Ari Uotila luetteli Opettaja-lehdessä (50/2013) 19 syytä Pisa-tulosten romahtamiseen. Hän on joissain kohdin oikeassa. Uotilan kirjoituksen henki tuntuu kuitenkin olevan, että oppilaiden, vanhempien ja yhteiskunnan pitäisi sopeutua koulun käytänteisiin. Mielestäni monessa kohtaa koulun olisi jo korkea aika sopeutua paremmin ympäröivään yhteiskuntaan, oppilaiden tarpeisiin ja tutkimustietoon oppimisesta.

Samalla on myös todettava, että peruskoulun uudistaminen ja Pisa-huipulle palaaminen vaativat monessa kohtaa resursseja esimerkiksi luokkakokojen pienentämiseen sekä opettajien ja opettajaopiskelijoiden kouluttamiseen.

Syitä on helppo luetella, mutta niiden avulla emme pääse kovin pitkälle. Ratkaisujen keksiminen on vaikeampaa ja vielä haastallisempaa on viedä asiat käytäntöön. Haluan tarjota omat ajatukseni peruskoulun kehittämiseksi.

Syy 1. ”Työnteon kulttuuri on hukassa”

Työnteon kulttuuri on kouluissa hukassa, koska koulujen käytännöt eivät vastaa nykypäivää. Modernissa tietoyhteiskunnassa ulkoaoppiminen ei ole yhtä keskeistä kuin entisaikaan, mutta koulujen arvosanat pohjautuvat yhä paljolti ulkoa oppimiseen ja tiedon toistamiseen koepaperille.

Ratkaisu 1. Päivitetään koulun oppimis- ja tietokäytännöt 2000-luvulle.

Syy 2. ” Edetään suurissa ryhmissä heikompien ehdoilla”

Suomen Pisa-menestystä selittää tasa-arvo. Tulosten hajanaisuus on ollut Suomessa muita testimaita vähäisempää.

Ratkaisu 2. Vahvistetaan koulutuksen tasa-arvoa.

Syy 3. ”Osa ei hallitse suomen kieltä riittävästi”

En tiedä viittaako Uotila maahanmuuttajataustaisiin oppilaisiin vai yleisesti suomalaisten lukutaidon heikentymiseen.

Suomen kielen oppimiseen paras paikka on varhaislapsuudessa ja varhaiskasvatuksessa. Varhaiskasvatuksesta keskustelua käydään Suomessa liikaa vain lasten säilyttämisen näkökulmasta, vaikka varhaiskasvatus on tehokas tapa ehkäistä syrjäytymistä ja parantaa tasa-arvoa.

Ratkaisu 3a. Panostetaan erityisesti varhaiskasvatukseen ja säilytetään subjektiivinen päivähoito-oikeus.

Lukemisharrastus on ollut valitettavasti laskussa, mikä on osaltaan selittänyt Pisa-tulosten huonontumista. Lukemiseen houkutteleminen onkin koulun tärkeimpiä tehtäviä. Onko Väinö Linnan ja Aleksis Kiven teosten tunteminen tärkeämpää kuin lukuinnon löytäminen?

Ratkaisu 3b. Kouluun lisää tilaa sekä aikaa omaehtoiselle lukemiselle ja enemmän keskustelua kaunokirjallisuudesta.

Syy 4. ”Kuria ei ole”

Kyllä kouluissa kuria vielä riittää. Suomalaisen koulun menestys ei perustu auktoriteettiseen opettajaan ja rangaistuksiin. Kannattaa myös kuunnella, mitä nuoret ajattelevat.

Ratkaisu 4. Kuunnellaan myös oppilaiden ajatuksia.

Syy 5. ”Ketään ei jätetä käytännössä luokalle”

Joskus luokalle jättäminen voi olla oppilaan etu, mutta sitä tulee käyttää harkiten. Portugalissa huonoa Pisa-menestystä selittää erityisesti luokalle jättäminen. Luokalle jättäminen voi pahimmillaan vain edistää syrjäytymistä, mikä ei voi olla koulutuksen tavoite.

Ratkaisu 5. Pidetään luokalle jättämisen prosentti mahdollisimman pienenä.

Syy 6. ”’Kouluun tullaan kun herätään”

Koulu alkaa liian varhain. Oppimisen kannalta on parempi, jos annamme lasten ja erityisesti nuorten nukkua pidempään.

Ratkaisu 6. Koulut alkamaan aikaisintaan yhdekseltä.

Syy 7. ”Numerot annetaan noin kaksi numeroa yläkanttiin.”

Arviointi on tällä hetkellä todella ongelmallista, mikä johtuu arvioinnin monista tehtävistä: toisaalta arvioinnin pitää olla pedagogista ja kannustavaa, mutta toisaalta sen avulla pitäisi pystyä myös laittamaan oppilaat järjestykseen oikeudenmukaisesti esimerkiksi toisen asteen koulutuspaikkoja jaettaessa.

