– Opettajamme herättävät meidät aamulla seitsemältä töihin ja jatkamme, kunnes tulee pimeää, hän selittää.

Meitä vastaan tullut mies kertoo, että hän ja muut poimijat ovat yliopisto-opiskelijoita. Miehen vastuulla on, että kukin saavuttaa päivittäiset sadonkorjuutavoitteensa.

Yksi pölyn tahraamista peltotyöläisistä katsoo hermostuneesti ympärilleen, mutta lähtee silti meitä kohti. Hän riisuu lakkinsa ja huivinsa. Niiden alta paljastuvat lommoposkiset, poikamaiset kasvot.

Puuvillapeltojen työoloista järjestö hankkii tietoja Uzbekistanissa toimivilta tietolähteiltään. Tarkemmin järjestö ei halua lähteistään puhua. Paljastuminen olisi tietojen vuotajille vaarallista, sillä lavertelijoita uhkaa vankeus ja väkivalta.

Työstä kieltäytyvillä opiskelijoilla pelkona on opiskelupaikan menettäminen. Pelloille käsketään myös valtion työntekijät ja yksityisyrittäjät lokakuusta marraskuun loppuun ulottuvan, noin kaksi kuukautta kestävän sadonkorjuun ajaksi. Työstä kieltäytyminen johtaa valtion työntekijöillä potkuihin, yrittäjien uhkana on puolestaan liiketoiminnan menetys tai sakot.

Ensi ihmetyksen jälkeen opiskelijat jatkavat nopeasti töitään pellolla. Jokaisen heistä täytyy saavuttaa opiskelijoille asetettu 80 kilon päivätavoite, sillä maailman kuudenneksi suurimman puuvillantuottajan on saatava tulonsa.

Vuonna 2012 Uzbekistan sitoutui luopumaan lapsityövoiman käytöstä kansainvälisen painostuksen seurauksena. Vuotta aikaisemmin Euroopan parlamentti oli jättänyt uzbekistanilaiset tekstiilituotteet EU:n ja Uzbekistanin yhteistyösopimuksen ulkopuolelle ja vaatinut Uzbekistania päästämään maahan ILO:n tarkkailijat valvomaan, ettei lapsityövoimaa enää käytettäisi.

Kun puuvillapallo poimitaan paahteiselta pellolta Uzbekistanissa, alkaa pitkä matka, joka päättyy vaatekaupan rekkiin toisella puolella maailmaa – esimerkiksi Suomessa. Ennen sitä on tapahtunut paljon. Puuvilla on myyty eteenpäin, ja kehräämössä eri puuvillakuituja on yhdistetty langaksi. Siitä on tehty kangasta, jota on lopuksi päästy ompelemaan.

Pakkotyöllä poimitun puuvillan tavallinen tie puseroon Puuvilla poimitaan pellolta sadonkorjuuaikaan – monissa maissa yhä käsin. Puuvilla puhdistetaan, loukutetaan, paalataan ja myydään eteenpäin. Tehtaassa erilaisia ja eri maista tulevia puuvillakuituja sekoitetaan keskenään, jotta saadaan kulloinkin haluttua lankalaatua. Langasta valmistetaan kangasta, jota värjätään, käsitellään ja leikataan. Kankaasta ommellaan vaateyrityksen tilauksen mukaisia tekstiilejä. Valmiit tuotteet kulkevat tehtaista pitkän matkan esimerkiksi Eurooppaan, jossa ne myydään kuluttajille.

