SVELVIK (procycling.no): – Vi kan ta en kaffe og en runde rundt Svelvik, så kan du få kjenne litt på bilens egenskaper, du og, lyder beskjeden fra Lars Petter Nordhaug.

Denne novemberdagen er han ute og prøvekjører ny hybridbil og inviterer procycling.no med på en ’spin’ langs Drammensfjorden.

På den andre siden av fjorden har han lagt ned noen av sine beste treningsøkter på sykkelen. På denne ble han norgesmester i terreng i 2008.

Alt mens han kommenterte VM i Bergen for NRK var han inne på tanken om at han hadde syklet sitt siste mesterskap på toppnivå. En kombinasjon av helsa, familiesituasjonen og jobbmuligheter, gjorde at han tidlig åpnet dialog med Aqua Blue Sports for å se etter en løsrivelse fra toårskontrakten.

– Jeg har hatt en lang karriere jeg er fornøyd med. Jeg er stolt over det jeg har fått til, presiserer Nordhaug

– De siste åra har jeg stiftet familie og begynt å leve det livet. Jeg fant ut at det mest strategiske for min del nå, etter at jeg merket interesse fra næringslivet fra flere hold, var å sette karrierepunktum, sier 33-åringen til procycling.no.

Kanskje kan han reise på påskefjellet neste år, i stedet for å jage de rette watt-verdiene på vei inn mot Ardennene. Kanskje får hybridbilen mer omtanke på gårdsplassen enn Ridley Noah SL-sykkelen har fått dette året.

Og kanskje slipper han å gjøre unna en forsinket høstferieuke med familien den tredje uka i november. Det er den han er på vei mot nå, etter å ha unnagjort dette intervjuet.

NM-titler i flere disipliner

Etter å ha jaget drømmen om å bli toppsyklist og verdensmester siden han fikk øynene opp for terrengsykling som 14-åring, ser en langt mer moden familiemann nå fram til å få en hverdag som ligner litt mer på den du og jeg har.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

Som junior tok han VM-sølv i 2400 meters høyde i Vail, og siden den gang har han samlet sammen et helt knippe imponerende mesterskapsplasseringer fra sykkelsportens forskjellige disipliner.

Visste du for eksempel at han har blitt Norgesmester i fellesstart senior elite, -U23 og junior tempo langs landeveien? At han er Norgesmester i maraton terreng, terreng elite og junior? I tillegg har han to titler fra det uoffisielle NM i Cyclocross fra hjemtraktene hans i Tønsberg.

– Jeg manglet NM-gull i eliteklassen i terrenget, så da ble jeg meg med på mesterskapet som faktisk ble arrangert her i Svelvik, og vant det, konstaterer han inne på Café Bjørge i det lille tettstedet helt nordøst i Vestfold fylke.

Hans forsøk på å vinne NM-gull for tempo elite, endte med tredjeplass bak Reidar Borgersen og Edvald Boasson Hagen i 2012.

I lære hos taktiske mesterhjerner

Høsten 2004 fikk han et tilbud av laget som på skisseplanet het Team Interspons, og da bestemte han seg for bytte ut terrengsyklingen med landeveien.

Han hadde en åpning i kontrakten med at han også kunne sykle enkelte ritt i terrenget, men i dag innser han nok at sportsdirektør Gino Van Oudenhove hadde størst interesse av å klargjøre ham til bruk på landeveien.

I Maxbo-Bianchi fikk han etter hvert Edvald Boasson Hagen og Gabriel Rasch rundt seg, og gjorde etter hvert sine saker såpass bra at han ble med førstnevnte rytter til en nystartet britisk satsing ledet av Scott Sunderland og Dave Brailsford.

PODKAST: I podkasten vår «Musette» oppsummerer vi karrieren til Lars Petter Nordhaug. Hør her!

Dog ikke uten innvirkning fra Boasson Hagen, som da ble sett på som verdens kanskje aller mest spektakulære talent:

– Fortjente du den Sky-kontrakten?

