Mistä on kyse? Salametsästyksen laajuutta Suomessa on vaikea sanoa: joidenkin mielestä se on yleistä, toiset puhuvat yksittäistapauksista.

Kainuulainen Keijo (nimi muutettu) ilmiantaa salametsästäjiä viranomaisille.

Salametsästyksestä voi saada enintään neljän vuoden vankeusrangaistuksen.

Susi juoksee metsässä. Se tietää, ettei kaikki ole hyvin. Moottorikelkat ajavat sen kannoilla lumisessa metsässä. Susi uupuu ja päätyy tielle.

Auton valot välähtävät ja susi kiljaisee viimeisen kiljaisunsa.

Näin tapahtuu jatkuvasti susille Kainuussa, kertoo Keijo (nimi muutettu). Keijo ei ole ihan tavallinen metsämies, hänellä on tietty tehtävä. Hän ilmiantaa salametsästäjiä muun muassa poliisille.

Keijo on metsästänyt Sotkamossa 15 vuotta, sekä Kainuun ja Savon rajamailla toiset 15 vuotta. Ilmiantoja Keijo on tehnyt toistakymmentä vuotta. Miehen mukaan salametsästys on todella yleistä Kainuussa, Savossa ja Pohjois-Karjalassa.

– Katsoin ennen touhua sormien läpi. Se meni niin röyhkeäksi, ja niin moni tekee sitä, että jotenkin asiaan pitää puuttua, tuohtunut Keijo tuhahtaa.

Osa pääkaupunkiseudun susihavainnoista on todettu virheellisiksi, mutta ei kaikkia. Kuvan susi asuu Ranuan eläinpuistossa. Ismo Pekkarinen / AOP

Keijo haluaa pysyä jutussa nimettömänä, jotta hän saa myös jatkossa paremmin asioita selville salametsästykseen liittyen.

– Monikaan ei tiedä, että teen tätä hommaa. Osa salametsästäjistä puhuu ja rehvastelee baareissa ja huoltoasemilla saavutuksistaan avoimesti.

Keijo hiihtelee metsissä läpi talven ja katselee samalla ympärilleen. Lisäksi mies käy autolla tietyissä paikoissa tarkkailemassa tilannetta.

– Teen myös ihan asioikseni ajelureissuja Sonkajärvelle, Pyhännälle, Sotkamoon, Rautavaaralle, Nurmekseen ja Valtimoon. Ne ovat niitä pahimpia alueita.

Keijo ilmoittaa näkemistään asioista tapauskohtaisesti. Mies on ilmiantanut useita henkilöitä, mutta kaikki eivät ole päätyneet syyteharkintaan. Keijo ei myöskään tiedä, onko kaikista ilmiannoista seurannut mitään.

– Jos olisi rahaa, niin laittaisin 500 euron palkkion sille, joka ilmiantaa salametsästäjiä. Varmasti rupeaisi ilmiantoja tulemaan.

Tapporahaa Venäjälle

Susien lisäksi myös karhuja ja ahmoja salametsästetään. Luonnonvarakeskuksen vuonna 2016 teettämän tutkimuksen mukaan Suomessa susia on virallisen kanta-arvion mukaan tällä hetkellä 200–235. Karhuja puolestaan 1720–1840 ja ahmoja 220–250.

Luontoliiton järjestöpäällikkö Sami Säynevirran mukaan salametsästys on laaja ongelma Suomessa. Miehen mukaan kyseessä on järjestäytynyt rikollisuus.

– Salametsästykseen osallistuu usein isoja porukoita, ja se on myös suunnitelmallista, jolloin se on vakava rikollisuuden muoto.

Puolestaan Suomen Metsästäjäliiton järjestöpäällikkö Teemu Simeniuksen mukaan salametsästystä kyllä on, mutta sen laajuutta on mahdotonta sanoa.

– Salametsästys on metsästäjien harrastajakuntamäärään nähden todella vähäistä. Yksittäistapauksia on varmasti.

Poliisille tulee noin kymmenen ilmoitusta vuodessa salametsästykseen liittyen. Edes Luonnonvarakeskuksen tutkijat eivät halua kommentoida asiaa, sillä aihe on arka.

Myös karhut ovat salametsästäjien kohteena. Ismo Pekkarinen / AOP

Säynevirta on mukana Luontoliiton Susiryhmässä, lisäksi hän on ollut tekemässä Salakaadot Seis -kampanjaa. Hänellä on useiden vuosien kokemus salametsästyksen vastaisessa työssä.

