Helsingin uusimman taidemuseon arkkitehtuuri ja museokonsepti ovat jo keränneet kiitosta maailmalla. Maanalainen Amos Rex aukeaa torstaina 30. elokuuta.

Amos Rexin tilat ulottuvat noin 14 metrin syvyyteen maan alle. Kun kosketat punaisia pallukoita, saat lisätietoa museosta. Kuva avautuu suurena uuteen välilehteen, kun valitset esitystilan oikealta ylhäältä.

Päänäyttelysalissa on esillä TeamLabin uusi digitaalinen installaatio Vortex of Light Particles, jonka taiteilijaryhmä on suunnitellut juuri tähän tilaan. Teoksessa vesi virtaa alhaalta ylös kohti mustaa aukkoa, joka on yksi näyttelytilan kupoleista.

”Asiat, jotka eivät näy, ovat usein vaikeampia ja monimutkaisempia suunnitella kuin näyttävät muodot.”

”Mitä jos me menisimme maan alle?”

Tammikuussa 2016 Lasipalatsin aukiolle kaivettiin ensimmäinen kuoppa.

Kaivinkoneen ohjaamossa istui Kaj-Gustaf Bergh, Föreningen Konstsamfundet -yhdistyksen toimitusjohtaja.

Suomenruotsalainen Konstsamfundet ylläpitää Helsingissä Suomen suurinta yksityistä taidemuseota Amos Andersonia. Lisäksi yhdistyksellä on Söderlångvikin museo Kemiönsaarella.

Yhdistys on rahoittanut myös 30. elokuuta Helsingissä aukeavan uuden taidemuseon, Amos Rexin. Museo sijaitsee nuorten arkkitehtien Viljo Revellin, Heimo Riihimäen ja Niilo Kokon suunnitteleman Lasipalatsin tiloissa, pääasiassa maan alla.

Idea sijoittaa uusi taidemuseo Lasipalatsiin oli Berghin.

Amos Rex sai alkunsa yhdistyksen joululounaalla Ravintola Lasipalatsissa joulukuussa 2012. Bergh sanoi toimitusjohtaja Björn Teirille ”mä tiedän, että kaupunki mielellään luopuisi Lasipalatsista”.

”Eikö museo voisi siirtyä tänne?”

Teir vastasi silloin Forum-korttelin kiinteistöliiketoiminnasta Forum Capitan toimitusjohtajana.

Helsingin Lasipalatsi oli suojeltu 1990-luvun lopulla. Sitä ei ollut alun perin suunniteltu kansainvälisen näyttelytoiminnan vaatimuksiin tai tarpeisiin. Lisäksi asemakaava kielsi maanpäällisen laajennuksen.

Amos Andersonin taidemuseon johtaja Kai Kartio sai neronleimauksen. Hän keksi ratkaisun vaativien näyttelytilojen sijoittamispaikaksi. ”Mitä jos me menisimme maan alle?” hän ehdotti.

Kuningasidea oli syntynyt.

Selvisi, ettei Lasipalatsin aukion alla ollut muuta kuin tyhjää tilaa. Ja lisäksi aukion keskellä olevan suojellun piipun alla oli 1930-luvulla rakennettu lämpövoimala.

Amos Rexin taidemuseon suunnittelu- ja rakennusvaihe kesti viisi vuotta. Suunnittelutyö alkoi vuonna 2013. Hanke eteni ripeästi.

Lasipalatsin omistaja Helsingin kaupunki lähti mukaan Konstsamfundetin ideaan.

”Pajunen näytti heti ’thumbs upia’”, Bergh muistelee museon alkumetrejä.

Lopulta päästiin varsinaiseen asiaan. Mitä tämä kaikki maksaisi? Asiantuntijat tekivät laskelmiaan.

Kokonaiskustannuksiin kuului kaksi asiaa. Helsingin kaupunki ja Konstsamfundet päättivät näin yhdessä. Ensinnäkin vanhan Lasipalatsin huoltoremontin ja toiseksi uusien museotilojen rakentamistyöt aukion alle. Yhdistys vastaisi molemmista.

”Summa oli 50 milliä.”

Samaan aikaan Helsinkiin suunniteltiin toista suurta museohanketta, Guggenheim Helsinkiä. Sen rakennuskustannukset arvioitiin 130 miljoonaksi euroksi. Helsingin kaupungin osuus kokonaiskustannuksista oli 80 miljoonaa. Lopulta Helsingin kaupunginvaltuusto kaatoi hankkeen, viiden vuoden kiistelyn jälkeen.

”Joo, toi me tehdään.”

Kun Kaj-Gustaf Bergh oli saanut uudelle museolle hintalapun, hän vei asian Konstsamfundetin hallitukseen.

Hallituksen puheenjohtaja Christoffer Taxell innostui heti. ”Joo, toi me tehdään”, hän sanoi. Hänen äänensä oli ratkaiseva.

