Tv 2-dokumentarserien ’Moskeerne bag sløret’ er ikke færdig med at skabe debat, næsten et år efter den blev sendt.

3.1. bragte Politiken en kronik med titlen ’Cavling-nomineret er unuanceret og meningsforvridende’, forfattet af Christian Suhr, Kirstine Sinclair, Niels Valdemar Vinding og Hjarn V. Zernichow Borberg.

Kronikørerne nødvendiggør et genmæle fra min side, da de sætter spørgsmålstegn ved min deltagelse i ’Moskeerne bag sløret’. Som kronikens titel indikerer, beskylder kronikørerne ’Moskeerne bag sløret’ for at være unuanceret og meningsforvridende. Desværre underminerer kronikørerne deres egen position ved selv at optræde unuanceret og meningsforvridende.

Den første meningsforvridning opstår, da kronikørerne beklikker min faglighed ved at fremstille mig som en, der primært har beskæftiget sig med fransk litteratur og bæredygtig ledelse.

Om kronikøren Tina Magaard er tidligere konsulent for Integrationsministeriet.

Det vil naturligt nok få læseren af kroniken til at slutte, at jeg ikke har den faglige indsigt til at bidrage med ekspertbedømmelser af imamernes udsagn på TV 2’s skjulte optagelser.

Hvis læseren ikke af sig selv fatter mistanke og tjekker mine publikationer, vil vedkommende aldrig få det fulde billede og opdage, at jeg har publiceret om integration og europæisk islam siden 2001, har haft feltet som hovedbeskæftigelse i perioden 2005-2013 og i øvrigt aldrig helt har sluppet det, da jeg i 2016 udgav artiklen ’Desiderata i dansk islamforskning’ i Tidsskrift for Islamforskning.

Her må en minimumsforventning være, at kronikørerne forholder sig konkret til såvel mine publikationer som til mine konkrete udtalelser i ’Moskeerne bag sløret’, hvis de har noget at indvende.

I den fraklippede sekvens spørger Abu Bilal kvinden: »Hvorfor slår han dig? Har du begået fejl?«. Hvor mange danske parterapeuter ville victim-blame på den måde?

De kunne for eksempel indlede med at nævne, at min rapport udført for Integrationsministeriet i 2009 ’At være muslimsk kvinde i Danmark’ behandlede den sociale kontrol, mange muslimske kvinder er underlagt, også selv om de ikke ønsker det, samt at min rapport for Integrationsministeriet fra 2011 ’Religiøs fritidsundervisning for børn og unge blandt muslimske trossamfund i Danmark’ er den nyeste moskéundersøgelse, der er lavet i Danmark.

Denne rapport kortlægger de forskellige islamiske strømninger, vi ser repræsenteret i moskeerne, på baggrund af mange, mange timers feltarbejde, deltagerobservation og interviews med imamer, koranskoleundervisere, koranskoleelever og disses forældre. Jeg er kort sagt den eneste danske forsker, der har arbejdet så meget i dybden med ikke bare det danske moskémiljø, men også med de miljøer, som ønsker at frigøre sig fra moskeernes indflydelse.

Derfor var det naturligt, at TV 2 indkaldte netop mig for at få en vurdering af de optagelser, de havde foretaget i moskeerne og blandt de piger, som sidder på sikrede krisecentre, fordi de er flygtet fra miljøer domineret af samme moskeer.

Kronikørerne baserer deres anklageskrift på nogle sekvenser, som TV 2 har klippet fra i dokumentaren, og som senere blev offentliggjort af Radio24syv. For at kunne vurdere kronikørernes udtalelser er vi nødt til at se nærmere på, hvad disse sekvenser egentlig indeholdt, og hvordan de blev brugt.

Den første passage er en ægteskabsrådgivning, som TV 2’s muldvarp Fatma får af Abu Bilal i Grimhøjmoskeen. I sin kommentar til TV 2’s klipning af ægteskabsrådgivningen har en af kronikørerne, Christian Suhr, forsvaret Abu Bilal med, at han i en fraklippet sekvens siger noget, som man også kunne høre en dansk parterapeut sige. Virkelig?

