A vorbit și nea Ion, că și el e om: „Eu, între un hoț și un prost, prefer hoțul. După hoț mai rămâne ceva. După prost, nu mai rămâne nimic”.

Omul are dreptate.

După hoț rămâne un miliard. După un prost rămâne un vot.

După un hoț rămâne un ofșor. După un prost, rate la bancă.

După un hoț rămâne mult tupeu. După un prost, multă credulitate.

După un hoț rămâne o televiziune. După un prost, puncte de rating.

Și putem continua la nesfârșit parabola lui nea Ion.

Suntem țara proștilor care votează cu hoții. A securiștilor bătrâni care predau democrație. A milionarilor care și-au făcut vile cu piscină și concedii sub palmieri lucrând toată viața lor la stat. A Partidului care controlează tot, și hoții, și proștii.

În această țară condamnată, așadar, să aleagă între hoți și proști, s-au trezit unii să protesteze.

Asta a tulburat grav sistemul de valori al lui nea Ion.

„Oamenii aceştia au autorizaţia să se unească şi să mărşăluiască?” se întreabă responsabil. Adică câteva sute de mii de oameni neconduși de nimeni ar fi trebuit să se ducă la doamna primar Firea să le dea voie să mărșăluiască?! Sau la domnul Dragnea să le dea voie să se unească?! În logica asta, și cei care au făcut în 1989 Revoluția ar fi trebuit să se ducă frumos la Ceaușescu să le dea voie să-l dea jos. Că așa se fac mitingurile, marșurile și revoluțiile, ca și deplasările în străinătate, cu aprobare de la Partid și de la Securitate.

„Este asta democraţie sau anarhie?” se mai întreabă retoric nea Ion. Aici lucrurile sunt clare, grație unor clarvăzători de partid și de stat: e lovitură de stat, dată de Soros și de multinaționale. Cam la spartul târgului, dar nea Ion vine cu o observație de finețe: „Toți aceia care vin acolo au pancarte tipărite bine. Oare nu sunt mânați de la spate de cineva?” Probabil n-a aflat că s-au dat și 30 de lei de câine...

„Oamenii ăştia nu au voie să fie acolo”, decretează apoi nea Ion, cu siguranța pensionarului care apără țara de oculta mondială. Faptul că cineva „n-are voie” să fie într-un loc public este un reflex al nomenclaturii de Primăverii care și-a împrejmuit cu garduri și bariere domeniile pe care le-a binemeritat în democrație, cu tot cu drumuri de acces, poduri, cursuri de apă, râși, mistreți și privighetori.

Întorcându-se la origini, mistrețul, ca orice mistreț, devine în cele din urmă tot cârnat: „Corupție există în toată lumea asta și la nivele de o mie de ori mai mari, nu la nivele de cârnat”.

În final, o binevenită autodiagnoză: „Mă întreabă oamenii: Măi, ce-i cu voi românii? Voi sunteți sănătoși la cap?”

PS. O întrebare a lipsit totuși din emisiunea de la Realitatea TV: „Domnule Țiriac, dacă ar fi să alegeți dintre dumneavoastră, ați prefera hoțul sau prostul?”