Det er november 2015, og i Malaysia, hvor luftfugtigheden er på 89 procent, og det næsten helt sikkert stadig regner, har David Levy, en af mændene bag den anden årlige Congress on Love and Sex with Robots lige tid til at tale lidt i telefon:

»Jeg havde ikke regnet med at ende her,« siger han, og jeg kan næsten høre ham trække på skuldrene.

Kongressen om kærlighed og sex med robotter skulle være begyndt den 16. november, men blev forbudt få dage efter Levys ankomst fra London:

»Sex og robotter har intet med videnskab at gøre,« sagde politichefen Khalid Abu Bakar ved en pressekonference og forklarede, »at det er strafbart at dyrke analsex i Malaysia«. – nok især med robotter.

Læs også: Ind under huden

»De troede sikkert, at folk ville dyrke sex med robotter eller sådan noget,« siger kongressens medstifter, Adrian David Cheok, og forklarer, at en række akademikere skulle have holdt taler om menneskelignende robotter. Men mennesker, der dyrker sex med robotter, er ifølge folk som Levy og Cheok snart virkelighed. De har set fremtiden, siger de, og den er en teledildo. Intelligent sexlegetøj forbundet til internettet er længe blevet hypet som det nyeste inden for erotisk teknologi. Til at begynde med henviste det blot til fjernbetjente vibratorer, men i dag bruges udtrykket om en ny generation af sexrobotter.

Rystende ophidsende

Kulturanalytikeren Sherry Turkle advarer om, at vi hastigt nærmer os et punkt, hvor »vi faktisk vil foretrække at være i tæt forbundet med maskiner frem for at have relationer med virkelige mennesker og dyr«.

Ifølge en undersøgelse fra Stanford University kan mennesker have intime følelser over for teknologi, fordi »vores hjerner ikke nødvendigvis er gearet til livet i det 21. århundrede«.

Læs også: Om 50 år dyrker vi sex med robotter

Der er måske grunden til, at forhold til robotter er ved at blive en realitet. Nu udvider RealDoll – firmaet med de naturtro sexdukker, som de hævder at have solgt mere end 5.000 af – sit sortiment med produkter med kunstig intelligens, så dukkerne kan adlyde ordrer og svare sin bruger.

The New York Times skriver, at et hoved, som kan monteres på en RealDoll-krop, vil koste omkring 10.000 dollar (69.000) og være i handlen i 2017. Firmaets ejer, David Mills, har sagt til Vanity Fair, at han elsker kvinder, men »ikke bryder sig om at være tæt på andre mennesker«:

»Kvinder har brugt sexlegetøj i 50 år,« siger han, »men mænd bliver stadig stigmatiseret. Det må vi rette op på. Jeg vil være sexdukkernes Rosa Parks. Mændene skal ikke sidde bagest i bussen længere.«

Zackary Canepari

Disse mennesker, der fører os ind i kønslivets fremtid, havde andre liv før. Mills fra RealDoll er bedst kendt for en rost bog om ateisme, og David Levy er en tidligere britisk skakmester. Med sit hvide hår og skarpe øjenbryn ligner han en kynisk Einstein. Det var skak, der førte Levy til at beskæftige sig med computere i slutningen af 1970’erne. I 2007 udgav han bogen Love and Sex with Robots, som en anmelder i USA Today fandt »rystende ophidsende«. Ligesom samfundet nu accepterer kærlighed og ægteskab mellem personer af samme køn, vil sex med robotter også blive accepteret:

»Kærlighed til robotter vil blive lige så normalt som kærlighed til andre mennesker,« skriver han i bogen. Der er selvfølgelig tale om en utopi. Prostitution vil blive overflødiggjort. Kunstig intelligens bliver svaret på mange af verdens problemer med intimitet:

»Antallet af seksuelle handlinger og sexstillinger, som almindeligvis praktiseres under samlejer mellem mennesker, vil stige, da robotterne vil lære os mere end alle verdens sexmanualer tilsammen,« skriver Levy, som forudser »en enorm efterspørgsel fra folk, der har et tomrum i deres liv, fordi de ikke har nogen at elske og ingen, der elsker dem. Verden vil blive meget lykkeligere. Jeg tror, det vil være fantastisk for menneskeheden«.

