“Vilks smaidīja – viņš bija tik priecīgs, ka uz viņu no krūmiem skatījās visi meža iedzīvotāji. “Kāpēc viņš ir tik priecīgs?” vāvere vaicāja ezim un briedis jautāja mežacūkai. Visi neziņā šūpoja galvas. Visi vēlējās uzzināt vilka lielo noslēpumu. Izrādās – vilkam ļoti patika futbols.”

Skaista pasaka, skaists zīmols, skaista spēle. Piecdesmitā vieta Eiropā jebkurā citā sporta veidā nozīmētu aizmirstību. Tikai ne kājbumbā. Futbols ir tik liels, ka tam būtu ļoti, ļoti “jāpacenšas”, lai izkristu ārpus “Top 3” pat nefutboliskā valstī, kur pirmās vijoles spēlē basketbols un ledus hokejs.

Vilkam ir daudz iemeslu smaidīt. Futbola globālā popularitāte – miljardos mērāmā līdzjutēju bāze, izcilās tradīcijas – paldies vienkāršībai un pieejamībai! – dāsnie televīzijas un sponsoru līgumi, kā arī starptautisko organizāciju varenība ļauj nodrošināt miljonu dotācijas arī Latvijas Futbola federācijai.

LFF šajā ziņā ir priviliģēta – ja neskaita ledus hokeja flirtu ar Kremļa gāzi, tā iegūst dāsnus finanšu līdzekļus no Šveicē bāzētajām futbola organizācijām. Līdzekļus, kādus nevar piedāvāt neviena cita sporta veida “jumta struktūra”. Gudri ieguldīti, tie var nodrošināt Latvijas kājbumbas nākotni.

Futbola nākotne ir skaista, taču par tagadni to nevar teikt. Izveidotā varas vertikāle pēdējā desmitgadē veda stagnācijas purvā, kura dūksnājos vispamanāmāk grima nacionālā valstsvienība. Par dibena sasniegšanu visskaļāk atgādināja apkaunojošais zaudējums Gibraltārā.

Pozitīvais pretstats? Sen iekavētā varas maiņa. Interesants nacionālais čempionāts. Jauns zīmols. Labi piemēri darbā ar bērniem un jauniešiem. Treimaņa brigādes neviennozīmīgās gaitas Eiropā. Futbolam uzticīgi spēlētāji, treneri, funkcionāri un žurnālisti.

Latvijas futbolam svarīgi ir visi pīlāri – jaunatnes futbols, Virslīga un valstsvienība. Par pēdējo ir lielākā interese, tai ir pati lielākā ietekme. Grozīšanās ap piecdesmito vietu nodrošinās tikai mīņāšanos uz vietas – ir vajadzīgs jauns izrāviens.

LFF prezidentu Kasparu Gorkšu gaida atbildīgs uzdevums – ar mērķtiecīgu darbu dažādos līmeņos atjaunot valstsvienības prestižu. Viņš nav burvis, viņš tikai mācās. Nav ilūziju, ka vienā vai dažos gados izdosies atbrīvoties no vecās vertikāles ēnas.

Katram vadītājam pienākas “100 dienas” – laiks, kurā Napoleons nokļuva līdz Vaterlo. Tik nozīmīgā frontē kā nacionālā federācija un valstsvienība ir vajadzīgas vairāk nekā 100 dienas, taču futbola sabiedrībai ir tiesības prasīt rezultātus.

Nāciju līgas turnīrs lai paliek kā iesildīšanās – veids, KĀ notika trenera Pātelainena atlaišana, neradīja labāko iespaidu, bet tā jau ir pagātne. Nākotne ir daudz svarīgāka. Kļūdas tiks piedotas, pasivitāte un garām palaistās iespējas nē.

Labsirdīgais vilks atgādina Kārļa Skalbes varoni no “Kaķīša dzirnavām”, kurš teica: “Kāpēc vairot sāpes? Lai labāk vairojas prieks!” Smaids un laba griba ir labs sākums, taču, lai tiktu uz priekšu, vajadzēs arī lēkt dubļos. Lai izdodas iegūt pārējo meža iemītnieku uzticību.

LFF video: Kaspars Gorkšs lasa svētku pasaku

Gada vēsākās ziņas gaidāmas tieši pēc pusgada – jūnija un jūlija mijā. Līgo vakarā Šveices pilsētā Lozannā notiks Starptautiskās Olimpiskās komitejas 134. sesija, kurā lems par 2026. gada ziemas spēļu rīkotājiem. Pretendentu vidū ir Zviedrijas galvaspilsēta Stokholma, par kuras partneri kļuvusi Sigulda.

Stokholmas vienīgā konkurente ir Itālijas finanšu un modes galvaspilsēta Milāna. Itālija piedāvā ērtāku loģistiku: Milāna atrodas blakus Alpiem – kalniem, ap kuriem uzaugusi visa Ziemas spēļu industrija un klasiskās tradīcijas.

Kandidātu atbilstību vērtēs IOC izvērtēšanas komisija. Tajā ir astoņi cilvēki: “Rugby Europe” prezidents Oktaviāns Morariu (Rumānija), IOC locekļi Kristīne Klostere Āsene (Norvēģija) un ātrslidotājs Žangs Hongs (Ķīna), kā arī Romans Kumposts (Čehija), Haike Grosvanga (Vācija), Marianna Deivisa (ASV), Lī Hī-Bems (Koreja) un Hosē Luiss Marko (Argentīna).

NHL komisārs Gerijs Betmens ir paziņojis, ka viņa spēlētāji, visticamāk, nepiedalīsies spēlēs, ja tās tiks rīkotas ārpus Ziemeļamerikas, kamēr paši sportisti būtu gatavi startēt tikai “tradicionālā” ledus hokeja valstī. Tikmēr IOC piesolījusi 925 miljonu dolāru dotāciju pilsētai – uzvarētājai.

Kņadā garām paslīdējis fakts, ka pēdējos gados arvien vairāk pilsētu atsakās no iespējas rīkot Spēles to dārdzības un neviennozīmīgās ietekmes dēļ. Šveices pilsēta Siona un Kanādas pārstāve Kalgari atsauca kandidatūru pēc tautas nobalsošanas. Grāca (Austrija) izstājās 2018. gada 6. jūlijā, Saporo (Japāna) – 13. septembrī, bet Turcijas pilsēta Erzuruma netika uzaicināta.

Arī 2022. gada spēlēs galīgajā atlasē palika tikai divas pretendentes – Pekina (Ķīna) un Almati (Kazahstāna). IOC noraidīja Ļvivas kandidatūru pēc Kremļa agresijas Ukrainā. Stokholmā trūka politiskā atbalsta, bet Krakova (Polija) noraidīja ieceri tautas nobalsošanā. Visbeidzot, Oslo izstājās pēc tam, kad Norvēģijas valdība atteicās finansēt pasākumu.

for 2022 and 2026 winter bids this was my count: St. Moritz, Munich, Krakow, Innsbruck, Sion lost referenda, in Oslo and Stockholm political reps withdrew their support.

BBC News - Olympic Games: Why cities are snubbing the 'greatest show on Earth' - Calgary's rejection, motivated by fears about high costs and questions about the economic benefits, came after three other cities all withdrew from bidding earlier this year. https://t.co/d4sWyvi8nf