– Jeg var god nok, ja. Jeg beviste det enda mer etter at jeg hadde signert for Sky. I 2009 vant jeg en knallhard etappe i Tour de Normandie og kjørte rundt i ledertrøya der. Jeg ble nummer tre på en etappe i Olympia’s Tour og kjempet blant annet med Tejay Van Garderen om seieren. Etter at jeg skrev under for Sky vant jeg så en sinnssykt hard etappe i Tour of Ireland. Det var jeg og en annen kontinentalrytter som satt der, mot tre ryttere fra Rabobank og tre fra Saxo-Bank. Det var Matti Breschel, Karsten Kroon og de gutta der. Men vi kjørte fletta av dem og jeg vant etappen. Jeg følte det var 100 prosent fortjent at jeg ble proff, og jeg tror jeg hadde blitt det på et punkt, uansett. Men at jeg gikk rett til Sky, det må jeg nok takke Edvald (Boasson Hagen) for. Han var treningskompisen min på den tiden, og spurte om jeg kunne bli med ham til laget.

Kunne ikke si nei nederlandsk satsing

Sånn sett var han veldig privilegert. I stedet for å røre rundt i et påsminket prokontimannskap, gikk han fra trygge rammer hos Joker Bianchi til det som skulle utvikle seg til å bli verdens ledende sykkelsatsing.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

I to forskjellige perioder, og totalt et spenn over fem sesonger, var han del av Sky-hierarkiet.

– Det er de fem årene der som er min status som proffsyklist. Det er definitivt der jeg har lært mest. Team Sky har en sinnssyk prestasjonskultur, og mye av det jeg har lært der kan overføres til næringslivet, mener han.

Likevel kom han altså til et punkt hvor han byttet ut den sorte og himmelblå drakta, mot det han trodde skulle fortsette å være oransje, hvitt og blått.

I mellomtiden ble Rabobank til Blanco Pro Cycling og senere Belkin Pro Cycling Team. Nederlenderne lå likevel langflate etter nordmannen, og fikk napp på et bud som mer enn tredoblet betingelsene han hadde i Sky.

En annen viktig faktor var at Bobby Julich (treneren i starten av Sky-karrieren) var på vei ut som trener i storlaget.

– Var det riktig av deg å forlate Sky?

– Det er vanskelig å si. Det kan være at jeg hadde blitt en bedre syklist enn om jeg ikke gjorde det. Jeg var borte i to år og følte det var riktig å gå tilbake. Men jeg ble ikke en elendig syklist av å være i Belkin, heller. Jeg fikk sykle Tour de France, og det var etterlengtet. Jeg hadde også kjempefine lagkamerater i Belkin.

Flyttet grenser med Boasson Hagen

Julich ble aldri med Nordhaug på flyttelasset til den nederlandske satsingen, men har vært en ressurs han har rådført seg med i etterkant av den første epoken i Sky.

Den tidligere amerikanske toppsyklistens opplegg, i kombinasjon med treningshverdagen med Boasson Hagen, skulle vise seg å bli en suksesshistorie.

Du husker kanskje hvordan duoen lekte seg med den resterende norgeseliten, da Boasson Hagen – med solid hjelp fra Nordhaug, og kanskje en liten takk for sist (?), fikk æren av krysse målstreken først under NM i 2012?

Vel, det var en sesong begge de to rytterne tidvis var i praktslag under. Nordhaug mener alle kvalitetsøktene de la ned på Hurumlandet var den viktigste årsaken.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

Den høsten vant Nøtterøy-mannen først en etappe under Danmark rundt, før Boasson Hagen vant GP Plouay. Deretter vant Nordhaug GP de Montréal, før han siden – stinn av selvtillit – hjalp treningskompisen fram mot annenplass under VM i Valkenburg.

– Det er en veldig fin periode å se tilbake på, sier Nordhaug og smiler.