Sen jälkeen Konstsamfundet teki harvinaisen siirron: kutsui koolle 12-henkisen jäsenistönsä. Jäsenistöstä, jonka määrä viittaa 12 opetuslapseen, valitaan myös yhdistyksen hallituksen jäsenet.

Liikemies ja taidemesenaatti Amos Anderson (1979–1961) perusti Konstsamfundetin vuonna 1940. Hän määräsi testamentissaan yhdistyksen ainoaksi perillisekseen. Uskovaisena tunnettu Anderson rakensi yhdistykselle myös toimintamallin.

Konstsamfundetin jäsenistö innostui sekin uudesta museosta.

”Meillä oli hyvä tilanne, koska minä olin tehnyt aika onnistuneita sijoituksia ja sen takia omaisuus oli kehittynyt erittäin hyvin”, Kaj-Gustaf Bergh kertoo.

Jäsenistö päätti, että 50 miljoonan euron satsauksen voi tehdä ilman, että se vaikuttaa ”negatiivisesti” yhdistyksen muuhun toimintaan.

Amos Rexin museohanke on Konstsamfundetin historian mittavin investointi. Yhdistyksen kokonaisomaisuuden arvo on noin puoli miljardia euroa.

Ruotsinkielisen Suomen taiteen, koulutuksen ja julkaisutoiminnan rahoittajalle Amos Rex on ”ikuinen sitoumus”. Kaupunki tai valtio ei tue museota.

”Ei vain yhden vuoden satsaus”, Bergh täsmentää.

Yhdistys vastaa myös uuden taidemuseon toiminnan kustannuksista. Ne ovat jatkossa noin 1,5 miljoonaa euroa vuodessa.

Konstsamfundetissa ollaan kuitenkin vakuuttuneita siitä, että myös ”Amos olisi tosi innostunut tästä projektista”.

Väitetään, että Amos Andersonilla oli kahdet kasvot.

Hänessä yhdistyivät piinkova, upporikas liikemies ja vaatimattomista oloista tullut taidemesenaatti, joka soitti iltapäivisin urkuja Yrjönkadun kodissaan ja lähti iltaisin teatteriin.

”Hän koki, että haluaa käyttää rahojaan yhteiseksi hyväksi. Siltä se näyttää, vaikka taide oli hänelle myös väylä piireihin”, Bergh sanoo.

Hänen mukaansa Amos Rex on ”Amoksen lahja kaikille”. Uusi taidemuseo on ”yleishyödyllinen” ja avoin jokaiselle.

Anderson vaurastui muun muassa kiinteistökaupoilla. Hän osti kokonaisia kerrostaloja Helsingin keskustasta, Forum-korttelista, ihan Lasipalatsin kulmilta.

Museohankkeen yhteydessä Helsingin kaupunki lahjoitti yli puolet Lasipalatsin rakennuksesta Konstsamfundetille vastineeksi siitä, että yhdistys maksoi Lasipalatsin remontin. Remontti maksoi viisi miljoonaa euroa.

Helsingin kaupunki hallinnoi jatkossa Lasipalatsissa olevia liiketiloja.

Amos Rexin on suunnitellut arkkitehtitoimisto JKMM. Erillistä kilpailua hankkeesta ei järjestetty. Yhdistys nimesi arkkitehtitoimiston suoraan.

Pääarkkitehti Asmo Jaaksi seisoo näyttelytilaan laskeutuvan pääportaikon edessä Lasipalatsin katutasolla. Selän takana vilisee Mannerheimintie.

Kun laskeutuu portaat alas näyttelytilaan, eteen avautuu kolmen vuosisadan historiallinen kerrostuma: 1800-luvun kasarmi, 1900-luvun Lasipalatsi sekä uuden vuosituhannen Amos Rex.

”Vaikka meillä ei ole Helsingissä samanlaista historiaa kuin vanhoilla Etelä-Euroopan kaupungeilla, tässä on Helsingin mittakaavassa paljon historiallista syvyyttä”, Jaaksi sanoo ja osoittaa ulos ikkunasta.

Maan alle rakentamisen teki haastavaksi ahdas rakennuspaikka ja museon keskeinen sijainti.

Kalliota louhittiin yli kymmenen metrin syvyydessä, ja metrolinja kulkee 18 metrissä. Louhintatöitä tehtiin metrovuorojen välissä. Välillä käytiin tarkistamassa, ettei kivenmurikoita ollut pudonnut radalle.

”Olemme maan alla, samalla läsnä kaupungissa.”

Portaat alas ja saavumme museon sisääntuloaulaan. Tila on korostuneen valkoinen. Aputilat, naulakot ja wc-tilat avautuvat mustina aukkoja oikealla.

