DRUGO dominantno mesto u mojim posleratnim subotičkim godinama vezano je takođe za jedan park koji se nalazio u samom srcu varoši. Danima i noćima, ponekad i do samih svitanja, sedeo sam na gvozdenoj ogradi parka. Na našem “Majmunskom ostrvu”, kako su zvali ovu ogradu, ostajao sam sa dva-tri najokasnelija moja prijatelja, koji su takođe isto tako bili skloni ovoj vrsti “idealističkih” razgovora i sanjarenja čija su se raznolika ishodišta obično završavala u mladalačkim pričama o literaturi.

Sedeći na niskim gvozdenim štanglama do duboko u noć, pod uličnom svetiljkom, čitao sam. Ponekad sam - dok su se osvetljeni prozori unaokolo mogli izbrojati na prste - čitao ovoj malenoj družini na „Majmunskom ostrvu“, svoje nove stihove. Oni su bili moja jedina publika, njih nekoliko po broju, u sasvim opusteloj i već uveliko usnuloj bačkoj metropoli...”

Ovako je u svojim uspomenama na dane provedene u Subotici govorio pesnik Stevan Raičković. Poznati srpski književnik i akademik samo je jedan od mnogih koji su u proteklih pola veka svoje tinejdžerske dane provodili sedeći na čeličnoj ogradi parka prekoputa Gradske kuće.

Zvao se taj park najpre Trg Sent Ištvana, pa Svetog Stipana, Karađorđev trg, Trg maršala Tita, a sada Trg republike, ali za sve to vreme, pored zvaničnih, imao je univerzalno ime - „Majmunsko ostrvo“ ili „Majmun plac“. Pod tim imenom decenijama je bio kultno sastajalište mladih Subotičana.

Bez obzira na to što su park okruživale klupe, sedenje na metalnim štanglama imalo je posebnu draž. Nije bilo novca, niti mesta gde bi omladina mogla da izlazi, te je vrhunac provoda bilo do ponoći ostati na “Majmunu”.

MATURANTI Nekada popularna šipka danas je zborno mesto za maturante koji upravo odatle ulaze u svet odraslih.

- Kada je dete moglo samostalno da sedne na šipku, više nije bilo malo, a kada je na njima smelo da boravi do kasnih večernjih sati, više nije bilo dete - sećaju se vremešniji Subotičani mesta za inicijaciju omladine.

S vremenom, omladina je pomerala svoje pozicije na “Majmun placu”. Tokom šezdesetih zborno mesto je bilo bliže “Triglavu” (nekada “Fidelinkina” pekara, a danas “Lili drogerija”), dok se sedamdesetih ono nalazilo na stazi koja je dijagonalno prelazila preko trga. Štangla je uveče bila prepuna, te nisu mogli svi da sednu, već su društva stajala okolo u grupama. Kako su česte bile restrikcije struje, ponekad su se pod svetlosti zvezda svirale gitare, čitale pesme, otkrivale prve simpatije...

Krajem sedamdesetih je na mestu današnjeg “Mekdonaldsa” otvoreno mesto rogobatnog imena “Degustacioni centar”, koje se naslonilo na krilo “Majmuna”, pa se težište pomerilo na tu stranu. Početkom osamdesetih, tu su sedeli pankeri, a na suprotnoj strani, ka “Triglavu”, hipici. Njihov animozitet bio je nadaleko poznat. Kada je 1985. izgrađena nova fontana, nije se moglo naći mesto na šipci ka Malom korzou, koji je postao pešačka zona.

A onda su došle devedesete... Tužne i nesretne, rekao bi Balašević, a one su upravo to bile za „Majmunsko ostrvo“. Nove letnje bašte modernih kafića i nova mesta za provod, kao i potpuno drugačiji muzički trendovi, opusteli su ovo mesto.

Momci na „Majmunskom ostrvu “ sedamdesetih godina prošlog veka

- Svaki put kada prođem tuda setim se svojih tinejdžerskih dana i večeri, kada smo uz gitaru tu sedeli “čak” do 23 sata - seća se jedna sugrađanka. - Na njemu nikada nije bilo nereda, tuča, kao ni smeća posle nas. Tu je bila posebna atmosfera, puna pozitivne i kreativne energije. Tu su se rodile mnoge ljubavi, neke su se tu i okončale, a neke, bogami, traju i danas.

Na “Majmunu” danas nema puno mladih, koji bi tu sedeli svako veče i čekali da se “nešto desi”, maštali kako izgleda pravi provod u svetu odraslih, obilazili tri kruga, kako bi ih simpatija primetila...

“Neki novi klinci” imaju danas potpuno drugačija interesovanja. Ali, „Majmunsko ostrvo“ postalo je sada zborno mesto maturanata, koji upravo sa ovog mesta ulaze u - svet odraslih. Takođe, postalo je i omiljeno mesto za slikanje mladenaca.





















Književnik Stevan Raičković na „Majmun placu“