Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan innholde utdatert informasjon

Mandag 23. februar i fjor

reiste Magnus den 30 minutter lange turen fra Grue til Glåmdal tingrett i Kongsvinger. 25-åringen skulle møte i retten for promillekjøring.

– Jeg kjenner flere andre som er dømt for fyllekjøring som knapt har fått noen straff i det hele tatt.

Han var spent, men egentlig ikke nervøs. Noen uker tidligere hadde han fått et brev fra Hedmark politidistrikt hvor politiet foreslo en betinget fengselsstraff på 36 dager og en bot på 10 000 kroner.

Betinget fengsel betyr i praksis at den som dømmes slipper å sone hvis vedkommende ikke begår ny kriminalitet i en prøveperiode.

Det hadde gått 431 dager siden Magnus krasjet i fylla. Den lange ventetida gjorde at politiet mente han ikke trengte å sone i fengsel, selv om han var dømt for promillekjøring en gang tidligere.

De første minuttene i retten gikk som forventet. Magnus forklarte at han hadde kjørt fort, nøyaktig hvor fort husket han ikke, men veldig fort. Han hadde vært full, han hadde vært på fest, og det stemte nok at promillen var på 1,36. Han hadde mistet kontroll over bilen, og truffet en lyktestolpe. Bilen ble totalvrak og Magnus brakk ryggen på flere steder.

Han innrømmet alt, og tenkte det kom til å ende med betinget fengsel og en bot.

Så snudde det helt.

– Dommeren begynte å snakke om at politiet hadde foreslått en altfor mild straff, forteller han.

Magnus ble dømt til 24 dagers ubetinget fengsel, og en bot på 18 000 kroner. Han sa til dommeren at han syntes det var en hard dom.

– Jeg hadde lite å stille opp med. Jeg kjenner flere andre som er dømt for fyllekjøring som knapt har fått noen straff i det hele tatt. Det er noe gæli i systemet, sier han.

Ei uke senere,

– Jeg hadde ingen forventning om å slippe å sone i fengsel, særlig siden det ikke var første gang jeg ble tatt.

i mars 2017, møtte en kvinne i 30-åra i Sunnmøre tingrett i Ålesund. Hun var blitt stoppet av politiet etter å ha kjørt i 150 kilometer i timen på en fylkesvei på Vestlandet. Like før hun satte seg i bilen, hadde hun drukket to shots og et par øl hos ei venninne. Blodprøvene viste en promille på 1,68 – i likhet med Magnus fra Kirkenær var hun solid over grensa på 1,2, som normalt gir en ubetinget fengselsstraff. I tillegg kom råkjøringen, og det faktum at det ikke var første gang hun var tatt for promillekjøring.

Politiet ville ha henne bak lås og slå. Straffeforslaget fra aktor var 45 dager ubetinget fengsel, i tillegg til en bot på 35 000 kroner.

– Jeg hadde ingen forventning om å slippe å sone i fengsel, særlig siden det ikke var første gang jeg ble tatt. Det ga også advokaten min klar beskjed om, sier kvinnen.

Dommen ble en overraskelse. «Retten er kommet til at den vil gi tiltalte en ny sjanse», het det.

Dommerne mente at i stedet for fengsel, burde kvinnen bli dømt til «program mot ruspåvirket kjøring». Det er en mildere straffereaksjon, der den dømte gjennom samtaler og terapi skal endre atferd, og dermed la være å sette seg bak rattet i ruspåvirket tilstand igjen.

De to eksemplene, kvinnen fra Vestlandet og Magnus fra Kirkenær i Hedmark, er bare to av de 4750 promillesakene som gikk for norske domstoler i 2017. Det at kvinnen slapp å sone mens mannen ble dømt til fengsel, peker på et spørsmål mange har stilt seg, men ingen foreløpig har kunne gi et godt svar på: Om menn og kvinner får lik straff.

«Får menn og kvinner i Norge forskjellig straff for de samme lovbruddene?»

