Kui sotsid rändelepinguga liitumisele moratooriumi kehtestamise puhul teatavad, et lahkuvad valitsusest, tuleb neile viisakalt uks lahti teha. See, muide, on Keskerakonnale valutum kui Reinsalu vallandamine, sest viimasest saab sel juhul märter, sotside homo- ja migrandilembus on neile aga niigi taganud juba umbes 90 protsendi eestlaste pahameele. Tegelikult otsibki Isamaa ju seda, et ta tüliga valitsusest minema kihutataks, et siis kolm kuud veendunud rahvuslasi mängida – et pärast valimisi uuesti sellekssamaks põhimõttelagedaks globalistliku agenda teenriks muutuda, kes nad valitsuses olnud on.

Ah et mis siis valitsusest saab? Mitte midagi. Valitsusest ei saa enam mitte midagi. Tegelikult pole mingit tähtsust, kas valitsuses on kolm osapoolt, kaks osapoolt või ainult üks. Sisuliselt võib Jüri Ratas rahulikult oma šokolaadikastidega rongi elama minna, sest kolm kuud enne valimisi ei kavatse ükski opositsioonierakond tema poolt keedetud maksu- ja muud suppi helpima asuda. Ja isegi kui Reformierakonnas on ehk mõni, kes seda mõtet kaalub, on see erakond nii fragmenteerunud, omavahel tülis ja moraalselt laostunud, et sealt ei tule mingit pauku. Tegelikult me teame juba, et unustuse jõel on Kallas kahel pool. Reformierakond püsib veel vaid inertsist, aga varsti saab seegi otsa.