eram sigur că iese Ponta. și a ieșit neamțu autist. Acuma l-am votat, ce să fac. chiar dacă nu am crezut că contează sau că are vreo șansă. ce s-a întâmplat a fost SF.

L-am votat, dracu, când am văzut cozile alea interminabile din străinătate. Mi-ar fi fost rușine de oamenii ăia să nu mă duc să votez. Să nu ies în stradă din solidaritate. Chit că nu credeam în gestul de a vota, am fost de acord cu intenția lor și impresionat de îndârjirea lor. Nu mai continui că n-are rost să ne batem prea mult pe umăr unii pe alții. O face Mîndruță pentru toți. Ajunge.

Dar am greșit. Trebuia să fac mai multe. Trebuia să urlu la voi să votați. Trebuia să mă duc observator într-un sat de căcat din Teleorman, să mă cert cu un șofer de autocar și să-mi iau un pumn în ficat. Chiar trebuia. Dar am fost leneș și înfrântist. Am făcut ce trebuia să fac dar la efort minim și pe ultima sută de metri, ca de obicei. Trebuia mai mult.

E greu cu cinismu ăsta al meu. Mă împinge să fiu prost uneori. Atât de sigur că totul merge spre căcat absolut încât nici măcar să nu mai vreau să încerc să schimb ceva.

Și e o prostie.

Chiar nu credeam că România are capacitatea să aleagă răul cel mai mic. Să se mobilizeze în așa hal când contează. Mi-aș fi pariat 3 dintre degete și 2 dintre coaie acum 24 de ore că Ponta o să bată spre 60%.

Acuma na. Mi-a revenit puțin speranța că locul ăsta are o șansă, încet încet să nu mai fie un căcat absolut. Și că lucrurile se pot face și fără puțoială extremistă. Ușor dar sigur. Poate România o să se schimbe lent. Poate o să mă schimb și eu. Dracu știe. Om trăi și om vedea. Acuma-s rezervat. Că vă dați seama. L-am votat pe autist. Dacă o dă în bară e și vina mea. Trebuie să-mi asum responsabilitatea ștampilei ăleia pe care am pus-o în ciudă, încruntat, complet convins de inutilitatea gestului și complet în eroare.

Om trăi și om vedea. Hai, să aveți o zi bună, că o meritați.