– Jeg trente best og tettest med Edvald, men det var også mange turer med Kurt Asle Arvesen, Gabriel Rasch og Sondre Sørtveit. Vi var en gjeng som trente sammen i den perioden, og la gjerne turen innom Hurumlandet. Vi hadde skikkelige kvalitetsøkter tre ganger i uka. Vi presset hverandre til vi spydde under noen av de hardøktene. Foran VM i Valkenburg trente vi på det aller råeste. Det er nok den beste kvaliteten jeg har hatt under trening i løpet av hele karrieren.

I bilen mimrer han om de lange øktene på Hurumlandet og obligatoriske kaffestopp hos Sand Gård, med den lille hyggelige gårdsbutikken og bakeriet.

Cunego spolerte drømmen

2012-sesongen sammenfalt også med noe annet som har skapt trøbbel for toppkarrieren hans:

Han slapp unna sykdom under oppkjøringen mot Ardennene.

Resultatet? Tredjeplass i Critérium International, sjetteplass i Baskerland rundt og siden karrierens aller beste mulighet til å vinne Amstel Gold Race.

Hadde det ikke vært for en viss italiener …

– Det var nok løpet jeg følte meg best under noen gang, sier han i dag.

300 meter unna målgangen på toppen av Cauberg skiftet først Maxim Iglinsky bane, før Damiano Cunego – slik han i ettertid forklarte det til procycling.no – reagerte på den manøveren og endte opp med klippe ned nordmannen.

– I mitt hode hadde jeg ikke en gang startet å spurte engang. Jeg hadde ikke trykket inn gasspedalen. Jeg lå på hjulet til Enrico Gasparotto og ventet bare på tråkke til.

– Irriterer meg når jeg leser det

Historien om Lars Petter Nordhaug har gjerne med seg et etterslep av ’could have been’ og ’should have been’.

– Når jeg leser om ’talentet som aldri ble noe av’, kan jeg bli litt irritert – for jeg synes jeg har fått mye igjen for alt det harde arbeidet jeg har lagt ned.

Han har aldri vært noen spurter som klinker inn 10-15 seirer i sesongen, og snuser på en nominasjon til den selektive Idrettsgallaen i regi av NRK.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

Men han har gjort det godt i løpene han selv har ønsket å gjøre det bra i. Et strålende eksempel er VM i Firenze i 2013.

– Dette var en av mine alle beste dager. Jeg kjemper helt i verdenstoppen, og det er der jeg kjemper for å være, sa han til procycling.no etter rittet.

Tradisjonen tro gikk kapteinsdiskusjonen i forkant av rittet, og det ble snakket om Boasson Hagen eller Thor Hushovd i riksmedia. Landslagssjefen hadde dog uttalt i forkant at ’Lars Petter var rytteren det var enklest å ta ut i denne løypa’.

Gode penger å tjene på Nordhaug-seier

Kuriøst nok ga et spillselskap dagen før dagen 28 i odds på VM-seier til Boasson Hagen. Hushovd sto til 125 i odds, mens Nordhaug var satt til ufattelige 150 ganger innsatsen.

– Jeg holdt stort sett munnen godt lukket da den debatten pågikk, men jeg visste at jeg ankom Italia i god form. Jeg hadde kjørt et «Ardenner-opplegg» her hjemme og følte meg bra.

Noen dager i forveien av fellesstarten skulle det norske laget ut på langtur. Hushovd hoppet av først til kaffestopp, mens Boasson Hagen takket av etter rundt fire timer.

– Jeg dro ut på sjutimersøkt den dagen. Jeg tok med meg Stig (Kristiansen) og tok turen innom rundløypa vi skulle konkurrere i noen dager senere. Jeg tror han begynte å tenke litt der, og at han ble imponert over hva han fikk se.

På det påfølgende taktikkmøtet sa Nordhaug seg villig til å gjøre en jobb for de to kapteinene mot slutten av dagen.

Dog med et lite forbehold:

– Jeg sa: Hvis dere sørger for å henge med meg inn til siste runde, så skal jeg gjøre en jobb for dere. Jeg hadde en liten anelse om at jeg kom til å sitter der alene. På den annen side, så vet man aldri helt med Edvald og Thor. Jeg har all mulig respekt for dem, og på en maksdag var de to i stand til å vinne det aller meste.

