Yuzo Kayama ja Toshiro Mifune elokuvassa Samuraimiekka Yuzo Kayama ja Toshiro Mifune elokuvassa Samuraimiekka

Teema esittää uudella kanavapaikalla ja Areena-kanavalla: 7 x Kurosawa. Kaksi elokuvaa televisiossa, 5 + 1 Areenassa.

Akira Kurosawa Teemalla kesällä 2017 Akira Kurosawan elokuvia Teemalla Kino Klassikossa ja Areenassa



Kino Klassikko torstaisin klo 21.00

27.4. Seitsemän samuraita

4.5. Kagemusha – varjokenraali (Areenassa vain suorana)



Areenassa 27.4.–31.7.2017

Seitsemän samuraita

Samuraimiekka

Yojimbo – onnensoturi

Kätketty linnake

Seittien linna

Rashomon – paholaisen temppeli

Yle siirtyy jälleen kerran uuteen aikaan, kun Teema siirtyy yhteiselle kanavapaikalle Yle Femin kanssa. Näin iso muutos on luonnollisesti herättänyt pelkoa, että entisiä ohjelmia jää pois. Ei huolta. Teeman elokuvien lukumääräinen tarjonta säilyy entisellään, ja tätä tarjontaa nyt myös lisätään Teeman Areena-kanavalla.

Suurin Teeman elokuvia koskeva muutos on Kino Klassikon siirtyminen sunnuntaista torstai-iltaan kello 21. Tämä muutos tarjoaa mahdollisuuden laajentaa Kino Klassikon tarjontaa, koska uusi myöhäisempi kellonaika antaa mahdollisuuden esittää nyt myös alle 16-vuotiailta kiellettyjä klassikkoelokuvia.

Kino Klassikon ensimmäisessä suuressa teemakokonaisuudessa on seitsemän Akira Kurosawan samurai-elokuvaa. Torstaina 27. huhtikuuta kello 21.00 Seitsemän samuraita käynnistää uljaasti uuden Teeman Kino Klassikon. Viikon kuluttua televisiossa esitetään Kagemusha – varjokenraali.

Lisäksi 27. huhtikuuta Kurosawan suuret mustavalkoiset samurai-klassikot julkaistaan Areenassa, missä ne ovat katsottavissa aina heinäkuun loppuun saakka.

Kaikille elokuville tällaisia Areena-oikeuksia ei ole aina hankittavissa – esimerkiksi Kagemusha jää pelkän tv-esityksen varaan. Mutta tämä laaja Kurosawa-paketti olkoon esimerkki siitä, kuinka laajennamme tarjontaa: ei enää vain sitä yksittäistä klassikkoelokuvaa viikossa televisiosta, vaan tilaisuuden tullen pitkäaikaisempia elokuvapaketteja Areenassa, missä ne täydentävät ja laajentavat elokuvatarjontaa. Syksyksi on suunnitteilla jo useita laajoja temaattisia ohjelmakokonaisuuksia, niin elokuvia kuin dokumentteja, jaettuna televisiossa ja Areenassa.

Kurosawa-sarja Teemalla ja Areenassa

Akira Kurosawa on Teema & Fem -ohjelmapaikan ensimmäinen Kino Klassikon teemasarja. Televisiossa esitetään elokuvat Seitsemän samuraita ja Kagemusha – varjokenraali (jota ei voi katsoa Areenassa jälkikäteen). Kurosawan vanhat samurai-klassikot Rashomon – paholaisen temppeli, Seitsemän samuraita, Seittien linna, Kätketty linnake, Yojimbo – onnensoturi ja Samuraimiekka julkaistaan Areenassa pakettina 27.4. ja ne ovat katsottavissa aina heinäkuun loppuun asti samoin kuin Seitsemän samuraita.

Rashomon – paholaisen temppeli (1950)

Toshiro Mifune Toshiro Mifune elokuvassa Rashomon - paholaisen portti Machiko Kyo Machiko Kyo elokuvassa Rashomon - paholaisen portti

Rashomon – paholaisen temppeli on yhä edelleen yksi kuuluisimpia japanilaisen elokuvan klassikkoja. Itse asiassa, kun se vuonna 1951 voitti Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnon, ei se tuonut vain Akira Kurosawan nimeä vaan koko japanilaisen elokuvan muun maailman tietoisuuteen.

