Heinäkuussa 1974 Maarit Tyrkkö, 27, haastatteli presidentti Urho Kekkosta sairaalassa tämän toipuessa eturauhasleikkauksesta (SK 29/1974) .

Henkilääkärinsä, professori Pentti I. Halosen kannustamanatasavallan presidentti kertoo Suomen Kuvalehden lukijoille taudistaan avoimesti ja ujostelematta. Esimerkillään hän tahtoo rohkaista kohtalotovereitaan suhtautumaan vaivaansa luonnollisesti ja kääntymään lääkärin puoleen ajoissa. Eturauhasen tulehduksen saa Suomessa joka neljäs mies myöhemmällä iällä.

Tasavallan presidentti ei näytä lainkaan sairaalta. Niinpä Helsingin Yliopistollisen Keskussairaalan valkoiset seinät ja korkea sänky tuntuvat vähän oudoilta. Leikkauksesta toipuminen on edennyt jättiläisaskelin.

Herra tasavallan presidentti, mikä tämä teidän vaivanne oikein on?

– Aloitan kertomukseni kaukaa. Vuonna 1956, kun minut oli valittu presidentiksi, eräs hyvä ystäväni tuli luokseni ja sanoi: ”Kuule, sinä saatat työssäsi tarvita tietoa, jonka voin sinulle historialliseen tosiasiaan perustuen kertoa, olenhan historiantutkija.”

– Sanoin, että sen kun kerrot.

– Hän tarinoi, että Englannin kuningas Edvard – muistan kyllä kuinka mones, mutta enpä sano – oli kuolemaisillaan. Kuningas päätti kutsua Walesin prinssin, kruununperijän, luokseen, jotta saisi sanoa jäähyväiset. Prinssi tuli. Kuningas kertoi, että tämä on nyt lähtöä – terve vaan. Prinssi oli kuitenkin niin aktiivinen ja älykäs, että hän päätti pyytää isältään viimeisen neuvon. Prinssi tiedusteli, mikä olisi hänen tulevan virkansa hoitamisessa kaikkein tärkein ja huomioon otettavin seikka. Hänen majesteettinsa mietti hetken ja sanoi pojalleen: ”Kyllä minä sanoisin, että imperiumia hallitessa sinulle on kaikkein tärkeintä, että sinä kuset aina silloin kun sinulle tarjoutuu siihen tilaisuus!”

– Tämän toverini kertoi ja sanoi, että neuvo saattaisi olla minullekin tarpeellinen uudessa virassani.

– Tuumasin, että varmaankin…

– Ja hyvinhän kaikki on mennyt tähän asti. Nyt 70-luvun kieppeissä on näyttänyt siltä, että yhä nopeammin

ja nopeammin on tämä temppu tarvinnut suorittaa.

– Olen aina selvinnyt kunnialla maatalousnäyttelyistä ja messuista, joissa kierrellään tuntimääriä, kuljetaan paikasta toiseen ja juodaan kahvia.

– Kerran Tampereella tuomiokirkossa minun täytyi lähteä kesken tilaisuuden pois. Sijoitin lähtöni niin, että pappien poistuessa alttarilta sakastiin seurasin heitä rauhallisesti. Kirkkoyleisö luuli, että tämä kuului rituaaliin.

Suomen huojentunein mies

– Nyt juhannuksen jälkeen olin Keski-Suomessa pari päivääkalassa. Se oli hieman märkää ja kylmää hommaa.

– Tuolloin en huomannut mitään erikoista.

– Palasin Helsinkiin ja lähdin autolla Turkuun. Matkalla Kultarantaan meidän piti pysähtyä neljä kertaa. Arvelin, että jotain on vinossa. Seuraavana aamuina havaitsin, että kaikki oli tukossa.

– Soitin professori Haloselle, joka onneksi oli paikalla. Professori määräsi minut heti autoon ja suoraan sairaalaan.

– Näin olen tänne joutunut.

– Kun sitten katetrin avulla olin päässyt ylimääräisestä vesilastista, olin Suomen huojentunein mies.

