Bruce Oreck on se kalju , leveästi hymyilevä bodari, jonka itse Obama lähetti Yhdysvaltojen Suomen-suurlähettilääksi syksyllä 2009. Nyt Oreck uskoo, että suomalaisten pitäisi ottaa mallia Amerikan koulujärjestelmästä.

”Jos kysyn suomalaiselta koululuokalta, kuka on Suomen presidentti, kukaan ei halua vastata, vaikka kaikki tietävät vastauksen. Jos kysyisin samaa Amerikassa, 70 prosenttia viittaisi innokkaana, vaikka he eivät edes tiedä, missä Suomi on.” (Kauppalehti 8.5.)

Tämä on siis kehu amerikkalaisia kohtaan. Tämä on myös sama vertaus, jonka kuulin tuttavaltani, joka Shanghaissa halusi lapsensa amerikkalaiseen kouluun.

Käsittääkseni Oreckin ja tuttavani ajatus on, että elämässä on tärkeämpää luottaa itseensä kuin tietää kaukaisen maan presidentin nimi. Epäonnistuminen tai väärin vastaaminen ei haittaa. Seuraavalla kerralla taas reippaasti käsi pystyyn!

Itsekin toivoisin, että suomalaisilla olisi rautainen itsetunto ja luottamusta omiin kykyihin. Mutta ajatus siitä, että kaikki viittaavat, vaikka kukaan ei tiedä, on tosi rasittava. Sitäkö tämä maailma nyt kaipaa? Lisää ihmisiä laukomaan itsevarmuuksia?

Olen itse niitä viittaajia. Minulla on mielipiteitä, unelmia, kova ääni. Olen aiemmin pitänyt toisaalta-toisaalta-puhetta pelkuruutena sanoa suoraan. Oli myös aika, jolloin kuvittelin tietäväni aika lailla siitä, miten lapsia, rakkautta tai verotusta olisi hyvä hoitaa. Enpä tiedä enää.

Pidän huttuna puhetta, jossa milloin mikäkin on välttämätöntä, oikein, mahdotonta. Alkaa naurattaa, kun joku esittää viisi napakkaa tapaa ratkaista Ukrainan-kriisi. Olen alkanut epäillä ajatusta siitä, että kouluissa pitäisi opetella lähinnä argumentointia ja tietojen yhdistelyä. Mitä jos opettelisi ihan niitä tietoja? Kääntäisi katseen omasta päästä ulospäin. Tajuaisi, mitä kaikkea ei tiedä. Miettisi vastausten sijaan kysymyksiä. Laskisi käden alas.

Minusta ei olisi poliitikoksi. Heiltä vaaditaan jatkuvasti kantoja asioihin, joihin ainoa viisas vastaus on: en tiedä. Ai, miten naureskelemme, kun joku sanoo niin. Täytyy ensin selvittää, mitä on tapahtunut. Asiassa on monta puolta… Hah! Poliitikot ovat juuri tuollaisia kiemurtelijoita!