Pääaulan sisäkaton pinta on yhtä suurta valaisinta. Pinta muodostuu 300 valopisteestä, jotka on ympäröity kangaskiehkuroilla. Valopisteisiin voi ohjelmoida liikettä: syntyy ”kaukainen ajatus pilvimaisemasta”.

Asmo Jaaksin ajatuksena oli luoda aulasta ”aistien resetointitila”.

”Kun tulet yläkerrasta kadun vilinästä, olet osa kaupunkimaisemaa. Kun tulet alas, saavut välitilaan, jossa tapahtuu ikään kuin meditatiivinen aistien tyhjennys ennen kuin menet näyttelytilaan taas ottamaan jotakin vastaan.”

Tilassa on pyöreitä kattoikkunoita, jotka ovat tärkeä lähtökohta museon suunnittelutyössä. Niiden kautta saa yhteyden ulkomaailmaan.

”Taustalla on ajatus, että vaikka olemme maan alla, olemme samalla läsnä kaupungissa. Emme parkkihallin uumenissa.”

Kattoikkunoilla poistetaan Jaaksin mukaan myös ”maanalaisuuden ahdistusta”. Museon ikkunoista näkee tunnistettavia kohtia kaupungista, kuten elokuvateatteri Rexin koneenkäyttäjän punaisen portaikon tai Lasipalatsin aukion piipun kelloineen.

Ikkunat ovat tärkeitä myös siksi, että niiden kautta saa maan alta kontaktin Lasipalatsin aukiolla aikaa viettäviin ihmisiin.

Katto-ikkunat muuntautuvat aukiolla veistoksellisiksi kummuiksi, jotka on päällystetty erimuotoisilla väribetonikivillä.

Itse asiassa kummut ovat teräsbetonisia kupoliholveja. Aukion kolmen suurimman kummun alle levittäytyy Amos Rexin 2 200 neliömetrin päänäyttelytila.

”Suuri arkkitehtoninen haaste oli konseptoida maan alle museo, joka näkyy riittävästi kaupunkikuvassa ja jolla on vahva identiteetti”, Asmo Jaaksi sanoo.

Aukiolla syntyy kokemus urbaanista puistosta ja uudenlaisesta kaupunkitilasta, jossa skeittailla tai oleskella. Yksi suunnittelun pääajatuksia oli avoimuus ja kaupunkilaisten elämän ja ympäröivän arjen liittäminen vahvemmin osaksi museon ympäristöä.

Jaaksi itse näkee aukion kummuissa ”lempeitä monstereita”, jotka eivät halua pysyä maan alla vaan tulevat aukiolle kurkistelemaan kaupungin elämää. Niistä syntyy aukiolle uusi identiteetti.

Helsingin uusin taidemuseo on jo nostettu esiin maailmalla. BBC valitsi Amos Rexin vuoden 2018 kahdeksan kiinnostavimman ja innovatiivisimman rakennuskohteen joukkoon.

Samaan aikaan taidemuseon rakennushankkeen kanssa Amos Rexille on synnytetty uudenlainen näyttelykonsepti.

Museonjohtaja Kai Kartion mukaan Amos Rexin avoin näyttelytila on suunniteltu tulevaisuutta varten. Tilat on tehty mahdollisimman joustaviksi, jotta ne taipuvat muuntautuvan nykytaiteen tarpeisiin.

Amos Rexin on tarkoitus toimia myös laboratoriona, jossa kokeilla, mitä tulevaisuuden kuvataide ja visuaalinen kulttuuri voisivat olla.

Amos Rexin avajaisnäyttelyssä japanilaisen TeamLab-taidekollektiivin digitaaliset installaatiot koettelevat nykytaiteen rajoja, myös teknisesti. Näyttelytilojen lattioihin on piilotettu 13 kilometriä kaapelia. Teosten toteuttaminen vaatii 137 projektoria.

”TeamLab tuo sellaista virtuaalitodellisuutta, jonka pystyt kokemaan vapaasti tilassa koko keholla ja kaikilla aisteilla yhdessä muiden ihmisten kanssa. Me halusimme yllättää yleisömme”, Kartio perustelee valintaa.

Tulevaisuuteen viittaa myös museon tärkein kohderyhmä, nuoret. Amos Rexistä toivotaan paikkaa, jossa nuoret viihtyisivät. Kartion mukaan houkuttimia ovat paitsi tarjonta, myös pääsylippujen hinnat. Alle 18-vuotiaat pääsevät museoon ilmaiseksi, 18–30-vuotiaat viidellä eurolla.

Kokeilevien, nykytaiteen rajoja etsivien näyttelyiden lisäksi museo esittelee tulevaisuudessa 1900-luvun modernismia. Sitä on odotettavissa ensi vuonna.

Helmikuussa Amos Rexissä avautuu Suomen ensimmäinen belgialaisen surrealistin Réne Magritten näyttely. Syksyllä seuraa suomalaisen modernismin edellä kulkijan Birger Carlstedin näyttely.