Suomessa on ensimmäistä kertaa tuomittu ihminen kunniamurhan valmistelusta. “Mä poltan sen, enkä vain tapa.” uhosi tuomittu esitutkinta-aineiston mukaan ystävilleen käymissään keskusteluissa. Miten tällaista voi tapahtua 2017, miettii moni. Tapahtuu sitä ja tapahtuu valitettavan paljon.

Nuoruuden ympäristössäni oli paljon kunniaväkivaltaa ja aiheen erityinen läheisyys muistutti minua siitä, kuinka emme vieläkään tee tarpeeksi näkyvää työtä kunniaväkivaltaan puuttumisen ja ennaltaehkäisyn eteen. Kunniaväkivalta on haastavaa siinä, että sitä on vaikea tunnistaa ja siihen on vielä vaikeampaa puuttua. Ihmettelenkin, että vaikka kunniaväkivalta kohdistuu pääasiassa tyttöihin ja naisiin, niin naisten oikeuksiin profiloituvat feministijärjestöt jättävät sen täysin huomiotta.

Mitä on kunniaväkivalta

Kunniaväkivalta on tiettyihin kulttuureihin jäänyt negatiivinen piirre, joka johtaa naisten sortamiseen.

THL:n määritteli 2015 seuraavasti:

”Kunnia-ajattelussa naisilla ja miehillä on usein eri roolit. Naisten ja tyttöjen kunnia ajatellaan tarvitsevan erityistä suojelua. Poikien ja miesten velvollisuus puolestaan huolehtia suojelusta kontrolloimalla erityisesti naisten seksuaalikäyttäytymistä. Kontrolloijan asemassa voivat olla myös naiset, esimerkiksi äiti voi kokea tarvetta kontrolloida tytärtään. Yleensä ajatellaan esimerkiksi, ettei naisella saa olla kokemuksia seurustelusta ja seksistä ennen avioliittoa. Kunniaan liittyvän väkivallan muotoja ovat esimerkiksi tyttöjen ja naisten ympärileikkaus ja pakkoavioliitto. ”

Eli tiivistettynä keskiössä on jonkinlaisen kunnian ja maineen ylläpitäminen perheessä, suvussa tai yhteisössä.

Miksi asialle ei ole tehty mitään?

Syystä voi ihmetellä, että kun kerran kunniaväkivalta on kulttuurillinen, kohtuullisen yleinen piirre, miksei sitä tilastoida ja miksei tapauksista olla aikaisemmin uutisoitu.

Ihmisoikeusliiton tutkimuspäällikkö Maija Jäppinen, lausui aiheesta Suomenmaa- lehdessä seuraavasti:

”Koulutusta kunniaväkivallan ehkäisemiseksi kaipaavat niin poliisi, sosiaali- ja terveysalan ammattilaiset, opettajat kuin maahanmuuttajien kanssa työskentelevät […] Suurin ongelma on, että kunniaan liittyvää väkivaltaa ei tunnisteta Suomessa eikä uhreja osata suojella” toisaalla hän on kommentoinut: ”Suomessa ollaan selvästi muita Pohjoismaita jäljessä kunniaan liittyvän väkivallan tunnistamisessa ja siihen puuttumisessa. Mitä täytyy tapahtua, että tähän herätään?”

Vähän aikaan sitten kävin keskustelun muutaman eri tahon kanssa siitä miksi esimerkiksi ympärileikkauksesta ei mainita kouluissa lapsille ja nuorille. Vastaukset oli miltei samasta suusta: ”Onko oikea paikka? Mitä jos luokassa on mahdollisesti uhri?”

Hämmennyin kovasti. Miten ympärileikkauksesta puhuminen ääneen eroaa muista seksuaalirikoksista? Kulttuuriin liittyvien negatiivisten vanhollisten perinteiden puiminen tuntuu ennemmin olevan tabu viranomaisille, kuin itse kulttuureille.