Magasinet har sett nærmere på 1118 av promillesakene fra 2017. De kommer fra alle landets tingretter, 907 omhandler menn, og 211 kvinner. Grunnen til at vi har sett på pro-millesaker, er fordi det er en type lovbrudd der det finnes et stort antall sammenliknbare dommer. I motsetning til mange andre type saker, er promillesaker lite kompliserte og straffeutmålingen skal følge et relativt fast skjema.

Magasinet kan i dag presentere tre hovedfunn:

• Kvinner som kjørte med rus har nesten dobbelt så stor sjanse for å bli dømt til betinget fengsel, og dermed slippe å sone.

• Kvinner får oftere redusert straff i retten, og de får større straffereduksjoner enn menn.

• Menn risikerer å få økt straff i retten. Det gjør ikke kvinner.

I undersøkelsen har vi registrert promillenivået i hver sak, og tatt høyde for andre forhold som har betydning for straffen.

Magasinets funn samsvarer med konklusjonen i flere amerikanske undersøkelser, men det er første gang forskjellene er avdekket i norske domstoler. Dommere, advokater og forskere Magasinet har snakket med, mener det er grunn til å tro at

kjønnsforskjellene også finnes i saker med andre typer lovbrudd.

– Dette er interessante funn, sier Morten Holmboe (55).

Han er professor ved Politihøgskolen. I 2016 gjorde han en tekstanalyse av straffenivået i ulike sakstyper i norsk rett, men uten å se på eventuelle kjønnsforskjeller.

– Rent juridisk er det åpenbart at kjønn i seg selv ikke skal ha betydning for straffutmåling, selv om for eksempel omsorgsansvar kan få betydning. Det handler om likhet for loven, sier Holmboe, som understreker at han ikke kan ettergå den statistiske analysen Magasinet har fått utført.

Magasinet har bare registrert fem dommer hvor omsorgsansvar for barn eller ektefelle ble lagt vekt på i straffutmålingen. Fire saker med kvinner, en med en mann. De fem sakene kan ikke forklare hvorfor menn og kvinner får ulik straff.

– Man kan tenke seg at livsvilkårene er litt ulikt fordelt mellom menn og kvinner som tas for promillekjøring. Men forskjellene kan også skyldes andre, uformulerte forventninger til kvinner enn til menn, sier Holmboe.

Totalt har kvinner om lag 2,5 ganger større sannsynlighet til å gå fra en påstand om ubetinget straff til en betinget straff i domstolen.

Ulike forventninger til gutter og jenter har i kriminologien – læren om kriminalitet og straff – blitt sett på som en av grunnene til at flere unge menn enn kvinner begår lovbrudd og havner i en kriminell bane. Kriminolog Nina Jon, førsteamanuensis ved Politihøgskolen, mener det også kan forklare hvorfor de straffes forskjellig.

Påstand Påtalemyndighetens forslag til straff. I promillesaker er det en politiadvokat som anbefaler straff, mens det i alvorligere saker med lang strafferamme gjøres av en statsadvokat.

– Det er neppe bevisst forskjellsbehandling fra dommernes side, men alle preges av kulturell forståelse av kjønn. Den danske mannsforskeren Hans Bonde har spissformulert de kulturelle forventningene slik: «Kvinner er ofre, menn er tapere», sier Jon.

Magasinets undersøkelse viser at det ikke er noen forskjell mellom hvordan mannlige og kvinnelige dommere håndterer sakene. Jon mener det ikke er overraskende.

– Dette er kulturelle konstruksjoner, og der er vi relativt like. Vi er oppdratt på den samme måten.

Som advokat tenkte jeg jo at dersom man skulle gjøre noe straffbart, burde man være dame. Tor Langbach (69), tidligere forsvarsadvokat og tingrettsdommer

Tor Langbach (69) har en lang karriere bak seg i det norske rettssystemet. Han er tidligere forsvarsadvokat, var tingrettsdommer i Trondheim i en årrekke, og fra 2007 til 2013 var han direktør for Domstoladministrasjonen i Norge. I tillegg er han en flittig bidragsyter i den offentlige debatten om justissektoren.