I den fraklippede sekvens spørger Abu Bilal kvinden: »Hvorfor slår han dig? Har du begået fejl?«. Hvor mange danske parterapeuter ville victim-blame på den måde? Enden på ægteskabsrådgivningen er da også, at Abu Bilal sender kvinden tilbage til hendes voldelige mand med den besked, at hun 1) ikke skal gå til politiet, 2) ikke kan kræve skilsmisse, pga. at hendes mand tager en kone nummer to 3) ikke har ret til at bo alene, hvis hun bliver skilt 4) som fraskilt ikke vil have andre muligheder end at blive gift som kone nummer to til en meget ældre mand.

Disse fire konkrete punkter forholder Suhr sig ikke til. Han udtaler tværtimod, at Abu Bilal i en af de passager, TV 2 har klippet fra, giver Fatma ret til skilsmisse. Her er jeg nødsaget til en præcision: Abu Bilal siger ikke ret til skilsmisse, med de konnotationer, det har på dansk. Han tilbyder kvinden khula på arabisk.

Men ifølge den empiri, jeg har indsamlet under mit feltarbejde i danske moskeer og blandt unge danske muslimer, er khula noget ganske andet, end det man på dansk forstår ved ret til skilsmisse. I mainstream sharia har manden myndighed til egenhændigt og på hvilket som helst tidspunkt med straksvirkning at skille sig fra sin kone (= talaq).

Den mulighed har kvinden ikke. Hendes mulighed er khula, men hun har ikke selv myndighed til at beslutte khula, heller ikke selv om hun bliver udsat for vold af sin mand. Khula skal bevilges af manden, eller, hvis han ikke vil, af et råd af islamiske lærde (typisk mænd, en dag hvor de alle har tid).

Her kan manden igen blokere for khula ved at undlade at møde op til det indkaldte rådsmøde. Selv hvis manden møder op, kan kvinden ikke bare kræve khula. Normalt vil khula indebære, at hun betaler sin medgift tilbage til ham, evt. plus en supplerende økonomisk kompensation. Endvidere skal hun over for rådet kunne argumentere islamisk for, at hun skal bevilges skilsmissen. At manden er impotent er for eksempel et gyldigt argument. For nogen vil det være et gyldigt argument, at manden slår hende, så det giver mærker. At manden tager en kone nummer to, vil de fleste lærde ikke regne for et gyldigt argument.

De sunni-imamer, som jeg har talt med det om, insisterer tværtimod på, at Koranen og Hadith er lovbøger på linje med grundloven

Det er den form for skilsmisse, som Abu Bilal tilbyder kvinden i den sekvens, TV 2 har klippet fra.

Dette fraklip bekræfter altså, at Abu Bilal (ligesom de andre islamiske autoriteter, der vises i ’Moskeerne bag sløret’), rådgiver i overensstemmelse med islamisk familieret, ligesom det bekræfter, at denne retsopfattelse ikke er i overensstemmelse med hverken dansk familieret eller den danske ligestillingslov.

Jeg har derfor svært ved at se, at ovennævnte fraklip skulle ændre noget ved den principielle diskussion, som ’Moskeerne bag sløret’ lægger op til. Til gengæld kan jeg se, at den ene af kronikørerne, Christian Suhr, ikke har ment det nødvendigt at sætte sig ind i de mest grundlæggende begreber i islamisk familieret, men foretrækker at snakke om parterapi uden at bekymre sig om, at islamisk familieret konkret begrænser nogle muslimske kvinders rettigheder og friheder.

Det går ikke bedrei det andet fraklip, som kronikørerne baserer deres anklageskrift på, nemlig Radio24syvs klip fra en prædiken, hvor Abu Bilal genfortæller en hadith omhandlende stening af en utro kvinde.

Her skriver kronikørerne, at flere forskere har gjort det klart, at TV 2 simpelthen har misforstået det teologiske indhold i de givne klip. Hvilke forskere? Jeg kan have overset noget, men jeg kan kun komme i tanke om én forsker, der hævdede, at TV 2 havde misforstået den prædiken, og det er en af kronikørerne selv, nemlig Niels Valdemar Vinding.

Ifølge Niels Valdemar Vindings havde TV 2 ikke forstået, at den hadith om stening, som Abu Bilal prædiker ud fra, bare er en lignelse på linje med den passage i Bjergprædikenen, hvor Jesus siger, at det er bedre at rive sit øje ud og hugge sine hænder af end at blive fristet af ægteskabsbrud.