CARACAS/MARACAY Kännykkä käy kuumana, kun Isabel Ramirez kiertää lauantaiaamuna kaupasta toiseen Venezuelan pääkaupungin keskustassa. Jokaisen hintakyltin edessä hän pirauttaa puhelun tai näpyttää viestin miehelleen, joka on samalla tehtävällä kaupungin toisella puolella.

Arkkitehtipariskunta ei juokse tarjousten perässä vaan metsästää mahdollisimman siedettäviä hintoja maassa, jossa inflaatio laukkaa yli kahden tuhannen prosentin vuosivauhtia.

– Ennen lastasin jääkaappini tupaten täyteen, nyt pyrin saamaan sinne edes jotakin, Ramirez sanoo.

Isabel Ramirez harkitsee avokadojen ostamista perheensä ruokapöytään. Heidi Lipsanen

Tiettyjen tuotteiden perään on kuitenkin turha pinkaista. Niitä ei enää ole, ei ainakaan tavallisissa marketeissa tai keskiluokkaisen perheen kukkarolle sopivaan hintaan. Lista on pitkä kuin nälkävuosi: riisi, ruokaöljy, sokeri, kahvi, maissijauho ja niin edelleen.

Pulaa ei ole vain ruoasta. Hyllyillä ei juuri näy myöskään halvoista päivittäistuotteista yhtä kaivatuinta: wc-paperia.

Kiven alla olevia tavaroita yhdistää hintasääntely. Venezuelan sosialistihallitus on pyrkinyt takaamaan köyhien ostovoiman määräämällä vuosien saatossa sadoille apteekkituotteille ja elintarvikeille niin sanotun perushinnan.

Näiden tuotteiden valmistus on kuitenkin käynyt hankalaksi, koska Venezuelassa on pulaa ulkomaanvaluutasta, jota tarvitaan raaka-aineiden ostamiseen ulkomailta.

Vielä muutama kuukausi sitten venezuelalaisilta kului paljon aikaa jonoissa aina, kun hintasäänneltyjä tuotteita sattui tulemaan markkinoille. Mutta kun talous on sukeltanut yhä syvemmälle, tuotteet ovat huvenneet – ja samalla jonot.

Vessapaperirullia löytyy kyllä yhä tuontitavaraa myyvien kauppojen ja joidenkin apteekkien hyllyiltä, mutta hinnat ovat perushintaisiin tuotteisiin verrattuna jopa kymmentuhatkertaiset. Parista rullasta joutuu pulittamaan lähes puolet keskivertopalkasta.

Nykyään käytämme vessassa servettejä silloin, kun niitä löytyy. Isabel Ramirez

Isabel Ramirez on jo luopunut halvan vessapaperin metsästyksestä suosiolla. Se ei ole prioriteettien kärjessä.

Hänen palkastaan lähes puolet menee ruokaan, ja nelihenkisen perheen taloutta rasittaa myös tyttären sairaus. Lääkkeisiin uppoavat lähes koko toisen vanhemman ansiot.

– Nykyään käytämme vessassa servettejä silloin, kun niitä löytyy, Ramirez naurahtaa.

Talon emäntä joutuu yhä useammin varaamaan jokaiselle perheenjäsenelle oman pienen pyyhkeen ja saippuan pöntöllä käyntiä varten.

Paperipula ja siitä johtuva vessakulttuurin muutos voisi olla pikkuseikka Venezuelan ongelmien joukossa, jos se ei kuvaisi niin hyvin maan taloudenpitoa ja yksityisen sektorin ahdinkoa.

Kun vessapaperia alkoi ensi kerran puuttua kauppojen hyllyiltä, elettiin alkuvuotta 2013. Talouden alamäki oli alkanut, ja karismaattinen sosialistijohtaja Hugo Chávez oli juuri kuollut. Vessapaperipula keräsi kansaa osoittamaan mieltään ministeriöiden eteen ja purkamaan kiukkuaan Twitterissä.

Protestit yllättivät Chávezin manttelinperijän Nicolás Maduron hallituksen. Se asettui puolustuskannalle.

Opposition kannattajat osoittivat mieltään Caracasissa elokuussa 2013. Yksi kylteistä perää oikeusvaltiota, toinen jauhoja. Miguel Gutierrez / EPA

Surkuhupaisiltakaan lausunnoilta ei vältytty.

