Jari ja Teemu tietävät kokemuksesta, että vapaus on vangille usein vankilaakin isompi haaste. Siksi on tärkeää, että portilla on joku vastassa.

Kun Jari Ihalainen, 55, neljätoista vuotta sitten jätti lopullisesti taakseen vankilaelämän, liittyi vapautumiseen myös pelkoa päihteettömän elämän onnistumisesta.

Jari ehti istua vankiloissa elämästään yhteensä kymmenisen vuotta. Eräällä vankilomallakin hän oli syyllistynyt vakavaan rikokseen, törkeään pahoinpitelyyn.

– Siksi pääsin lomalle uudestaan vasta aivan tuomion lopulla. Ennen viimeistä vapautumista valvoin vankilassa viikon verran, koska pelkäsin lähteä ulos: pelkäsin, etten pysyisi erossa päihteistä.

Jari on istunut vankiloissa mm. aseellisesta ryöstöstä, tapon yrityksestä, petoksista, varkauksista sekä rattijuopumuksesta.

– Onnistuin hyväksymään monet rikokseni, koska olin tehnyt ne päihtyneenä. Kun tein viimeisen pahoinpitelyrikokseni selvin päin mustasukkaisuudesta ja vankilomalla Riihimäen vankilasta, tajusin moraalini vajonneen kammottavalle tasolle, Jari sanoo.

Vertaistuki tärkein

Rikollisesta käyttäytymisestä eroon pääseminen vaatii tuhoisien asioiden korvaamista ”terveillä” asioilla.

– Vertaisten tuki on tässä ehdoton: ihmisten jotka ovat tehneet saman ennen sinua. Kävin vapaudessa ensimmäiset vuodet itsehoitoryhmissä lähes päivittäin, Jari muistelee.

Jari tietää, että laitostuminen vankilassa alkaa jo muutaman kuukauden istumisen jälkeen.

– Vankilasta tulee turvallinen paikka ja siviilistä taas vieras sekä ahdistava. Itse kiinnostuin 12 askeleen toipumisohjelmasta, koska siinä keskitytään niihin syihin, miksi olen päihderiippuvainen. Ymmärsin, että ohjelman avulla saatan selvitä.

Kävellessään viimeisen kerran vapauteen Jarilla oli käsissään kaksi muovipussia, niihin mahtui koko omaisuus.

– Muistan tuon 1.7.2001 aamun todella hyvin. Kävelin Riihimäen vankilasta rautatieasemalle. Hyvin pelokas entinen vanki suunnitteli uutta elämää. Haaveilin, ettei tarvitse enää käyttää päihteitä ja että joskus pääsen tekemään itselleni mieleisiä töitä. Kun ei haaveile kovin paljosta, ne voivat toteutua.

Kolmisen vuotta Jari laajensi sosiaalista piiriään itsehoitoryhmissä.

– Kävin niissä lähes joka ilta. Sieltä löysin nykyisen vaimonikin. Olemme olleet yhdessä kohta yksitoista vuotta.

Päihdetyöntekijäksi

Jari on kouluttautunut päihdetyöntekijäksi ja työskentelee vapautuvia vankeja vertaistukiperiaatteella auttavan KRIS-Tampere ry:n toiminnanjohtajana.

– Autamme asioinneissa vankilomilla, henkilöllisyystodistuksen hausta pankkitilin avaamiseen. Mukana on sosiaalitoimi ikään kuin tulkkina. Hoitoonohjauksia teemme kymmeniä vuosittain. Tampereen kaupunki ostaa meiltä kuntouttavan työtoiminnan palvelua.

Työnsä kautta Jari on huomannut, että kiire pilaa hyvin usein hyvin alkaneen uuden elämän.

– Muutoksen perusta on oman päihdeongelman henkilökohtainen hoito. Jos siihen ei jää aikaa, on suuri vaara sortua vanhoihin ”hyviksi” havaittuihin keinoihin.