Etter å ha lest gjennom funnene i Magasinets undersøkelse, sier han: «Jeg er ikke er i tvil om at det dere har funnet er korrekt».

– Og det gjelder sannsynligvis også andre rettsområder enn ruskjøring. At det er en tendens til forskjellsbehand- ling samsvarer også med mitt inntrykk etter mange år i rettsvesenet, sier Langbach.

– Jeg har jobbet som forsvarer og dommer i mange år, og som advokat tenkte jeg jo at dersom man skulle gjøre noe straffbart, burde man være dame.

I alle rettssaker møter det en aktor, i promillesakene er det en politiadvokat, som representant for påtalemyndigheten. Politiadvokaten legger fram et forslag til straff for tiltalte, og Magasinets undersøkelse viser at det ikke er kjønnsforskjeller i disse forslagene. Kjønnsforskjellene oppstår når sakene behandles i retten.

Liggetid Når politiet starter etterforskning, har den som etterforskes rett til å få saken avgjort innen rimelig tid. Det er en menneskerett, nedfelt i både EMK og norsk lov. Blir saken liggende for lenge, har den som skal dømmes krav på strafferabatt. Liggetid er en betegnelse på at det ikke skjer noe i saken, verken på etterforskning, påtale eller domstolsnivå.

Én type sak skiller seg ut: Det er sakene med det som heter «lang liggetid», altså at det har gått uforholdsmessig lang tid fra lovbruddet skjedde, til saken kommer opp for retten.

Det å få saken sin avgjort for retten innen rimelig tid, er regnet som en menneskerettighet, og nedfelt i den Europeiske menneskerettskonvensjonen. Hva som er rimelig tid varierer med hvor omfattende og tidkrevende etterforskningen har vært. Hvis saken blir liggende for lenge, har den som skal dømmes krav på strafferabatt.

Da har dommerne to valg:

• Gi en reduksjon i antall soningsdager.

• La den tiltalte slippe å sone helt, og bare gi en betinget straff. Det gjelder særlig i sakene med svært lang liggetid.

Hva slags strafferabatt, og hvor mye, er likevel opp til dommerne å vurdere i hver enkelt sak. Det er i disse vurderingene kjønnsforskjellene i hovedsak oppstår:

I promillesaker med lang liggetid har kvinner fem ganger større sjanse enn menn til å slippe å sone i fengsel.

Flere av liggetid-sakene der kvinner har fått betinget dom, mens menn har måttet sone i fengsel, er slående like. Det er ikke bare liggetida som har vært tilnærmet identisk, men også promillenivå, strekningen som ble kjørt, skader som følge av promillekjøringen og antall passasjerer i bilen.

– Nå kommer jeg også til å stille meg spørsmål ved om jeg kan ha blitt påvirket av at det var en mann eller kvinne jeg hadde i retten. Ina Strømstad (50), dommer i Oslo tingrett

Ina Strømstad (50), dommer i Oslo tingrett, sier hun er sikker på at ingen dommere bevisst vurderer kvinnelige tiltalte på en annen måte enn menn. Magasinet har heller ikke funnet enkeltdommer som åpenbart er uriktige. Forskjellene blir først synlige når alle dommene ses på under ett. Strømstad har ingen god forklaring på hvorfor det er slik, eller hvorfor forskjellene er så store i sakene med lang liggetid. Men hun har noen teorier.

– Først og fremst lurer jeg på om det kan ha naturlige forklaringer som ikke lar seg måle. Kjønn skal ikke ha noe å si for straffutmåling, sier Strømstad.

– Det kan være at kvinner er flinkere til å sette ord på for eksempel hva liggetida – det at de har gått og ventet på dommen – har betydd for dem. Kanskje er kvinner flinkere enn menn til å åpne seg, og snakke om personlige forhold som kan ha betydning for straffen?

– Hva kan en dommer gjøre for ikke å la seg påvirke av egne fordommer?