Ulkoministeri Elías Jaua kysyi väkijoukolta eräässä tapahtumassa (siirryt toiseen palveluun), onko wc-paperi ihmisille tärkeämpää kuin isänmaa. Tilastokeskuksen johtaja puolestaan selitti medialle (siirryt toiseen palveluun) vessapaperipulan johtuvan siitä, että venezuelalaiset syövät enemmän, kiitos sosialistihallituksen.

Seuraavaksi hallitus alkoi nimetä syyllisiä. Niihin kuuluivat liikaa rullia hamstraavat kansalaiset, paperia pihtaavat tavaranjakelijat sekä yritykset, jotka hallituksen mukaan tuottivat tahallaan liian vähän wc-paperia.

Viimeisistä leivottiin valtakunnan viholliset.

Venezuelan kuluttajavirasto julkaisi toissa vuonna mustan listan yrityksistä, joita syytettiin taloussodan lietsomisesta hallitusta vastaan. Yritysten väitettiin ohjaavan tuotteitaan suoraan mustaan pörssiin.

Listalla olivat Venezuelan kaikki kolme wc-paperintuottajaa. Muut olivat yrityksiä, jotka oli määrätty tuottamaan hintasäänneltyjä elintarvikkeita.

Yksi listatuista oli Yhdysvalloissa pääkonttoriaan pitävä hygieniatuoteyhtiö Kimberly-Clark. Sen koneet suolsivat kymmenesosan Venezuelassa tuotetusta vessapaperista Maracayn kaupungissa. Samassa tehtaassa valmistettiin myös yrityksen tunnettujen brändien vaippoja ja kuukautissiteitä.

Hygieniajätti velvoitettiin myymään tuotteensa hallituksen säätämin perushinnoin, kunnes toiminta romahti omaan mahdottomuuteensa.

Heinäkuussa 2016 tehdas sulki ovensa, ja kaikki liki tuhat työntekijää irtisanottiin. Syyksi Kimberly-Clark ilmoitti valuuttapulan, raaka-ainepulan ja korkean inflaation.

Tehtaan kohtalo on esimerkki siitä, kuinka monet vaikeuksissa pyristelevät yritykset ovat lopulta päätyneet Venezuelan valtion syliin.

Kimberly-Clarkin tehdas on saanut uuden logon portiinsa. Heidi Lipsanen

Kimberly-Clarkin entisen paperitehtaan rautaporttia Maracayn kaupungissa koristaa uusi logo. Siinä tervehtii intiaani, jolla on päässään kolme sulkaa.

Alle on tekstattu tiloissa toimivan uuden yrityksen nimi, Cacique Maracay. Se tulee paikallisen alkuperäiskansan päällikkölegendasta. Alla kerrotaan, että kyseessä on työntekijöiden takaisin hankkima yritys.

Kimberly-Clarkin työntekijät eivät nimittäin nielleet uutista irtisanomisestaan, vaan hakivat sosialistihallituksen tuekseen ja ottivat haltuunsa jättiyrityksen taakseen jättämät kiinteistöt. Se on Venezuelan lain mukaan mahdollista (siirryt toiseen palveluun), jos yrityksen todetaan lopettaneen laittomasti toimintansa. Kimberly-Clarkin kohdalla tämä tarkoittaa sitä, että yritys ei ilmoittanut työntekijöille tehtaan sulkemisesta.

Kun naiset eivät saa kuukautissiteitä, he suuttuvat hallitukselle. toimitusjohtaja José Gregório Hernández

Tehtaan ulkoseiniä värittää rivi punasävyisiä, mahtipontisia valokuvia. Yhdessä niistä entinen presidentti Chávez pitää kättään sotilaallisessa tervehdyksessä, vieressä nykyisen presidentin Maduron käsi lepää isänmaallisesti sydämen päällä.

Kuvakavalkadi jatkuu rakennuksen sisälle, aina valtion uutta vessapaperiyritystä johtavan José Gregório Hernándezin työhuoneeseen asti.

Cacique Maracayn pääkonttorin seiniä koristavat entisen presidentin Hugo Chávezin ja itsenäisyystaistelija Simón Bolívarin kuvat. Heidi Lipsanen

– Täällä toiminut yritys oli osa kansainvälistä monopolia, joka osallistui vallankaappausyritykseen, toimitusjohtaja aloittaa natisevassa nojatuolissaan.

Hernándezin mukaan taktiikkana oli pyrkiä kääntämään kansa johtajiaan vastaan.

– Kun naiset eivät saa kuukautissiteitä, he suuttuvat hallitukselle. Juuri tällä tavoin Venezuelaa vastaan käydään taloudellista sotaa, hän sanoo.

