Især unge i udsatte positioner bliver ofre for kviklånene.

Forleden skrev en sygeplejerske i psykiatrien til mig med et nødråb. Han beskrev, hvordan patienter på hans afdeling med svære psykiske sygdomme gang på gang faldt i gældsfælder. Han så, hvordan mennesker i en udsat position blev ofre for kviklånenes kortsigtede fristelser og langsigtede gældsproblemer.

I dag kan alle desværre optage et kviklån på små tusinde kroner, hvor kviklånsfirmaerne kan opkræve absurde renter på op til 750 pct. på et år. Det er lovligt, men kviklån er syg kapitalisme, og de forsvinder ikke af sig selv. Derfor må politikerne gribe ind, så det bliver slut med frie tøjler til kviklånsfirmaer. Kapitalismen skal reguleres, for ellers gavner den ikke det fælles bedste.

I dag er der rig mulighed for, at smarte erhvervsfolk sender unge mennesker med psykisk sygdom og enlige mødre i et gældshelvede. Kviklånsfirmaernes modsvar er, at de ikke har tvunget danskerne til at gøre brug af kviklån. Deres påstand er, at det er folks eget frie valg, om de vil tage et kviklån.

Det er jo ikke lodret forkert, men det er amoralsk. For det første er det jo åbenlyst, at et menneske, som har behov for at låne små tusinde kroner ikke i forvejen har lønkontoen proppet med millioner. For det andet kræver det indsigt at forstå lånevilkårene, før den første rykker for renter dukker op i mailboksen.

Kigger man på, hvem der gør brug af kviklånene, er målgruppen også tydelig. Næsten halvdelen af alle kviklån, der blev optaget sidste år, blev optaget af mænd mellem 18 og 29 år. Kviklånsfirmaerne lever af impulsive handlinger, ønsket om hurtige penge og uvidenhed. For dem er moral er en by i Rusland. Kapitalismen passer ikke på mennesker, derfor må staten gøre det. En ureguleret kapitalisme gavner de få og de rigeste.

Det er da også en god forretning at tilbyde kviklån for ejerne af virksomheder. Og det er en branche i vækst. I 2018 blev der udstedt 78 pct. flere kviklån end året før. Den udvikling vender ikke af sig selv. Derfor er der brug for, at der bliver grebet ind politisk med et loft over den årlige rente, som er rimelig.

Ikke nok med at kviklån er et forfærdeligt produkt, kviklånsfirmaerne er også ublu i deres markedsføring. For nylig var der et eksempel på, at firmaet Turbolån gjorde brug af ”Paradise Hotel”-stjernen Lenny Pihl, der på sin Instagram-profil opfordrer til et hovedløst kviklån. Pihl er en såkaldt influencer, som pakker reklamer ind i mere eller mindre uskyldige opfordringer til at gøre som ham for at være som ham.

Vi skal have strammet reglerne for, hvor og hvordan man kan reklamere for de her vanvittige lån. Eksempelvis skal kviklånsreklamer ikke køre i den samme blok, hvor der kører reklamer for spil eller gambling. Det er jo en syg kombination, som helt bevidst driver rovdrift på mennesker i en udsat position.

Vi skal selvfølgelig spørge os selv, hvor grænsen for det personlige ansvar går. Det er selvsagt ikke statens ansvar at forhindre folk i at gøre noget dumt, men det er statens ansvar at minimere risikoen for, at folk gør noget så dumt, at muligheden for at komme på ret køl igen er minimal.

Når folk optager kviklån, sker det ofte, at de bliver fanget i en gældsspiral, hvor de bliver nødsaget til at optage et nyt lån for at dække det tidligere. Det graver gældsspiralen dybere og dybere, men de har ikke noget valg, fordi kviklånsfirmaerne opkræver de tårnhøje renter, uanset om folk kan betale eller ej. Ud over et loft over den årlige rente bør der også sættes grænser for, hvor mange kviklån folk kan have kørende på en gang.

Drømmen om hurtige penge og mere økonomisk frihed, når man er ung eller lever i fattigdom, vil ikke forsvinde, fordi vi får greb om kviklånsfirmaerne. Men vi kan beskytte folk mod fristelsen og de uoverskuelige gældsproblemer, der følger med et kviklån, som det er i dag.