Gymnasierne optager nu ca. 70 % af en årgang. De unge lukkes ind på gymnasierne, uanset om de er blevet erklæret egnede eller ej. Stort set ingen unge dumper den afsluttende eksamen. Ikke overraskende er det faglige niveau for nedadgående. Resultatet er et fagligt svigt, hvor de unge lukkes ud med klædelige, men ubrugelige huer, der serverer dem som kanonføde på et globalt arbejdsmarked, hvor faglighed ikke er noget, man tager på, når man skal ud og køre i hestevogn, men reelle og solide kundskaber, der gør i stand til at skabe værdi.

En undersøgelse udført af Altinget viser, at ca. halvdelen af underviserne på de videregående uddannelser mener, at det faglige niveau er faldet efter indførelsen af gymnasiereformen. En snuptagsanalyse vil føre til den konklusion, at gymnasiereformen, med dens uoverskuelige mængder af studieretninger og fokus på tværfaglighed, er skyld i hele miseren. Men selvom reformen bærer en del af skylden, ligger den helt store synder et andet sted: Målsætningen om, at 95 % af alle unge skal gennemføre en ungdomsuddannelse, har skabt et generelt fokus på omsorg frem for faglighed på ungdomsuddannelserne og særligt i gymnasierne.

95 % -målsætningen udleves i praksis ved gennemførselstaxametret, der giver gymnasierne ekstra penge, når det lykkes at sluse en elev hele vejen igennem forløbet og ud på den anden side med en hue på hovedet. Det store fokus på gennemførsel kan genfindes i rektorernes resultatkontrakter, hvor de også vurderes på, hvor mange de er i stand til at sluse igennem. Mange igennem er godt – flere er endnu bedre. Derfor har gymnasielærere og rektorer et forståeligt fokus på at holde de unge oprejst.

Resultatet er blevet en opsvulmet ungdomsuddannelse, hvor tid og ressourcer bruges på at holde de unge glade og i gang – og hvor der fokuseres mindre på, hvad det er, de er i gang med. Morgenvækning, morgenmad, mentorordning, lektiecafé, psykologhjælp. Tilbuddene til de unge er mange, når det gælder initiativer til fastholdelse. Der tilføres lige dele sunde kalorier og samtaler om eksamensangst og kærestesorger, så de unge ikke opgiver ævred. Der er derimod langt imellem de indsatser, der sætter nye standarder for de unges faglige formåen. De manglende faglige resultater videreføres til de videregående uddannelser, der trækkes med samme fokusering på gennemførsel, hvorfor de tvinges til også at sætte niveauet ned.

Regeringen er opsat på at nå 95 % -målsætningen, og den har allerede fundet nøglen: Hvis niveauet på gymnasierne sænkes yderligere, og der skrues endnu mere op for omsorgen, vil regeringen nå sit mål. Regeringen har da også varslet et ”socialt taxameter”, der skal belønne ungdomsuddannelser, der er i stand til at påvise, at særligt mange unge på deres uddannelse har det svært. Resultatet af den omsiggribende omsorg og manglende faglighed vil blive unge, der står med hatten i hånden uden for de virksomheder, der har adgang til kandidater fra lande, hvor man har forstået, at værdien af et eksamenspapir ikke ligger i, hvor hyggeligt man har haft det undervejs, men hvad man har lært.

Vi har dog muligheden for at gå en helt anden vej. I stedet for at indføre et socialt taxameter, der vil trække fagligheden yderligere ned på ungdomsuddannelserne, kan vi udvikle et fagligt taxameter, der belønner gymnasier og andre ungdomsuddannelser, der er i stand til at skabe et højt fagligt niveau. Dernæst kan vi signalere, at ungdomsuddannelserne er forskellige – og at de unge skal vælge efter motivation og evner. Gymnasieskolerne er ikke det rigtige for alle unge – heller ikke 70 %. Vi skal gøre op med uddannelsessnobberiet, hvor gymnasieskolerne er det eneste saliggørende. Erhvervsskolerne skal have en langt bedre mulighed for at vise deres værd og mere frihed til at tilrettelægge uddannelserne til et marked, der er i konstant forandring. Men alt det kræver, at vi er parate til at slagte hellige køer. For ungdomsuddannelserne er vel at mærke til for de unges skyld – ikke for politikernes.