»Andre ville nok sige, at jeg kører som et svin.«

»Det går aldrig galt for mig.«

»Jeg har kontrol over det.«

Udtalelserne fra vanvidsbilister, og motorcyklister med lige så lidt samvittighed, står at læse i en undersøgelse fra Havarikommissionen for Vejtrafikulykker. Kommissionen dybdeanalyserede i 2018 27 ulykker forårsaget af såkaldt »risikovillig kørsel« – ulykkesstatistikernes ord for med vilje at køre hasarderet eller »råddent«.

Ud over »gerningsmændenes« forklaringer om, hvordan de til daglig gebærder sig bag rattet, har de også fortalt, hvorfor de kørte så uansvarligt op til ulykken.

Flere af vanvidsbilisterne fortalte, at de opsøgte spænding, legede, eller at de afprøvede køretøjets og deres egne grænser. Andre følte sig pressede, enten af kammerater, eller fordi de var på flugt fra politiet. Nogle afreagerede, fordi de var følelsesmæssigt frustrerede, eller fordi de var i feststemning. Nogle var i færd med at afprøve et køretøj, som ikke var deres eget, enten fordi de overvejede at købe det, eller fordi de ville prøve dets køreegenskaber.

En tredjedel af de dødsensfarlige trafikanter var påvirkede af alkohol eller narkotika. Næsten alle var unge mænd.

Op til ulykken havde passagerer i bilen eller på bagsædet af motorcyklen betydning for førerens hasarderede kørsel, viser undersøgelsen. Nogle legede med passagerne, ville imponere dem med deres kørsel eller blev distraherede, fordi der var »fest« i bilen.

Nogle af førerne af motorcykler forklarede, at de følte sig presset eller opildnet til at køre hurtigere, end de ville have gjort, hvis de havde kørt alene, for at følge med deres kammerater, som kørte foran.

I langt de fleste tilfælde overskred vanvidsbilisten hastighedsgrænsen med op til 150 pct.

Vanvidsbilisterne i undersøgelsen var skyld i mange slags ulykker.

Én bilist speedede så kraftigt op, at bilen skred ud. Føreren mistede kontrollen og påkørte en anden. En motorcyklist lavede i en anden situation udskridninger og gassede op på vej ud ad en indkørsel og ud på en større vej, hvor han kolliderede med en modpart.

Én enkelt fører kørte ikke for stærkt, men bragte for sjov sin bil i slinger, men mistede kontrollen og kørte af vejen. Andre førere kom galt af sted ved overhalinger. En bilist var således i høj fart i færd med at overhale en bus, som holdt ved et stoppested og påkørte en fodgænger, der krydsede vejen foran bussen.

Anonym vanvidsbilist »Andre ville nok sige, at jeg kører som et svin.«

En motorcyklist havde i nogen tid utålmodigt ligget bag en langsomtkørende kø og besluttede, på trods af overhalingsforbud, at overhale køen i høj fart. Han overså, at den forreste bil drejede til venstre, og kørte ind i vedkommende. En anden bilist flygtede fra politiet. Han satte hastigheden op og mistede kontrollen over bilen, da han ville svinge i et kryds.

Ulykkerne skete alle enten sent om aftenen eller i weekenden og oftest på veje med lidt trafik. De fleste af ofrene for vanvidskørslen var andre bilister og i enkelte tilfælde fodgængere eller cyklister.

For at forhindre vanvidskørsel opfordrer formand for Havarikommissionen for Vejtrafikulykker, Mette Fynbo, passagerer til at sige fra over for den hasarderede kørsel.

I en pressemeddelelse udtaler hun:

»Det kan virkelig gå galt, når man afprøver grænser i trafikken, eller hvis man kører under pres og for eksempel afreagerer efter et skænderi.«

Kommissionen anbefaler blandt andet større kommunikationsindsats.

»Passagerer skal opfordres til at sige fra over for hasarderet kørsel, og familie og venner skal opfordres til at gribe ind, hvis der opstår en situation, hvor nogle skændes, og den ene vil forlade stedet i bil.«