Monet viimeisistä työvaiheista tehdään Aasian maissa kuten Kiinassa ja Bangladeshissa. Niissä sijaitsee monien Suomessa myytävien vaatebrändien tehtaita. Tehtaiden työoloista muotiketjut ovat kertoneet viime vuosina entistä auliimmin. Osa kuluttajista on aiempaa kiinnostuneempia siitä, miten tuotteet on valmistettu, eivätkä otsikot hikipajoista ole hyvää peeärrää. Samaan aikaan vaatteissa käytettävän puuvillan alkuperä näyttää olevan ainakin osittain sumun peitossa. Yle teki kyselyn joukolle suuria suomalaisia ja Suomessa toimivia pohjoismaisia vaatteita ja kodintekstiilejä myyviä ja valmistuttavia yrityksiä. Selvisi, että ani harva osaa varmuudella sanoa, missä kaikki niiden puseroissa tai pyyhkeissä käytetty puuvilla on viljelty. Kyselyyn vastasivat muun muassa ruotsalaiset H&M, Ikea ja Hemtex, suomalaiset Finlayson ja Marimekko sekä suurimmat suomalaiset päivittäistavara- ja halpakauppaketjut. Moni kyselyyn vastanneista yrityksistä perustelee, että puuvillan monivaiheisesta tuotannosta on vaikea saada tietoa. Suomalaisyrityksistä osa vetoaa pieneen kokoonsa, jonka takia aukoton valvonta on niiden mukaan mahdotonta. Moni mainitsee myös, että ongelma on koko alan yhteinen. Tosiasia kuitenkin on, että jos työntekijöiden olot pellolla ovat valvonnan ulottumattomissa, ihmisoikeusloukkausten riski kasvaa. Bestseller (mm. Only, Vero Moda, Jack & Jones): ”Tunnemme suurten ja integroidusti toimivien alihankkijoidemme toimitusketjun. Muilla alihankkijoillamme ketju voi olla monimutkaisempi, emmekä tällä hetkellä tunne sitä kokonaan puuvillapellolle asti.” Finlayson: ”Tekstiilien raaka-aineiden luotettava jäljittäminen on lähes mahdotonta – – Olemme pitkälti kumppaneiltamme saadun tiedon varassa ja tiedon luotettavuudessa voi olla puutteita ja ostetun puuvillan alkuperämaat vaihdella.” Marimekko: ”Marimekon kokoisella, globaalissa mittakaavassa hyvin marginaalisella puuvillan hankkijalla ei ole mahdollisuutta koko ketjun täysin aukottomaan valvontaan kansainvälisillä puuvillatuotteiden markkinoilla.” Uzbekistanilaisen puuvillan ongelmat eivät ole Suomessa mikään tuntematon asia, vaan ne nousivat uutisiin jo vuosikymmen sitten. Tuolloin paljastui, että monen yrityksen alihankintaketjussa oli mahdollisesti lasten keräämää puuvillaa. Sittemmin lähemmäs 300 yritystä eri maista on liittynyt kansainväliseen boikottiin, jossa luvataan olla käyttämättä tietoisesti uzbekistanilaista puuvillaa. Ylen kyselyyn vastanneista 18 yrityksestä boikotissa ovat mukana H&M, Ikea ja Marimekko sekä Stockmann ja sen omistama Lindex. Kyselyssä 11 yritystä kertoo, etteivät ne hyväksy uzbekistanilaista puuvillaa tai ettei niiden tietoon ole tullut, että tuotteissa sitä olisi. Muun muassa Kesko, KappAhl, Nanso ja Jysk eivät vastanneet Uzbekistania koskeneeseen kysymykseen. Samoissa vastauksissaan lähes kaikki yritykset kuitenkin toteavat tavalla tai toisella myös, ettei niillä ole kaiken käyttämänsä puuvillan alkuperästä varmaa tietoa. Boikoteista huolimatta suurin osa Uzbekistanin puuvillasadosta viedään yhä työstettäväksi Bangladeshiin ja Kiinaan. Niissä taas eri maista tulevia erilaisia puuvillakuituja sekoitetaan keskenään, jolloin alkuperän seuraaminen vaikeutuu. Lopputuloksena on tekstiilejä, joita todennäköisesti päätyy suomalaistenkin ostoskatujen ja kauppakeskusten liikkeisiin. Raaka-aineena puuvilla ei epäilemättä ole yksinkertaisimmasta päästä. Se vaihtaa omistajaa monta kertaa ennen päätymistään tuotteisiin, ja suuri osa siitä viljellään riskimaiksi luokitelluissa kehitysmaissa. Vaikka Uzbekistanin väärinkäytökset ovat erityisen räikeitä, puuvillantuotantoon liittyy ongelmia muuallakin. Yhdysvaltain työministeriö listaa, että lapsityövoiman käyttöä tai pakkotyötä esiintyy puuvillantuotannossa kaikkiaan parissakymmenessä maassa eri puolilla maailmaa. Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watchin mukaan lapsityövoimaa on jopa Yhdysvalloissa: järjestön muutaman vuoden takaisen raportin mukaan maan puuvillapelloilla työskentelee 11–12-vuotiaita lapsia, vieläpä aivan laillisesti.

Argentiina Azerbaidžan Benin Brasilia Burkina Faso Egypti Intia Kazakstan Kiina Kirgisia Mali Pakistan Paraguay Sambia Tadžikistan Turkki Turkmenistan Uzbekistan Yhdysvallat

Monista näistä maista tulee puuvillaa myös Ylen kyselyyn osallistuneiden yritysten tuotteisiin. Kaikkea sitä ei tietenkään ole tuotettu pakkotyöllä, mutta riskit ovat todellisia. Yritysten pitäisikin olla paremmin kartalla alkuperästä, sanovat yritysvastuuseen erikoistuneet tutkijat. – Se, kuinka paljon tiedetään, vaikuttaa viime kädessä siihen, mitä raaka-aineen alkulähteellä oikeasti tapahtuu, sanoo vastuulliseen liiketoimintaan erikoistunut johtamisen professori Minna Halme Aalto-yliopistosta. Ja miten kartalle päästään? Vastaus on yksinkertainen: vastuullisuusvalvonnan avulla. Kun puuvillaa hankitaan erilaisten sertifiointi- ja valvontajärjestelmien kautta, sen alkuperää on mahdollista jäljittää. Yle pyysi professori Halmetta ja toista yritysvastuun asiantuntijaa, yritystoiminnan vaikutuksia tutkivan kansalaisjärjestön Finnwatchin toiminnanjohtajaa Sonja Vartialaa lukemaan tiivistelmät vastauksista Ylen yrityskyselyyn. Näet alla Halmeen ja Vartialan yrityskohtaiset kommentit ja vastausten lyhyet versiot, kun klikkaat yritysten nimiä. Erityisen pokaalin myönsimme niille yrityksille, jotka vastasivat kysymykseen siitä, kuinka suuri osa niiden tuotteissa käytetystä puuvillasta on jonkinlaisen vastuullisuusvalvonnan piirissä.