”Hvorfor er der tomt derinde?”, tænker hun ved sig selv og kigger ind ad vinduet, da hun går forbi plejehjemmet Langgadehus i Valby. Lokalet er stort og lækkert – men de ældre er ingen steder at se.

Esra Alici Pedersen går forbi plejehjemmet, hver gang hun skal handle. Hun har lige afleveret datteren i børnehaven og går nu og skubber barnevognen med lille Isak på knap et år, som sidder og hygger sig.

Om legestuerne Første legestue var på plejehjemmet Langgadehus i Valby som frivilligt projekt

Ti plejehjem i Aarhus Kommune er med i et nyt projekt, der i første omgang kører i 20 uger

Forsøgsprojektet i Aarhus Kommune er finansieret af midler fra Sundheds- og Ældreministeriet

Læs mere på legpaaplejehjem.dk

”Gad vide, hvordan de ældre har det derinde på den anden side af vinduet?”, tænker hun. Hun har hørt så meget i medierne, men aldrig selv stiftet bekendtskab med plejehjem og plejehjemsbeboere.

Hun går videre, men hun kan mærke nysgerrigheden presse sig på, de næste gange, hun går forbi. Det er, som om der er to verdener; Den, hun befinder sig i, og en anden derinde bag vinduerne.

Hun ved ikke, hvad protokollen er, og om hun bare må gå ind, men nysgerrigheden og lysten til at møde de ældre bliver så stor, at der til sidst ikke er nogen vej tilbage: Nu skal døren mellem de to verdener åbnes, beslutter hun. Og det bliver de, i mere end én forstand.

- Jeg har lavet alle de her bekymringer inde i mig selv, og jeg glemmer aldrig, hvordan den automatiske dør så bare går op, siger hun med et smil.

Første legestue kommer i stand

Det er nu 2,5 år siden det første besøg på plejehjemmet i Valby, som viste sig at blive et vendepunkt i 31-årige Esra Alici Pedersens liv. I dag står hun nemlig bag legestuer på plejehjem både i Valby og i Aarhus.

Hun husker tydeligt modtagelsen, første gang hun med sin lille søn trådte ind på plejehjemmet i Valby og den begejstring, der mødte hende, som var så overvældende, at hun følte sig nødsaget til at handle på den.

- Da vi møder nogle af de ældre, kan jeg se, hvor glade de bliver, og hvordan de rækker armene ud efter Isak og vil holde ham. Det var så vildt bare at se, hvor meget én lille baby kunne gøre, fortæller hun med en stemme, der næsten vibrerer af glæde.

Hun husker, hvordan de ældre lyste op.

- Nogle af de ansatte kom over og sagde: ”Prøv lige at se hende dér og ham dér, de plejer slet ikke at være så glade!” Og når nu, jeg havde været vidne til det, følte jeg, jeg var nødt til at gøre noget ved det. Det gav bare så meget mening, lyder det fra Esra Alici Pedersen.

Det virkede oplagt at sætte netop ældre og forældre på barsel sammen, syntes hun. For selvom hun nød "barselsboblen", vidste hun også, at barselsforældre, som hende selv, kunne trænge til at komme lidt ud blandt andre en gang imellem.

- Man hører jo i medierne, at de ældre er ensomme, og jeg ved jo også, at forældre på barsel på en eller anden måde føler sig ensomme. Det er jo derfor, man er i mødregruppe og går til babyrytmik osv. Fordi man har et behov for at komme ud og besøge nogle mennesker og være social, siger Esra Alici Pedersen.

På gangen i plejehjemmet i Valby møder hun plejehjemmets forstander, der er åben over for idéen om, at generationerne skulle mødes i det store lokale, der stod ubrugt hen.