Firenze – det nærmeste han kom

Nordhaug tok mye plass i feltet under fellesstarten den søndagen, der han stort sett satt langt framme i feltet iført sin lettgjenkjennelige, lysegrønne Belkin-hjelm.

Han leverte en ’textbook-performance’ i sprutregnet over Toscana, mens Hushovd takket av åtte mil unna mål. Fire mil senere forsvant sykkelen under nordmannen, da han i tredje-fjerde posisjon gikk ned i en velt sammen med blant andre Vincenzo Nibali.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

På hjemmebane ble det selvsagt full kok i den italienske leiren, og ’Haien fra Messina’ tok et så tannløst grep av han holdt seg fast i følgebilen i jakten på rytterne foran ham i løypa.

Nordhaug syklet seg opp for egen maskin (og det tok nesten en hel runde), og da var det selvsagt ekstra irriterende at det var nettopp Nibalis hardkjør opp Fiesole, som gjorde at nordmannen mistet den avgjørende seleksjonen ute av syne på vei opp bakken for aller siste gang.

– Det er jo noen episoder som jeg husker, men jeg er egentlig mest fornøyd med hva jeg fikk til den dagen. Jeg ble nummer 12 i kamp mot verdens beste syklister i en hard løype. Det er minnet jeg tar med meg videre, sier han.

– VM-elite; var det en karrieredrøm å vinne det?

– Det hadde i hvert fall hengt veldig høyt. Det høres kanskje litt søkt ut nå, men ja: Jeg hadde det som en drøm. Jeg hadde håpet det skulle bli en realitet, og det nærmeste jeg kom var i 2013, innrømmer Nordhaug.

Nå er det ugjenkallelig slutt for de drømmene.

– Smart å gå rett fra proff- til næringslivet

De forspilte sjanser i Amstel Gold Race og fra VM i landeveissykling, vil aldri komme tilbake.

Nordhaugs siste sesong ble av den traurige sorten. Team Aqua Blue lønnet ham som lagkaptein, og skaffet invitasjoner til både La Flèche Wallonne og Liège-Bastogne-Liège, men denne gangen nordmannen var sjanseløs i dette selskapet.

Han var plaget med omfattende sykdomsproblemer i oppkjøringen, og merket fort at kroppen ikke spilte på lag når distansen i kombinasjon med tempoet i hovedfeltet begynte å gjøre seg gjeldende. Foran Arctic Race ble det klart at han hadde trent og konkurrert med cytomegalovirus i kroppen. Et virus som ikke er ulikt kyssesyken.

– Jeg har hatt en ekstrem evne til å treffe på toppformen. Jeg har gjort noen skikkelige skippertak, gravd dypt og vært smart nok til å få det til å klaffe.

– Men nå ønsker du ikke å starte opp den prosessen én gang til?

– Man er avhengig av å ha et stabilt godt nivå å falle tilbake på, for å få ting til å flyte igjen etter for eksempel en sykdomsperiode. Tidligere har jeg hatt et veldig godt grunnlag fordi jeg har trent hardt om vinteren. Alt i oktober måned har jeg vært i full gang med intervaller og økter på rulla, løping i skogen eller økter på terrengsykkelen. Jeg føler ikke at jeg har de samme forutsetningene nå for å få ting tilbake på skinner igjen foran den kommende sesongen, sier Nordhaug som mistet to hele sesonger etter kyssesyke og påfølgende bakterieinfeksjon tilbake i 2002.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

Derfor gikk han tidlig i dialog med Aqua Blue Sports for å se om de kunne finne en løsning begge parter kunne leve med.

– Du er 33 år gammel. Tar jeg feil hvis jeg påstår at en del ryttere i en liknende situasjon som deg heller hadde tatt det siste året og hevet årslønna, før de ga seg?