– Når jeg avgjør en sak stiller jeg meg alltid spørsmålet: Er jeg blitt påvirket av sympati eller antipati nå? En tiltalt som framstår sympatisk i retten skal ikke komme bedre ut enn en som framstår usympatisk. Det er jeg bevisst på. Nå kommer jeg også til å stille meg spørsmål ved om jeg kan ha blitt påvirket av at det var en mann eller kvinne jeg hadde i retten, sier Strømstad.

Kvinner får i snitt 4,87 dager mer i reduksjon i ubetinget straff enn menn. For kvinnene var reduksjonen i snitt på 14,03 dager, mens den for menn var 9,16 dager.

I de over 1100 dommene Magasinet har sett på, er det én ting vi ikke har funnet et eneste eksempel på: En kvinne som har fått merkbart strengere straff i retten enn det som var påtalemyndighetens straffeforslag.

De to eneste kvinnene som fikk en strengere dom, fikk begge noen dager økning i en betinget straff, som altså ikke innebærer soning i fengsel.

Blant mennene ser det annerledes ut: Totalt 41 menn fikk økt straff. For 26 av dem innebar det enten flere soningsdager eller overgang fra betinget til ubetinget fengsel.

I en sak opplevde en tiltalt at retten økte straffen fra samfunnsstraff til ubetinget fengsel. Det skjedde med en 43 år gammel mann fra Oslo. Oslo tingrett ville ikke gå med på politiadvokatens forslag om 45 timer samfunnsstraff, og dømte ham i stedet til 30 dagers ubetinget fengsel.

Mannen hadde satt seg bak rattet påvirket av kraftige sovetabletter, og kjørte inn i en motorsyklist i et lyskryss på St. Hanshaugen i Oslo. Farten var lav og det eneste som ble skadet, var skiltet på motorsykkelen. Politiadvokaten foreslo samfunnsstraff fordi mannen hadde psykiske helseproblemer, noe som gjorde at han brukte store mengder sovemedisin.

Fagdommeren og en av meddommerne mente påstanden ble for mild. De la vekt på at han var dømt for ruskjøring en gang tidligere, og at psykiske problemer i ruskjøringssaker normalt ikke er grunn nok til å gi mild straff.

Mannen har anket dommen og saken var oppe for Borgarting lagmannsrett 20. april.

– Vi mener det var en feilaktig dom, sier forsvareren hans, advokatfullmektig Sulman Hussain.

– Han har slitt med bruk av store mengder sovepiller i mange år, men er nå i en rehabiliteringssituasjon og har begynt å gjøre framskritt. Forbruket hans av sovetabletter er nå på et svært lavt nivå. Han vil kunne klare å kutte de ut helt, og han vil snart være tilbake i arbeidslivet for første gang på flere år. Hvis han må inn og sone vil det sette ham tilbake flere år, og virke helt mot sin hensikt.

I lagmannsretten ble Hussain hørt, og straffen ble endret til 45 timers samfunnsstraff. I motsetning til tingretten konkluderte lagmannsretten med at det var «sterke og klare rehabiliteringshensyn» som tilsa at samfunnsstraff var riktig reaksjon.

– Hva tenker du om at vi har funnet flere saker med menn som har opplevd noe liknende som din klient, men ingen saker med kvinner som har gjort det samme?

– Det framstår som veldig uheldig og som et alvorlig rettssikkerhetsproblem.

Tor Langbach, den tidligere lederen for Domstoladministrasjonen, har ikke noe enkelt svar på hvorfor forskjellene i straff mellom kvinner og menn oppstår, men han har grublet en del på det.

Først, sier han, må vi huske på at «en dom ikke skal være konfeksjonssøm, men skreddersøm». Med andre ord, retten må til en viss grad tilpasse hver enkelt dom til hver enkelt lovbryter, og da kommer dommernes menneskelige skjønn og vurderinger inn i bildet.