Nykyisen maailmanelokuvan aikana Rashomonin vaikutusta länsimaissa voi olla vaikea ymmärtää. Japanilaisesta elokuvasta ei 1950-luvun alussa tiedetty juuri mitään eikä aluksi myöskään ymmärretty, että Rashomon oli myös japanilaisella mittapuulla poikkeuksellinen ja kokeileva teos, joka erosi suuresti maan tavanomaisesta historiallisen elokuvan tyylistä. Se oli kuitenkin iso menestys myös kotimaassaan ja avasi sitten japanilaisen elokuvan levityskanavat ulkomaille.

Rashomon käsittelee metsässä äskettäin tapahtuneita rikoksia. Kaksi matkustavaista, samurai ja hänen vaimonsa, ovat kohdanneet pahamaineisen rosvon ja tämän kohtaamisen traagisia seurauksia on juuri puitu oikeudenkäynnissä. Mutta jutussa on paljon kummallisuuksia, sillä kaikkien paikalla olijoiden kertomukset eroavat merkittävästi toisistaan.

Rashomon tarkasteleekin totuuden subjektiivisuutta. Elokuvassa neljä ihmistä kertoo oman versionsa samoista tapahtumista, jotka näyttäytyvät sitten joka kerta erilaisina. Jokainen näkee oman totuutensa erilaisen harson läpi, kaunistellen omia tekojaan tai näyttäytyäkseen paremmassa valossa kuin muut.

Kuvailmaisultaan Rashomon – paholaisen temppeli on runollinen, esimerkiksi valonkäytössään mykkäelokuvan kauden kuvallista voimaa hakeva teos, yksi Kurosawan tuotannon ja elokuvahistorian perusteoksia. Kurosawa luo myös jokaiselle neljästä kertomuksesta oman, erilaisen tunnelmansa ja näyttää kyntensä musiikinkäyttäjänä. Pääosia esittävät Toshiro Mifune, Machiko Kyo. Masayuki Mori ja Takashi Shimura.

Tätä kirjoitettaessa Rashomon – paholaisen temppeli on imdb:n käyttäjien kaikkien aikojen parhaiden elokuvien listalla sijalla 109.

Seitsemän samuraita (1954)

Kuva elokuvasta Seitsemän samuraita Kuva elokuvasta Seitsemän samuraita

Seitsemän samuraita on Akira Kurosawan suurin ja tunnetuin, monien mielestä myös paras elokuva. Suuri se oli muutenkin – yli kolme tuntia kestävä eepos, jonka filmaamiseen kului vuosi ja josta tuli Japanin filmiteollisuuden siihen asti kallein tuotanto. Kuluista hermostunut tuottajayhtiö Toho uhkasikin useammin kuin kerran keskeyttää koko elokuvanteon.

Näin ei onneksi käynyt ja tuloksena syntyi kaikkien aikojen tunnetuin japanilainen elokuva, joka on toiminnallisen seikkailuviihteen aatelia ja elokuvataiteen merkkiteoksia. Siinä Kurosawan ilmiömäiset kertojan kyvyt, iskevä toiminnallisuus ja humanistinen ihmisnäkemys yhdistyvät hienosti toisiinsa, joten olipa kyse piinaavasta taistelun odotuksesta tai hellästä nuoren rakkauden syntymisestä, Kurosawan kerronta saavuttaa aina aidon ja persoonallisen otteen.

1500-luvulle sijoittuva Seitsemän samuraita kertoo maalaiskylästä, jonka väki saa vihiä että iso rosvojoukko aikoo sadon valmistuttua karauttaa kylään ryöstääkseen kaiken itselleen. Kyläläiset päättävät hakea palkkasotureita suojakseen, mutta köyhyytensä vuoksi heillä ei ole varaa kunnon palkkioihin. Onnekseen kyläläisten edustajat kohtaavat viisaan ja jalon samurain, jota kyläläisten ahdinko koskettaa. Hänen ansiostaan muita samuraita alkaa liittyä joukkoon, mutta se jää silti seitsemän taistelijan kokoiseksi.

