ivánek se pasuje do zachránce součka - co si o tom myslíte

Je to úžasný fotbalový příběh, který bere dech. A přece scházelo málo, aby kapitoly s hlavním hrdinou Tomášem Součkem, z něhož West Ham hodlá díky 540 milionům udělat nejdražšího hráče odcházejícího z české ligy, nespatřily světlo světa. Navzdory jeho mimořádné píli a charakteru před pěti lety záleželo možná na jediném momentu. Rozsekl ho tehdejší žižkovský generální manažer Ivan Horník, jenž se vrátil na „místo činu“. „Jsem rád, že jsme se nespletli. Je to charakter, který se vypracoval z podpalubí až nahoru,“ říká o Součkovi. „Strašně mu to přeju.“ V rozhovoru pro iSport Premium prozradil okolnosti, jak začala Součkova cesta vzhůru, i tehdejší plat budoucího reprezentanta.



Ta věta zněla tvrdě. „Hele, asi ho budeme muset vrátit.“

Je leden roku 2015 a tehdejší žižkovský trenér Jindřich Trpišovský, který stál na hřišti v Hostivaři, měl na mysli Tomáše Součka. Devatenáctiletý čahoun měl v druholigovém týmu hostovat z pražské Slavie.

Jenže Ivan Horník, jenž se půl roku před tím vrátil do klubu, ze kterého ho vymetla korupční aféra, měl jasno: Jen ať zůstane.

Stalo se – a zrodilo se klíčové spojenectví s osudovým koučem, jež výjimečného záložníka vyneslo až do Premier League…

Jak se vůbec Tomáš Souček objevil ze Slavie na půlročním hostování na Žižkově?„Žižkov měl tehdy ekonomické problémy, už jsem nechtěl řešit další dluhy, odečty bodů a podobně. Jindra Trpišovský chtěl být úspěšný, už tehdy bylo jasné, že je to dobrý trenér. Ale přiváděli do klubu na hostování hráče, jako byl třeba Vojtěch Hadaščok z Liberec. Vypadalo to, že jsou zadarmo, jenže pak po půl roce přišla faktura od Honzy Nezmara (sportovního ředitele Liberce) na tři sta tisíc výplaty. A na to jsme neměli. Já bych takové hráče taky bral, ale ne za peníze. Chtěl jsem je zadarmo, aby jim jejich mateřské kluby hradily plat. A ani jsem neměl ve smlouvě, že museli odehrát určitý počet minut. Takhle přišel i Tomáš Souček.“

Vyzkoušejte iSport Premium. Nyní na 30 dní ZDARMA exkluzivně v mobilní aplikaci iSport. Více ZDE >>

Přitom o něho jiné týmy nestály, odmítla ho třeba Vlašim.„Nikdo ho nechtěl. Ani Vlasta Petržela ve Vlašimi. Jel do Frýdku-Místku – a po týdnu ho poslali zpátky. Když jsem ho pak poznal, možná jsem pochopil, proč to udělali. Jediné slovo, které řekl, bylo Ahoj, když přišel do kabiny, a Ahoj, když odcházel. (směje se) Moc toho nenamluvil, ale o to víc pracoval na hřišti. Byl to dříč. Tak jak ho známe dnes. Myslím, že v té době měl i smůlu a marodil. Trenéry taky možná odrazovala jeho atypická postava.“

Co napomohlo tomu, že se objevil na Žižkově?„Cestu k takovému hráči si musíte vyšlapat, musíte mu jít naproti. Najít si ho. Musíte mít přehled o mladých hráčích. Velkou roli v Tomášově příchodu pak sehrál Karol Kisel, sportovní ředitel Slavie. Měl jsem s ním dobré vztahy, stejně jako s jinými funkcionáři, ze Sparty i z dalších klubů. Na tom hodně záleží. Když jsme se bavili o Součkovi, říká: Toho si vezmi. Měl tušení, že by z něho něco mohlo být. Byl to sice spíš hráč pro juniorku, ale věděl jsem, že je vysoký, že se díky své postavě může hodit. Ze začátku jsme počítali s tím, že u nás bude hrát stopera.“

