Vi er sensationsliderlige som bare pokker – og det ved mediebranchen udmærket godt. Det er præcis derfor, at dokumentaren ’Døde pigers dagbog’ har vakt stort postyr i den danske befolkning. Dokumentaren, der blev vist på DR 17. februar og er tilgængelig på dr.dk, handler om Instagram-fællesskabet Priv, hvor tusinde unge piger, der er selvskadende og selvmordstruede, mødes og bl.a. deler tanker, oplevelser og selvskadebilleder med hinanden. ​​​​​

Der er i dokumentaren fokus på historien om Priv-medlem Maja Luna, der begik selvmord i 2019, og vinklingen i dokumentaren er, at Priv skulle have fungeret som inspirationskilde til selvmordet og som et fællesskab, der på sektagtig vis forherliger og igangsætter tanker og handlinger om dette blandt psykisk sårbare piger. Ansvaret for Privs aktiviteter og påståede effekt på pigerne placeres hos Instagram, der holdes til ansvar for manglende indgriben over for pigernes indlæg og billeder.

I et samfund, hvor succes kan måles i klik og kommentarspor, må den sande historie lade livet for den spændende historie, og det er præcis, hvad der er sket, når dokumentaren beretter om det digitale parallelsamfund. Det skildres som en hemmelig selvmordskult, der hylder den, der tager sit eget liv. Denne fremstilling er efter min mening totalt karikeret og decideret forkert. Fokus i dokumentaren burde have været et andet, nemlig at fællesskabet er opstået i desperation over manglen på en velfungerende psykiatri i Danmark.