– Salametsästyksen myötä eläinkannat pienenevät. Lisäksi eläinlajit voivat hävitä kokonaan, niin kuin Lapissa on käynyt.

Säynevirran mukaan asia ei ole pelkästään kansallinen kysymys, vaan Suomen susikannat vaikuttavat myös Skandinavian susikantaan.

– Ruotsissa ja Norjassa susikanta on hyvin sisäsiittoinen ja sinne pitäisi susien pystyä liikkumaan Suomesta, mutta se on käytännössä mahdotonta poronhoitoalueen takia.

Säynevirta kertoo, että erityisesti Lappi on susien kannalta hyvin ongelmallinen alue.

– Suomessa metsästäjät ovat maksaneet tapporahaa Venäjälle, että siellä tapettaisiin susia, jotta eläimet eivät pääsisi liikkumaan Suomen puolelle.

Susia ei pelkästään ammuta. Tappamiseen käytetään myös erilaisia myrkkyjä ja ajoneuvoilla päälle ajamista. Kuvan susi on löytynyt kuolleena tienvarresta eikä sitä siis välttämättä ole tapettu tarkoituksellisesti. Lukijan kuva

Myös Keijo tietää valitettavan monia salametsästystapauksia erityisesti susiin liittyen. 30 vuoden aikana Keijo on ollut useammassa eri metsästysseurassa, ja miehen mukaan juuri seuroissa salametsästyksen yleisyys tulee ilmi. Nykyään Keijo metsästää omin päin koiriensa kanssa.

Metsästysseurassa hirvijahti saattaa keskeytyä jos joku löytää suden jäljet, Keijo kertoo kokemuksestaan.

– Susijahti alkaa saman tien.

Myös Keijoa on pyydetty mukaan salametsälle.

– En ole lähtenyt, hän vastaa tiukasti.

Sitten kun tosi paikka tulee, niin ollaan itku kurkussa. Keijo

Miehen mukaan salametsästäjät tekevät mitä vain saadakseen eläimen hengiltä. Hän tietää tapauksia, jossa kotka on ammuttu omaan pesäänsä ja sutta on jahdattu helikopterilla.

– Olen löytänyt suden verijälkiä, jotka oli peitetty pitkältä matkalta. Vieressä oli usean kelkan jäljet.

Keijo hiljenee. Asia selvästi harmittaa häntä.

– Meidänhän pitäisi olla ylpeitä, että meillä on vielä susia, karhuja ja ahmoja, mies kuiskaa.

Petoviha vahvana Suomessa

Suomessa on hyvät mahdollisuudet metsästykseen, mutta silti salametsästystä ilmenee. Keijo ja järjestöpäällikkö Sami Säynevirta näkevät petovihan suurimpana syynä salametsästykseen. Petoviha koostuu monesta eri asiasta: pelosta, kateudesta ja puhtaasta vihasta.

– Semmoisetkin ihmiset haluavat sudet hengiltä, jotka eivät koskaan edes metsässä käy, Keijo ihmettelee.

Sami Säynevirta pohtii, että yksi syy petovihaan voi olla kateus samasta riistasta.

– Petoviha keskittyy paljon nimenomaan suteen. Susilla ja ihmisillä on tavallaan sama riista, myös sudet metsästävät esimerkiksi hirvieläimiä.

Salametsästykseen osallistuu usein isoja porukoita, ja se on myös suunnitelmallista, jolloin se on vakava rikollisuuden muoto. Sami Säynevirta

Toinen syy petovihaan voi olla se, että metsästäjät saattavat menettää metsästyskoiransa tai tilallinen elinkeinonsa suden suuhun. Säynevirran mukaan molempiin ongelmiin on olemassa keinoja, joilla vahingot voitaisiin ennalta ehkäistä.

– Muun muassa kotieläintuotantoa harjoittaville on tarjolla sähköistettyjä petoaitoja ja myös metsästyskoirien suojelemiseksi on kehitelty muun muassa erilaisia suojaliivejä.

Vuosittain susien ja koirien välillä tapahtuu useita yhteenottoja. Tiina Salumäki

Keijo uskoo myös, että petoviha ja siihen liittyvä pelko ovat ainakin osittain perittyä. Kotona on saatettu puhua sukupolvelta toiselle, että esimerkiksi susi tai ahma on paha ja ne pitää tappaa.

– Olen kulkenut ikäni metsissä, eikä ole koskaan tullut mieleenkään, että karhua, sutta tai ahmaa pitäisi pelätä. Ennemmin minä henkeni menetän kaupungissa, jos joku ajaa autolla yli.

