NAIROBI Jotkut kenialaiset kutsuvat niitä “Kuolleiden valkoisten ihmisten vaatteiksi”. Heitä, jotka tekevät niin, ei kuitenkaan täältä löydy.

Gikomba-markkinoilla Kenian pääkaupungissa Nairobissa myydään kaikkea, mitä kuvitella saattaa: vaatteita, kenkiä, laukkuja, vuodevaatteita, pyyhkeitä… Ja lähes kaikki on jo vähintään kertaalleen käytetty.

Kello on kahdeksan aamulla, ja markkinoilla kuhisee jo. Moni on pystyttänyt kojunsa, toiset kantavat suuria viidenkymmenen kilon muoviin pakattuja vaatepaaleja kapeita kulkuväyliä pitkin.

Keniassa on parhaillaan sadekausi, ja muta värjää kaikkien markkinoilla olevien kengät samaan harmaaseen sävyyn.

Vaatepaalit myydään jo ennen auringonnousua isoista rekoista, jotka ovat tuoneet vaatteet Nairobiin satamakaupunki Mombasasta.

Rose Akinyi sanoo, että kauppa käy todella huonosti. Hän uskoo Kenian heikentyneen talouden olevan syypää. Liselott Lindström / Yle

Vaatepaalien hinnat hurjassa nousussa – voitot menevät muualle

– Mia mbili! Mia mbili!

Meshack Muli taittelee petivaatteita tyynyliinoja ja huutelee samalla ulos hintoja. Tämä vaaleansininen pussilakana lähtisi kahdellasadalla shillingillä, eli noin puolellatoista eurolla.

Muli on myynyt Gikomba-markkinoilla lakanoita viitisen vuotta, ja ostaa myös itse kaikki vaatteensa täältä.

Enää ei mene niin hyvin kuin vielä muutama vuosi sitten. Hinnat ovat nousseet.

– Ennen yhdestä viidenkymmenen kilon vaatepaalista sai maksaa noin 8 000 shillinkiä, eli noin 65 euroa. Nyt hinnat ovat lähes kaksinkertaistuneet, Muli sanoo.

Samalla laatu on heikentynyt.

“Älkää lähettäkö lumppuja”

Swahilin kielellä käytettyjä vaatteita kutsutaan mitumbaksi. Sana tarkoittaa paalia.

Vaatteet tulevat Keniaan etenkin Pohjois-Amerikasta, Saksasta ja Britanniasta, mutta moni myyjä mainitsee myös Puolan. Itä-Afrikassa myös Kiina on suuri maahantuoja.

Yhdysvaltalaisen kierrätyslaatikkoon heittämä vaate päätyy usein ensin kierrätyskauppaan kotimaassa. Jos se ei myy, se matkaa usein edelleen Afrikkaan. Monessa vaatteessa on vielä hintalappuja dollari- tai puntamerkeillä.

Value Village-nimisessä kaupassa paitaa oli yritetty myydä neljällä dollarilla. Gikombassa se löytyy 15 sentin kasasta.

Richard Mweya sanoo, että jos mitumba kiellettäisiin, hän yrittäisi saada töitä vaatekaupasta keskustassa. Liselott Lindström / Yle

Meshack Mulin vieressä Richard Mweya kauppaa käytettyjä pyyhkeitä. Hän taittelee ne tarkasti ja ripustaa narulle riviin.

Hänkin kertoo, että kannattavuus on laskenut, koska vaatteiden ja tekstiilien laatu on huonompi kuin vielä muutama vuosi sitten. Mweya kertoo, että käytettyjen vaatteiden myyjät ostavat sian säkissä.

– Ostohetkellä en voi tietää, mitä paalin sisällä on. Tiedän vain, että se sisältää pyyhkeitä.

Usein sieltä paljastuu huonolaatuista tavaraa ja myyntivoitto on olematon.

Richard Mweyalla on yksi toive: älkää lähettäkö meille lumppuja vaan laadukkaita tekstiilejä.

Kenia taipui Yhdysvalloille – koska käytetyt vaatteet työllistävät amerikkalaisia

Käytettyjen vaatteiden kauppa työllistää Keniassa kymmeniä tuhansia. Gikomba-markkinoilta paaleja viedään myös muualle Nairobiin ja Keniaan.

Itä-Afrikassa Uganda, Ruanda ja Tansania ovat kieltämässä käytettyjen vaatteiden tuonnin ensi vuonna, mutta Kenia luopui kieltoaikeista Yhdysvaltojen painostuksesta.

Yhdysvallat uhkasi potkia Kenian pois maalle tärkeästä AGOA-kauppasopimuksesta. (siirryt toiseen palveluun)

Se takaa esimerkiksi kenialaiselle kahville ja muille tärkeille vientituotteille matalammat tullit, kun niitä viedään Yhdysvaltojen markkinoille.

Yhdysvallat on Kenialle tärkeä kauppakumppani, kun taas Uganda, Ruanda ja Tansania arvelevat pärjäävänsä ilman sopimusta.