Nyt entisen poliitikon johtama yritys tuottaa tehtaaseen jääneillä koneilla entisen isäntänsä patentoituja tuotteita niillä raaka-aineilla, joita sattuu saamaan.

Hernández nappaa huoneen nurkkaan kasatusta pinosta neljän rullan Scott-merkkisen vessapaperipakkauksen. Paperi eroaa väriltään Kimberly-Clarkin alkuperäisestä, mutta muuten paketti on labradorinnoutajan pentua myöten tismalleen saman näköinen kuin hygieniajätin pakkaus.

Beigen värin selittää valkaisuaineiden puute. Lisäksi paperin koostumus poikkeaa alkuperäisestä, koska tiettyjen paperikuitujen saanti on Hernándezin harmiksi kiven takana.

Toimitusjohtaja José Gregório Hernández esittelee Cacique Maracayn tuotteita. Heidi Lipsanen

Hän selittää, että raaka-ainepula vaikuttaa myös siihen, mitä pakkauskokoja yritys voi valmistaa. Muovia ei ole tällä hetkellä saatavilla neljän rullan pakettia varten, ja siksi viereisessä konehallissa rullat kääritään 12 yksikön pakkauksiin.

Ne taas ovat niin kalliita, että niitä on vaikea myydä inflaatiosta kärsiville venezuelalaisille.

Vauvojen vaipat ja kuukautissiteet ovat toimitusjohtajan suurin päänvaiva. Niiden valmistus vaatii patentoituja raaka-aineita, joita yritys ei saa käsiinsä. Siksi se on panostanut kehitysyksikköön, jossa pyritään jäljittelemään Kimberly-Clarkin raaka-aineiden lisäksi vaikeasti saatavia koneiden varaosia.

Heidi Lipsanen

Ennen talouskriisiä Venezuela tuotti 80 000 tonnia wc-paperia vuodessa. Nyt määrä on pudonnut viiteen prosenttiin. Heidi Lipsanen

Hernández sanoo, että yksikkö on jo ensimmäisenä vuonnaan onnistunut luomaan peräti kuusi 14:stä puuttuvasta vaippojen raaka-aineesta. Hän uskoo, että tuotanto saadaan pian kunnolla käyntiin. Nyt se laahaa kymmenessä prosentissa kapasiteetista.

Se, että yritys sortuu laittomuuksiin käyttämällä toisen yrityksen brändejä, ei näytä toimitusjohtajaa huolettavan, päinvastoin.

– Niin monet osallistuivat pyrkimykseen kaataa bolivariaaninen vallankumous. Kostoksi painamme yhä tuotteita heidän antamillaan nimillä, Hernández sanoo ja naurahtaa.

Kimberly-Clarkin lähtölaskenta Venezuelasta alkoi maan tärkeimmän vientituotteen eli öljyn hinnan laskusta.

Kun öljyn hinta romahti vuonna 2014, Venezuelan ulkomaanvaluutan varannot alkoivat ehtyä nopeasti. Hintasäänneltyjä tuotteita valmistaneet yritykset kuten Kimberly-Clark joutuivat odottamaan yhä pitempiä aikoja valtiolta pyytämiään virallisen kurssin mukaisia dollareita.

Dollarilla on Venezuelassa kaksi virallista kurssia, mutta lähes koko talous pyörii epävirallisen kurssin mukaan, joka oli viime kuussa jo monituhatkertainen. Jotta yritykset pystyisivät myymään tuotteitaan valtion määräämin hinnoin, niiden on pakko saada dollareita virallisella kurssilla, sillä muuten raaka-aineiden tuonti ulkomailta käy mahdottomaksi.

Valtion kanssa hankauksiin joutuneille yrityksille kuten Kimberly-Clarkille ulkomaanvaluutan saaminen on entistä hankalampaa.

Samat ongelmat uhkaavat myös kahta Venezuelaan jäljelle jäänyttä vessapaperin valmistajaa.

Venezuelassa rahan arvo laskee koko ajan. Joulukuun lopussa seteleitä käytettiin puiden koristeluun. Humberto Matheus / EPA

Kanadalaisomisteisen Krugerin tytäryhtiö Paveca on ilmoittanut jo aiemmin, että sen toimintaa uhkaa osittainen alasajo raaka-ainepulan takia. Paikallinen kilpailija Manpa puolestaan on kaatumaisillaan.