Keijon mukaan kaikki salametsästäjät eivät kuitenkaan osaa kertoa syytä siihen, miksi salametsästävät.

– He ovat semmoisia raukkoja, etteivät oikein osaa perustella toimintaansa mitenkään. Sitten kun tosi paikka tulee, niin ollaan itku kurkussa.

Suomalainen petopolitiikka jakaa mielipiteitä

Kansallisen suurpetopolitiikan kehittämisarvion mukaan susireviireillä asuvat paikalliset ihmiset kokevat, ettei heillä ole vaikutusmahdollisuuksia oman elinkeinonsa tai arkensa hallitsemiseksi. Suden läsnäolosta aiheutuu pelkoa ja turvattomuuden tunnetta.

Maa- ja metsätalousministeriö mahdollisti kannanhoidollisten poikkeuslupien myöntämisen kaksivuotisena kokeiluna vuosina 2015–2016. Kannanhoidolliset poikkeusluvat toimivat karhun ja ilveksen kohdalla. Suden osalta havaittiin, että kannan säätely poikkeusluvilla sai susireviireillä asuvien ihmisten keskuudessa laajan kannatuksen ja sen toivottiin jatkuvan.

Suomen susikanta vaikuttavaa myös Skandinavian kantaan. Seppo Nykänen

Luontoliiton järjestöpäällikkö Sami Säynevirta pitää Suomen petopolitiikkaa outona.

– Tämä on aika poikkeuksellinen tapa tehdä petopolitiikkaa, eikä mitenkään järkevää kun kyseessä on uhanalainen laji. Tällainen petopolitiikka, jota on harjoitettu, ei ole edes kitkenyt salametsästystä pois.

Nykyään maa- ja metsätalousministeriön poikkeuslupia myönnetään muun muassa yleisen turvallisuuden takia. Poikkeuslupien tarkoituksena on – samalla tavalla kuin kannanhoidollisten poikkeuslupien tarkoituksena oli – vastata susireviireiltä esitettyihin näkökantoihin ja luoda laillinen tapa puuttua haittaa tuottaviin yksilöihin ja näin ehkäistä laittomia susien tappamisia.

Noin kymmenen prosenttia tapauksista tulee valvontaviranomaisten tietoon. Harri-Pekka Pohjolainen

Keijo ei näe poikkeuslupien myöntämistä hyödyllisenä.

– Ei se ole mikään peruste, jos susi kävelee sadan metrin päästä talosta, että poliisi antaa luvan tappaa sen. Susihan ei voi ilmassa kävellä, aina se jättää johonkin jälkiä.

Samoilla linjoilla jatkaa Säynevirta. Hänen mukaansa sudet eivät saa elää niiden luontaista elämää missään vaiheessa. Joko käynnissä on sudenmetsästyksen kausi tai sitten salametsästäjät ovat niiden perässä.

– Sudet ovat jatkuvan häirinnän ja jahdin alla ympäri vuoden. Susilaumat pyritään pitämään liikkeellä ja niiden elämää häiritään, niin että laumat hajoavat. Sen avulla koetetaan saada yksittäisiä susia lähemmäs asutusta, jotta saataisiin lisää sudenkaatolupia.

Salakaadetusta pantasudesta otettu röntgenkuva. Oikealla tassussa näkyy vanha kapseloitunut hauli valkoisena pisteenä. Ylemmät pisteet ovat tuoreita hauleja. Evira

Lisäksi Säynevirran mukaan jokainen ammuttu susi tutkitaan erikseen. Ne avataan ja katsotaan, missä kunnossa eläin on ollut.

– Susista löytynyt vanhoja, koteloituneita hauleja, eli näitä eläimiä on koitettu tappaa aikaisemminkin. Ne ovat haavoittuneet ja eivät ole pystyneet metsästämään niiden luontaista riistaa. Näissä tapauksissa eläimet tulevat usein asutuksen lähelle hakien helppoa riistaa. Ja sitten ne ammutaan luvalla.

Puolestaan Kuopion pääpoliisiaseman päällystövastaava Harri-Pekka Pohjolainen näkee, että susikanta on elpynyt juuri kannanhoidollisista syistä.

– Suunta on parempaan. Salametsästyksen paine on laskenut.

"Yksittäistapauksia on varmasti"

Keijon mukaan metsästyksen edunvalvontajärjestöissä ei ymmärretä, miten iso ongelma salametsästys Suomessa on.

– Olen ollut yhteydessä Metsästäjäliittoon, niin kyllä siellä vähätellään tätä touhua. Etelässä on hirmu vaikea salametsästää mitään, kun se on niin tiheään asuttu, mutta täällä on ihan eri asia.

