Tällaista näkee todella harvoin isojen ammattiteattereiden lavalla – Onko virtuaalisen lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö rikos, kysyy uutuusnäytelmä

Rikoskomisario Morris on kaapannut virtuaalimaailmassa operoivan yrittäjä Simsin tiukkaan kuulusteluun. Hän yrittää selvittää, millaista rikollisuutta anonymiteetin suojaamassa keinomaailmassa harjoitetaan. Ja onko se rikollisuutta ollenkaan, jos se kohdistuu virtuaalisiin hahmoihin? Tampereen Työväen Teatterin The Nether on dystopia, eli kuvaus mahdollisesta rumasta tulevaisuudesta. The Netherissä eletään tarkemmin määrittelemättömässä tulevaisuudessa. Maailmassa ei ole enää luontoa. Ihmiset eivät siksi juurikaan vietä enää aikaa offline vaan elävät mieluummin Netherissä. Nether on internetin myöhempi evoluutio. Se on niin vangitseva keinotodellisuus, että jotkut haluavat kadota sinne kokonaan. Bittimaailman rikokset Kirjoittaja Jennifer Haley on teoksissaan tutkinut virtuaalitodellisuuden etiikkaa ja sen vaikutusta esimerkiksi ihmissuhteisiin. Suomessa hänen tekstejään ei ole aiemmin nähty. Näytelmä pohtii, mitä bittimaailmassa saa tehdä? Örkkejä voi tappaa, kyllä, voi tuhota vaikka kokonaisia planeettoja. Mutta saako pikkutytön kanssa harrastaa virtuaalimaailmassa seksiä? Pedofiliaa se tietysti on, mutta mitä siitä. Tyttöhän on vain pätkä koodia? Onko parempi, että Morris harrastaa tätä taipumustaan virtuaalimaailmassa, niin oikea todellisuus säästyy siltä? Entä kun tunteet sotkeutuvat peliin bittimaailman puolella ja virtuaalihenkilö rakastuu toivottomasti ja pettyessään tappaa itsensä, oikeasti, siellä offline-maailman puolella? Pelitutkija Jaakko Stenros pähkäilee myös tätä bittimaailman ja todellisuuden rajapintaa esityksen käsiohjelmassa. Hän kysyy, milloin leikkisä sanailu Facebookissa muuttuu rikokseen yllyttämiseksi tai kunnianloukkaukseksi? Rikospähkinä Nether on älyllisesti kiinnostava palapeli. Se on rikospähkinä. Se voisi olla vaikka jakso C.S.I.-sarjaa, mutta tässä ei murhaajan henkilöllisyys kiinnosta, vaan isommat moraaliset kysymykset. Tosin digimaailman kehitys on nopeaa ja siksi vuonna 2012 valmistunut näytelmä tuntuu jo nyt digipohdinnoissaan aavistuksen eiliseltä. Teppo Järvisen näyttämökuva on minusta valtavan hieno. Näytelmässä on kaksi tapahtumapaikkaa, kolkko kuutiomainen kuulusteluhuone ja Nether-maailman mielikuvitustodellisuus. Kontrasti toimii erittäin hyvin hienojen valojen ( Eero Auvinen ) ja äänien ( Niklas Vainio ) kanssa. Näyttämökuvan ansiosta jopa kahden ihmisen intiimi kohtaus täyttää koko lavan. Suvi-Sini Peltola vie näytelmän tapahtumia eteenpäin kovaa kuulustelua suorittavana rikosylikomisariona. Vastapelurina on keinomaailmassa operoiva pedofiili ( Jari Ahola ). Aholalla on muuten roolinimenä Sims, kuin viittauksena klassiseen keinotodellisuuspeliin. Keskinäinen jännite toimii. Kovalla volyymilla ja kierroksilla käytyyn kaksintaisteluun toivoisi ehkä välillä enemmän dynamiikkaa. Sivuroolissa tätä dynamiikkaa tuo lavalle Pentti Helin . En ole Heliniä ennen nähnyt noin eleettömänä. Mystinen, hieno rooli. The Netherin tapaisia näytelmiä harvoin näkee isojen ammattiteattereiden lavalla. Kyseessä on totinen, vaativa teksti, joka jääkin TTT:n toteutuksena hieman etäiseksi älypeliksi. Keinotodellisuus on aiheena erittäin harvinainen. Science fiction, se on lajityyppinä teatterissa vaativa. Kaikki tunnustus Työvikselle haasteen vastaanottamisesta. Toisiko tämä esitys myös nuorempaa yleisöä TTT:n perinteikkäälle vanhalle päänäyttämölle? Edit: Korjattu kirjoitusvirheitä ja selvennetty lavastuksen sekä valo- ja äänsuunnittelun kreditointia. Kirjoittanut Jennifer Haley. Ohjaus ja suomennos Tiina Puumalainen. Lavastussuunnittelu Teppo Järvinen. Rooleissa Jari Ahola, Suvi-Sini Peltola, Pentti helin, Sonja Halla-aho ja Juha-Matti Koskela. Suomenkielinen kantaesitys TTT:n Eino Salmelaisen näyttämöllä 31.8.2018.