Ennen talouskriisiä Venezuela tuotti 80 000 tonnia wc-paperia vuodessa, mutta nyt määrä on pudonnut viiteen prosenttiin eli 4 000 tonniin.

Niin Manpalta kuin Pavecaltakin on mahdotonta saada kommentteja. Yritykset ovat joutuneet tekemään lehmänkauppoja valtion kanssa selvitäkseen hengissä, ja juttuhetki ulkomaisen toimittajan kanssa voisi johtaa ongelmiin.

Kimberly-Clarkin viestinnästä kerrotaan Ylelle, että yritys on valmis arvioimaan olosuhteet uudelleen ja harkitsemaan palaamista Venezuelaan, jos tilanne maassa muuttuu.

Sitä odotellessa vireillä on oikeusjuttu tehtaan pakkolunastuksesta.

Kolmekymppisen Juanan väsyneillä kasvoilla pilkahtaa hymy, kun hän muistelee presidentti Hugo Chávezin aikaa.

Tuolloin hintasäänneltyjä tuotteita oli vielä hyvin saatavilla, ja Juana pystyi elämään varsin koreasti myymällä vessapaperia voitolla Whatsapissa.

– Sovimme aina tarpeeksi suojaisan paikan, johon toimitin tavarat suoraan asiakkaalle joko isäni autolla tai metrolla, Juana kertoo.

Hän kuuluu pienyrittäjien ammattikuntaan, jonka Venezuelan politiikka on synnyttänyt. Kun vessapaperia vielä jokin aika sitten löytyi valtion säätämin hinnoin, moni sai toimeentulonsa jonottamalla rullia ja myymällä niitä sitten moninkertaisella hinnalla mustassa pörssissä.

Kadulla vessapaperia kaupustelevat "muurahaiset" ovat Caracasissa yhä harvinaisempi näky. Heidi Lipsanen

Näitä välistävetäjiä kutsutaan nimellä bachaquero. Sana tarkoittaa Amazonin sademetsässä eläviä muurahaisia, jotka pystyvät kantamaan painoonsa nähden moninkertaisen määrän tavaraa.

Juana on yksi Caracasin mustan pörssin "muurahaisista". Hän esiintyy keksityllä nimellä, koska ei halua henkilöllisyytensä paljastuvan. Muurahaiset kun toimivat laittomasti ja voivat joutua viranomaisten kanssa vaikeuksiin.

Hallituksella on sinusta kaikki tiedot. mustan pörssin kauppias Juana

Mutta nyt ajat ovat muuttuneet, ja muurahaisetkin ovatkin alkaneet pikku hiljaa kadota Caracasin kujilta. Tavarasta on pulaa, ja sen lisäksi inflaatio ja hallituksen määräämät käteisnostorajat ovat syöneet asiakkaiden ostovoimaa.

Siksi Juana tyytyy nykyään jopa vaihtokauppaan.

– Etenkin vauvojen vaipat ovat kovassa huudossa, hän sanoo.

Liiketoimintaa vaikeuttaa myös se, että monet tukut ovat asettaneet hintasäänneltyjen tuotteiden ostolle ehtoja silloin harvoin, kun niitä saapuu myyntiin. Nykyään näitä tuotteita saa ostaa vain, jos samalla ostaa jotain normaalihintaista.

– Se syö tuottoa, Juana valittelee.

Edullista vessapaperia hän ei ole nähnyt kaupoissa yli kymmeneen kuukauteen.

Juana tienaa roposensa nyt lähes tyhjillä hyllyillä varustetussa korttelipuodissaan. Tulojen romahdus näkyy hänen kuihtuneesta kehostaan. Viimeisen vuoden aikana Juana arvioi laihtuneensa parikymmentä kiloa.

Monien markettien hyllyt ammottavat tätä nykyä tyhjyyttään. Juan Barreto / AFP

Tätä nykyä ainoa keino saada päivittäistavaroita edullisesti on, jos voi ostaa niitä könttähinnalla valtiolta.

Niin sanottuja CLAP-paketteja ilmestyy ajoittain myyntipisteisiin nälkäisten venezuelalaisten pelastukseksi. Niihin on pakattu lähinnä ulkomailta tuotuja, halvoilla dollareilla ostettuja tuotteita kuten maissijauhoa, ruokaöljyä, sokeria ja riisiä.

Silloin tällöin kylkeen voi ostaa myös hygieniapussukan, josta hyvällä tuurilla kurkistaa kansainvälisen hygieniajätin labradorinpentu wc-paperirullien päällysmuovissa.