Jenže vyhráno ještě ani zdaleka neměl, že?„Asi po týdnu, co byl u nás, se stalo, že jsem jel za trenéry na trénink v Hostivaři. Stál tam Trpišák, kolem jeho kluci, a říká: Hele, asi ho budeme muset vrátit. Dneska jsme šli běhat a on doběhl s brankáři, nebo za nimi. Navíc prý nešlo jenom o běhání, to se dá srovnat, ale že to prý bylo zoufalý na hřišti. Že hráli modelový zápas, klasicky na dvě brány, Tomáš šel na půlce do hlavy a špatně odhadl balon. Šel do toho tím svým kývavým pohybem, míč před ním dopadl na zem a přeskočil ho. Byl vyřazený ze hry. Takže jsem slyšel, že je to špatný i herně a podobně.“

Přesto jste byl pro, aby zůstal.„Řekl jsem jim: Neblázněte, darovanýmu koni na zuby nekoukej… Takhle, s nadsázkou, jsme se bavili. Tomáš byl hráč, o kterém si člověk říkal, že by toho mohl mít hodně před sebou. A jsem rád, že jsme se nespletli. Někdy to vyjde, někdy ne. Ale já měl hodněprocentní úspěšnost. (usmívá se) Měli jsme v týmu třeba i Davida Hovorku a Ondřeje Karafiáta ze Sparty. Jindra Trpišovský a spol. zamakali a do posledního kola jsme pak hráli o postup.“

Mimochodem, Hovorka, to je taky velký příběh…„V prvním kole sezony nás čekala Olomouc, za kterou hrál útočník Vašíček, a bývalí žižkovští funkcionáři říkali: To aby si na něho vzal Hovorka štafle… Já na to: Vůbec o něho nemám strach. Sledoval jsem ho v juniorce Sparty a měl jsem o něm dobré informace od lidí, které jsem znal. Říkali: Hovorka a Karafiát, to jsou klíčoví hráči. Nakonec jde Hovorka ve stopách Součka, protože předvádí stejné výkony. Taky šel raketově nahoru. Jenom se divím Spartě, že si takového fotbalistu nechá utéct. Tihle hráči vypadají, jako že budou hrát krajský přebor, a pak válí za nároďák. Je potřeba s nimi pracovat a dát jim šanci. Tohle Jindra a kolektiv kolem něho umí, Houšťa (asistent Jaroslav Houštecký) klukům vidí do duše. To jsou maličkosti, které se skládají ve velké věci. Dělají to dobře, jinde to podceňují…“





Jak se Souček propracoval do základní sestavy?„K úspěchu potřebujete i to být ve správnou chvíli na správném místě. I to, že někdo vypadne ze sestavy a vy naskočíte na jeho pozici. V posledním podzimním zápase nám vyloučili Marka Opluštila, defenzivního záložníka. Když ho porovnáte se Součkem, jsou to stejné figury. Jen Tomáš je fotbalovější, což je dané i tím, jak potom šel nahoru. Tehdy takový třeba ještě nebyl. Na defenzivním záložníkovi nás pálila bota, tak Tomáš naskočil v prvním jarním zápase se Zlínem, chytil se a odehrál všechna utkání. Opluštil dostal za červenou trest, měl to těžké, už se od sestavy nedostal.“

Smůla pro jednoho, štěstí pro druhého…„Opluštil přitom tehdy byl v reprezentační dvacítce, měl našlápnuto. Kdyby nebyl vyloučený, možná bychom o zapracování Tomáše tolik neusilovali. Nehrál by, střídal a musel si místo těžce vydobýt. Druhou ligu nikdy nehrál, kluby, které ho zkoušely, ho do ní nepustily. Ale šel obrovsky nahoru, každým zápasem získával zkušenosti. Zálohu jsme měli vůbec docela dobře složenou, Zdeněk Folprecht byl ofenzivní hráč, Igor Súkenník byl typický defenzivní záložník, který po hřišti lítal, a Souček si mohl občas odskočit a zaútočit. V podstatě jako ve Slavii.“