– Lääkärit ottivat röntgenkuvia, tutkivat ja neuvottelivat. Oli nimittäin sellainenkin toivo, ettei leikkausta olisi tarvinnut suorittaa. Olisin antanut tehdä operaation joka tapauksessa ensi syksynä – ajattelin, ettei nyt keskellä Suomen suvea sovi sairastaa.

Presidentti luo haikean katseen viidennessätoista kerroksessa olevan huoneensa ikkunasta kesään. Ulkona on pilvistä, ukkostaa, aivan pian sataa kuin saavista kaatamalla, niin että jokainen kalamies kastuu veneessään.

Leikkaus – viisas päätös

– Professorit päätyivät siihen, että leikkaus olisi paikallaan. Tuo oli tavattoman viisas päätös.

– Aikaisemmin, vuosia sitten, tämä olisi ollut suuri leikkaus, mutta ei enää. Kaikki sujui hyvin.

– Leikkauksen jälkeen olen »olostellut» sairaalassa.

– Tämä eturauhanen on tavallisesti noin 15 grammaa painava. Se osa, mikä minulta poistettiin – ylimääräinen kasvu – painoi 68 grammaa.

– Aikamoinen möykky.

– Leikkauksen aikana ja sen jälkeen huononivat veriarvoni, mutta eilen nekin alkoivat kohota ripeästi.

– Tikkejä ommeltiin 13. Tänään otetaan jo puolet pois.

– Toivon todellakin, että pääsen sairaalasta kotiin terveempänä kuin tänne tulin.

Kenraalin saappaan kärjet

– Eturauhasen liikakasvu on vanhojen miesten tauti, niin kuin tiedetään. Virtsaaminen on vaikeaa – tai sitten virtsa tulee ajattomalla ajallaan, niin ettei sitä pysty kontrolloimaan.

– Lääkärit kertoivat minulle jutun Mannerheimista. Hän oli kertonut henkilääkärilleen Lauri Kalajalle tarinan Venäjän armeijasta. – Ihmisen elämänjuoksuahan kuvastaa hyvin se, miten pitkälle ja helposti virtsa tulee. – Venäjän armeijassa nuoremmat upseerit kilpailivat siitä, kuka pisimmälle »pissii». Jos näki korkean upseerin, jonka saappaan kärjet olivat märät, merkitsi tämä, että hän oli arvoltaan kenraali. Jos näki korkean upseerin, jolla koko housujen etuosa oli märkänä, hän oli marsalkka.

– Tällaista tautia minä olen nyt sairastanut.

Olut saunan jälkeen vaarallista

Presidentti vaihtaa asentoa sängyssään. Liikkuvaisen miehen on vaikea olla liikkumatta.

– Käsitän, että tämän haastattelun tarkoituksena on levittää tietoa oikeista elämäntavoista. Siksi olisikin hyvä kaikkien lukijoiden tietää, mitä lääkärit sanoivat minulle. Nimenomaan eturauhassairauksiaajatellen miehelle on kaikkein pahinta, että hän juo olutta saunan jälkeen.

– Se on todella vaarallista. Tapahtumassa on sellaista ”lääkettä”, mikä saa eturauhasen sairaalloisesti kasvamaan.

– En minäkään ollut tätä aikaisemmin kuullut. – Kahvia kyllä saa juoda ja viskiä.

Entä saunominen herra presidentti, sitä eivät toivottavasti professorit kiellä?

– Ei, saunominenhan on, herra paratkoon, kaikkien hyväksymä terveydenhoitokeino.

Hyvä terveys syntymälahjana

Montako kertaa elämässänne olette ollut vakavammin sairaana?

– Pari kolme kertaa; 30-luvulla minulla oli puhjennut umpisuoli ja 50-luvulla suolisolmu – enkä aivan heti päässyt leikkaukseen, joten tilanne näytti pahalta.

Mikä on heikoin kohta fysiikassanne?