Suurin osa voitosta ei mene kenialaisille myyjille, vaan yhdysvaltalaisille yrityksille, jotka vievät lahjoitettuja vaatteita myytäväksi kehitysmaihin.

Myös Yhdysvalloissa käytettyjen vaatteiden vienti työllistää parikymmentä tuhatta ihmisiä.

Swahilin sana mitumba tulee paaleista, joissa vaatteet tulevat myyjille. Paalia ostaessa on kuitenkin mahdotonta tietää, minkä laatuista tavaraa paaleissa on. Liselott Lindström / Yle

Rose Akinyi helistelee kädessään pientä kolikkopussukkaa. Gikombassa jo yli 20 vuotta vaatteita myynyt nainen ostaa housupaaleja, ja ompelee housut shortseiksi.

Mitumba ei ole häviämässä minnekään pitkään aikaan, hän veikkaa.

– Kenialaiset pitävät mitumbasta. Vaatteet ovat trendikkäitä ja usein laadukkaampia kuin uudet vaatteet kaupoissa.

Akinyi on muiden myyjien tavoin helpottunut, että mitumbakieltoa ei tullut. Se olisi vienyt köyhimmiltä elinkeinon.

Ympäristöystävällistä ja eettistä – mutta mihin hintaan?

Käytetyistä vaatteista puhutaan myös halveksuvasti. Esimerkiksi lehtikirjoituksissa on toivottu kieltoa (siirryt toiseen palveluun) sen perusteella, että afrikkalaisista tulee toisen luokan ihmisiä, jos he käyttävät vain toisen luokan vaatteita. On kyse ylpeydestä ja arvokkuudesta.

Vielä 80-luvulla Kenian oma tekstiiliteollisuus työllisti noin puoli miljoonaa ihmistä, nyt enää 20 000. Mitumbamyyjiä arvellaan olevan noin 80 000. (siirryt toiseen palveluun)

Tekstiiliteollisuuden alamäki alkoi, kun muun muassa Maailmanpankin puoltama markkinoiden vapauttaminen avasi Kenian talouden käytettyjen vaatteiden myynnille. Ennen sitä käytetyt vaatteet lahjoitettiin köyhille ilmaiseksi.

Suurimpiin käytettyjen vaatteiden maahantuojiin kuuluu myös länsimaita. Esimerkiksi Saksa, Puola ja Kanada löytyvät Top 10-listalta. Liselott Lindström / Yle

Itä-Afrikan oman tekstiilituotannon elvyttäminen ei tapahdu kädenkäänteessä. Vaikeuttavia tekijöitä on monta.

Sähkön hinta on esimerkiksi täällä maailman korkeimpia. Samalla järkevät verokannustimet ja toimivat luottojärjestelmät puuttuvat.

Vaatteiden ja tekstiilien tuottaminen on kallista. Mitumban kielto tulee luultavasti myös lyhyellä aikavälillä rohkaisemaan salakuljetukseen, jolloin valtio menettää verotuloja.

Ne jotka ostavat mitumbaa, eivät ympäristöstä puhu. Mutta monet käytettyjen vaatteiden myynnin puolestapuhujat ulkomailla nostavat esiin uudelleenkäytön ympäristöystävällisyyden.

Toisaalta myös vaatteiden rahti kuormittaa ympäristöä. Ja miksi juuri kehitysmaiden maiden pitäisi puhdistaa länsimaalaisten omatunnon oman teollisuuden ja sen kautta talouden elvyttämisen hinnalla, kysyvät afrikkalaiset poliitikot.

“Gikomba on köyhien aluetta”

Ugandan presidentti Yoweri Museveni on kehottanut ugandalaisia käyttämään perjantaisin kitengeä, eli värikkäitä afrikkalaisia kuoseja.

Hän itse lupasi maaliskuun alussa, että käyttää tästä lähtien pelkästään Ugandassa valmistettuja paitoja. Museveni haluaa Twitter-viestiensä mukaan (siirryt toiseen palveluun) tukea uusia tehtaita, kun mitumbakielto astuu voimaan.

Nancy Achieng on löytänyt tavan lyödä rahaksi mitumballa. Hän ostaa parhaimmat löytämänsä vaatteet ja myy ne eteenpäin muualla. Tässä hän etsii parhaita leggingsejä. Liselott Lindström / Yle

Monelle mitumba on kuitenkin ainoa vaihtoehto, sanoo Nancy Achieng.

Achieng penkoo isoa kasaa leggingsejä. Hän kiertää Gikombaa, etsii parhaat palat eri paaleista ja myy ne edelleen muualla - paljon korkeampaan hintaan. Hän sanoo, että mitumballa on omat markkinansa. Hän kuitenkin toteaa, että ne ovat köyhien markkinat.

Varakkaammat ihmiset käyvät mieluummin ostoksilla oikeissa kaupoissa eivätkä pahamaineisilla markkinoilla. Heillä on myös varaa halveksua käytettyjä vaatteita, Achieng sanoo.