– Enten vi vil eller ikke, har vi med oss våre verdier og grunnleggende syn på verden inn i retten. Det vil virke inn på vurderingene. Som dommer er du ikke vasket i Klorin når du har en sak, sier Langbach.

Han nevner tre mulige grunner til at kjønnsforskjellene oppstår. Den første er at gjerningspersonene dommere møter i retten, stort sett er menn. Kvinner i norske rettssaler er der i hovedsak som ofre.

– Kanskje er det en erfaring vi bringer med oss inn i ruskjøringssakene, sier Langbach.

En annen forklaring kan, ifølge Langbach, være at kvinner gir et annet inntrykk enn menn når de er i retten. At de opptrer på en måte som ubevisst kan påvirke dommeren.

– Sammenliknet med menn er det få kvinner som kjører ruspåvirket, men blant kvinnene som gjør det, kan det være at en større andel er i en vanskelig livssituasjon, og at det blir synlig når de forklarer seg i retten, sier Langbach.

– Kanskje får vi et annet inntrykk av hvorfor kvinner drikker, som skaper mer forståelse for det som har skjedd, eller gir en større tro på at en be-- tinget reaksjon vil være tilstrekkelig til å mot-virke tilbakefall.

Men, sier Langbach, det kan også være en mer banal forklaring, at vi bringer med oss en tanke om at kvinner er det svake kjønn, og at man skal være snille med kvinner.

– Det hadde vært interessant å finne den egentlige årsaken til at forskjellene finnes. Jeg tror nok alle dommere egentlig vet at det er en forskjell, selv om årsakene til at de oppstår kan være ulike fra sak til sak.

Magasinet har bare gransket promilledommer. Vi vet derfor ikke om kjønnsforskjellene vi har funnet også eksisterer i andre og mer alvorlige saker. Men flere vi har snakket med tror det.

– Hvis det er slik på promillefeltet, er det grunn til å frykte at det er slik på andre felter. Men andre saker kan være vanskeligere å undersøke, sier professor Morten Holmboe ved Politihøgskolen.

Anne Kroken, advokat i advokatfirmaet Torstrup og nestleder i Advokatforeningens forsvarergruppe, sier Magasinets funn stemmer med erfaringene hun har.

– Det er, og har lenge vært, en oppfatning at jenter og kvinner ofte slipper billigere enn menn når det skal utmåles straff, ikke bare i promillesaker, sier hun.

– Det kommer særlig til syne der kvinner og menn er involvert i samme sak. Dette kan ha noe med rollefordelingen å gjøre, men jeg har eksempler på at kvinner lettere kan slippe varetektsfengsling i en sak der en mann ville blitt fengslet.

Menn har 1,7 ganger større sjanse for å måtte sone i fengsel i ruskjøringssaker. Det er et signifikant funn, som ikke kan tilskrives tilfeldigheter.

Noen måneder etter at Magnus fra Grue i Hedmark fikk fyllekjøringsdommen, startet han soningen. Som mange andre promilledømte fikk han lov til å sone med fotlenke i sitt eget hjem. Han måtte dra på jobb til fast tid hver morgen og rett tilbake etterpå. 25-åringen har i perioder slitt med angst og depresjoner, og var glad han slapp å sone i et vanlig fengsel, men han følte seg – naturlig nok – innestengt.

Han mistet førerkortet på livstid. Men systemet er sånn at han kan få det tilbake hvis han søker, vanligvis etter fem år. Han savner frihetsfølelsen ved å kunne kjøre hvor han vil, og har tenkt mye på kvelden han tok valget som kunne ha blitt fatalt.

– Nå drikker og fester jeg i det hele tatt mye mindre enn før. Og hvis jeg først er på fest og noen snakker om at det går greit å kjøre en kort tur selv om de har drukket, så protesterer jeg. Jeg har lært hvor farlig det er.

På Vestlandet er det et år siden kvinnen i 30-åra fikk sin promilledom nummer to, og for andre gang slapp å sone i fengsel. Begge gangene ble hun dømt til rusprogram.