– Kaikki riippuu kaikesta. En pysty todellakaan sanomaan. Kun katselen vuosien mittaan tutkimuksissa saatuja numeroita ja arvoja en löydä sieltä mitään selvää kohtaa, jossa tilanne olisi heikompi kuin keskimäärin.

Uskotteko, että valtion päämiehen ja valtakunnan tärkeimpien poliittisten johtajien terveydentilalla on vaikutusta poliittisiin päätöksiin ja asioiden kulkuun?

– Varmasti on.

Miten perustelette kantanne?

– Jos on esimerkiksi kovin väsynyt, saattaa tehdä ratkaisun, jota ei olisi normaalioloissa tehnyt. Tai mikäli suuttuu helposti, ei hallitse hermojaan vastustajan käyttäytyessä asianomaisen mielestä sopimattomasti, saattaa ”lyödä yli”.

Uskotteko, että suurten poliittisten johtajien yltäminen korkeaan ikään johtuu siitä, että he alun perin ovat vitaalisempia kuin muut, vai siitä, että tärkeät tehtävät ja jännittävä elämä pitää heidät elinvoimaisina?

– En tiedä elävätkö johtavat valtiomiehet todella keskimääräistä kauemmin verrattuina muihin ihmisiin. Niitten osalta, jotka ovat saavuttaneet korkean iän, olettaisin, että perustekijänä on jo alun perin syntymässä saatu hyvä terveys.

Mikä on Teidän kuntonne salaisuus, herra presidentti?

– Minä saan kiittää kuntoani siitä, että olen todellakin syntymälahjana saanut hyvät terveydelliset edellytykset. Toiselta puolen olen myös pitänyt niistä huolta. Minulla on sellainen kuvitelma, että ihminen ränsistyy ja rappeutuu ellei hän hoida ruumistaan.

– Minulle tämä merkitsee hiihtämistä ja lenkkeilyä. Olen myös havainnut, että kun pitää huolta ruumiillisesta kunnostaan, se on kaikkein paras lääke henkisestikin.

Sairaalassa oppii odottamaan

Osaatteko sairastaa?

– En! Sairastaminen on minulle vaikeaa. Toisaalta sairastaminen on siinä mielessä myönteistä, että se opettaa maltillisuuteen, rauhallisuuteen ja… odottamaan.

– Esimerkiksi politiikassa odottaminen monta kertaa on varsin vaikeaa. Usea erittäin lahjakas poliitikko on menettänyt pelin sen vuoksi, että hän ei ole jaksanut odottaa oikeata tilaisuutta.

– Sairaalassa minä opin kaikenlaista.

Henkilöt ja asiat ovat häirinneet Teitä päivittäin, oletteko saanut minkäänlaista toipumisrauhaa?

– Täällä on todellakin käynyt paljon vieraita asioineen. Yhtenäkin päivänä oli kahdeksan kävijää, joista kaksi vei paljon aikaa. Tässä mielessä aikani sairaalassa – kaksi viikkoa – on kulunut nopeasti.

– Olen myös lukenut erittäin paljon.

Mitä luettavaa on pöydällenne kertynyt?

– Olen lukenut virkaan liittyviä laajoja asiakirjoja, joille minulla ei aikaisemmin ole ollut aikaa. Olen myös lukenut kaunokirjallisuutta. Parasta aikaa luen Veijo Meren kirjaa Kuviteltu kuolema. Tämä on hyvä kirja.

Kuolema ei kummittele

Oletteko miettinyt maatessanne kuolema-asioita?

– En koskaan mieti kuolemaa. Kuolema ei ole kummitellut minun mielessäni.

Toiset ihmiset pelkäävät kuolemaa kuollakseen?

– Kyllä, tuo on totta. Kuolemankauhu on varsin yleinen. Toisille se tulee jo pikkupoikana. Nuorten mielessä se saattaa ilmetä maailmantuskana.

Kuolemaan liittyy testamentti, onko se mielestänne välttämätön?