– Det er det helt sikkert mange som hadde gjort. Da jeg gikk inn i dette prosjektet for ett år siden, var jeg supermotivert. Deretter begynte problemene å tårne seg opp relativt raskt. På grunn av det daler også motivasjonen. Jeg vet selv hva som skal til for å prestere bra på topp. Med sykdom og alt det andre, følte jeg nå det var bedre å satse på noe nytt. Jeg ønsker å satse på en ny karriere. Jeg er et konkurransemenneske og er veldig motivert for å dra den egenskapen med meg innenfor en ny bransje. Jeg skal holde meg innenfor sykkelmiljøet via noen oppdrag for media (Nordhaug var som kjent ekspert for NRK Sport under VM i Bergen, vår anm.). For min del tror jeg det er smart å gå rett over fra proffkarrieren og ut i næringslivet. Jeg ønsker å levere varene som jeg kunne ha gjort om jeg var i toppform på sykkelen, sier han.

Arven etter Nordhaug

Nordhaug står med seks proffseirer i karrieren, i tillegg til en poengtrøye fra Tour de Yorkshire og klatretrøye fra Arctic Race of Norway.

Han har deltatt i tre OL, Giro d’Italia, Tour de France og Vuelta a España. Likevel er det de tøffe endagsrittene redaksjonen i procycling.no vil huske ham for. Og sikkert mange med oss.

Nordmenn generelt har nok først og fremst vendt blikket mot Thor Hushovd, Edvald Boasson Hagen og Alexander Kristoff etter deres gode prestasjoner på 2000-tallet. Nordhaug fortjener selvsagt også masse heder og ros for spesielt én ting etter proffkarrieren sin:

Han har åpnet en del nordmenns øyne for de fantastiske klassikerne i Ardennene, og har ofte vært vårt aller beste håp når distansen har vært lang og løypeprofilen tilsvarende bratt.

Mellom bolkene som dreier seg om brosteinsklassikerne og oppkjøringen til etapperittene Giro d’Italia og Tour de France, og alle de påfølgende massespurtene, har Nordhaug fylt et tomrom i de norske sykkelhjertene på en imponerende måte.

(Artikkelen fortsetter under bildet)

– Jeg hadde som mål å vinne et kupert endagsritt i WorldTouren, og det klarte jeg ved å gå til topps i Montréal. Jeg er veldig stolt av den seieren. Du trenger en dag som ’übermensch’, og formen min var helt sinnssyk. Du trenger litt flaks og må gjøre de riktige taktiske disposisjonene, sier han.

– Du får velge deg én egenskap: Klatrestyrken til Joaquim Rodriguez, avslutningen til Alejandro Valverde eller talentet til Julian Alaphilippe, hva skulle du helst hatt selv?

– Avslutningen til Alejandro Valverde. Definitivt. Jeg har vært i posisjon, og hadde jeg hatt avslutningen hans, så hadde det nok ha blitt veldig mange seirer, resonnerer han.

Nå blir det opp til Odd Christian Eiking, Sindre Lunke og framtidas generasjoner norske toppsyklister å overta resultatansvaret i det flamske Ardennene:

– Det er ikke lett å få med seg mange seirer derfra, så det skal bli spennende å se hvor mange topp 15-plasseringer det blir på Eiking og de andre rytterne våre. Klarer de det, og det håper jeg at de gjør, så er det helt fair og jeg skal være den første som tar av meg hatten, sier Nordhaug.

Han kommer definitivt til å følge nøye med når sykkelfeltet inntar det åslendte området i Belgia i april neste år, også. Kanskje via et radioapparat nær deg.

Helt ferdig med sykkelsporten er han definitivt ikke.

PS: Fra 1.1.2018 blir Nordhaug salgssjef i Securmark, som jobber med tyverimerking, primært av båter og båtmotorer. I fjor startet også selskapet med tyverimerking av sykler og overtok i år sykkelregisteret til Falck. – Nå ønsket jeg å skifte fokusområde ved å konkurrere på en annen måte. Jeg har fått flere tilbud fra næringslivet, men følte Securmark var det som passet meg best, forteller Nordhaug i en pressemelding fra selskapet.

I vår podkast «Musette» kan du høre Lars Petter Nordhaug selv fortelle hvorfor karrieren tar slutt, og høre panelet vårt diskutere hans strålende karriere.