Valtio myy CLAP-elintarvikepaketteja joillakin pääkaupungin Caracasin alueilla. Heidi Lipsanen

Paketteja ei ole kuitenkaan saatavilla säännöllisesti eikä niitä ole tarjolla kaikille. Myyntipisteitä on lähes yksinomaan hallituksen tukialueilla, ja tuotteet on varattu isänmaan henkilökortin eli tarjeta de la patrian hankkineille kansalaisille.

Ilman korttia ja sen suomaa CLAP-pakettia Caracasin mustan pörssin myyjä Juana olisi vieläkin laihempi. Hän sanoo selviävänsä paketin ja äitinsä kasvimaan avulla mutta huomauttaa, ettei kaikkia ole siunattu samalla avustuksella.

– Tunnen monia, jotka ovat menettäneet oikeuden pakettiin, koska he eivät enää äänestä sosialistipuoluetta, hän sanoo.

Erään naapurin kortti oli leikattu kahtia pakettijonossa, koska tämä oli sosialistipuoluetta kannattavan korttelineuvoston mielestä pettänyt puolueen.

– Hallituksella on sinusta kaikki tiedot, Juana sanoo.

Isabel Ramirez saa kanaa naapuriltaan. Tämän hinnat ovat halvemmat kuin marketeissa, joissa kanaa ei aina ole edes saatavilla. Heidi Lipsanen

Toisella puolen kaupunkia arkkitehti Isabel Ramirezin asuinalueella ei halpoja elintarvikepaketteja jaeta. Se vaatisi taloyhtiön järjestäytymistä korttelineuvostoiksi, mikä ei keskiluokkaisten caracasilaisten asuinalueilla ole tavallista.

Ramirezilla ei ole myöskään isänmaan henkilökorttia. Niitä jaettaessa hänellä ei ollut mahdollisuutta käyttää päiväänsä jonossa seisomiseen, eikä kukaan kollegoistakaan hakenut korttia.

– Minusta olisi tuntunut nöyryyttävältä seistä jonottamassa korttia, jolla hallitus koettaa ostaa meidät, Ramirez sanoo ja kertoo, että "ihmekortin" myötä ihmisille lupailtiin kodinkoneita ja autoja.

Vain jos on rikas, hallituksen kannattaja tai töissä valtionyhtiössä, saa syötyä kunnolla. Isabel Ramirez

Perhe nauttii kuitenkin tietystä etuoikeudesta, koska Isabel Ramirezin puoliso on valtiolla töissä. Hän voi siksi ostaa CLAP-pakettia runsaamman mutta kalliimman elintarvikepakkauksen, josta saa perheelle muun muassa yhden riisiaterian kuukaudessa.

– Vain jos on rikas, hallituksen kannattaja tai töissä valtionyhtiössä, saa syötyä kunnolla, Ramirez kuittaa.

Tai käytettyä wc-paperia.

Rikkaille se on ollut viime aikoina vähän aiempaa helpompaa, sillä yritykset etsivät keinoja kiertää hintasääntelyä. Nyt kauppojen hyllyille on ilmestynyt uudenlaisia etiketittömiä kahden rullan paketteja.

Viime kuukausina apteekkeihin on ilmestynyt anonyymeja valkoisia paperirullia. Heidi Lipsanen

Kyseessä on paperinvalmistaja Pavecan älynväläys. Se on keksinyt myydä vessapaperina teollisuuspaperia minikoossa, sillä teollisuuspaperin hintaa valtio ei säätele. Hallitus on antanut tempulle hiljaisen hyväksyntänsä, paperi kun helpottaa varakkaan sosialistieliitinkin elämää.

Isabel Ramirezin perheen arkea helpottamaan paketti on aivan liian kallis.

Lähteenä on käytetty mm teosta Raúl Gallegos: Crude Nation: How oil riches ruined Venezuela.

Lue myös

Sairaat myyvät lääkkeitään kultakaivoksiin – Jo kertaalleen voitettu malaria jyllää Venezuelassa

Venezuelan uskomaton talousromahdus – "Taloutemme on Zimbabwen tasolla, vaikka öljyä on kuin Saudi-Arabialla"

Hyperinflaatio nosti hinnat pilviin Venezuelassa: "Moni on täällä kuollut lääkkeiden puutteeseen" – Yle kävi syöksykierteeseen joutuneessa valtiossa

“Rukoilen, etteivät läheiseni joutuisi sairaalaan” – Pois muuttaneet venezuelalaiset kertovat, miten maa luhistui silmissä