Sommerferien står for døren og for de fleste er udsigten til en lang ferie under fremmede himmelstrøg lykken.

Men for nogle børn og unge i minoritetsmiljøet betyder sommerferien, at de ikke ved, om de fortsat bor i Danmark, når ferien er slut.

Det er de børn, der i deres forældres øjne er blevet for danske og som derfor sendes på genopdragelsesrejse i forældrenes muslimske hjemland.

Hvor mange er berørt? Der findes ikke tal for, hvor mange unge, der bliver sendt på genopdragelsesrejse og hvor længe. På RED Safehouse i København får de omkring 10-12 henvendelser om genopdragelsesrejser årligt. Det tal dækker dog ikke det reelle antal, vurderer Anita Johnson, direktør for RED Safehouse. Hun siger, at man vurderer, at der lige nu sidder omkring 40 unge rundt omkring i verden, som ikke kan komme hjem til Danmark. Hun vurderer, at de 10-12 henvendelser, de får på RED Safehouse, ikke dækker det reelle tal, da det især for pigerne er tabubelagt at tale om.

Ville ikke gå i traditionelt pakistansk tøj

En af dem, der har oplevet, hvad en sådan genopdragelsesrejse indebærer, er Sara, der er en dansk-pakistansk kvinde midt i 20’erne.

Sara er født og opvokset i Danmark med pakistanske forældre. Hendes far var meget dominerende, hendes mor var undertrykt af ham, lige som resten af kvinderne i hendes familie, fortæller hun i radioprogrammet Geetisk Råd på P1.

Men Sara følte sig som dansker. Hun havde ikke lyst til at underlægge sig farens krav om, at hun skulle gå i traditionelt pakistansk tøj. Hun ville være sammen med sine venner og gå i almindeligt tøj.

Som den ældste i søskendeflokken begyndte hun at sætte sig op mod sin far og hans forsøg på at begrænse hendes muligheder for at udfolde sit liv ”som almindeligt menneske”, som hun siger.

- Den måde, jeg gik påklædt, at jeg gerne ville være ude. Alle de almindelige ting, man laver i sit ungdomsliv. Jeg kunne ikke se det forkerte i det, men det kunne han, fortæller hun i Geetisk Råd.

Indlagt på psykiatrisk hospital

Men det viste sig, at Sara havde en svær depression, der blev værre og værre. Hun forsøgte at tage sit eget liv ved at tage en overdosis, og blev derefter indlagt på psykiatrisk hospital.

Min far syntes, at det var diskriminerende, at jeg fortalte kommunen og psykologer, hvad det var for en opvækst, jeg havde, og hvordan det påvirkede mig. Det var det, der ramte hans ego så hårdt.. Sara

Her fortalte psykologerne forældrene, hvordan hun havde det. Men det gjorde ikke forholdet til faren bedre, tværtimod.

- Min far syntes, at det var diskriminerende, at jeg fortalte kommunen og psykologer, hvad det var for en opvækst, jeg havde, og hvordan det påvirkede mig. Det var det, der ramte hans ego så hårdt, at han tænkte, at jeg var for meget, fortæller hun.

Hendes danske værdier, de venner hun så, hendes fremtidsplaner, hvordan hun gik klædt. Det var alt sammen galt.

- Han kom med trusler om, at han ville blive skilt fra min mor og slå mine søskende ihjel.

Var skrækslagen inderst inde

Men han gjorde ikke alvor af truslerne. I stedet sendte han Sara på en såkaldt genopdragelsesrejse til noget familie i Pakistan.

Her havde han allieret sig med hendes onkel, og sammen sørgede de for, at hun blev indlogeret under, hvad Sara kalder ”slaverilignende forhold” for at blive sat på plads.​

Hør udsendelse Hør hele Geetisk Råd fra tirsdag den 6. juni om genopdragelsesrejser her.

- Jeg har levet under nogle slaverilignende forhold, hvor jeg reelt blev holdt til fange. Mit pas blev taget fra mig, jeg måtte ikke gå ud nogen steder uden opsyn, af mændene i huset især, fortæller Sara.

