Et frit og rationelt samfund ville for længst have lovliggjort og reguleret handel, besiddelse og indtagelse af euforiserende stoffer. Særinteresser, politikere og embedsmænd lever i bedste velgående af forbudstyranniet og det er da også nemt nok at påpege alle ulyksalighederne ved misbrug og glemme de enorme ulemper for befolkningen som helhed, som forbudet utilsigtet, men ganske tydeligt har medført. Erfaringerne fra forbudstiden (1920-1933) i USA er ellers tydelige nok.

Verden er ikke perfekt og nøjagtigt som mennesker er forskellige og har laster i alle retninger hvad enten det er alkohol, tobak, spille lidenskab, hor, hang til at provokere eller at fortælle løgnehistorier under en valgkamp, så undgår vi ikke uvæsenet ved at forbyde det.

Total frihed i et civiliseret samfund er umuligt, for man er nødt til at beskytte borgerne, således at den enes frihed ikke skader den andens - herunder også at børn og umyndige ikke lovligt kan lide grov overlast. Omfanget af lovene bør være så beskedent som overhovedet muligt - netop for at optimere graden af frihed og fordi der altid er uforudsete konsekvenser med love. At en intention er god, betyder ikke at resultatet af en lov nødvendigvis er godt.

Vi bør have frihed til at begå vores egne fejl også selvom det kan være fatalt. Et forbud imod euforiserende stoffer kan slet ikke siges at have elimineret ondet, men det er ganske vist at opretholdelsen af loven er afsindigt omkostningsfyldt for samfundet.

Det er min påstand, at vi vil være væsentligt bedre stillet med en legalisering alt taget i betragtning.

Stofmisbrug bør betragtes som en sygdom på niveau med alkoholisme og man bør også have lidt sans for proportioner i anskuelsen. Alkohol og tobaks relaterede sygdomme samt medicinmisbrug påvirker hver for sig folkesundheden i et væsentligt større omfang end euforiserende stoffer gør.

Nogle vil indvende, at antallet af misbrugere vil eksplodere ved en legalisering, men det mener jeg er temmelig usandsynligt. Befolkningen er godt klar over, at stoffer er farlige for helbredet. Derimod er nogle mennesker tiltrukket af de forbudne frugter og hele miljøet omkring det ulovlige - man udviser trods overfor det etablerede samfund ved at bryde reglerne.

Andre bliver hevet ind i et misbrug på grund af profit marginerne. Pusherne har ganske enkelt interesse i at forære vareprøver væk eller forgifte folks drinks, fordi det giver nye kunder.

Unge har i dag lettere ved at købe stoffer end ved at købe alkohol.

Kvaliteten af de illegale stoffer er ofte dårlig på grund af vilkårene for fremstillingen og de manglende reklamationsmuligheder i branchen. Det høje prisniveau for hårde stoffer har medført billigere substitutter med betydelige negative følgevirkninger. Man hører fra tid til anden, at misbrugere er kreperet alene på grund af urenheder i stofferne.

Medicinalindustrien kan højne kvaliteten af stofferne og prisen vil falde ganske betydeligt. Om det skal være som håndkøbsmedicin, lægeordineret eller tilgængeligt på fixe klinikker er en anden diskussion, men alle tre muligheder er ganske relevante for forskellige slags stoffer.

De helt klare ulemper ved de nuværende love er at hele miljøet omkring ulovlige stoffer medfører en hel masse aktivitet inden for prostitution og berigelseskriminalitet, det værende både indbrud og røverier. De sygdomme, der florerer iblandt de stofmisbrugende prostituerede udgør i sig selv en fare for kunderne (og branchen) og berigelseskriminalitet berører i høj grad samfundet.

Forsikringspræmier, som følge af indbrud, er højere end de ville være med billigere stoffer og befolkningen bruger mange resurser på at sikre deres hjem med sensorer, kameraer, alarmer, låse og ikke mindst reparationer efter indbrud.

Politi og retsvæsen har en stor del af arbejdsbyrden via de illegale stoffer og det vedrører igen fængslerne, med belægningsprocenter, ransagninger, indsmuglinger, afhængighedsforhold til stærke fanger og korruption iblandt fængselspersonalet.

A pro pos korruption, må det formodes, at omfanget ikke er ubetydeligt hos både politiet og andre steder i embedsapparatet og givet iblandt politikere.

Det er ubestrideligt, at narkobagmændende ville blive ruineret med en legalisering og med de store indtjeninger in mente hylder de muligvis det gamle udtryk : ”Den der smør´ godt, kør´ godt.”

Hvis man ser bort fra narkobagmændendes incitament til at bestikke, kan man jo sige, at selve systemet, herunder både embedsmænd, domstole, advokater, fængselsvæsen og for så vidt også politikere har store interesser i et fortsat forbud. Det giver mere arbejde og et evigt behov for flere bevillinger og flere kolleger. Prestige for de ansatte og cheferne med store afdelinger og politikere, der kan profilere sig på illusionen om at de godhjertede tiltag også er samfundsgavnlige.

Blødsødenheden i retssystemet skyldes muligvis andet end bare kriminologernes indskrænkede påstande om at straf ikke hjælper. Man kan sige, at det gavner fiskebestanden, når fiskene sættes ud igen. Sisyfos arbejde inden for det offentlige bliver ikke vurderet på samme måde som i privat erhvervsliv.

Skatteborgerne generes med høje skatter og chikaneres når de rejser eller skal sende varer rundt. Alt skal undersøges og mistænkeliggøres og i tilgift stortrives kriminaliteten og respekten for landets love er lavere end den kunne være. Hvis man bryder én lov, er man mindre tilbøjelig til at respektere andre love. Jeg tænker på de ellers lovlydige stofmisbrugere, som passer et arbejde og et familieliv. Er de bedre stillet ved at skulle opsøge kriminelle for at tilfredsstille deres behov ?

Danmark kan ikke gå enegang i det her siges det og vi vil blive oversvømmet af misbrugere som følge af en legalisering. Tja - lad os se hvor stort problemet bliver førend vi blæser det op. Man kan lige så vel indvende, at det i høj grad vil gavne turistindustrien.

For mig at se bør vi legalisere euforiserende stoffer i Danmark og betragte misbrugerne som syge i stedet for at kriminalisere dem. Vi skal ikke være bange for at være blandt foregangslandene.

Internationalt set vil det være et hårdt slag imod terrorisme, hvis denne vigtige indtægtskilde elimineres og det vil ganske givet forbedre forholdene for de landmænd, der dyrker disse afgrøder, hvis det ikke er ulovligt.

Det kan være at kamelen bliver lettere at sluge for de hellige, når omkostningsniveauet i hele den vestlige verden bliver tvunget ned af en økonomi, der uundgåeligt er på vej totalt i knæ.

Men vi bør legalisere stofferne for frihedens skyld fordi med hensyn til de nuværende love - cui bono ?