Matalapalkkatöiden lisäämistä on esitetty ratkaisuksi velkaantumiseen. Kuinka paljon nuoret ovat valmiita joustamaan edeltäjiensä eläkkeiden ja hoivan rahoittamiseksi? toimittaja Teemu Muhonen kysyy.

Ilta-Sanomat kirjoitti viime viikolla Maria-nimisestä yksinhuoltajaäidistä, joka kertoi käteen jäävien tulojensa nousseen toimeentulotuen varassa.

Maria oli jättäytynyt virkavapaalle kunnan siivoojan työstä uupumuksen vuoksi. Siivoojan palkasta hänelle oli jäänyt käteen kuukausittain 900 euroa, kun taas toimeentulotukea ja asumistukea hän sai kertomansa mukaan lähes satasen enemmän.

Jutun herättämien epäilyjen vuoksi Maria avasi jatkojutussa tulojaan tarkemmin ja kertoi 1 500 euron bruttopalkastaan menevän verojen lisäksi joka kuukausi 350 euroa bensakuluja päivittäisiin 160 kilometrin työmatkoihin.

Näin laskettuna on mahdollista, että Marian tai muiden vastaavassa tilanteessa olevien tulot todella nousevat työttömänä. Mitä tästä pitäisi ajatella?

Kuulijasta riippuen yksi kauhistelee liian suuria tukia ja toinen taas liian pieniä palkkoja. Suurin merkitys on kuitenkin vallanpitäjien näkemyksillä.

Maan vaikutusvaltaisimmaksi virkamieheksi usein tituleerattu valtiovarainministeriön kansliapäällikkö Martti Hetemäki sanoi viime vuonna Helsingin Sanomien haastattelussa, ettei Suomen ongelmien vakavuutta ymmärretä.

– Meillä on pohjoismainen hyvinvointiyhteiskunta, sen etuudet ja palvelut, mutta työllisyysaste on eteläeurooppalainen.

Ratkaisuksi Hetemäki tarjosi tuloerojen kasvua ja matalapalkkatöiden lisäämistä. Toisin sanoen tarvitsemme rutkasti lisää siivooja-marioja ja tarjoilija-matteja, jotka tukien nostamisen sijaan ovat töissä alhaisella palkalla.

Hetemäen kuvaamat julkisen talouden ongelmat ovat todellisia, mutta hänen ratkaisuehdotuksensa asettaa nuoret sukupolvet ahtaaseen asemaan.

Julkiselle taloudelle tuet ovat pieni ongelma

Keskeistä on ymmärtää, minkä takia esimerkiksi Marian on kansantalouden kannalta niin tärkeää olla töissä.

Kyse ei ole siitä, etteikö meillä olisi varaa työttömyyskorvauksiin, toimeentulotukiin tai yleisiin asumistukiin. Yhteensä edellä mainittuihin meni esimerkiksi vuonna 2015 julkisia varoja lähes 7 miljardia euroa.

Summa on suuri, mutta se on silti vähäinen verrattuna saman vuoden lähes 20 miljardin euron terveys- ja hoivamenoihin sekä lähes 30 miljardin euron eläkemenoihin.

Marian 1 500 euron kuukausipalkasta menee vajaat 10 prosenttia veroihin, joita tarvitaan yhä enemmän ennen kaikkea kasvavien sote-menojen rahoittamiseen.

Lisäksi hänen palkastaan maksetaan kuntasektorilla yhteensä yli 28 prosentin edestä työntekijän ja työnantajan eläkemaksuja. Yksityisellä puolella vastaava luku on vajaat 25 prosenttia.

Suurin osa suomalaisista maksaa palkastaan enemmän eläkemaksuja kuin veroja. Vastoin yleistä harhaluuloa maksut eivät mene säästöön, vaan ne ohjataan lähes täysimääräisesti nykyisten eläkeläisten eläkkeisiin.

Kun eläke-, terveys- ja etenkin hoivamenot nousevat väestön ikääntyessä vielä reippaasti nykyisestä, niiden rahoittamiseksi selvästi nykyistä suuremman osan työikäisistä pitäisi olla töissä.

Jos julkista taloutta ei saada kuntoon, joudutaan Hetemäen sanoin ”tielle, jossa emme pysty enää lunastamaan eläke- ja palvelulupauksia”.

Kun kasvu sakkaa, jäljelle jää matalapalkkatöitä

Eläköityneille ja pian eläköityville sukupolville annettujen ”lupausten” lunastamisessa ei olisi ongelmaa, jos talous kasvaisi samaa vauhtia kuin edellisinä vuosikymmeninä.

Koska nopea kasvu näyttää jääneen taakse, hyväpalkkaisia töitä ei synny entiseen tahtiin ja alle 40-vuotiaiden tulotaso junnaa.

Jos siis nuorten sukupolvien oletetaan rahoittavan edeltäjiensä eläkkeet ja hoiva täysimääräisesti, matalapalkkatöiden lisääminen lienee ainoa vaihtoehto.

Se puolestaan edellyttää sitä, että sosiaaliturva on alhaisimpia palkkoja heikompi ja pakottaa ihmiset ottamaan matalapalkkaista työtä vastaan.

Kuluneen sanonnan mukaan keskiluokka rahoittaa hyvinvointivaltion. Kenties valtiovarainministeri Petteri Orpo (kok) enteili tulevaa linjatessaan vuosi sitten, että ”ahkera siivooja kuuluu keskiluokkaan”.

Ovatko nuoret valmiita joustamaan?

Vaikka IS:n haastatteleman Marian tarina on yksittäistapaus, sen tulisi herättää muutkin kuin virkamiehet pohtimaan sitä, mikä on oikeudenmukainen tapa jakaa taakkaa sukupolvien välillä.

Kun Marian bruttopalkka kokopäiväisestä siivoojantyöstä on 1 500 euroa kuukaudessa, esimerkiksi keskimääräisen työeläkkeelle jäävän miehen eläke on noin 2 100 euroa.

Nähtäväksi jää, kuinka pitkälle työikäiset ovat valmiita joustamaan eläke- ja hoivalupausten rahoittamiseksi, jos näistä lupauksista ei olla valmiita tinkimään.