28 päivää ministerinä- ja epäonnistunut täydellisesti. No, olin epäonnistunut jo ennen kuin ehdin edes aloittaa tässä työssä. Joten lähtökohtaisesti ollaan samassa tilanteessa.

Onhan tässä ollut vauhtia ja niitä "vaarallisia" tilanteita ihan riittämiin. Salkku on raskas, mutta otan asian ja päivän kerrallaan.

Kun kansanedustajana kirjoitin tai kommentoin jotain asiaa, huomasin ettei ole olemassa sarkasmia. Ja että kaikkea sanomaasi väännetään mitä kummallisempiin asentoihin. Nyt kun olen ollut oikeus-ja työministerinä tuon 28 päivää, niin huomaan tämän vielä selvemmin.

Jos siis sanon vaikka harkitsevani jotain, se tulkitaan varmaksi kannaksi. En ole koskaan kertonut kannattavani kuolemantuomioita vaan vastauksena 2011 esitettyyn kyselyyn kerroin, että: "voisin harkita sitä erittäin raaoissa rikoksissa". Tuo vastaus kaivettiin kaapista kun tulin nimitetyksi ministerin pestiin ja sillä kärjellä, että nyt on sitten kuolemantuomiota kannattava oikeusministeri. En ole muuten ajamassa Suomeen kuolemantuomiota. Olikohan tuo tarpeeksi selkeästi sanottu…

Nyt kun kerroin, että minulle on nihkeää esitellä sukupuolineutraalia avioliittoa käsittelevä laki ja että selvitin itselleni miten tämä prosessi kaiken kaikkiaan etenee, niin yksi jos toinenkin ilmoittautuu kertomaan minulle, että pakkohan tuo on esitellä. Laki on edellisen eduskunnan hyväksymä ja sitoo myös tätä hallitusta. Esitys on eduskuntaan tuotava. Tiedän tämän ja sitä kunnioitan.

Kun ilmoitin, että on syytä selvittää ja määrittää kansalaisten oikeustajua ja kansalaisten näkemystä toimivasta oikeusjärjestelmästä, niin jo saan oikeusoppineen Jukka Kemppisen syytökset silmilleni. Hän on aivan varmasti pätevä arvioimaan minua ja toimintaani. Mutta siitä huolimatta selvitys tehdään ja sen perusteella arvioidaan mahdolliset tarpeet lainsäädännön tarkistamiseen tai muihin toimenpiteisiin.

Miltä tämä nyt sitten tuntuu? No työteliäältä, vaativalta ja mielenkiintoiselta.

Palautetta tulee paljon enemmän kuin kansanedustajana. Ei mikään yllätys. Palaute on kiivasta. Ei mikään yllätys. Palaute menee jopa ihan henkilökohtaisuuksiin. Ei yllätys sekään.

Mikä on hankalinta? Minulle sanotaan että ole oma itsesi. Kun sitten olen oma itseni, se ei kaikille kelpaa. Olen tullut siihen johtopäätökseen, että jos olen tähän asti pärjännyt olemalla oma itseni ja nyt ryhtyisin esittämään jotain muuta, niin menisin metsään pettämällä ennen kaikkea itseni. Jatkan siis omalla tyylilläni.

Olen joillekin alikoulutettu amistaustainen, kielitaidoton ja osaamaton. Kummallista että ammatillista koulutusta ei arvosteta…(sarkasmia).

Pyrin tekemään parhaani niillä eväillä joita minulla on. Se sitten riittää- tai ei. Oppimaton en ole, opin joka ikinen päivä uutta. Olen nöyrä, mutta nöyristelemään en ryhdy.

Täytän sunnuntaina 50 vuotta. Elämänkoulu on jotain opettanut ja yksi tärkeimmistä opeista on olla itselleen rehellinen.