Sähkönjakeluyhtiö Carunan hinnankorotuksista käyty keskustelu on käynyt kuumana jo pitkään. Mutta siihen liittyy muutamia outoja piirteitä ja näköjään jopa asiantuntijoiden keskuudessa esiintyviä virhekäsityksiä. Yksi näistä on väärä käsitys siitä miten hieno asia julkisesti omistettu monopoli muka on. Käsittelen näitä kohta, mutta ensiksi muistutan, mikä mahdollisti korotukset.

Mistä korotukset johtuvat?

Näyttää siltä, että kohutut hinnankorotukset selittyvät sääntelymuutoksella. Sähkömarkkinoita valvoo Energiavirasto, jonka keskeinen tarkoitus on huolehtia siitä, etteivät monopoliyhtiöt saa kohtuullista suurempaa tuottoa sähkönsiirrosta. Kohtuullinen tuotto lasketaan aika monimutkaisella menetelmällä.

Menetelmää rukataan aina muutaman vuoden välein. Tämän vuoden alussa alkoi uusi valvontakausi, mikä tarkoitti sitä, että kohtuullisen tuoton laskentakaavaa muutettiin. Muutos oli sähkönsiirtäjien eduksi ja mahdollisti esimerkiksi Carunan suuret hinnankorotukset. Asiaa on vääntänyt rautalangasta ainakin Roger Wessman.

Myymättä jättäminen saati myynti kotimaiselle yritykselle ei olisi ratkaissut mitään

Julkisesta keskustelusta syntyy helposti käsitys, että sähköverkkojen myynnissä Carunalle oli olennaista yhtiön yksityistäminen. Mutta edellinen omistaja ei ollut mikään viranomainen, vaan pörssiyhtiö Fortum. Vaikka valtio omistaa Fortumista puolet, ei Fortum nähdäkseni ole mikään yhteiskunnan kokonaisetua ajava hyväntahtoinen byrokratia.

Fortum on voittoa tavoitteleva yritys. Mikään Fortumin markkinakäyttäytymisessä ei näyttäisi viittaavan siihen, että se olisi jotenkin vähemmän tarmokas voitontavoittelussa kuin täysin yksityisesti omistetut yritykset. Fortum on esimerkiksi kiistellyt sähkömarkkinoita valvovan Energiaviraston kanssa markkinaoikeudessa sähkönsiirron kohtuullisen tuoton määrittämisestä. Se on siis yrittänyt saada sääntelystä itselleen edullisempaa ihan niin kuin osakkeenomistajien etua ajavan yrityksen tuleekin. Fortum ei siis ole jättänyt hyödyntämättä mahdollisuuksia parantaa kannattavuuttaan yleisen edun vuoksi.

Toisin sanoen, jos Fortum olisi edelleen omistanut sähköverkon kun sääntelyä höllättiin, myös sillä olisi ollut vahvat kannustimet toimia ihan samalla tavalla kuin Caruna nyt. Sääntelyn höltyessä mikä tahansa osakkeenomistajille suurinta mahdollista tuottoa hakeva yritys olisi korottanut hintoja aivan samalla tavalla.

Voi olla, että valtio-omistajan sekaantuminen olisi jossakin määrin hillinnyt hinnankorotuksia, jos Fortum olisi omistanut verkot. Tuntuu kuitenkin aika todennäköiseltä, että hinnat olisivat nousseet omistajanvaihdoksesta riippumatta.

On siis vähintäänkin epäselvää kuinka paljon sähköverkon myymättä jättäminen olisi edistänyt sähkönkuluttajien asiaa. Missään tapauksessa verkon myyminen yksityiselle kotimaiselle toimijalle ei olisi mitenkään muuttanut tilannetta. Myös järkevä kotimainen ostaja olisi tehnyt täsmälleen samanlaiset korotukset. Tämän on huomannut myös esimerkiksi HS:n pääkirjoitustoimittaja Paavo Rautio.

Julkinen omistus ei ratkaise luonnollisen monopolin ongelmaa

Carunasta puhuttaessa moni asiantuntija on esittänyt, että luonnollisia monopoleja ei koskaan pidä yksityistää. Tämän suuntaisesti on puhunut mm. yritysjuridiikan professori Petri Kuoppamäki ja muutama muu asiantuntija. Niin paljon kuin arvostankin Petrin kilpailuoikeudellista asiantuntemusta, tässä hän on yksinkertaisesti väärässä.

Luonnollisten monopolien sääntelystä on olemassa kokonainen taloustieteellinen kirjallisuus. Tutkimuskirjallisuuden tuloksena ei suinkaan ole se, että julkinen monopoli on aina parempi kuin säännelty yksityinen. Päinvastoin, julkisten monopolien yksityistäminen sai aikanaan alkusysäyksen siitä miten surkeasti julkiset monopolit toimivat huonojen kannustimien ja muiden ongelmien vuoksi. Hyvin säännelty yksityinen monopoli on monessa tapauksessa paljon parempi ratkaisu kuin monopolin pyörittäminen viranomaistoimintana. Voitontavoittelu antaa yritykselle kannustimet toimia tehokkaasti ja investoida tarpeeksi.

Näistä asiaa koskevista tutkimustuloksista ja tosiasioista ei kuitenkaan ole puhuttu suomalaisessa keskustelussa mitään. Sen sijaan on toisteltu virheellistä väitettä luonnollisten monopolien julkisomistuksen auvoisuudesta.

Jos sääntelymekanismissa on vika, korjataan se. Ei yritetä laastaroida ongelmaa.

Yksityinen monopoli voi siis olla parempi kuin julkinen, jos sääntely on kunnossa. Nyt näyttää alustavasti siltä, että sääntely on liian löyhää. Mutta ratkaisu tähän on tietenkin miettiä asiaa huolellisesti ja korjata sääntelyjärjestelmää pitkäjänteisesti. Sen sijaan on aivan hölmöä rynnätä suin päin poliittisessa kiihkossa läimimään hinta- tai korotuskattoja laastariksi ongelmaan.

Sähkömarkkinoiden sääntely on vaikea asia, eikä kohtuullinen hinnoittelu ole sen ainoa päämäärä. Vähintään yhtä tärkeää on, että sääntely kannustaa taloudellisesti järkevien investointien ja vain niiden tekemiseen. Pitkäjänteinen ja vakaa sääntely on tietysti järkevää myös siitä näkökulmasta, että se tekee Suomesta kiinnostavamman investointikohteen. Kaiken tämän vuoksi sääntelyä kannattaa miettiä kunnolla ja korjata ongelmat kaukokatseisesti eikä etsiä helpoimmalta ja nopeimmalta näyttävää korjausliikettä.

Kirjoitusta on editoitu klo 12.2.2106 klo 21.30.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.