Při Ministerstvu vnitra začalo fungovat Centrum proti terorismu a hybridním hrozbám, které by mělo mimo jiné informovat veřejnost o dezinformacích, které se šíří po Internetu. Je trochu zvláštní, že úřad, jehož účel se lehce překrývá i s původním posláním tohoto blogu, zřídilo zrovna ministerstvo, které je hlásnou troubou novodobé inkvizice - boje proti psychoaktivním rostlinkám a houbám - ale tento paradox nechme prozatím stranou. Mnohem zajímavější je totiž bouřlivá reakce veřejnosti.

Docela mě mrzí, že leckteří komentátoři i davy na Facebooku až hystericky šílí kvůli vcelku bezzubému „úřadu pro uvádění informací na pravou míru“, zatímco paragraf o šíření toxikomanie, tedy cenzura jak vyšitá (dokonce i s obzvlášť tvrdými tresty za šíření médii nebo Internetem), jim těžkou hlavu vůbec nedělá. Připomínají tak zapálené bojovníky proti zákazu kouření v restauracích, které paradoxně nechává zcela chladnými smutný fakt, že řadu bylinek nelze legálně ani pěstovat, vlastnit a pokuřovat v soukromí vlastního domova. Čest výjimkám, samozřejmě!

A kdyby snad někdo namítal, že „šíření toxikomanie“ se týká jen „podněcování ke zneužívání návykových látek“ (s výjimkou alkoholu, samozřejmě) - není to pravda! Hanlivě znějící pojem „návyková látka“ je totiž jinde v zákoně (§ 128, odstavec 10) pokoutně upřesněn tak, aby zahrnoval třeba i nenávyková a v mnoha případech prokazatelně prospěšná psychedelika:

„Návykovou látkou se rozumí alkohol, omamné látky, psychotropní látky a ostatní látky způsobilé nepříznivě ovlivnit psychiku člověka nebo jeho ovládací nebo rozpoznávací schopnosti nebo sociální chování.“

V praxi proto stačí, když svolný soudní znalec potvrdí potenciální škodlivost té či oné rostlinky (mezi látkami a rostlinami soudci nerozlišují), a rozsudek je na světě:

„Obžalovaný (…) je vinen, že (…) nabízel k prodeji rostlinu s halucinogenními účinky nepříznivě ovlivňujících (sic) psychiku člověka.“

Dokonce i pod pojem „podněcování ke zneužívání“ se vejde takřka cokoli. Oním „podněcováním“ může být s trochou zlé vůle i psychedelický obrázek, dokáže-li vyvolat chuť na zakázané ovoce. Judikát Nejvyššího soudu, který je pro nižší instance závazný, hovoří dost jasně:

„Za podněcování obecně se považuje každý projev, který je způsobilý vyvolat u jiných osob určitou náladu nebo rozhodnutí ke konkrétnímu chování.

Tohle však je naštěstí silná káva i pro státní zástupce, takže pokus policie vyzkoušet to v praxi na někdejším předním prokonopném aktivistovi naštěstí neprošel. Ale třeba to vyjde příště. Vždyť i k zátahu proti growshopům se policie odhodlala až po mnoha letech vypracovávání krkolomných právních analýz - do té doby její zástupci tvrdili, že proti konopným zahradnictvím vlastně nic nezmůžou.

Pozor je třeba si dát i na trička s obrázky konopných listů a jiné „poukazování v souvislostech“:

„Postačí, pokud veřejně prezentují ucelený sortiment takových produktů, (…), které se ke zneužívání omamných a psychotropních látek obvykle používají. Postačí, že [je] připomínají nebo na ně v různých souvislostech poukazují.“

Pojmy „zneužívání“ a „užívání“ pak považují soudci za totožné:

„Pro naplnění [objektivní stránky trestného činu] není třeba, aby právem předvídaný účinek (jiná osoba zakázanou drogu užila) skutečně nastal.“

Proč tedy všichni ti „bojovníci proti cenzuře“, kterým tak moc vadí jeden zbytečný úřad, raději nebrojí proti této totalitní zrůdnosti, která nemá v právním řádu žádného svobodného státu co dělat a která je dokonce po vzoru diktatur aplikována zcela nahodile? Proč bijí na poplach kvůli doutnající třísce, když hoří stodola?

Že by to bylo tím, že tento druh cenzury se prostě leckomu „hodí do krámu“? Petr Třešňák, jeden z mála mainstreamových novinářů, kteří na toto zásadní omezení svobody slova jednou za čas upozorní, letos napsal:

„Paragraf číslo 287 dnes slouží hlavně policii k prosazování konzervativní ideologie, která se dávno přežila. Je načase ho zrušit.“

To bude ono! Když jde o boj za jedinou správnou morálku, cenzura najednou vůbec nesmrdí, ba dokonce vábně voní! Co na tom, že se nás bojovníci proti psychoaktivním rostlinkám a houbám snaží ovládat nejen pomocí cenzury, ale i pomocí metod inkvizice. Vždyť jde o „dobro našich dětí“ a boj proti „feťákům“, že? Aspoň se to říká…

Ale zpátky k onomu nešťastnému úřadu pro potírání dezinformací - ten je předurčen k nezdaru už jen proto, že ho zřídilo Ministerstvo vnitra vedené ministrem Chovancem, populistou z Marsu, které dohlíží i na prosazování té dávno překonané konzervativní policejní ideologie. Hodlá paní Romancovová s podřízenými uvádět na pravou míru také bludy šířené aktivisty z Národní protidrogové centrály? Zakročí proti jejich dezinformačnímu blogu, který provozují přímo v rámci webu policie.cz? Stěží. I pan ministr si ostatně plete webové stránky ministerstva se svým osobním blogem a vyřizuje si tam účty se svými politickými oponenty. Státem posvěcené bludy bohužel žádný státní úřad potírat nebude.

Dodatek: Ministr vnitra se rozhodl občany ozbrojit. Stává se z něj jakýsi antihrdina, který lidem bere psychoaktivní rostlinky a dává jim zbraně. A v této souvislosti Bohumil Kartous v Britských listech píše, že Chovanec se stává horkým kandidátem na první případ demaskované manipulace.