I Rumänien är den officiella arbetslösheten, enligt siffror från Europaportalen.se, 7 procent medan den bland unga rumäner ligger på 22 procent. Bland romerna i landet är den betydligt högre än så.

Numera är det betydligt vanligare att tiggeri ses som den enda möjliga utvägen och då står de skandinaviska länderna högt i kurs.

Före finanskrisen 2008 var det Italien, Spanien och Portugal som var destinationen för de flesta romska rumäner som tog sig utomlands. Där fanns det då gott om okvalificerade arbetstillfällen.

En bussbiljett från Rumänien till Sverige kostar mellan 120 och 150 euro, beroende på bussbolag och avreseort. Ofta samlar hela familjer in pengar för att en eller ett par familjemedlemmar ska kunna resa.

Det är sent på tisdag eftermiddag och Maria Neagu sitter på busstationen i Bacau och väntar.

För en timme sedan gick den senaste bussen till Sverige, den körde i väg utan henne. Nu hoppas hon att hennes standby-biljett ger henne plats på nästa buss.

– Jag hade inte råd med biljetten som kostade 150 euro, jag köpte min för 100 och då är det inte säkert att man får åka med, säger Maria samtidigt som hon tittar i sin resväska en extra gång.

Bredvid Maria systern Jelena och pappa Petrica. De är med i Bacau för att säga adjö, inte ovana vid att ta farväl till en familjemedlem som tvingas resa utomlands för att få ihop pengar.

De senaste två åren har flera från familjen Neagu hoppat på bussen här i Bacau, en stad som ligger i östra Rumänien, nära gränsen till Moldavien. Pappa Petrica berättar att han tidigare arbetat i staden, han städade gatorna och jobbade på fiskmarknaden.

– Det var på 80-talet, alla hade jobb då. När Ceauşescu satt vid makten var det ingen skillnad på romer och rumäner. Nu finns det inga jobb för oss överhuvudtaget. Jag blev av med mitt arbete och sedan lägenheten. Vi blev vräkta när jag inte hade råd med hyran och plötsligt en kväll stod jag och min fru ute på gatan med ett par resväskor och fem barn. Jag kan inte ens beskriva hur det kändes, säger Petrica.

Maria hoppas nu att hon ska få en plats på bussen som går klockan 19. Då är hon framme i Jönköping på torsdag vid lunchtid, men att resan kommer ta drygt 40 timmar är inget som verkar besvära henne: Hon har andra, viktigare saker i huvudet.

– Pengarna till biljetten lånade jag av en ockrare, det är ganska vanligt. Jag lånade 100 euro och sen får jag betala tillbaka 150 om en månad. Kan jag inte betala då är jag skyldig 225 månaden efter, berättar hon.

Egentligen skulle Maria inte resa till Sverige riktigt än, hennes familj hade inte hunnit spara ihop pengarna som krävdes. Men för ett par veckor sedan avled hennes svärfar och saker ställdes på sin spets.

– Han dog av hungern och kylan. Vi fick ta ett banklån för att ha råd att begrava honom och det gör att det inte bara är mat som vi behöver få in pengar till nu. Den här gången var vi tvungna att låna pengar av ockraren så att jag snabbt skulle kunna komma i väg.

Ockraren vet inte om vad Maria ska använda pengarna till, det är inte så att han har någon del i att hon ska resa till Sverige för att tigga, säger Maria, utan det är ett helt vanligt penninglån – men med gangsterränta.

Maria har varit i Sverige en vända tidigare, då tiggde hon ihop pengar så att hennes tre barn skulle få mat på bordet. Hemma i Rumänien väntade familjen på slantarna som blev över efter den dyra resan – och Maria försökte skicka hem något var fjortonde dag.

– Men det var inte alltid jag fick ihop pengar att skicka.

Jenica Momdocha sitter också vid bordet. Hon bor i samma by som Maria och ska också resa till Sverige för att tigga. Hennes make Costel är med på busstationen för att ta farväl.

– Det är svårt att lämna barnen här, men det finns ingen mat i huset, det finns ingenting här, säger Jenica.

Några timmar tidigare har Maria och Jenica lämnat sin hemby, drygt fem mil från Bacau. Maria kramade om sina tre barn, sönerna Alex, 8, Mihail, 7, och Janos, 4; hon berättade att hon skulle sakna dem och att de kommer att ses igen efter jul.

Alex är äldst av de tre bröderna och vill bli polis när han blir stor, han pussar sin mamma och ser när hon ger sig i väg, det är bråttom nu: Maria har ännu förhoppningar om att få en plats på den där eftermiddagsbussen och måste rusa för att hinna ta sig till Bacau i tid. Hon lämnar sin make med de tre barnen och ses försvinna bort mot lervägen som leder ut ur den lilla byn.

– Jag är ledsen. Jag kommer sakna henne, säger Alex.

På busstationen i Bacau är det fullt med människor. På skyltarna står inte bara rumänska ortnamn som Brasov, Bukarest och Cluj, minst lika många bussar är på väg till västeuropeiska städer: Rom, München, Hamburg och Jönköping. Bussarna till Sverige avgår härifrån på tisdagar och oftast brukar biljetterna vara så gott som slutsålda.

Bacau är långt ifrån det enda stället i Rumänien varifrån du kan hoppa på bussen till Sverige.

I Bukarest ligger den stora busstationen i stadsdelen Rahova i de södra delarna av staden. Här utgår många av resorna ifrån och det är efter avgången från huvudstaden som bussen senare stannar i flera av de mindre städerna. Inne i terminalbyggnaden finns flera små kontor där du kan köpa biljetter av flera olika bolag.

Maria Magdalena Tilib arbetar på ett av dem, Atlassib, och hon berättar att härifrån Bukarest är det inte så många som köper biljett till Sverige. Det är vanligare att resenärerna som ska dit kommer från mindre byar norröver, säger hon.

Maria Magdalena knappar på sin dator och ser att det finns gott om plats på bussen som går kvällen efter.

– En enkel biljett kostar 130 euro, ska jag boka en åt dig? frågar hon.

För Maria och Jenica börjar det bli dags att ta farväl.

De tar sina väskor och går ut mot bussparkeringen.

Om knappt två dygn är de framme i Sverige.

– Som det är nu lämnar jag barnen här utan mat, utan någonting, och det känns hemskt. Har familjen någonting att ställa på bordet till jul hade det varit bra, säger Maria.