Vielä tämän vuosituhannen alussa Inka Kangasniemi työskenteli parturi-kampaajana Helsingissä. Hän ei juuri törmännyt puheeseen sorrosta.

Kymmenen vuotta sitten inarinsaamelainen Kangasniemi muutti takaisin Inariin. Hän opiskeli saamelaisten koulutuskeskuksessa perinteisiä käsitöitä ja aloitti teollisen muotoilun opinnot Lapin yliopistossa. Nyt hän pyörittää muotoilualan yritystä ja tekee nykytaidetta.

Kangasniemi on se, joka lähestyi sähköpostilla. Tarjotakseen oman näkökulmansa saamelaisten asemaa käsittelevään juttuun.

Hänen näkökulmansa on se, että saamelaiset puhuvat julkisuudessa aivan liikaa sorrosta.

”Siitä on tullut vähän niin kuin pakkomielle”, Kangasniemi sanoo.

”Kytätään paikkoja, joissa saatetaan nähdä sortoa. Soitellaan eri firmoihin, että taas on käytetty saamelaishattua. Otetaan kuvia suomalaisista, jotka käyttävät saamelaisvaatteita ja jaetaan omalla sivulla, että kattokaa taas näitä.”

Kangasniemen mielestä pukukohut ovat vain pukukohuja – eivät pintareaktioita jostain suuremmasta.

”Minun mielestäni meillä menee aika hyvin. Meidän kulttuuria tuetaan”, Kangasniemi sanoo.

Kunnat ja valtio rahoittavat saamelaiskäräjien toimintaa noin kuudella miljoonalla vuodessa, minkä lisäksi saamelaisten yhdistykset voivat hakea tukea.

”Voisi tietysti tukea enemmänkin, mutta Suomessa on muitakin avuntarvitsijoita kuin saamelaiset”, Kangasniemi sanoo.

Saamenkielisistä opettajista on kyllä pulaa, hän myöntää.

Siksi hän on itsekin yrittänyt ehtiä muilta töiltään sijaistamaan Inarin koululle, jos rehtori on soittanut ja pyytänyt.

Mutta jos saamelaiset nuoret eivät halua opettajiksi, ei heitä oikein voi pakottaa.

Kangasniemen mielestä saamelaisten ja valtaväestön suhteessa ei ole ongelmia. Ongelmat ovat saamelaisyhteisön sisällä.

”Suomi on näyttänyt väkivaltaisesti oman voimansa.”

Kangasniemi on tietysti vain yksi huolestunut saamelaiskansalainen, mutta hän ei ole näkemyksineen yksin. Samaa mieltä on esimerkiksi Anu Avaskari, viime saamelaiskäräjävaalien äänikuningatar.

Hänestä pahinta on se, ”kun oma kansa syrjii”.

Jotta voi olla ”virallinen saamelainen”, on päästävä saamelaiskäräjien vaaliluetteloon. Siihen pääsemisestä päättää käräjien hallitus.

Ulkopuolelle on jätetty ihmisiä, jotka ovat Avaskarin mielestä selvästi saamelaisia. Esimerkiksi Kari Kyrö pääsi vaaliluetteloon vasta Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksellä.

Tuomioistuimen mielestä Kyrö pystyi osoittamaan olevansa inarilaisen kalastajasaamelaissuvun jälkeläisiä. Hän sai virallisen saamelaisen statuksen, asettui ehdolle käräjävaaleissa ja sai kolmanneksi eniten ääniä.

Kyrön jälkeen Korkein hallinto-oikeus on luokitellut etniseen vähemmistöön kuuluviksi lähes sata muutakin saamelaiskäräjien mielestä lantalaista.

Tätä voi varmaan turvallisesti kutsua tunnereaktioksi:

”Ensimmäinen tunne oli kauhu ja järkytys. Pahimmat pelkoni ovat käyneet toteen.” Näin kommentoi saamelaiskäräjien entinen puheenjohtaja Klemetti Näkkäläjärvi Yleisradiolle kuultuaan Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksistä.

”Suomi on näyttänyt väkivaltaisesti oman voimansa”, hän jatkoi.

Näkkäläjärvi ilmoitti eroavansa saamelaiskäräjiltä; Korkein hallinto-oikeus oli pilannut hienon instituution päästämällä lantalaisia jäseniksi.

”Suomi on rasistinen maa, joka suojelee suomalaisuutta ja suomalaista valtiota, ja polkee oman alkuperäiskansansa ja vähemmistöjensä ihmisoikeuksia häikäilemättömästi ja törkeästi. Oikeuslaitos heijastaa Suomen moraalista ilmapiiriä.”

Näkkäläjärven lohduksi sentään kaikki tuomioistuimeen valittaneet eivät ole pystyneet todistamaan kuuluvansa etniseen vähemmistöön. Ilman virallista saamelaismääritelmää jäi esimerkiksi keskustan kansanedustaja Eeva-Maria Maijala. Siitä piittaamatta Maijala asteli viime Linnan juhliin lapinpukua muistuttavassa asussa, jonka oli teettänyt lapsuudenkodistaan löytyneen asun mallin mukaan.

Saamelaiskäsityöläinen Elli-Maarit Helander esitti yhteiskunnallista kritiikkiä:

”En ymmärrä mikä siinä on, että heidän pitää kuin väkisin päästä saamelaisiksi. Olisivat hekin ylpeitä omasta kulttuuristaan eivätkä yritä toisten kulttuuriin ja pilata meidän saamelaiskulttuuria.”

Helander nimitti Maijalaa ”leasing-saamelaiseksi”.