Neměl to zprvu těžké, aby ho přijala šatna?„V kabině ho vzali. Byla tam dobrá parta. Dbali jsme na to, aby v ní všechno fungovalo. Kluci Tomáše uznávali. Nesnášel šlendrián a porážku, byl to vítězný typ. Vždycky chtěl jít nadoraz a chtěl to i od ostatních. Proto ho brali a měli rádi. To je jeho obrovská deviza. Někteří hráči to chtějí jenom odehrát, nemají to srdce, jiskru. A on to všechno měl i ve druhé lize. Proto mu jeho úspěchy přeju. Je to charakter, který se vypracoval z podpalubí až nahoru.“

Ve Slavii měl podle spekulací měsíční mzdu kolem tří milionů korun, kolik pobíral na Žižkově?„To si pamatuju velmi dobře: patnáct tisíc. A to byl Tomáš nadšený. Devadesát procent kluků jsem měl co do výplat zajištěných, v podstatě jsme jim dávali jenom prémie. To mohlo být třeba nějakých dva tisíce za bod. Prostě to, na co jsme dosáhli. Tomáše ale peníze nezajímaly, jenom fotbal. Tím mi připomínal hráče z dřívějška, mám pocit, že dneska je to jiné.“

Bavil se s vámi někdy o svém žižkovském intermezzu?„Když jsem pak byl jako sportovní ředitel v Jablonci, jeli jsme na soustředění do Nymburku. A po roce jsem ho potkal, protože tam byla i Slavia s trenérem Dušanem Uhrinem mladším. Seděl jsem s ním a Tomáš pak za mnou přišel, že nechtěl rušit, ale že by mi chtěl poděkovat. Už tehdy to byl takový slušný, korektní kluk, to se mi na něm líbilo.“

Jak jste sledoval jeho další kariéru? Když po Dušanu Uhrinovi mladším převzal slávistický tým Jaroslav Šilhavý, odešel Souček na půlroční hostování do Liberce. A podruhé se setkal s Trpišovským a spol.„Když jsem měl před čtyřmi lety do Slavie přijít, Dušanovi jsem říkal: Součka si musíš nechat, bude to platný hráč. Do Liberce ho pak pustil na hostování Jaroslav Šilhavý, který ho neznal. Ale pro Tomáše to bylo správné řešení, vlastně vysvobození. Šel mezi lidi, kterým nemusel nic dokazovat. On znal je – a oni znali jeho. To je hodně důležité a velké plus. Vzhledem ke své povaze a charakteru šel hrozně nahoru. Liberec mu pomohl, Jindra už věděl, co v něm je.“

Překvapilo vás něco při jeho cestě vzhůru?„Překvapil mě ve Slavii, že šel kopat penalty. A když jednu nedal, vzal si druhou. Na to jsem ho nikdy nepasoval. Myslím, že je to dané tím, že cítíte důvěru kolem, hrajete pravidelně a děláte pro to maximum. Jsem rád, že se to takovému klukovi vrátilo. A měl jsem radost i ve chvíli, kdy nastoupil za nároďák. O tom se mu, myslím, ani nezdálo. Ani já bych neřekl, že se může dostat takhle daleko.“

Když kývl na nabídku West Hamu, rozhodl se podle vás správně?„Už to říkali experti, že anglická liga by mu mohla vyhovovat. I když Luděk Mikloško (bývalý brankář West Hamu) říká: Pozor. Možná ještě nebyl v létě připravený, navíc když mu nabídli novou smlouvu, to zatočí s každým. Musel omdlít. (směje se) Věřím, že teď udělal dobře. Když Tomáš dostane šanci, jako že mu ji za ty velké peníze dají, prosadí se.“