Opettajat arvioivat monesti epäreilusti ja opetussuunnitelma tarjoaa heikosti välineitä arviointiin. Ongelma on sen verran iso, että yhtä yksittäistä ratkaisua on vaikea esittää. Peruskoulusta toiselle asteelle siirtymistä olisi tasapuolisinta arvioida pääsykokein, mitä en kuitenkaan pidä tarkoituksenmukaisena ratkaisuna. Parasta olisi, että oppilaanohjauksen laatua ja määrää nostettaisiin, jotta väärät koulutusvalinnat vähenisivät. Samalla tulisi nostaa koulutuspaikkoja, että yhä useampi peruskoulun päättänyt saisi haluamansa koulutuspaikan.

Ratkaisu 7. Lisää oppilaanohjausta.

Syy 8. ”Pettymyksiä ei kestetä.

Tärkeimpiä asioita, mitä lapsellemme voimme opettaa, on se, ettei epäonnistuminen, huono koenumero tai todistus kerro hänestä itsestään. Epäonnistumisen jälkeen on keskeistä, mitä lapsi tilanteesta ajattelee. Englanniksi eroa selittää lausepari: ”I’m a failure” ja ”I failed”. Jälkimmäinen ajattelutapa on oppimisen kannalta huomattavasti parempi vaihtoehto.

Ratkaisu 8. Arvionnin pitää kohdistua oppilaan suorituksiin, ei oppilaaseen itseensä. Tästä syystä esimerkiksi käytösnumeron antaminen pitäisi lopettaa.

Syy 9. ”Vanhemmat syyttävät opettajia lapsen heikosta menestyksestä”

Vanhempien kanssa viestimiseen ja keskustelemiseen menee opettajalta paljon aikaa, eikä oikotietä hyvään vuorovaikutukseen ole. Nykyisin aikaa, jota opettaja voisi käyttää perustyöhönsä, vie yhä enemmän kaikenlainen byrokratia ja paperien pyörittely.

Ratkaisu 9. Vähennetään opettajalle kuuluvaa byrokratiaa, jotta jää aikaa vanhempien kohtamiseen.

Syy 10. ”Kotitehtäviä ei tehdä tarpeeksi”

Päinvastoin. Kotitehtäviä tehdään liikaa ja niiden tekemisestä ei ole suurta hyötyä. Itse näen, että peruskoulussa läksyjen tekemisen tarkoituksena tulisi olla vanhempien mukaanottaminen koululaisensa opiskeluun.

Ratkaisu 10. Mekaanisten läksytehtävien poistaminen.

Syy 11. ”Joka päivä pitäisi olla hauskaa”

Aina ei tarvitsee olla hauskaa, mutta joka päivä pitäisi löytyä ilo oppia. Ihminen on luonnostaan utelias ja halukas oppimaan, mutta koulujärjestelmämme onnistuu liian usein tuhoamaan innon. On vähintään yhtä tärkeää oppia oppimaan ja oppia nauttimaan oppimisesta kuin oppia asiasisältöjä. Oppilaille tulisi antaa mahdollisuus suunnata omaa oppimisprosessiaan. Toki opettajan hellässä ohjauksessa.

Ratkaisu 11. Oppimisen ilo koulun kulttuuriksi.

Syy 12. ”Koulusta lähdetään ilmoittamatta, kun on tylsää.”

Opettaja ei ole viihdyttäjä ja lintsaamista ei tule hyväksyä. Mutta jos oppilaat kertovat, että opetus on vanhanaikaista ja tylsää, jotain tarvitsee tehdä.

Ratkaisu 12. Opettajille aikaa ja tukea kehittää opetusta.

Syy 13. ”Ne vanhemmat ummistavat silmänsä koko hommalta, joiden lapset ovat se suurin ongelma.”

Nuoren elämä on yhteiskunnan taholta pilkottua. Vaikeuksien kanssa painiva nuori kohtaa eri alojen ammattilaisia, joiden välinen yhteydenpito toimii huonosti ja jotka hoitavat vain omaa tonttiaan. Olemme jämähteneet vanhoihin organisaatiomalleihin, jotka eivät vastaa tätä päivää.

Ratkaisu 13. Perheiden tukeminen ja ennaltaehkäisy keskiöön esimerkiksi hyvällä SOTE-uudistuksella.

Syy 14. ”Opetusvirasto on pihalla kuin lumiukko”

Toivon, että tämä viesti otetaan vakavasti opetusvirastossa. Turhaa byrokratia ja papereiden pyörittely vie aikaa oppilaiden kohtaamiselta ja opettamiselta.

