Da stemmerne skulle tælles op efter kommunalvalget i november 2013, lå der 114.000 flere stemmesedler i valgurnerne, der var afgivet af kvinder end af mænd.

Siden danske kvinder i 1908 fik stemmeret til kommunalvalg og i 1915 til folketingsvalg, er kvindernes stemmeprocent vokset støt. Ved valget i 2013 lå den på 2,9 procentpoint over stemmeprocenten for mænd (73,5 pct. versus 70,6 pct.). Og hos de unge var forskellen endnu større: Stemmeprocenten for kvinder i 20’erne og starten af 30’erne var syv-otte procentpoint højere end for de jævnaldrene mænd.

»I de seneste årtier har de kvindelige vælgere været i flertal, og de øger det flertal,« siger seniorforsker Yosef Bhatti fra KORA, Det Nationale Institut for Kommuners og Regioners Analyse og Forskning.

»Unge kvinder får mere uddannelse end mænd, og vi ved, at der er en sammenhæng mellem uddannelse og valgdeltagelse,« siger han.

Den større andel af kvindelige vælgere kan på længere sigt skubbe dansk politik i en mere rød retning, vurderer professor Rune Stubager fra Aarhus Universitet.

»Vi ved, at kvinderne er mere venstreorienterede, og det er en udvikling, som ser ud til at bliver større. For en 20-30 år siden var der ikke den store forskel på mænd og kvinders andel af stemmerne på rød og blå, men der er vokset et gab frem, hvor syv til 10 procentpoint flere kvinder end mænd stemmer på rød end blå,« siger Rune Stubager.

Læs også: Skal vi omfavne kønsforskellene?

Valgforskningen har studeret kønsforskelle til folketingsvalg mindre grundigt end til kommunalvalg, men meget tyder på, at tendensen er den samme – om end i lidt mindre skala.

»Mit bud er, at forskellen mellem unge mænd og unge kvinder stadig vil være der til folketingsvalg, men at den er lidt mindre, fordi folketingsvalg i højere grad mobiliserer de mindst interesserede, og på den måde får flere mænd med,« siger Yosef Bhatti.

Hver sin planet

Professor i statskundskab ved Aalborg Universitet Jørgen Goul Andersen – der har forsket i forskellene mellem mænd og kvinders politiske holdninger – peger på det paradoksale i, at holdningsforskellene mellem kønnene er vokset kontinuerligt siden 70’erne, samtidig med at mænd og kvinder på en række områder er blevet mere lige. Forskellene er store og går på tværs af indkomst og socialklasse, forklarer han.

»Jeg vil ikke sige, at mænd og kvinder bor på hver sin planet, men det er lige før. Det er egentlig utroligt, hvor store forskellen er, når man tænker på, at mænd og kvinder bor og arbejder sammen,« siger Jørgen Goul Andersen. Han fortæller, at de to køn generelt har forskellige holdninger til børn, ældre, sundhed, miljø, forsvaret, velfærdsstatens sociale ydelser og økonomisk lighed. Og den mest markante forskel: Valget mellem skattelettelser og velfærdsforbedringer hvor mænd generelt foretrækker det første og kvinder det sidste.

»Mænd og kvinder vælger simpelthen forskellige regeringer,« siger Jørgen Goul Andersen.

Yosef Bhatti er enig: »Der er rigtig mange unge mænd, der stemmer på Liberal Alliance, mens der er rigtig mange unge kvinder, der stemmer på Enhedslisten. Begge partier står stærkt blandt de unge, men det dækker over vidt forskellige præferencer hos mænd og kvinder.«

Når andelen af kvindelige vælgere vokser, samtidig med at kønsforskellen i politiske holdninger vokser, har det potentiale til at forandre dansk politik, mener Yosef Bhatti.

»Lad os sige, at forskellen mellem mænd og kvinders valgdeltagelse stabiliserer sig på fem procentpoint, og at kvinderne stemmer 10 pct. flere til venstre end mændene. Således begynder de borgerlige partier jo med et handicap hver eneste gang,« siger han.

Han peger på, at de venstreorienterede partier allerede i dag har et lignende handicap, fordi nydanskere og socialt udsatte – vælgergrupper der har en tendens til at stemme rødt – har en valgdeltagelse under gennemsnittet.

Svært at spå

I 1909, hvor kvinder for første gang kunne stemme og stille op til kommunalvalget, lå deres valgdeltagelse 25 procentpoint under mændenes. Det faldt til 10 procentpoint i 1933 og til fire procentpoint i 1974. I 1997 stemte mænd og kvinder stort set lige hyppigt, og i 2001 overhalede kvinderne mændene. Hvorvidt tommelfingerreglen om de røde kvinder og de blå mænd vil bestå i fremtiden er usikkert. Det har nemlig ikke altid været sådan. Før 1970’erne var det normalt, at kvinder stemte mere højreorienteret end mænd, fordi de borgerlige partier blev opfattet som mere familieorienterede.

»Kvinderne gik jo hjemme og brugte megen tid på familien dengang,« forklarer Rune Stubager.

I løbet af 70’ernes kom flere kvinder ud på arbejdsmarkedet og blev politisk mobiliseret gennem venstrefløjens kvindebevægelser. Det betød både, at kvindernes valgdeltagelse steg til samme niveau som mændenes, og at kvinderne blev mere røde.