– Rusprogrammet har vært veldig viktig for meg. Målet mitt er at jeg aldri skal sette meg i en sånn situasjon igjen. Gjennom rusprogrammet får jeg veiledning, og de prøver så godt de kan å endre holdninger og gå i dybden på ting jeg har slitt med, sier hun.

Hun sier hun ikke har kjørt i ruspåvirket tilstand siden hun ble stoppet.

– Synes du flere bør få sjansen du fikk?

– Ja. Og hvis det er sånn at færre menn enn kvinner får den muligheten, synes jeg det er uforståelig. En fengselsstraff blir liksom som å slå noen over kjeften. Du får bare en straff, og så blir det ikke gjort noe mer. •

Undersøkelsen

Magasinet har sett på over 2000 promilledommer. Vi luket vekk dommer som var vanskelige å sammenlikne – og da saker hvor det var andre alvorlige tiltalepunkter og saker der tiltalte hadde en rekke tidligere dommer.

Vi endte opp med 1118 promilledommer fra hele landet. 907 av dommene gjaldt menn, 211 gjaldt kvinner. Målet var å finne ut om straffutmålingen var lik for menn og kvinner.

I dommene vi har sett på er straffen påvirket av flere faktorer enn hvor høy promillen var. Det er blant annet tidligere domfellelser, farlig kjøring, og personlige forhold i tiltaltes liv – som for eksempel psykiske problemer eller tyngende omsorgsansvar for barn eller ektefelle. Vi har søkt å registrere alle slike relevante forhold. På vegne av Magasinet har Talieh Sadeghi, stipendiat og ekspert på analyse av store datamengder ved OsloMet (tidligere Høgskolen i Oslo og Akershus), også kontrollregnet funnene og analysert bakgrunnsmaterialet. Vi valgte å se nærmere på promillesaker etter råd fra professorene Morten Holmboe og Ragnhild Hennum, som begge har forsket på straffutmåling, og Morten Nadim, som har skrevet doktorgrad om straffutmåling.

Foruten å være relativt like, skjer straffeutmålingen for promillesaker relativt skjematisk.

Analysen

På vegne av Magasinet har Talieh Sadeghi, stipendiat og ekspert på analyse av store datamengder ved OsloMet (tidligere Høgskolen i Oslo og Akershus), kontrollregnet og analysert bakgrunnsmaterialet. Hun undersøkte hvilke forhold som statistisk sett fikk betydning for straffutmålingen. Det viste seg å være promillenivået, tidligere dommer, om vedkommende erkjente straffskyld, om det var faremomenter ved kjøringen, og om det endte med en materiell skade. Deretter gjennomførte hun en regresjonsanalyse, en form for analyse som tillater testing av modeller med flere variabler samtidig, hvor disse variablene ble regnet inn.

Talieh Sadeghis analyse av Magasinets materiale viser at menn har 1,7 ganger større sjanse for å måtte sone i fengsel i ruskjøringssaker. Det er et signifikant funn, som ikke kan tilskrives tilfeldigheter.

Straffereduksjon Når domstolen ender på en mildere straff enn påstanden fra påtalemyndigheten. Hvis det for eksempel er uforholdsmessig lang saksbehandlingstid i en sak, skal det komme tiltalte til gode i form av straffereduksjon. Det kan gis som en reduksjon i antall soningsdager, eller ved å gjøre om en straff fra ubetinget til betinget.

Analysen viste også at kvinner oftere får redusert straff i retten, og at straffereduksjonene er større enn blant menn. Kvinner får i snitt 4,87 dager mer i reduksjon i ubetinget straff enn menn. For kvinnene var reduksjonen i snitt på 14,03 dager, mens den for menn var 9,16 dager. Også denne sammenhengen er statistisk signifikant. De store forskjellene oppstår i saker med lang liggetid, altså saker der det går lang tid før de blir behandlet i rettssystemet. Da kan domstolen gi en reduksjon i antall dager fengsel, eller gjøre om en straff fra ubetinget til betinget. I 123 av sakene Magasinet har sett på, var det så lang liggetid at det førte til en reduksjon i straffen. 99 av sakene gjaldt menn, 24 gjaldt kvinner. Disse mennene og kvinnene ble ikke behandlet likt: Magasinets materiale viser at kvinner har fem ganger større sjanse enn menn for slippe soning i fengsel i disse sakene.