Elektronisk empati

Er det også en robots opgave at gøre ting, som mennesker ikke kan eller vil gøre? Vil de kun være løsningen på det ensomhedsproblem, Levy gør opmærksom på, eller også for mennesker med ulovlige lyster? Og hvad betyder det for os andre? Da Levy var 10 år, besøgte han Madame Tussauds voksmuseum med sin tante:

»Jeg så en person,« siger han, »og først efter et par sekunder gik det op for mig, at det var en voksdukke. Det havde en dyb indvirkning på mig. Alt er ikke, som det ser ud, og efterligninger kan være meget overbevisende.«

Læs også: Kan man elske sit styresystem?

– Men hvad med de større problemer om sex og empati? Kan en robot samtykke?

»Når den kunstige intelligens udvikler sig, vil robotter kunne udvise empati. Folk vil have det med dem, som de har det med deres dyr,« siger Levy og tilføjer:

»Man må jo acceptere, at de seksuelle skikke forandrer sig med tiden, og at moralen følger med. Hvis du for 100 år siden havde sagt, mænd ville gifte sig med mænd og kvinder med kvinder, ville alle have grinet. Intet kan udelukkes.«

– Slet intet?

»Synes du, at det er skræmmende? Teknologiske fremskridt medfører mange skræmmende ting. Legetøjsdroner, f.eks. Du kan købe dem overalt, og de kan bruges til at sprede miltbrand og dræbe hundredvis af mennesker. Det er efter min mening skræmmende.«

Det tog sin tid, før Levy var parat til i en email at svare på det, der lå mig på sinde: Hvis robotter er løsningen for mænd, der ikke kan klare relationer, er de så også et etisk forsvarligt valg for en mand, der ønsker et forhold til et barn? Det ville han helst ikke diskutere, men henviste til en tale, han havde holdt i Kathmandu, som bærer titlen ’Når robotter fejler’. Den var fascinerende, men besvarede ikke mit spørgsmål. Til sidst svarede han – med et suk – i en e-mail:

»Jeg tror, at robotter vil blive programmeret med psykoanalytisk viden, så de kan forsøge at behandle pædofile. Selvfølgelig vil det ikke lykkes hver gang, men i de tilfælde ville det være bedre, at pædofile misbruger robotter end menneskebørn.«

Omfavn udviklingen

Levys hovedtese er, at sexrobotter vil hjælpe de ensomme, der finder det umuligt at etablere et forhold:

»Hvis det var mig, ville jeg hellere have sex med en robot end slet ingen sex.«

Antropologen Kathleen Richardson er skeptisk: »Levy tager fejl,« siger hun. Richardson er seniorforsker i robotteknologiens etik på De Montfort University og leder af en kampagne mod sexrobotter:

»David Levy bruger folks usikkerhed til at tilbyde en løsning, som ikke findes. Pædofile, voldtægtsforbrydere og mennesker, der ikke kan indgå i relationer, har brug for terapi og ikke for dukker.«

I løbet af de seneste 15 år har formålet med robotter i hjemmet ændret sig. I Sydkorea har de et mål om, at hvert hjem skal have en rengøringsrobot i 2020. Men vil de fortsætte med blot at være husholdningsredskaber, eller kan de også blive vores partnere?

»Dette skridt i retning af socialiserede robotter sker i et kapitalistisk samfund, som er styret af neoliberale forestillinger,« siger Richardson. Det er et samfund, hvor familierne sidder sammen i deres varme stuer, men hver med sin skærm, siger hun. Der går en direkte vej fra de sociale netværk til robotter. Og det er farligt, mener hun.

Richardson og Levy står på hver sin side af en befærdet vej og ser teknologien drøne forbi på vej mod en overskyet horisont. Hvis kønslivets fremtid virkelig er robotteknologi, så har Richardson ret: Det kræver en dyb diskussion om køns- og sexlivets etik. Men hvor hun identificerer de relationer, der ser ud til at opstå, med en form for sexarbejde – robotten er passiv som en købt kvinde, mand har ingen følelser og hungrer efter sex – burde kampen netop handle om at ændre den fortælling i stedet for at kræve unyttige forbud mod teknologiske fremskridt.

Dette nye marked kan bruges til at udforske de spørgsmål, vi har om sex, intimitet og køn. Jeg selv er enig med Kathleen Richardson om mange ting, især at robotter ikke bør være en vidunderkur for dem, der har det svært med andre mennesker. Men jeg synes også, at det ville være en fejltagelse at frygte robotterne. For én ting er sikker: Sexrobotterne kommer!