Yksityiskohta Ville Lenkkerin isästään ottamasta kuvasta. Gustaf-museossa esillä olevat kuvat ovat lavastettuja, ja Hannu Lenkkeri poseerasi niissä mielellään. "Tohtori Lenkkerin hahmo oli jollain tapaa roolihahmo, ja ehkä siksi isä poseerasi sujuvasti kamerallekin."

Yksityiskohta Ville Lenkkerin isästään ottamasta kuvasta. Gustaf-museossa esillä olevat kuvat ovat lavastettuja, ja Hannu Lenkkeri poseerasi niissä mielellään. "Tohtori Lenkkerin hahmo oli jollain tapaa roolihahmo, ja ehkä siksi isä poseerasi sujuvasti kamerallekin." Ville Lenkkeri

Mänttä-VilppulaSerlachius-museo Gustafin alakertaan johtavien portaiden pielessä roikkuu saavi, jossa kasvaa omenapuu. Installaatio on ensimmäinen etappi Pikkukaupungin sairaskertomus -näyttelyssä, joka esittelee legendaarisen mänttäläisen lääkärin Hannu Lenkkerin perintöä.

Näyttely on Hannu Lenkkerin pojan, valokuvataiteilija Ville Lenkkerin kädenjälkeä, ja omenapuulla on siinä tärkeä merkitys.

– Omenapuilla oli isälle suuri symbolinen arvo. Omenapuu tuo kukkiessaan kevään ja toivon tullessaan ja kantaa syksyllä satoa. Isä istutti kokonaisen omenatarhan oman isänsä kanssa, ja meille lapsille ja lapsenlapsille on jokaiselle laitettu oma puu.

Tämän vuoksi näyttelyn jokaisen valokuvan kehykset on niinikään tehty omenapuusta.

Tarinat talteen vastaanotolla

Hannu Lenkkeri kuoli vuonna 2011, mutta mänttäläisten kaupunkitarinoissa hän jäi elämään. Siksi Ville Lenkkeri päättikin vuonna 2015 avata isän vastaanoton vielä kerran.

Mänttäläiset kutsuttiin kylään. Työpöydän takana istui nyt nuorempi Lenkkeri, ja entisten potilaiden sana oli vapaa.

Alaleuasta poistettu neljä hammasta, ilmeisesti grillijonossa. Hannu Lenkkeri

Muistot naputeltiin talteen tohtorin vanhalla kirjoituskoneella.

"Tules Nykänen kattoon mihin kuolet!" muistettiin tohtori Lenkkerin huutaneen täyden odotussalin yli kun röntgenkuvat saapuivat.

"Mäkiseltähän ei tunnu puuttuvan kuin kuolintodistus, mutta eiköhän me sekin pian tänne saada!" lääkäri lohdutteli nukutukseen lähtevää potilastaan.

"Alaleuasta poistettu neljä hammasta, ilmeisesti grillijonossa." arvioi Lenkkeri potilaskortissa.

"Jää, jää, mutta ei ne koivet siitä ainakaan huonone!" vastasi tohtori rouvalle, joka huolehti jääkö suonikohjuleikkauksesta jälkiä sääriin. Toiset jalat saivat sen sijaan jonkinasteisia kehuja: "Miten tuollaisessa ruhossa voi olla näin nätit sääret?"

Tohtori Lenkkerin arkistokaappi roikkuu lasien takana näyttelykävijän ulottumattomissa. Potilaskertomuskansioiden joukosta pursuilee pitkävetolappuja, joilla tohtori merkkasi arkistojaan. "Lähes joka toinen mänttäläinen on jossain kohtaa ollut isän potilas. Tämä kaappi on todella se pikkukaupungin sairaskertomus", Ville Lenkkeri sanoo.

Legendat elävät omaa elämäänsä

Kun kaupunkilaiset istuivat entisen lääkärinsä vastaanotolla muistelemassa menneitä, kävi usein niinkin, että sama tarina tuli vastaan useita kertoja hieman erilailla väritettynä.

– Hyvä tarina elää omaa elämäänsä ja muuttuu kerta toisensa jälkeen. Juttuihin oli tullut lisää sävyjä, ja juuri se alkoi kiinnostaa minua, Ville Lenkkeri sanoo.

Vilppulalaiset Pekka ja Leena Paananen muistavat tohtori Lenkkerin hyvin. "Kyllä tämä on kuolemaksi" diagnosoi tohtori hirtehisesti Pekka Paanasen katkennutta sormea tutkiessaan. "Lenkkeri on vieläkin monessa paikassa mukana", Leena Paananen kertoo paikkakuntalaisten innosta muistella edesmennyttä lääkäriä. Anna Sirén / Yle

Monilla mänttäläisillä oli vuosien tai jopa elinikäinen potilas-lääkärisuhde Hannu Lenkkerin kanssa, joten tohtorin sutkautuksille lienee liiennyt ymmärrystä.

– Tosin löytyy varmasti niitäkin, jotka kävivät vastaanotolla vain kerran.

"Kun mieleeni tulee sammakko, sanon sen." muisteli eräs potilas tohtori Lenkkerin kuvailleen tyyliään.

– Isä ei viljellyt solvauksiaan sattumanvaraisesti. Hän katsoi ensin maaperän otollisuuden ja asetteli sitten sanomisensa kasvamaan. Kun sanoi asiansa oikealle ihmiselle, niin juttu upposi ja saattoi hyvällä tuurilla jopa lähteä eteenpäin, Ville Lenkkeri hymyilee.

Ville Lenkkeri istui kuukauden ajan edesmenneen isänsä työpöydän takana ja kirjoitti tämän vanhalla kirjoituskoneella muistiin potilaiden kertomia tarinoita lääkäristään. Anna Sirén / Yle

Isän maine oli yllätys

Ville Lenkkerin kokoama näyttely koostuu yhtäältä hänen itse ottamistaan valokuvista ja toisaalta isän entisten potilaiden muistoista. Yläkerran omenapuu edusti kotoista isää, mutta Gustaf-museon alakerran valokuvat ovat lavastettuja, eivätkä mänttäläisten muistot kerro isästä vaan lääkäristä.

– Omasta lapsuudestani muistan sen isän, joka harrasti intohimoisesti ojankaivuuta, kivenvääntöä ja muita fyysisiä ponnistuksia. Vasta myöhemmin aloin kuulla juttuja siitä, että hän on hauska mies. En aluksi uskonut, että kyseessä on sama henkilö. Pikkuhiljaa sitten selvisi, että työajallaan isäni onkin tohtori Lenkkeri, joka kohtaa potilaansa tietyllä tavalla ja jättää jälkensä heidän mieleensä.

Valokuvataiteilija Ville Lenkkeri muistaa lapsuudestaan isän, ei hahmoa nimeltä tohtori Lenkkeri. Anna Sirén / Yle

Lähtö keskeltä kaupunkia

Näyttelykierroksen viimeisessä kuvassa on auto, johon Hannu Lenkkeri kuoli vuonna 2011.

– Isä hoiti mänttäläisiä vuosikymmenten ajan, ja hänen oma sydämensä petti kotikaupungin sydämessä, Ville Lenkkeri sanoo.

Pojan ottamassa kuvassa isän auton katon läpi versoo omenapuu.

Pikkukaupungin sairaskertomus -näyttely on esillä Serlachius-museo Gustafissa 17.6.2017–24.2.2018.