Maidon kokonaistuotanto on Suomessa painunut jo selvästi alle sodanjälkeisen säännöstelykauden, ns. pulavuosien.

Lehmät lypsivat maitoa viime vuonna yhteensä 2,4 miljardia litraa, kun kokonaistuotanto oli pula-ajan lopulla, olympiavuonna 1952 selvästi suurempi 2,9 miljardia litraa.

Kaikkien aikojen maitoennätysvuosi oli 1964: maitoa herui lehmistä 3,7 miljardia litraa. Tuolloin Suomessa kipuiltiinkin voivuorista.

Tuotannon laskusta huolimatta maitoa riittää. Maidon vuosituotanto on pyörinyt reilussa kahdessa miljardissa litrassa 1990-luvulta lähtien.

– Maitoa tuotetaan Suomessa kutakuinkin sen verran mitä kuluukin, sanoo maatalousjohtaja Minna-Mari Kaila Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitosta MTK:sta.

Yksi riittävyyden selittäjä on muutokset kulutustottumuksissa. Kailan mukaan maitotuotteiden kulutus oli takavuosikymmeninä selvästi suurempaa kuin nykyisin.

– Leivän päälle laitettiin ennen voita, margariinia ei ollut.

Tilojen lopetuspäätöksiä tulossa

Tuottajahintojen lasku ja Venäjän elintarvikeviennin romahdus ovat saattaneet maatalouden kannattavuuskriisiin, joka voi johtaa tilojen lopetuspäätöksiin jo tänä vuonna. Sitä kautta se saattaa vaarantaa suomalaisen ruokatuotannon omavaraisuuden.

– Omavaraisuus ja huoltovarmuus ovat tärkeitä asioita, mutta kun katsoo maatalouden kannattavuuslukuja, niin aika moni tila joutuu tekemään lopettamispäätöksen, Kaila toteaa.

Kailan mukaan esimerkiksi maitotilojen lopetusaikomukset ovat lisääntyneet viime aikoina.

– Maidon omavaraisuus on vaarassa, jos kriisi jatkuu pitkään, eikä signaalia paremmasta ole näkyvissä, Kaila korostaa.

Tosin ei tilojen lopetuksissa sinänsä ole mitään uutta. Niiden määrä on laskenut jo vuosikymmeniä ja samoin on käynyt lypsylehmille. Vuonna 1946 lypsylehmiä oli 1,1 miljoonaa, nyt 285 000. Määrä on romahtanut lähes neljäsosaan.

Maidontuotantokin on laskenut, mutta vähemmän, koska lehmien keskituotos on kolminkertaistunut vuosikymmenten aikana. Nyt lehmä lypsää vuodessa 8 300 litraa, kun 1950-luvulla maitoa herui 2 700 litraa.

Mutta ongelma ei ole vain karjatiloilla. Kailan mukaan myös sikalat, kanalat, viljatilat ja ylipäätään koko maatalouden kannattavuus on heikoilla. Kun siihen lisätään viljelijöiden ikääntyminen, niin lopetuspäätökset yleistyvät.

– Neljännes viljelijöistä on kuusikymppisiä. Sukupolvenvaihdos on edessä, mutta jos näköpiirissä ei ole yhtään valoisaa, niin jatkajaa ei välttämättä löydy tilalle.

Valtiovaltaa onkin jo huudettu apuun.

Rukiin omavaraisuus koheni

Tällä hetkellä ruokatuotannon omavaraisuus pyörii sadan prosentin tienoilla maidossa, sianlihassa ja siipikarjanlihassa.

Naudanlihaa joudutaan tuomaan, pääasiassa Etelä-Amerikasta. Lampaan kulutuksesta valtaosa on tuontilihaa, lähinnä uusiseelantilaista.

Kananmunia piisaa yli kotimaan kulutuksen ja viljasadot ovat ylittäneet oman tarpeen jo vuosia.

Tosin rukiin tarvetta on jouduttu viime vuosina paikkaamaan puolalaisella tuontiviljalla, mutta viime vuonna saatiin siitäkin sato, joka ylitti kotimaan tarpeen.

Sikojen määrä viisinkertaistunut

Sodanjälkeinen maatalouden murros ei ole merkinnyt kaiken pienenemistä maatiloilla aiemmasta. Esimerkiksi sikoja on nyt liki viisi kertaa enemmän kuin heti sotien jälkeen.

Suomen virallisen tilaston mukaan sikoja oli vuonna 1946 yhteensä 254 000, viime vuonna yli 1,2 miljoonaa. Kovin kasvupyräys osuu 1970-luvun vaihteen tienoille.

Siipikarjan määrä on kasvanut vielä hurjemmin. Vuoden 1946 tilastojulkaisun mukaan kanoja, kukkoja ja muuta siipikarjaa oli maassa 1,2 miljoonaa. Viime vuonna siipikarjaa oli yhteensä 11,8 miljoonaa. Määrä on siis yli kymmenkertaistunut 70 vuodessa.