolustusbudjetin nostamista nykyisestä 2,7 miljardista eurosta 5,4 miljardiin.

Toinen tie olisi Suomen Nato-option realisoiminen. Naton turvatakuiden hinta olisi jo huomattavasti halvempi vaihtoehto, eri arvioiden mukaan noin 39-45 miljoonaa euroa vuodessa.

Kolmas vaihtoehto olisi suora puolustussopimus Yhdysvaltain kanssa. Kahdenkeskisen sopimuksen Yhdysvaltain kanssa ovat solmineet mm. Norja, Islanti, Japani, Filippiinit, Singapore ja Thaimaa, muistuttaa Salomaa.

Salomaan mukaan Suomen suhdetta Yhdysvaltoihin joudutaan puntaroimaan jo siinä vaiheessa, kun mietitään nykyisten Hornet-hävittäjien korvaamista. Yksi vahva kandidaatti on ollut amerikkalainen F-35 -hävittäjä, jota Yhdysvallat myy lähinnä liittolaisilleen.

Suomi oli pölkkypää laineilla

Salomaalle tärkein peruste puolustuksen vahvistamiselle löytyy kuitenkin historiasta. Kylmän sodan aikana Suomen selviytymisstrategiana oli olla ärsyttämättä Neuvostoliittoa. Piiloutuminen ei käytännön kriisin syttyessä olisi toiminut, sanoo sotahistorioitsija.

– Olen käynyt hyvin tarkkaan läpi mitä Yhdysvaltain ja Britannian ulkoasiainhallinnon ja tiedustelulaitosten arkistoissa löytyy Suomesta. Suomi ei ollut kylmän sodan aikana suinkaan ajopuu, vaan pölkkypää sellaisilla laineilla, joita se ei itse kyennyt hallitsemaan. Kaikki johtuu yya-sopimuksesta.

Neuvostoliiton suhtautumisesta Suomeen kertoo mm. Tallinnasta neuvostoarmeijan vetäytymisen jälkeen löytynyt suunnitelma Helsingin valtaamisesta, pohtii Salomaa.

– Se osoittaa tarkkaan mitkä kohteet Helsingissä olisi vallattu erikoisjoukkojen operaatiolla, jos sellaiseen oltaisiin ryhdytty. Kartta on vuodelta 1989, oikeastaan kylmän sodan viimeiseltä vuodelta - ja osoittaa että suunnitelmat olivat olemassa koko kylmän sodan ajan.