”Panta jalassa uuteen alkuun”

Koevapauden onnistunutta päättymistä ja lopullista vapautumistaan Teemu Heikkinen juhlisti ravintolaillallisella tyttöystävän kanssa. Helmikuussa suunnitelmissa on lomamatka Roomaan. PASI LIESIMAA

Teemu Heikkinen, 23, on juuri saanut onnistuneesti päätökseen puolen vuoden koevapauden.Puolen vuoden koevapaudessa ennen lopullista vapautumista vangin liikkeitä seurataan nilkkapannalla ja seurantapuhelimella. Kotona pitää olla iltayhdeksästä aamukuuteen, eikä hänellä ole lupaa poistua asuinpaikkakuntansa ulkopuolella.

Vankilaan on oltava puhelimella yhteydessä päivittäin ja kahden viikon välein hänen pitää myös käydä henkilökohtaisesti ilmoittautumassa. Huumeseuloja otetaan säännöllisesti.

Teemu vapautui heinäkuun lopulla. Viimeisin tuomio kesti vain kuukauden, 2013 hän istui kolme kuukautta. Vaikka tuomiot ovat jääneet lyhyiksi, niin rikoksia Teemu sanoo tehneensä jo 12-vuotiaana.

– Aika paljon minulle annettiin anteeksi nuoren iän takia, hän myöntää.

Rikollisen elämän taustalla Teemullakin ovat olleet huumeet. Viimeisin tuomio tuli kahdesta ryöstön yrityksestä, joihin Teemu syyllistyi yli kaksi vuotta sitten.

– Huumeiden käytön lopetin melko pian noiden ryöstöyrityksen jälkeen, puolitoista vuotta ennen viimeisintä tuomiotani. Muutto kotikaupungistani Itä-Suomesta Helsinkiin ja kaveripiirin vaihto ovat auttaneet uuden elämän alkuun. Olin sekakäyttäjä, amfetamiini ja Subutex olivat pääasialliset päihteeni.

Lyhyistä tuomioista huolimatta Teemukin on hakenut ja saanut ulkopuolista tukea arkeensa.

– Päihdekuntoutuspaikka oli järjestänyt jo ennen viimeistä tuomiotani minulle Helsingistä asunnon ja toimin nyt KRIS ry:ssä erityisnuorisotyön vastaavana.

Tavoitteena nuorisotyö

Ensimmäistä tuomiota istuessaan Teemu ei saanut vankilassa viranomaisilta tukea elämälleen vapaudessa.– Tällä toisella kerralla valvottua koevapauttani suunnitellessamme kävimme kuitenkin rikosseuraamusesimiehen kanssa läpi vertaistukipaikat ja virastoasiat. Vaikka en pitkiä aikoja istunutkaan, niin aina sitä miettii, miten tästä vapaudesta selvitään.

Aiemmin Teemu on yrittänyt opiskella neljää eri ammattia, mutta kaikki ovat jääneet kesken. Nyt tavoitteena on päästä tekemään palkattua nuorisotyötä.

– Tosin nuoriso- ja vapaa-ajan ohjaajaksi ei pääse hakemaan helposti rikostaustalla. Moneen muuhunkaan ammattiin hakiessa ei saa olla huumeisiin tai väkivaltarikoksiin liittyviä tuomioita, ei edes ehdollisia vankeustuomioita tai sakkorangaistuksia. Täällä KRISissä tosin vankilatausta on muillakin, koska työ perustuu vertaistukeen.

Kotikaupungissaan Itä-Suomessa Teemu sai tuta senkin, miten nopeasti sana vankilataustasta kiirii.

– Monta kertaa huomasin, että ihmiset ja vartijat kaupoissa katselivat minua tarkasti. Helsingissä on helpompi elää. Täällä ihmiset eivät tiedä taustastani, ellen sitä itse erikseen kerro.