Tricktyveri: Du har sikkert glemt det, men om kun en uge skal du stemme om at afskaffe en del af vore EU-forbehold på retsområdet. Det var et af de forbehold, vi fik indført, efter at vi stemte nej til hele pakken i 1992. Som altid kan det der med EU virke helt uoverskueligt, og det gør det også denne gang, ikke mindst fordi ja-partierne igen forsøger at snyde os.

Så jeg stemmer nej!

Jeg er udmærket klar over, at jeg dermed, ifølge ja-partierne, går ind for pædofili, og jeg angiveligt vil gøre Danmark til et slaraffenland for alle verdens forbrydere. Men det er lige så forkert denne gang som alle de andre gange, ja-partierne har forsøgt at skræmme os til at stemme ja til en udvidelse af EU’s beføjelser.

Men heldigvis er vi danskere ikke så nemme at skræmme.

Lad mig stilfærdigt minde om Maastricht, euroen og den generelle skepsis i den danske befolkning til EU.

Det absurde er, at ja-partierne tilsyneladende er resistente over for det faktum, at lige siden Danmark kom med i det europæiske fællesskab, har det politiske flertal altid været langt mere forhippet på at udvide EU-samarbejdet end befolkningen. Dette misforhold har ja-partierne aldrig været i stand til at forstå dybden af. Derfor er valgkampen forud for denne afstemning nøjagtig lige så hul og falsk, som valgkampe ved EU-afstemninger altid har været.

Mønstret er altid det samme: Først forsøger man at lokke os til et ja, denne gang eksempelvis båret af en smuk, lyshåret politibetjent på Venstres valgplakater. Når det så står klart, at lokkemaden ikke virker, så begynder man at true. Så får vi pludselig at vide, at det her handler om, hvorvidt vi fortsat vil være med til at jagte pædofile, gangstere og terrorister, der krydser landegrænserne. Og hvem vil ikke det? Men det vil være slut, hvis vi siger nej. Vi vil ganske enkelt blive smidt ud af Europol-politisamarbejdet, fordi det nu rykker fra et nationalt niveau til et andet overnationalt EU-niveau. Men lad mig lige minde om, at det ikke er befolkningen, der har efterspurgt denne teknokratiske ændring.

Det er bureaukraterne.

Jeg tvivler på, at ja-partierne selv tror på deres egne dommedagsprofetier. Skulle tysk politi f.eks. fornærmet stoppe med at jagte en pædofil, der krydser den danske grænse? Vil franskmændene sige: Ham, der stod bag bomberne i Paris, er flygtet til Danmark, så ham kan vi ikke få fat i. Naturligvis vil de ikke det. Selvfølgelig skal vi samarbejde, og det vil vi også komme til efter et nej. Lige nu handler det kun om at true os til et ja.

Det samme skete dengang, vi skulle stemme om euroen. Her fik vi at vide, at hvis vi sagde nej, ville dansk økonomi bryde sammen og arbejdsløsheden eksplodere. Det gik lige omvendt. Behøver jeg at nævne eurolandet Grækenland, for at pointen trænger ind hos ja-partierne?

Men det værste bedrag er, at Europol i virkeligheden blot er en afledningsmanøvre. Et politisk tricktyveri. For siger vi ja til Europol, siger vi samtidig også ja til, at politikerne ikke mere behøver spørge os, om vi skal afgive mere magt og suverænitet til EU. Det er noget, de kan ordne ved simpelt flertal i Folketinget. Og bagefter er der ingen ret til at fortryde.

Det vil jeg ikke være med til, for de folkevalgte har nu i mere end 40 år vist, at de på EU-området ikke forstår befolkningsflertallet. Og EU har heller ikke på nogen måde gjort sig fortjent til at få mere magt. Se blot på flygtninge-området. Her kan man ikke enes om noget så simpelt som en fordeling.

Jeg tror, jeg taler på mange danskeres vegne, når jeg siger, at nu kan det være nok! Lad os få et ærligt EU. Lad os få en ærlig afstemning.

Opdateret: Herover artiklen kan du se Ekstra Bladets ansvarshavende chefredaktør, Poul Madsen, forklare, hvorfor han stemmer nej 3. december