Totalt har kvinner rundt 2,5 ganger større sannsynlighet for å gå fra en påstand om ubetinget straff til en betinget straff i domstolen. Det er ikke signifikante forskjeller mellom kvinner og menn når det gjelder påtalemyndighetens påstand om betinget eller ubetinget straff. Forskjellene oppstår i retten.

I motsetning til menn, opplever i praksis ingen kvinner å få økt straff i retten. Totalt fikk 41 menn i Magasinets materiale økt straff.

Liggetid-sakene

De største forskjellene oppstår i saker med lang liggetid. Er det forhold ved disse sakene som kan forklare kjønnsforskjellene i domsutfallene?

• Liggetida er relativt lik: For menn er den i gjennomsnitt 413 dager. For kvinner er den 460.

I 14 av de totalt 24 kvinne-sakene med lang liggetid i vår undersøkelse gikk det mer enn et år fra forholdet skjedde til dommen ble avsagt. Det er 58,3 prosent av sakene. Blant mennene gjaldt det samme i 57 av 99 saker, tilsvarende 57,6 prosent av sakene.

• Promillenivået er relativt likt: I 71 prosent av disse kvinne-sakene var det kjøring med høy promille. Blant mennene var det 67,7 prosent. Blant både menn og kvinner var det like høy andel saker i det aller høyeste promillesjiktet (over 2).

• Menn hadde like ofte forsvarer: Det var forsvarer i 8 av 23 saker med kvinner, 33,3 prosent, og i 39 av 99 av sakene med menn, tilsvarende 39,4 prosent.

Ulike forhold?

Ulikhet for loven Les flere artikler knyttet til dette temaet. Se alle her →

• Det er registrert ulike forhold som kan ha betydning for straffutmålingen i 13 av de 24 kvinnesakene, tilsvarende 54 prosent. Blant mennene er det slik i 55 av 99 saker, tilsvarende 56 prosent. Andelen med to eller flere slike forhold er lik (24 prosent av kvinnesakene, 25 prosent av sakene med menn). • Andelen saker hvor domfelte hadde tidligere dommer som fikk betydning er lik (16 prosent).

Det var faremomenter ved kjøringen i 30 prosent av sakene med menn, mot 8 prosent av sakene med kvinner. Andelen kvinner med bøteforhold i tillegg til hovedtiltalepunktet (typisk bruk av ulovlige rusmidler) var 25 prosent, mot 20 prosent blant mennene.

Det ble i større grad lagt vekt på personlige forhold ved tiltalte blant kvinnene enn blant mennene, med 12,5 prosent av kvinnene mot 3 prosent av mennene.

• At sakene ikke er nøyaktig like, gjenspeiles i forslaget til straff fra påtalemyndigheten.

I sakene med kvinner var det en betinget påstand i 58 prosent av sakene. Utfallet i retten ble betinget fengsel i 79 prosent av dem, en økning på 21 prosentpoeng.

I sakene med menn var det en betinget påstand i 41 prosent av sakene. Utfallet i retten ble betinget fengsel i 48 prosent av dem, en økning på 7 prosentpoengene.

På påstandsnivå var forskjellen i andelen betinget/ubetinget mellom menn og kvinner 17 prosentpoeng (58 mot 41 prosent). Etter domsbehandling er forskjellen 31 prosentpoeng, altså en økning på 14 prosentpoeng.

• De ulike forholdene er tatt hensyn til i regresjonsanalysen som er utført. Analysen viser at kvinner i gjennomsnitt har 5 ganger større sjanse enn menn til å få betinget fengsel i saker med lang liggetid, selv når forskjellene i sakene er regnet inn.