En kall öl med en gammal vän i den varma Stockholmskvällen, ett samtal om arbetsmiljön i de ännu hetare förorterna. Stenen i handen på den svage har blivit en handgranat där i Tumba och en Molotov-cocktail i Vårberg. Stenen i handen känns inte längre tillräckligt hårt längre på de och dem som utmanar polisens våldsmonopol allt oftare, allt brutalare…

Den gamla vän är en polis. En man i sista bästa år, någon jag har saknat länge. Texterna i den här bloggen fick honom att ta upp en kontakt som var bruten sedan år tillbaka i tiden. Han ville bjuda på en öl, ge ”Stockholmssnut” beröm för sin text och berätta varför han nu söker andra jobb med ljus och lykta. Allt handlar om tomma ord och ingen handling, om att känna att det man gör inte gör någon skillnad i det långa perspektivet. Med ett rättsväsende som inte använder lagbokens möjligheter fullt ut, med ett gäng politiker som låter munvädret vina istället för piskor och spöknippen, med en rikspolischef som känns som hämtad från en statistroll i Vilse i Pannkakan orkar han inte längre. Stenen i handen på den svage har i alldeles för många områden blivit stenen i handen på den starke.

Lönen? Jo, den är lika pissig som fatölen vi beställde först, innan vi styrde in på flaska. Men det visste han ju om, det visste kollegorna. Visst är den ett hån, men inte ett värre hån än att ha Eliasson som rikspolischef. Det är arbetsmiljön som har fått honom att söka sig bort, av rädsla för det han ser idag och en skräck inför det som kommer. Stenen igår är en handgranat idag eller en brandbomb inatt. Imorgon och med alla dessa illegala skjutvapen i den undre världen kommer något värre, och det kommer snabbt med nuvarande tempo. Det som var en stenad radiobil igår kan vara ett eldöverfall inom kort.

Gummikulor, vattenkanoner, hårdare tag. När nyheterna når folket bubblar den politiska populismen upp direkt. Inte för att hårdare tag, gummikulor och vattenkanoner nödvändigtvis är fel i framtiden, utan för att det är sådant som politikerna slänger fram här och nu för att visa en handlingskraft i ord som sedan aldrig omsätts i handling. Tomma ord och lite verkstad. En utredning här, ett par samtal där och när landet Mellanmjölk har kommit fram till hur vi skall hantera dagens problem och utmaningar så är redan övermorgon här…

Det får bli en öl till och sedan en till. Min nygamle vän mittemot ser trött ut, ledsen och uppgiven ut. Han känns som en spegelbild av mig, men med mindre fläsk, mer muskler. Det brukar gå att dränka problemen för några timmar eller en kväll med lite öl men nu funkar det lika bra som att dränka ett fetto i Döda Havet. Han är så less på sitt jobb, eller snarare utvecklingen och arbetsmiljön. Jag är lika less på mitt jobb, eller snarare på utvecklingen och arbetsmiljön. Vi kommer på oss själva med att att ha blivit som Waldorf and Statler i Mupparna. Ett ändlöst gnällande på det samhälle vi lever, bor och verkar i.

Mörkret sänker sig över uteserveringen, den ljumma kvällen blir kallare och det känns precis som det Sverige som står inför sommaren 2016. En sista skål, sedan in i mörkret…