Myös Sami Säynevirta on ihmeissään edunvalvontajärjestöjen toiminnasta.

– Yksi erikoinen piirre on se, että Suomessa on metsästyksen edunvalvontajärjestöjä, mutta he eivät ole puuttuneet riittävällä vakavuudella tähän ongelmaan.

Keijo tietää tapauksen, jossa ahman päälle on ajettu tahallaan moottorikelkalla. Wikimedia Commons

Suomen Metsästäjäliiton järjestöpäällikkö Teemu Simeniuksen mukaan metsästys on hyvin organisoitu ja säädelty harrastus, johon rikollinen toiminta ei kuulu.

– Metsästäjät ovat hyvin lainkuuliaisia, sillä harrastusvälineitä eli aseita ei saa, jos on rikosrekisteri tai on jäänyt kiinni jostain väkivallanteosta.

Suomen Metsästäjäliitto pyrkii vaikuttamaan siihen, että lainsäädäntö ja metsästykseen liittyvät lupa-asiat olisivat sellaisia, että ihmiset olisivat tyytyväisiä. Simeniuksen mukaan salametsästäjä on usein yksittäinen henkilö, johon liitto ei pysty suoraan vaikuttamaan.

– Pyrimme opastamaan metsästäjiä ja tuomaan asioita esille, että salametsästys ei tule harrastaa. Yksi tällainen informoinnin aihe on muun muassa se, että metsästyksen maine ja laillisten lupien saanti hankaloituu salametsästyksen vuoksi.

Salametsästys on törkeä metsästysrikos

Finlexin mukaan salametsästys on törkeä metsästysrikos. Törkeästä metsästysrikoksesta voidaan tuomita vankeuteen vähintään neljäksi kuukaudeksi ja enintään neljäksi vuodeksi. Laki tuli voimaan vuonna 2011. Suomessa ketään ei ole tuomittu salametsästyksen vuoksi vankilaan.

Kuopion pääpoliisiaseman päällystövastaava Harri-Pekka Pohjolaisen mukaan rangaistukset ovat yleensä sakkorangaistuksia sekä ehdollisia rangaistuksia.

– Lisäksi kiinni jäänyt salametsästäjä menettää metsästysluvan, aseet sekä mahdollisesti myös autot ja kelkat. Tämän lisäksi nuoresta sudesta täytyy korvata 4 500–5 000 euroa ja aikuisesta sudesta 9 000 euroa.

Salametsästyksestä voi saada ehdottoman vankeusrangaistuksen. Jyrki Lyytikkä / Yle

Pohjolaisen mukaan Kuopion poliisille tulee noin kymmenen ilmoitusta vuodessa. Luku on sama myös Kainuussa, Lapissa puolestaan liikutaan vielä pienemmissä luvuissa.

– Noin kymmenen prosenttia tapauksista tulee valvontaviranomaisten tietoon. Osa vihjeinä ja osa viranomaisten omina havaintoina.

Kainuun rajavartiostolle tulee vuosittain kansalaisilta tai muilta viranomaisilta 15–20 vihjettä liittyen metsästysrikoksiin tai -rikkomuksiin.

Olen kulkenut ikäni metsissä, eikä ole koskaan tullut mieleenkään, että karhua, sutta tai ahmaa pitäisi pelätä. Keijo

Salametsästystapauksista tulee ilmi vain jäävuoren huippu, koska resursseja tutkimuksiin ei ole riittävästi. Salametsästyksestä on vaikeaa jäädä kiinni.

– Tuolla korvessa, se kiinnijäämisen riski on melko pieni. Valvonta on heikkoa, kertoo Keijo.

Luontoliiton Sami Säynevirran mukaan vaikenemisen kulttuuri on vahva erityisesti pienillä paikkakunnilla.

– Yksi asia on sosiaalinen paine. Pienemmillä paikkakunnilla ihmiset eivät uskalla ilmiantaa henkilöitä, jotka ovat mukana salametsästyksessä, koska kaikki tuntevat toisensa.

Lue lisää:

Katoava Pohjola – Näkökulma: Ihminen ja susi - uusi alku?

Kirjojen Suomi – Ison pahan suden kulttuurihistoria

Juttua on muokattu 20.4.2017 klo. 8:53

Kuvatekstiin, jossa on kuollut susi on lisätty lause: Kuvan susi on löytynyt kuolleena tienvarresta eikä sitä siis välttämättä ole tapettu tarkoituksellisesti.