Vesisateessa tapahtuva pitkä lopputaistelu on elokuvahistorian huikeimpia toimintakohtauksia. Mutta Kurosawan eepos ei ole vain ensiluokkaista seikkailuviihdettä, vaan myös puhuttelevan humaani draama ja monisyinen luonnetutkielma. Jokainen seitsemästä samuraista näyttäytyy kiinnostavana ja erilaisena ihmisenä, ja myös kyläläisiä Kurosawa tarkastelee kiinnostuneesti ja ymmärtävästi niin yksilöinä kuin ryhmänä.

Tätä kirjoitettaessa Seitsemän samuraita on imdb:n käyttäjien kaikkien aikojen parhaiden elokuvien listalla sijalla 19.

Seittien linna (1957)

Toshiro Mifune ja Isuzu Yamada Toshiro Mifune ja Isuzu Yamada elokuvassa Seittien linna Toshiro Mifune Toshiro Mifune elokuvassa Seittien linna

Akira Kurosawaa on aina pidetty ”länsimaisimpana” suurista japanilaisista elokuvaohjaajista, mikä on tehnyt hänen elokuvistaan tietysti helpommin omaksuttavia Japanin ulkopuolella. Kurosawa tunnetusti ihaili esimerkiksi amerikkalaista rikos- ja lännenelokuvaa mutta myös länsimaista klassikkokirjallisuutta, filmaten urallaan Dostojevskia, Gorkia, Ed McBainia ja kahdesti Shakespearea, siirtäen tarinat rikkeettömästi japanilaisiin miljöisiin.

Seittien linna oli Kurosawan ensimmäinen Shakespeare-filmatisointi. Toinen, Kuningas Leariin perustuva Ran (1985), onkin jo esitetty Teemalla kahdesti aivan viime vuosina.

Seittien linnassa Kurosawa on tarttunut Shakespearen Macbethiin ja siirtänyt ”skotlantilaisen näytelmän” japanilaiseen feodaaliyhteiskuntaan, kunnioittaen onnistuneesti niin alkuperäisteosta kuin oman maansa historiaa ja kulttuuria. Tarinan teemojen ohella Kurosawa yhdistää myös toteutuksessaan länsimaista näytelmäperinnettä ja japanilaista noh-teatteria, ja jopa musiikissa yhdistyvät japanilaiset ja länsimaiset vaikutteet. Juuri tällaiseen kahden kulttuuriperinnön yhdistämiseen perustuu Kurosawan elokuvien maailmanlaajuinen ja ajaton suosio.

Macbethin tarinaa mukaillen kenraali Washizu on ystävänsä Mikin kanssa saanut suuren voiton vihollisarmeijasta. Matkalla herransa linnaan he kohtaavat aavemaisen noidan, joka ennustaa heille vielä suurempaa tulevaisuutta. Niinpä kunnianhimoisen vaimonsa kannustamana Washizu alkaa suunnitella koko vallan sieppaamista itselleen.

Kätketty linnake (1958)

Misa Uehara (keskellä) Misa Uehara (keskellä) elokuvassa Kätketty linnake Toshiro Mifune Toshiro Mifune elokuvassa Kätketty linnake

Akira Kurosawa otti samurai-elokuviinsa paljon vaikutteita lännenelokuvista ja ihaili erityisesti John Fordin ohjaustöitä. Tätä velkaa länsimaiset elokuvantekijät ovat sitten maksaneet takaisin erityisesti 1960-luvulla elokuvissa Seitsemän rohkeaa miestä, Kourallinen dollareita ja Häväisty, jotka perustuivat suoraan Kurosawan samurai-elokuviin Seitsemän samuraita, Yojimbo ja Rashomon.

Myös Kätketty linnake voidaan nähdä innoituksena italowesternien tyylille. Niiden tavoin se on humoristinen toimintaseikkailu, jossa on resuisia ahneuden riivaamia ihmisiä ja Clint Eastwoodin kaltainen vaitelias antisankari: Toshiro Mifunen esittämä peloton ja voittamaton taistelija esiintyy viileän tunteettomasti, jopa moraalittomasti, mutta näyttäytyy tarinan sankarina. Kaikki elävät väkivallan ja epävarmuuden täyttämässä maailmassa ja käyttäytyvät muutenkin kuin vaikkapa Sergio Leonen italowesterneissä.

