Ústavní soud došel v červnu k názoru, že lidé mají mít možnost předvídat počet a rozložení nocí, kdy je bude rušit hluk z kulturních a společenských akcí. Rozumný princip – nerozumný způsob nápravy. Podle novely přestupkového zákona, která začne platit 1. října, se totiž obce smí odchýlit od doby nočního klidu jen ve výjimečných případech a pouze obecně závaznou vyhláškou. Pro detaily viz výklad na webu veřejné ochránkyně práv.

Večerka v deset večer se tak snese na celou republiku, pokud se někde zrovna neděje něco mimořádného, o čem se ale zároveň vědělo dlouho dopředu. Novinka stojí ne za jeden, ale hned za tři smutníky.

Předně: ubývá autonomie, přibývá centralizace. Stejné omezení teď platí pro Staroměstské náměstí i pro zbraslavské vilové ulice, pro partyzóny jako pro satelitní městečka. Pátek se neliší od neděle nebo středy, konec školního roku od půlky února.

Anketa Jak vám vyhovuje noční klid od desíti? U mě je to v pořádku Před všedním dnem OK, v pátek a sobotu by mohl být od půlnoci Od jedenácti by to bylo normálnější Klidně až od půlnoci Ať si to každá obec dělá po svém Noční klid je blbost, trh to vyřeší

Ano, všude žijí lidé a nářek starousedlíků z Krymské, kterým vadí hipsteři solící své soundsystémy půlnoc nepůlnoc, nelze odbýt hraběcí radou „tak se přestěhujte“. Jenomže zákon nedává obecním úřadům – a tedy občanům, voličům – téměř žádný manévrovací prostor, žádnou možnost hledat kompromis mezi těmi, kteří chtějí svoji čtvrt živou a kteří ji chtějí spořádanou. Posunout večerku o večerech před volnými dny když ne k půlnoci, tak aspoň k jedenácté? Obecně platnou vyhláškou, aby to bylo předvídatelné, a třeba jen v omezeném počtu večerů ročně? Zapomeňte, tady nejste v Madridu.

Za druhé: noční klid zrovna mezi desátou večer a šestou ráno není šitý pro člověka z jednadvacátého, ale spíš z devatenáctého století. Norma platí už desítky let, byť byla dlouho jen nepsaná, zato průměrný čas uléhání i vstávání se přitom neustále posouvá později do noci a do dopoledne: podle sociologického výzkumu Proměny české společnosti spí před desátou jenom dva lidi z deseti. Čtyři z deseti Čechů sice podle stejného průzkumu bdí už v šest ráno, ale pamatujme, že jde o celorepublikový průměr – v Praze nebo Brně bude situace jiná než na Vysočině.

(Je ostatně paradoxní, když ve velkých městech řinčí popeláři tříděným sklem v době, kdy většina lidí ještě spí, ale zábava venku musí končit v době, kdy je většina vzhůru.)

A za třetí: nezdá se, že by si tvůrci novely přestupkového zákona lámali hlavy s jejím ekonomickým dopadem. Nepatřím k lidem, kteří by vyměnili matku za pracovní místa, ale zároveň nedovedu nevidět, co dělá fenomén každý večer pulzujícícho Jakubského náměstí a Kozí ulice s centrem Brna, kolik lidí do něj míří utrácet ve srovnání s dobou před deseti lety. Veřejné instituce jednají rozporuplně. Regionální turistické agentury se snaží návštěvníkům vyslat signál „už nejsme postkomunistický zapadákov“, aby je pak z ulic strážníci vyháněli i o několik hodin dřív, než je zvykem v západoevropských městech.

Ale zase pořád lepší než v Bratislavě. Tam zastupitelé chtějí, aby podniky, které nemají zatlučená okna, dvojité dveře a klimatizaci, zavíraly v deset úplně. Proč bychom ve střední Evropě hledali funkční kompromisy, když můžeme skákat od extrému k extrému?