DAGEN DERPÅ

Duften av nybrygget kaffe og ferske rundstykker har lokket gjestene ut av soveværelsene. Flakkende blikk og lavmælte fnis preger frokostsalen på det overfylte hotellet.

En eldre mann entrer rommet og kikker seg rundt. «I don’t give a fox» står skrevet over brystet hans i fete bokstaver. Han nikker høflig til et par av de andre gjestene og setter seg stille ned.

For en knapp nattesøvn siden var hotellgangene preget av klemmer og dype samtaler. Det er lite ved den stille frokostsalen som vitner om gårsdagens eventyr.

– Det er en del som kan bli selvbevisste og usikre uten drakten sin, forklarer Isaac.

Drakten kan lette presset for å prestere i sosiale situasjoner. Samtidig skaper den rom for å være noe annet, tror han.

– Det kan være befriende å ta på seg en fysisk maske. Du ser ikke om det er en gutt, jente eller noe midt imellom.

For Isaac spiller det heller ingen rolle. Kjønn, alder, legning, religiøs overbevisning eller politisk ståsted er uinteressant.

Du kan være hvem eller hva du vil bak masken – og det er ok.