Kätketyn linnakkeen uskotaan olleen myös esikuva George Lucasin Tähtien sodan monille asetelmille pakenevine prinsessoineen, kätkettyine turvapaikkoineen, miekkataisteluineen ja kahden tapahtumista pihalla olevan, mutta niitä tarkkailevan ”sidekickin” hahmoineen – tässä talonpoikia, Lucasilla robotteja.

1500-luvun sotiin sijoittuvassa Kätketyssä linnakkeessa maineikas kenraali ja nuori prinsessa yrittävät valeasuisina paeta hävityn taistelun jälkeen provinssin rajan yli turvaan. Pakomatkallaan he saavat kyseenalaiseksi avukseen kaksi vihollisarmeijan kynsistä karannutta talonpoikaa.

Kätketty linnake ei ole aivan Kurosawan muiden samurai-elokuvien kaltaisessa maineessa, mutta Kurosawan kaltaisen mestarin kohdalla välityökin saattaa olla kiinnostava ja nautittava teos. Kätketty linnake oli Kurosawan ensimmäinen laajakangaselokuva ja siitä selvästi näkee, kuinka hän on halunnut kokeilla uuden suuremman kuvamuodon tarjoamilla mahdollisuuksilla.

Yojimbo – onnensoturi (1961)

Kylän gangsterit uhittelevat samuraille (Toshiro Mifune) Kylän gangsterit uhittelevat samuraille (Toshiro Mifune) elokuvassa Yojimbo – onnensoturi Tatsuya Nakadai on gangsteri, jolla on kylän ainoa ampuma-ase Gangsteri (Tatsuya Nakadai) osoittelee revolverillaan elokuvassa Yojimbo – onnensoturi

Yojimbo – onnensoturi (1961) oli Akira Kurosawan pitkän uran suurin taloudellinen menestys. Se kertoo isännättömästä samuraista, joka kiertää maata myyden miekkataitojaan rahasta. Hän osuu kaupunkiin, jossa kaksi kauppiassukua kamppailee julmasti vallasta. Molemmat käyttävät apunaan palkkamurhaajia, mutta kumpikaan osapuoli ei uskalla aloittaa lopullista voimankoitosta. Samurai päättää rauhoittaa kylän omalla tavallaan ja samalla hyötyä itse valtakamppailusta.

Yojimbo on röyhkeä, hauska, jännittävä ja piruileva samuraiseikkailu, jonka tekemisestä Kurosawa näyttää nauttineen suurin siemauksin. Hän leikittelee jatkuvasti liikkuen äkillisesti toiminnan, väkivallan ja huumorin välillä, rakentaen kohtauksia suvereenin mestarillisella otteella, vain heittääkseen sitten jonkun itseironisen vitsin, jotta katsoja ei vain ottaisi elokuvaa liian tosissaan. Jopa Kurosawalle ominainen humanistinen sanoma saa varsin ilkikurisen muodon: parasta pitkä elämä puuroa syöden.

Yojimbosta tulikin melko suora esikuva pian maailmalle laukkaaville italowesterneille. Niiden menestyksen käynnistäjä ja Clint Eastwoodin läpimurtoelokuva, Sergio Leonen Kourallinen dollareita, oli suora, joskin luvaton versio Yojimbosta. Eikä kyse ollut vain tarinasta vaan myös hyvin läheisestä elokuvakerronnan tavasta ja maailmankuvasta. Esimerkiksi elokuvan viimeiset kymmenen minuuttia, jossa piesty sankari palaa pölyisen tuulen tuivertamaan kylään kohtaamaan viimeiset vihollisensa, on tyyliltään kuin mistä tahansa Sergio Leonen italowesternistä – paitsi että tässä on vain yksi revolveri.

Tätä kirjoitettaessa Seitsemän samuraita on imdb:n käyttäjien kaikkien aikojen parhaiden elokuvien listalla sijalla 114.

