

Det var en helt normal morgen, da mit liv ændrede sig for altid. Som sædvanligt tjekkede jeg som det første min Instagram og så de sædvanlige tyve-tredive tørstige betaer i mine DM's. Deres beskeder var de sædvanlige upersonlige og liderlige af slagsen, men som jeg sad der og havde lyst til at brække mig over hvor sædvanligt det alt sammen var, fik jeg ud af øjenkrogen øje på noget. Noget helt andet. Noget nyskabende og fantastisk. Min vejrtrækning blev tungere. Et lille suk kom over mine læber. "God røv bro". Endelig, endelig! Noget der talte til min sjæl og mit hjerte. Der viste interesse for mit enorme intellektuelle væsen. Jeg vidste det var kærlighed, første gang deres tiltalende gryder kom inden for mit synsfelt. Jeg kom med i Georg-Chan og Wilf-musens musikvideo til deres sang, "velkommen til Insta", og ingen Chanel-taske eller mængde af likes har nogensinde gjort mig så lykkelig. Men på trods af dette, og at jeg hver aften faldt i søvn til lyden af Wilf-musens skønne røst og med min højre hånd under dynen, følte jeg mig aldrig helt tilfreds. Mere vil have mere og langsomt gik det op for mig at jeg aldrig ville kunne høre den skrige mit navn. "OPMÆRKSOMHED, ALLE BØRNER! Vores længe ventede Snus Review 2.0 vil komme snart, men denne gang vil vi gerne have en af jer med. Smid jeres sygeste banker på vores Discord, sørg for at være bedre end alle andre og husk at æde en pik :)))". Nu havde jeg chancen! Jeg hev fat i en vilkårlig gut der engang savlede over mine jader og som ville gøre alt for at se nærmere på dem, og bad ham om at lave mig et beat og en tekst. Og det skete. Jeg var gået forbi en meget dyr bil med en, alt taget i betragtning, ualmindeligt lille tagboks og stod nu foran Wilf-musen og Georg-Chans hoveddør.