Etsin googlesta arviota säästetyn elinvuoden arvosta terveydenhuollosta. Löysin kolme artikkelia, joissa viitattiin tähän vuonna 2008 julkaistuun kolumniini Lääkärilehdessä. Julkaisen sen täälläkin.

Ajatellaanpa, että hallitus esittäisi eduskunnalle nopeusrajoitusten alentamista tavoitteena säästää viisikymmentä ihmishenkeä vuosittain. Jos eduskunta hylkäisi esityksen, hylkäyksen puolesta äänestäneitä ei syytettäisi murhasta eikä edes kuoleman­tuot­ta­muk­sesta. Oikeusasiamiehellä tuskin olisi huomautettavaa vapaan autoilun eteen uhrattavien pe­rus­­oikeuk­sien puolesta.

Tilanne olisi täysin toinen, jos tietäisimme etukäteen, ketkä viisikymmentä uhrataan. Nimet olisivat asianomaisten itsensä, eduskunnan, iltapäivälehdistön ja oikeusasiamiehen tiedossa. En usko, että korkeammalla nopeusrajoituksella mitään mahdollisuuksia voittaa äänestystä.

Tilastollinen kuolema on mielikuvissamme paljon vähäpätöisempi kuin kuolema, jolla on nimi ja kasvot. Näin on myös terveydenhuollossa. Ennaltaehkäi­seväs­sä toiminnassa, vaikkapa syöpäseulonnoissa, näytetään käy­tet­tävän hintakattona kuuttakymmentä­tu­hat­ta euroa tervettä elinvuotta kohden. En tiedä, missä tästä hinnasta on päätetty, mutta ei asialla ainakaan eduskuntaa ole vaivattu. Varmaankin hyvä niin. Mutta mitään selkeätä hintakattoa ei ole, kun sairaalaan tuodaan potilas, jonka henki on kalliilla hoitotoimilla pelastettavissa.

Jonkinlainen rajatapaus on valinta halvemman hoitomuodon ja selvästi kalliimman, mutta vain marginaalisesti paremman hoitomuodon välillä. Esimerkiksi syöpähoidossa pyritään tällöin noudattamaan samanlaisia laskelmia kuin ennaltaehkäisevässä hoidossa, mutta johdonmukaisia tässä ei olla. Johdonmukaisuutta vaikeuttaa sekin, että sitä kalliimpaa ja ainakin paremmaksi mainostettua lääkettä markkinoidaan potilaille Internetissä.

Lääketieteen kehityttyä huimin askelin ei ole realistista vaatia, että elämää ja terveyttä puolustetaan mihin hintaan hyvänsä. Vähintään marginaalisesti hyödyllisiä hoitoja on tarjolla niin paljon, että koko bruttokansantuote voitaisiin käyttää terveydenhuoltoon. Miksi ihmishengen arvo olisi ehdoton terveydenhuollossa, kun se ei ole sitä terveydenhuollon ulkopuolellakaan. Jos olisi, meillä olisi liikenteessä kattonopeutena 30 km/h.

Optimaalinen priorisointi edellyttäisi, että tehtäisiin määrärahojen puitteissa kustannustehokkaimmat toimet – ne jotka tuottavat euroa kohden eniten terveyttä. Tilastollisen kuoleman aliarvostus suhteessa tiedossa olevan ihmisen elämän arvoon merkitsee merkittävää poikkeamaa optimaaliseen priorisointiin. Ehkäisemme ja seulomme liian vähän verrattuna rahan käyttöön akuuttihoidossa.

Saavutettua terveyshyötyä mitataan tavallisesti hoidon tuottamilla terveillä elinvuosilla. Onko siis arvokkaampaa pelastaa sellaisen ihmisen henki, joka voi tämän jälkeen elää elämäänsä terveenä kuin toisen, joka on tuomittu joka tapauksessa elämään sairaana? Miten ihmiset arvottavat asiaa omalta kohdaltaan? Ainakin vielä jokin vuosi sitten sydämen siirtojen arvioitiin lyhentävän potilaan odotettavissa olevaa elinikää operaatioon liittyvän suuren riskin vuoksi. Toisessa vaakakupissa oli kuitenkin onnistuneen leikkauksen tuoma elämänlaadun selkeä paraneminen. Leikkaukseen vapaaehtoisesti suostuvat ainakin arvostavat elinvuosien laatua enemmän kuin määrää. On kuitenkin aivan eri asia arvioida oman elämänsä arvoa eri vaihtoehdoissa kuin toisen elämän arvoa.

Onnistunut hoito tuottaa nuorelle yleensä enemmän terveitä elinvuosia kuin vanhalle. Tämän ottamista huomioon priorisoinnissa on moni pitänyt tuomittavana ikärasismina. Onko oikein arvostaa nuoren elämää enemmän? Tätä voi minusta paremmin lähestyä siltä kannalta, miten ihmiset ratkaisisivat asian omalta kohdaltaan. Jos olisi pakko osallistua kerran elämässään venäläiseen rulettiin, mutta saisi valita, osallistuuko siihen kaksikymmentä- vai seitsemänkymmentävuotiaana, miten luulisitte ihmisten valitsevan? Jos ulkopuolisina pidämme henkilöitä A ja B yhtä arvokkaina ja nämä molemmat pitävät koko elämäänsä arvokkaampana kuin vain sen viimeisiä vuosia, on oikeutettua A:n koko elämää arvokkaampana kuin B:n viimeisiä vuosia ja päinvastoin.