Eri maiden osuus käytettyjen vaatteiden viennistä maailmassa 1. Yhdysvallat 19.5% 2. Iso-Britannia 13.3% 3. Saksa 11.5% 4. Kiina 7.9% 5. Alankomaat 5.4% 6. Belgia 4.0% -- Muut 27.2% Lähde: The Impact of Second Hand Clothes and Shoes in East Africa (siirryt toiseen palveluun) (2017)

Kenian oma muotiala nostaa päätään

Nairobin vilkkaassa keskustassa minibussit ajelevat hurjaa vauhtia autojen seassa. Pienistä myyntikojuista huudellaan, mitä on myytävänä ja mitä se maksaa. Autojen torvista ja ihmisten äänistä syntyy mahtava kakofonia.

Korkeiden tornitalojen seasta löytyy matalampi kerrostalo.

Seitsemännessä kerroksessa työskentelee muotisuunnittelija Kenneth Ndolo, taiteilijanimeltään Ken Pope. Pienessä tilassa työskentelee kolme räätäliä, ja seinät ovat täynnä miesten pukuja ja naisten paitoja. Ulkona soivasta musiikista kuuluu raskas basso.

Tehdessään mallin työtä Ndolo näki markkinaraon. Nyt hän vaatettaa julkkiksia ja tv-persoonia. Suurin osa hänen myynnistään tapahtuu sosiaalisen median kautta.

Ndolo suunnittelee etenkin räätälöityjä pukuja miehille, mutta tekee myös tilaustyönä melkein mitä vaan.

Kenian muotiala on nousussa, ja yhä useampi haluaa Keniassa valmistettuja ja suunniteltuja vaatteita. Mutta vain rikkailla on varaa tällaiseen. Yli 60 prosenttia keski- ja vähätuloisista kenialaisista ostaa edelleen mitumbaa. (siirryt toiseen palveluun)

Kenneth Ndolo tekee myös tilauksesta afrikkalaisista kuoseista vaatteita, vaikka ne hänen mielestään on enemmän Länsi-Afrikkalaista kulttuuria. Liselott Lindström / Yle

“Osta kenialaista – rakenna Keniaa”

Kenian oman vaatetuotannon laantuminen ei johdu yksin mitumbasta, vaan myös tehtaiden huonosta johtamisesta, Ndolo sanoo. Siinä hän on tutkimusten mukaan oikeassa – mitumban tulo markkinoille sulki noin puolet tehtaista.

– Toivoisin, että ihmiset ostaisivat mieluummin Keniassa valmistettuja vaatteita kuin mitumbaa, hän sanoo.

Itse Ndolo osti mitumbaa viimeksi 15 vuotta sitten. Nyt hän ei osta, koska hänellä on varaa olla ostamatta. Hän ymmärtää kuitenkin, miksi käytetyt vaatteet ovat suosittuja. Paaleista löytyy usein uniikkeja vaatteita.

– Ostakaa kenialaista niin rakennatte Keniaa, on Ndolon viesti maanmiehilleen.

Hän sanoo, että suuri ongelma on se, ettei kenialaisilla ole yhteistä vaatekulttuuria. Värikkäät kitenge-kankaat ovat yleisempiä Länsi-Afrikassa.

Kenialaisiin usein liitetty maasai-kulttuuri ja sille tyypilliset punaiset ja siniset ruudulliset ja raidalliset kankaat ovat vain yhden kenialaisen heimon kulttuuria. Niin kauan, kun on mitumbaa, on Ndolon mukaan vaikea vahvistaa kenialaista vaatekulttuuria.

– Täällä on jatkuvasti ylimääräistä työvoimaa. Tarvitsisimme nyt halvempia kotimaisia materiaaleja ja raaka-aineita, jotta Kenialainen vaatetuotanto saataisiin nousuun, Ndolo sanoo.

Kuten suurin osa vaatetehtaista Keniassa, Ndolokin tuo kankaansa ulkomailta, koska laatu siellä on parempi.

“Kaikki eivät ole samanarvoisia”

On toki olemassa myös välimaastoa huippusuunnittelijoiden, prameiden kauppakeskusten kauppojen ja mitumban välillä.

Rauhallisilla Kenyatta-markkinoilla keskustan ulkopuolella kuuluu ompelukoneiden rytminen kolke.

Pauline Atieno ompelee afrikkalaisista värikkäistä kankaista hameita, mekkoja ja paitoja. Hän ei näe mitumbaa kilpailijana.

– Tämän mekon myymme 1300 shillingillä, eli kymmenellä eurolla. Mitumbaa saa alle eurolla. Jos ei ole varaa ostaa tällaista, voi ostaa mitumbaa. Kaikki ihmiset eivät ole samanarvoisia, Atieno sanoo.

Kuuntelee lisää käytettyjen vaatteiden kaupasta

Maailmanpolitiikan arkipäivää