Olen työssäni huomannut kuinka viranomaiset pahimmillaan vetävät maton uhrien jalkojen alta. Kunniaväkivalta tapauksiin puuttumisessa tärkeimmässä roolissa on perheiden kanssa tehtävä ”yhteistyö”. Siinä vaiheessa kun nuori uskoutuu puhumaan asiasta ja mahdollisesta kunniaväkivallasta, pahin virhe mitä voidaan tehdä on laittaa uhri saman tien käymään asia läpi vanhempiensa edessä. Olen ollut tilanteessa jossa nuori uhri on joutunut, omalla kielellään tulkin välityksellä, vakuuttelemaan sosiaalityöntekijöitä kotiolojensa sietämättömyydestä perheenjäsentensä painostaessa vieressä.

Tulkit ovat tässä myös ongelma. Tulkit kun usein tulevat samasta yhteisöistä kuin asiakkaat ja voivat pahimmillaan, yhteisön paineen takia, asettua uhria vastaan.

Kunniaväkivalta otettava tosissaan tai mikään ei muutu

Nuorempana kommentoin lehtihaastattelussa silloisesta ympäristöstäni ja tyttöjentalosta:

”Menin sinne ensimmäistä kertaa yhden kaverini kanssa. Kesti siinä melkein vuoden ennen kuin todella aloin luottaa Tyttöjen Talon työntekijöihin. Turvatalosta kuulin vain, että jos joku tyttö oli mennyt sinne, niin seuraavana päivänä sieltä oli soitettu vanhemmille ja tyttö joutui palaamaan samaan tilanteeseen. Alle 18-vuotiaaat palautetaan kotiin ja täysikäisille sanotaan että asia ei kuulu meille”.

Voima-lehden juttu oli otsikolla ”Vaiennettu Väkivalta” vuonna 2009 ja silti Aamulehti otsikoi vielä viime vuonna, 2016 otsikolla: ”Kunniaväkivalta rantautui Suomeen, mutta siihen ei osata puuttua”. Siinä välissä aihe oli myös säännöllisesti otsikoissa mm. Iltalehti (2010): ”Naisjärjestö: Kunniamurhia tehdään myös Suomessa”. Kunniaväkivallan olemassaolon Suomessa ei siis pitäisi olla joka vuosi yllätys.

Epäilenkin, ettei ole kyse kunniaväkivallan tunnistamisesta vaan olemattomista puuttumiskeinoista. Oikeusjärjestelmämme ei välttämättä edes tunnista kunniaväkivaltaa ja jos tunnistaa, ei viranomaiset eikä sosiaalityöntekijät siihen useinkaan osaa puuttua.

Nuoruuden ympäristössäni oli paljon kunniaväkivaltaa, mutta kukaan meistä ei oikein osannut käsitellä sitä tai edes nimetä sitä oikealla termillä koska ulkopuolinen tuki ja informaatio oli olematonta. Surullista on, että myös nykynuoret saattavat olla tietämättöminä kunniaväkivallan ja sen ratkaisujen suhteen, koska kouluissa asiasta ollaan hiljaa.

Kysynkin nyt: Ollaanko Suomessa lainkaan ajan tasalla kunniaväkivallan suhteen, jos ensimmäinen tuomio kunniamurhan suunnittelusta tuli vasta nyt? Uskooko joku todella, että tämä olisi ollut ensimmäinen viranomaisten tietoon tullut tapaus. Peräänkuulutan viranomaisilta jämäkämpää otetta tämän ongelman suhteen. Ihmisten ruumiillisen koskemattomuuden takaaminen on kuitenkin valtion tärkeimpiä ellei tärkein tehtävä. Väkivalta ei voi olla yhtään sen vähempää tuomittavaa, eikä kynnys siihen puuttumiseen saa olla yhtään korkeammalla, vaikka väkivallanteko tapahtuisi kotona.

Älkääkä kukaan ajatelko että tämä koskettaa vain maahanmuuttajia. Sillä miten käy suomalaisen kulttuurin jos arkipäivän väkivallan annetaan yleistyä? Miten käy turvallisuudentunteellemme jos ruumiillinen koskemattomuus ei enää ole itsestäänselvyys? Miten kukaan voi kotoutua, jollemme onnistu kitkemään edes lähtömaiden kulttuurien selkeitä laittomuuksia.

Kunniaväkivallalle on laitettava yksiselitteinen stoppi.