– Lakihan on ”ennen meitä syntynyt ja jälkehemme jää” – kyllä asiat aina järjestyvät. Testamentin avulla ihminen saattaa tosin jatkaa sitä työtä, mitä hän on elämässään suorittanut. Toisin sanoen, jos hänellä on halua ja taloudelliset edellytykset, hän voi tukea työtä, mikä on ollut lähellä hänen sydäntään elämäntehtäväänsä toteuttaessaan.

Pitäisikö poliitikon tehdä poliittinen testamentti?

– On olemassa kahdenlaista politiikkaa: päiväpolitiikkaa ja laajempaa politiikkaa. Testamentilla saattaisi poliitikko tietenkin tukea sellaista ideologiaa mitä pitää oikeana – ulkopuolella päivänpoliittisten laskelmien, joita kuulemma on olemassa.

Muikunmätivoileivät

Mikä on ollut paras huomionosoitus sairaalassa oloaikananne?

– Olen saanut paljon ilahduttavia viestejä. Ehkä suurin ystävyydenosoitus oli erään ystäväni saapuminen eilen sairaalaan Keski-Suomesta; hän oli ollut edellisenä päivänä Konnevedellä kalastamassa muikkuja. Hän toi mukanaan muikunmätivoileipiä.

Tekeekö mieli kalaan, herra presidentti?

– Kyllä tekee!

Koska Te pääsette vesille?

– Kaikki riippuu näistä korkeista poppamiehistä.

Oletteko kiltti potilas, Urho Kaleva Kekkonen?

– Kilteimpiä mitä Suomessa on.

Terve nauru täyttää hetkeksi huoneen, pyydän perusteluja edelliseen väittämään.

– Minä tottelen kaikkea – en vaivaa ketään.

Suurenmoinen ammattitaito

Olette joskus sanonut, että pitää elää niin, että kun lääkäri kieltää jotakin…

– …pystyy sen täyttämään.

Eli, ei pidä elää niin, ettei lääkärillä ole mitään kiellettävää. Oletteko edelleenkin samaa mieltä?

– Ehdottomasti olen. Tämä tarinahan liittyy ”kuuluisaan Virolaisen tapaukseen”.

Sairaala ei ole ainoastaan lääkäreiden valtakunta, täällä on paljon valkopukuisia hoitajia, jotka pitävät Teistä huolta. Osaavatko he työnsä?

– Olen ollut aikaisemminkin sairaalassa ja minulla on ollut ”onni” oppia tuntemaan sairaanhoitajan työtä. Sanon vilpittömästi: minä ihailen hoitajien ammattitaitoa ja kätevyyttä. Heidän työskentelyään on oikein ilo katsella. Kaikki tapahtuu niin suurenmoisella asiantuntemuksella ja taidolla. Potilaan edun huomioon ottaminen on heille erittäin tärkeää. Kyllä minun sympatiani ovat heidän puolellaan.

– Vaikeaa työllisyystilannetta olen seurannut murheella.

Presidentin sairausloma

Rauhoittavatko valkoiset seinät, onko sairaalassa oleminen edes jonkinlaista lomaa?

– Kyllä tämä jonkinlaista lomaa on. Vaikka tässä virassa ei paljon auta, onko sairaalassa vai kotona. Työt täytyy tehdä.

– Presidentti J. K. Paasikivi tapasi sanoa (presidentti vetää suunsa mutruun matkiessaan Paasikiven ääntä): ”Kyllä, kyllä tämä on paska virka, kun ei koskaan pääse lomalle ja aina vain pitää tehdä töitä. Muut ihmiset pääsevät lomalle ja muut ihmiset saavat sairastaakin rauhassa, mutta ei tässä virassa voi edes sairastaa.”

– Ja niin se tahtoo olla.

– Professori Halonen sanoi minulle, että kun pääsen pois sairaalasta, heillä on tapana kirjoittaa todistus yhden kuukauden sairauslomasta. Kysyin häneltä, mitä minä sellaisella todistuksella teen. Ja hän vastasi: ”Et mitään!”

Maarit Tyrkkö (nyk. Huovinen) on kirjoittanut kirjan läheisestä ystävyydestään Kekkosen kanssa (SK 34/2014).