Selv om hun gjorde, hvad hun kunne for at fremstå som en stærk person og ikke viste nogen, hvor hårdt det ramte hende pludselig at skulle være i Pakistan og indordne sig familiens krav, så var hun skrækslagen, og så snart hun var alene, mærkede hun angsten for, hvad der skulle ske med hende.

Sara troede dog på, at hun ville komme tilbage til Danmark efter et par måneder, som forældrene havde sagt.

- Så det var bare hold ud, hold ud, hold ud – det er bare to til tre måneder. Det var det, jeg fik at vide, at det skulle vare. Men det var det så bare aldrig. Det var bare tusindvis af dage, der bare alle sammen lignede hinanden.

Truet med gevær

Sara forsøgte at flygte fire gange. Første gang sagde hun bare til familien, at hun ikke gad være der mere, og at hun ville gå.

- Der fik jeg en hel masse modvind, blev slået og holdt tilbage i et rum i flere dage, fik ikke noget mad, fortæller hun.

Den sidste gang, blev der sigtet et gevær mod mig, og jeg fik at vide, at jeg var heldig, at jeg ikke var blevet slået ihjel nu og her. SAra

Hun fik at vide, at de nok skulle få hende sat på plads, og at hun ikke skulle tro, at hun bare kunne gøre, hvad hun havde lyst til. I landsbyen, hvor de boede, var en ung kvinde blevet slået ihjel, angiveligt fordi hun selv ville vælge sin ægtemand.

Fjerde gang Sara forsøgte at flygte, var hun tæt på at lide samme skæbne.

- Den sidste gang, blev der sigtet et gevær mod mig, og jeg fik at vide, at jeg var heldig, at jeg ikke var blevet slået ihjel nu og her, fortæller hun.

Tvangsgift med sin fætter

Familien forsøgte at få Sara til at indvilge i at gifte sig med sin fætter, der boede i samme hus. Men hun nægtede, selv om det kostede hende tæsk at gøre modstand.

Efter omkring seks år var hun imidlertid begyndt at tvivle på, om hun nogensinde kom derfra.

Social kontrol? Er du selv underlagt social kontrol, eller kender du til en ung person, der er, så kan du kontakte: Etnisk Ung eller RED - Safehouse for unge i æresrelaterede konflikter

Så hun opgav at gøre modstand, da familien ville have hende gift med en anden fætter. Derfor betegner hun det som et tvangsægteskab.

- Det var under tvang. Efter seks-syv år tænkte jeg, at de aldrig ville lade mig komme derfra. Det var ikke noget, jeg var glad for, men jeg gjorde ikke noget modstand længere.

Da hun blev gravid fik hun lov til at rejse til Danmark for at besøge sin familie. Nu var hun gift, hun var sat på plads og gjorde ikke længere så meget modstand.

- Det var en overvældende følelse. Det er jo her jeg hører til, det er her jeg er født og opvokset.

Har altid følt sig som dansker

Men selv om hun altid har kaldt sig for ”dansker”, så havde hun i mellemtiden mistet sin opholdstilladelse i Danmark.

Jeg ved jo ikke, hvor jeg hører til i dag. Jeg har jo altid troet, jeg var dansker. SAra

I to år har hun ventet på, at hendes sag skal afgøres, så hun kan få et cpr-nummer, søge arbejde og få sin to år gamle søn i daginstitution.

Hun føler i dag, at hun både har mistet mere end syv gode år af sit liv og en del af sin identitet.

- Jeg ved jo ikke, hvor jeg hører til i dag. Jeg har jo altid troet, jeg var dansker.

Sara håber, at hun ved at fortælle sin historie kan få sat fokus på, at der skal gøres noget for at hjælpe de mange børn og unge, der sendes på genopdragelsesrejser.

Af hensyn til hendes sikkerhed er Sara et opdigtet navn. Redaktionen er bekendt med hendes identitet.