Vi har vant oss vid att läsa om skjutningar i våra storstäder. De sker oftare, de blir grövre och fler drabbas, även helt oskyldiga.

Det går inte längre att tro att det inte drabbar ”oss”, att det bara drabbar kriminella som har gett sig in i leken och får leken tåla. Det stämmer inte. Vi blir alla drabbade därför att vi känner oss otrygga, därför att vi tvingas vänja oss vid ett samhälle där våld och dödliga skjutningar normaliseras. För att varje liv som spills är ett misslyckande och en sorg för vårt samhälle. Jag frågar mig hur vi kan tillåta att ett lågintensivt krig pågår i flera av våra städer? Hur kan alla verkningsfulla åtgärder för att förhindra eller minska detta inte vara prioriterade och finansierade?

När Fryshusverksamheten Passus startades för fem år sedan var det få som visste att det fanns gängkriminella som ville och än mindre kunde hoppa av. Samhället hade därför ingen beredskap för de behov som uppstår i och med ett lämnande. Under de fem år som gått sedan starten har Passus hjälpt oerhört många som i dag lever sina liv fria från hot, våld och kriminalitet. Det handlar om blygsamma resurser som kan ge unga människor chansen till ett vanligt värdigt liv, till arbete, utbildning, handledning och ibland terapi. Det handlar i hög grad om att de möts av någon som tror att de kan förändras.

Positiva förväntningar har visat sig vara en av de mest avgörande parametrarna för att ta sig ur ett liv i kriminalitet. Allt som allt handlar det om ytterst små resurser i jämförelse med de gigantiska belopp som kriminalitet och våld kostar.

Men verksamhetens resurser har varit knapra och än idag finns ingen samlad insats eller budget riktad till arbete med avhoppare från kriminella gäng. Passus har sedan arvsfondens finansiering tog slut 2013 överlevt med hjälp av Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF)/Ungdomsstyrelsen bidrag samt spridda bidrag från fonder, stiftelser och myndigheter samt uppdrag som verksamheten utför åt Kriminalvården. Sedan direktiven till MUCF ändrades i årsskiftet från antidemokratiska rörelser till att endast innefatta våldsbejakande extremism så har vi tappat denna centrala finansiering till verksamheten.

Trots att Fryshuset har tagit fram ekonomiska kalkyler som visar hur dyrt det är att ”inte ha råd” att satsa på verksamheter som stöttar avhopp från destruktiva grupper, så är de resurser som tillsätts för att arbeta med avhopp obetydliga. Läget är kritiskt eftersom Passus är en av få organisationer som arbetar med och har en stor erfarenhet av målgruppen. Nu tvingas man minska personalstyrkan kraftigt och därmed säga nej till personer som vill ha hjälp att hoppa av.

LÄS ÄVEN: Intervju med forskare i gängkriminalitet.

Eller som Gålöstiftelsen (vars bidrag nyligen räddade Passus från nedläggning) uttrycker det: ”… arbetet för att stödja avhopp från extrema rörelser och kriminell gängverksamhet ett mycket viktigt arbete, som inte får avstanna. Det är bara att hoppas att även samhället har samma syn på detta som Gålöstiftelsen.”

Inga barn föds kriminella, kriminella gäng är ett symptom på att samhället, vi, har misslyckats med att sörja för våra invånares basala behov tillhörighet och mening = gemenskap. Därför är det är bara vi som kan vända denna våldspiral. Tillsammans kan vi skapa förutsättningar, positiva inkluderande sammanhang så att unga inte hamnar i utanförskap och gäng kriminalitet.

Det handlar om att vi alla måste medverka till att bygga upp vårt samhälle och öppna våra dörrar då det är vi alla som blir drabbade. Förutom de av oss som har barn som förlorar livet genom ett skott i huvudet eller en bilbomb, eller de av oss som har barn som håller i pistolen och trycker av. Oavsett om det är vi som står nära dessa familjer, eller om det är vi i egenskap av skattebetalare och oskyldiga medborgare som drabbas, så blir vi alla drabbade. Passus är inte bara Fryshusets avhopparverksamhet det är en av få insatser som Sverige har för att arbeta för att hjälpa gängkriminella. Är det rimligt att låta den försvinna?

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.