– EU:sta kuuluu kummia. Suomen metsiä halutaan sosialisoida maailmalle. Se ei käy.

Näin kirjoittaa Metsäteollisyys ry:n energia- ja ilmastopäällikkö Ahti Fagerblom Metsäteollisuuden blogissa. Fagerblom vaatii Suomelta ”tanakkaa korkean tason poliittista vaikuttamista”, jottei Suomen metsistä saa varastaa.

Fagerblomin mielestä EU:n ilmastopaketti on Suomelle ”litsari avokämmenellä”. Fagerblomin mukaan Suomi on vuosien ajan viestittänyt EU:n suuntaan, että metsävarat eivät kasva sattumalta. Kuitenkin nyt ”kurmuutusta on luvassa etenkin maille, joilla on huomattavat ja kasvussa olevat metsävarat”.

– Tulevaisuuden metsien käyttöä ollaan ohjaamassa jollekin menneisyyden tasolle. Hullua. Pitäisi katsoa eteenpäin ja nähdä puunkäytön mahdollisuudet, Fagerblom kirjoittaa.

– Mikä mahtaa olla se ajatuskulku, jonka seurauksena metsiämme, tehtyä työtä ja investointeja halutaan nyt sosialisoida kansainyhteisön omaisuudeksi? Tällaista kaavaillaan samaan aikaan kun maailmalla pusketaan uuniin fossiilisia polttoaineita. Epistä, sanoisi lapsi, hän jatkaa.

Fagerholm selventää vielä blogin kommenteissa, mitä hän sosialisoinnilla tarkoittaa.

– Sosialisoinnilla viittaan siihen, että valtiot voivat yleensä itse pitkälti päättää luonnonvarojen käytöstä eikä EU:lla ole toimivaltaa metsäasioissa. Nyt vaikuttaa siltä, että komissio haluaa päsmäröidä metsäasioissa entistä enemmän ja mahdollisesti rajoittaa puunkäyttöä tasolle, joka on alempi kuin mitä hallitusohjelmassa on kaavailtu. Vaarana siis on, että EU sosialisoi osan metsien kasvusta itselleen eräänlaiseksi ilmasto-omaisuudeksi, hän selventää.

Fagerblom ihmettelee myös Suomen EU:lta saamaa vähennystavoitetta, joka on 39 prosenttia.

– Olemme varsin komeassa seurassa Luxemburgin, Ruotsin ja Saksan kanssa. Hyvin olemme vaurautemme osanneet piilottaa, sillä katukuvasta sitä ei tahdo huomata, hän kirjoittaa.

Samaa ihmettelee entinen europarlamentaarikko Eija-Riitta Korhola blogissaan.

– Suomi sai kovan vähennystavoitteen, 39%, siinä missä esimerkiksi Bulgaria sai pyöreän nollan ja Puola vain seitsemän prosenttia. Jos komission käsitys reilusta pelistä on näin viisto, on syytä olla valppaana. On aika kyseenalaista puhua kansallisista tavoitteista, jos ne muotoillaan komissiossa ja sitten pakotetaan kullekin maalle ministerineuvoston enemmistöpäätöksellä, Korhola kirjoittaa.