Tutustuin HS artikkelista Miisa Nuorgamin esille nostamaan videopelimaailman tyttö- ja naispelaajien kaltoin kohteluun. Esimerkkinä mm. miespuolisten pelaajien seksiehdotukset, huorittelut sekä muut yläkoulusta jokaiselle tutut kiusaajien mielikuvitukselliset fraasit.



Olen pelannut videopelejä hyvin paljon, varsinkin nuorempana. Siitä huolimatta en ollut juurikaan törmännyt, tai tarkemmin ilmaistuna havainnut mainittua inhottavaa käytöstä pelimaailman yhtä vähemmistöä kohtaan. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että ilmiö olisi vähemmän olemassa. Sokeuteni, tahra linssissäni, oli huomaamattani muovannut käsitystäni kokonaista ihmisryhmää koskevaan laajaan - ja hyvinkin todelliseen ilmiöön. Käsitykseni peliyhteisön naisvihan määrästä on ollut virheellinen, joka on osaltaan alitajuisesti värittänyt ajatuksiani mm. feminismistä (selustani turvaamiseksi todettakoon, että olen vankkumaton tasa-arvon kannattaja). Vastaavia virheellisiä käsityksiä on saletisti kertynyt alitajuntaani esimerkin lisäksi melkoinen määrä, jotka luonteenomaisesti jatkavat ajatteluni vääristelyä. Aina siihen pisteeseen asti, kun ne pirulaiset onnistuvat välttelemään tietoisen tarkastelun valokeilan. Tämä mielenkiintoinen havainto johti kelan seuraavalle polulle.





Jos ja kun maailmaa silmäilee tahraisen monokkelin läpi, asioiden aito objektiivinen tarkastelu jää jokseenkin haastavaksi tehtäväksi. Mielen tapa on luoda illuusioita, jonka siivittämänä uskomme näkevämme asiat totena, vaikka todellisuudessa näin ei aina ole. Voisi luulla, että tämän vuoksi kuulemme aika ajoin mitä absurdimpia lausuntoja ilman ymmärrettävää todellisuuspohjaa. Tarkennan, ilman ymmärrettävää yhteistä todellisuuspohjaa. Yksilön näkövinkkelistä radikaalein ja loukkaavinkin sutkautus voi tuntua absoluuttiselta totuudelta, kuvaten hänen henkilökohtaista ihannekuvaansa oikeudesta. Sitä se onkin - poloisen ollessa autuaan tietämätön linssinsä naarmujen ja kasaantuneen skeidan kerrostumista. Kyseisellä ajatusmallilla voi olla vaikea tuomita ketään sanojen perusteella. Tietämättömyys ei ole sama asia kuin pahuus, vaikka käytännön maailma oikeusjärjestelmineen todistaakin usein toisin - varmasti tapauskohtaisesti täysin asiallisin perustein. Henkilökohtaiseen vastuun, syyntakeuden ja vapaan tahdon roolilla olisi aiheeseen sopivaa mässäillä, mutta ainakin termeistä viimeinen ansaitsee omat aikansa, mikäli sikseen tulee.





Linssimme ovat täyttyneet lukemattomista elämän tuomista tahroista. Tulemalla näistä tietoiseksi, tutkimalla ja kyseenalaistamalla, saamme mahdollisuuden tutustua itseemme syvemmin. Hinkkailla oman arvomaailman vastaisia tahroja haaleammaksi ja jättää maailmaa parantavat tahrat paikalleen. Seurauksena maailmamme avautuu silmillemme kirkkaammassa valossa uniikkien, ainutkertaisten linssiemme läpi.