Ratkaisu 14. Haloo te siellä opetusvirastossa!

Syy 15. ”Tiedetään, että jälki-istuntoja ei ole pakko istua, jos ei halua.”

Jälki-istunto on rangaistuksena melkoisen huono. On typerää, jos esimerkiksi tupakoinnista kiinni jäänyttä oppilasta ei voi laittaa opiskelemaan tupakoinnin vaaroista. On kuitenkin varottava, ettei anneta liiallista mielikuvaa työnteosta tai opiskelusta rangaistuksena.

Ratkaisu 15. Koululle oikeudet tehdä järkeviä kasvatuspäätöksiä.

Syy 16. ”Osa myöhästelee lähes joka tunnilta”

Myöhästely voi olla monelle vallankäytön väline. Jos oppilas ei pysty vaikuttamaan koulun arkeen tai mihinkään omassa oppimisessaan, voi sentään tulla tunnille myöhässä.

Myöhästely tuntuu omien havaintojeni mukaan olevan todella yleistä muuallakin kuin koulussa. Esimerkin voimaa ei voi kiistää. Nykyinen kiirettä korostava ja jopa arvostava kulttuuri ei sovi koulumaailmaan.

Ratkaisu 16. Oppilaille mahdollisuus vaikuttaa koulun arkeen ja oppimiseen. Kiiren kulttuuria pois koulusta.

Syy 17. ”Oikeastaan ulos luokasta et voi heittää ketään, koska käytävässäkin pitäisi jonkun valvoa ulosheitettyjä.”

Tämä on todellinen ongelma, johon erityisesti sijaisopettaja törmää usein. Ulosheittämisestä ei pidä tehdä kuitenkaan liian helppoa keinoa puuttua häiriköintiin. Lähtökohtana tulee olla oikeus opetukseen – ei sen epääminen.

Ratkaisu 17. Opettajalle viimeisenä keinoksi todellinen mahdollisuus siirtää oppilas ulos luokasta.

Syy 18. ”Tasoryhmät

poistettiin aikoinaan, ja nyt erityisopetusta tarvitsevia oppilaita työnnetään takaisin yleisopetuksen ryhmiin”

Erityisopetuksen tarve on viime vuosina kasvanut. Ongelmana on, että varaikkaimmilla kunnilla on paremmat mahdollisuudet tarjota erityisopetusta. Täyspäiväinen erityisopetus ei ole ensisijainen keino ja erityisoppilaan leima saattaa vain heikentää oppimista. Oikeus erityisopetukseen tulee kuitenkin turvata koko Suomessa.

Ratkaisu 18. Enemmän ennaltaehkäiseviä toimia ja mahdollisuuksia osa-aikaiseen erityisopetukseen.

Syy 19. ”Lahjakkaille lapsille ei ole tarjolla mitään.”

Tutkimusten mukaan opettaja opettaa ja lapsi oppii paremmin, jos opettajalle kerrotaan lapsen olevan lahjakas. Todellisuudessa oppilaat oli tutkimuksessa valittu sattumanvaraisesti. Huonon, hyvän tai lahjakkaan oppilaan leimasta tulee helposti itseään toteuttava ennuste.

Parhaiten tarjoamme lisää kaikille oppilaille, kun annamme oppilaille mahdollisuuden edetä omaan tahtiinsa erityisesti ylemmillä luokilla. Opettajajohtoisella opetuksella on paikkansa, mutta liiallisesti käytettynä se pudottaa heikoimmat ja tylsistyttää nopeammat oppilaat.

Ratkaisu 19. Oppilaille mahdollisuus edetä omaan tahtiinsa.

Peruskoulun muuttaminen ei tapahdu yhdessä yössä ja muutokset vaativat aikaa ja resursseja. Opettajat tekevät raskasta työtä ja en ihmettele, jos osa kyynistyy. Oman opetusharjoitteluni jälkeen kyseenalaistin onko minusta (tai ylipäätään kenestäkään) tähän ammattiin.

Syyllisten etsiminen oppilaista, opettajista, yhteiskunnasta tai vanhemmista ei auta. Peruskoulun muutos on välttämätöntä, mutta muutoksen suunnan tulee olla tulevaisuuteen katsovaa, tutkimukseen perustuvaa ja koulutuksen tasa-arvoa edistävää. Haikailu jonnekkin muistojen kultaamaan menneisyyteen on turhaa.

Ari Uotila totesi Ylen Suoran linjan nettijatkoilla 18.12.2013 päättäjille: ”Jos te haluatte jotain tehdä meidän hyväksi, korjatkaa meidän palkkausta, pistäkää rahaa sinne opetukseen lisää”.

Olen täysin samaa mieltä. Koulutus on investointi, ei menoerä.