KREVENDE JOBB: Bøkker Arne-Jøran Øyen sin viktigste oppgave er å sørge for at Arcus' nærmere 9000 fat med akevitt holder mål. Verdien over disk for innholdet er nærmere 300.000 kroner per fat.

GJELLERÅSEN (Side3.no): - Uten oss, blir det vel ingen akevitt til jul, ler bøkker Arne-Jøran Øyen og slår hånden på et eikefat der han står ikledd arbeidstøy og skinnforkle på verkstedet sitt.

Øyen er én av to bøkkere hos Arcus på Gjelleråsen utenfor Oslo. Sammen med bøkker-kollega Ole Johnny Olsen sørger han for å holde de massive eiketønnene ved like slik at Arcus kan levere klassikere som Gammel Oppland, Løiten Linie og Gilde Juleakevitt til det norske folk.

Øyen og Olsen en sjelden rase. Visstnok er det mindre enn to håndfuller med personer i Norge med svennebrev i bøkkerfaget.

- Hvordan man bestemmer man seg for å bli bøkker?

- Nei, si det? Man må vel være over snittet interessert i håndverk og treverk. Samt lukt og smak.

Øyen har arbeidet som bøkker i over 25 år. Han sier man aldri er utlært i bøkker-faget.

- Jo mer du lære deg, jo mer innser du hva du ikke kan. Det er et håndverk man kan virkelig dykke dypt i. Det er veldig spennende.

HÅNDVERK: Om én slik tønne skulle gi feil smak på akevitten, betyr det at polvarer for 300.000 kroner går rett i vasken. Øyne og nese er viktige redskaper for bøkkerne.

Totalt har Arcus fire bøkkere i hus, men de er kun to som arbeider som bøkkere til daglig.

- Det finnes flere bøkkere rundt om i Norge. På vestlandet er det noen som driver innen fisk og sildetønner, men totalt er vi ikke mange.

Yrket som bøkker har lange tradisjoner, ikke bare i Norge, men over hele verden. I Frankrike har mange av de store konjakkprodusentene egne bøkkere i hus.

Tønner har i flere tusen år blitt brukt som emballasje for å frakte, ikke bare flytende, men alt fra mat til gjenstander. Å lage gode tønner var en kunst.

- Handel og transport ble mye lettere - det enklere å rulle enn å bære. I tillegg var det jo billigere og mer solid emballasje enn leirkrukker og amfora. Man fraktet også vin og annen drikke på slike fat, og fant da raskt ut at enten man vil det eller ei, så tar innholdet smak av emballasjen, forteller bøkkeren.

Eik var som oftest den foretrukne tresorten, en lokal tresort som hadde de fysiske egenskapene og som var lett å klyve.

Det finnes over 500 forskjellige eikesorter og hybrider av den.

De mest brukte sortene er amerikansk hvit eik, europeisk sommer og vinter eik.

Man har gjennom årenes løp testet seg frem til forskjellige kombinasjoner til de forskjellige vin - og brennevinsvariantene.

- Det er herfra prinsippet om at vin og noen typer brennevin skal ha et eikepreg i smaken, forklarer Øyen.

SPESIALREDSKAP: Skarpe og gode redskaper er viktig for at en tung jobb skal gå så lett som mulig. Hver bøkker sliper og vedlikeholder sine egne redskaper. Bakenfor Øyen ser vi bøkker-kollega Ole Johnny Olsen

Henter fat fra Spania

De aller fleste fatene som benyttes til lagring av akevitt hos Arcus er sherryfat som kommer fra Spania.

Øyen og Olsen, samt andre fra Arcus, reiser flere ganger i året sørover på kontinentet for å inspisere fatene de ender opp med å handle inn.

- Vi prøver å kjøpe inn cirka 500 nye fat hvert år, slik at vi kan holde produksjonen løpende. Før vi reiser ned, har vi et møte der vi ser på hva slags fat vi ønsker og trenger til våre produkter.

- Så sender vi nedover en liste med karakteristikker vi vil at fatene skal ha. Sherry-produsentene plukker så ut fat de mener møter våre krav. Vi går så over fatene nøye, før vi bestemmer oss for å kjøpe, forklarer bøkkeren.

Øyen legger til at de ofte går til innkjøp av forskjellige «årsklasser» på fatene. Dette er det en spesiell grunn til.

- Forskjellig alder har forskjellig smak i forhold til sherry-inntrekk i fatet. På denne måten får vi den riktige blandingen.

Uheldigvis er det ikke bare akevittprodusenter som jakter på gode fat. Også skottene, irene og japanerne benytter seg av sherryfatene når de lager sin whisky.