Samuraimiekka (1962)

Toshiro Mifune ja Yuzo Kayama Toshiro Mifune ja Yuzo Kayama elokuvassa Samuraimiekka Kuva elokuvasta Samuraimiekka

Samuraimiekkaa pidetään jatko-osana Akira Kurosawan vuotta aikaisemmin tekemälle samuraiseikkailulle Yojimbo – onnensoturi. Molemmissa elokuvissa on oletettavasti sama päähenkilö, mutta hahmoilla ja elokuvilla on sen verran eroavaisuuksia, ettei Samuraimiekkaa oikein voi pitää varsinaisena jatko-osana ja on jopa epävarmaa, onko Toshiro Mifunen molemmissa elokuvissa esittämä samurai edes sama henkilö. Alun perin ei ainakaan ollut, mutta kun Yojimbosta tuli valtava yleisömenestys, Kurosawa päätti hyödyntää tätä muokkaamalla Samuraimiekan käsikirjoitusta uusiksi.

Vaeltava samurai Sanjuro saapuu kaupunkiin, jossa joukko hyveellisiä nuoria klaanilaisia on käynyt salaiseen taisteluun korruptiota vastaan. Vastaiskuna roistot ovat kidnapanneet tätä salaryhmää johtavan samurain sedän. Sanjuro päättää auttaa nuoria idealisteja, vaikka nämä eivät täysin ymmärrä hänen motiivejaan tai edes luota häneen.

Ronskina samurai-seikkailuna käynnistyvä elokuva alkaa yllättäen saada komediallisia sävyjä ja muuttua jopa kannanotoksi väkivallan käyttöä vastaan. Sanjuro päätyy käyttämään juonissaan kukkia miekan sijaan kun hän oppii, että hän on vielä suurempi taistelija silloin kun hän voi pitää miekan huotrassaan.

Taistelukohtauksissakin Kurosawa astuu entistä pidemmälle rituaalimaisen tyylittelyn suuntaan. Ne eivät enää oikeastaan muistuta oikeita taisteluja, vaan aseiden ja henkilöiden liikkeiden muuttuvat eräänlaiseksi tarkoin suunnitelluksi baletiksi, pakollisiksi rituaaleiksi Sanjuron ylivoimaisuuden osoittamiseksi.

Loppuun Kurosawa kuitenkin rakentaa yhden elokuvahistorian shokkihetkistä, kuin muistutuksena siitä mistä näissä taisteluissa todellisuudessa on kyse. Kohtaus on periaatteessa jäljitelmä lukemattomista lännenelokuvien kaksintaisteluista mutta mestarillisessa yksinkertaisuudessaan se ylittää ne kaikki. Ilman yhtään ainoaa liikettä tai leikkausta, ilman vaihtuvia lähikuvia taistelijoiden käsistä tai kasvoista, Kurosawa hiljentää katsojan ja antaa jännityksen kasvaa kunnes ratkaisee kaiken yhdessä hyytävässä silmänräpäyksessä, tavalla, joka tuntuu järkyttävän jopa Mifunea.

Kagemusha – varjokenraali (1980)

Tatsuya Nakadai (ennen) Tatsuya Nakadai elokuvassa Kagemusha Tatsuya Nakadai (jälkeen) Tatsuya Nakadai elokuvassa Kagemusha

Akira Kurosawan ura ajautui 1960-luvun lopulla kriisiin, kun hänen vakavat yhteiskunnalliset draamansa eivät enää saavuttaneet katsojia ja japanilainen elokuvateollisuus alkoi ylipäänsä olla kiinnostunut vain seksi- ja väkivaltaelokuvien tekemisestä. Amerikkalainen yhteistuotanto Tora! Tora! Tora! päättyi Kurosawan kannalta potkuihin, ja mestariohjaaja ei kohta saanut töitä enää kuin Neuvostoliitosta missä hän teki sinänsä hienon Dersu Uzalan.

Lopulta apuun tulivat Kurosawaa suuresti ihailleet amerikkalaisen elokuvan suuret 1970-luvun nimet Francis Ford Coppola ja George Lucas. Heidän tuottamanaan Kurosawa pääsi vihdoin palaamaan hänelle rakkaiden samurai-elokuvien pariin, ensi kertaa myös väreissä ja komeissa sellaisissa.

Feodaaliajan Japaniin sijoittuva elokuva kertoo kolmesta kilpailevasta sotaherrasta ja heidän klaaneistaan. Yksi näistä johtajista kuolee yllättäen taistelussa, jolloin hänen kaksoisolennokseen osoittautunut mitätön varas pakotetaan esittämään sotaherraa. Jos tieto sotaherran kuolemasta nimittäin leviää, sen pelätään johtavan koko klaanin kukistumiseen.