På trods af klare advarsler om de sikkerhedsmæssig konsekvenser fra efterretningstjenesten PET afskaffede regeringen i 2017 blasfemiparagraffen. Politikere valgte at blæse på efterretningstjenestens faglighed og afskaffede paragraffen med argumenter om, at den var forældet og utidssvarende, og at den hæmmede vores ytringsfrihed.

Den beslutning ser vi konsekvenserne af i dag. Agitatorer og hadprædikanter som Rasmus Paludan og hans parti, Stram Kurs, får frit spil til at udøve åbenlys mobning, chikane, psykisk vold målrettet herboende muslimer i socialt udsatte områder.

Her bliver han beskyttet i ytringsfrihedens navn. En beskyttelse, der blev skærpet i kølvandet på Muhammed-tegningerne og krisen, der fulgte, som gav ytringsfrihedens fundamentalister og apologister mulighed for at gemme sig bag en falsk kamp for ytringsfrihed. Fundamentalisterne fik skabt en fortælling om, at ytringsfriheden var truet af islam og herboende muslimer.

Ytringsfriheden var i det falske narrativ så truet, at danske kunstnere og intellektuelle var nødt til at lægge bånd på sig selv og udøve selvcensur, måtte man forstå. Herboende muslimer blev fremstillet som en trussel mod demokratiet, vores frihed og mod selve danskheden. Tegningerne blev en katalysator for en fjendtlig stemning rettet mod de muslimske minoriteter. Alle disse ting skabte et klima af frygt, som åbnede muligheden for at indskrænke minoriteternes frihedsrettigheder og retssikkerhed ved hjælp af målrettet diskriminerende særlovgivning. Herunder afskaffelsen af blasfemiparagraffen.

Blasfemiparagraffen har kun to gange ledt til domme – i 1938 og 1946 – og i mange sigtelser for overtrædelse har det ledt til frifindelse. Jyllands-Posten blev i sagen om Muhammed-tegningerne eksempelvis i min optik korrekt og med rette ’frifundet’ for overtrædelse af blasfemiparagraffen. Men paragraffen havde en symbolsk beskyttende effekt i forhold til de religiøse mindretal.

Politiet og borgerne er blevet ufrivillige aktører i Rasmus Paludans absurde og hadefulde teaterforestilling Elvir Abaz, Politiassistent, Fyns Politi

Jeg arbejder til daglig som politiassistent i Vollsmose og kender derfor miljøet. Jeg er hverken religiøs eller troende, men behøver heller ikke være det for at se og mærke Rasmus Paludans målrettede og udspekulerede provokation. Det er mit indtryk, at formålet er at fremprovokere en voldelig reaktion hos de frustrerede og berørte borgere, som han kan kapitalisere på politisk.

Politiet og borgerne er blevet ufrivillige aktører i hadefuld teaterforestilling

Politiet har en meget vanskelig, hvis ikke umulig opgave. Politiet skal på den ene side beskytte Rasmus Paludan og Stram Kurs’ ret til at ytre sig. På den anden side risikerer politiet at formøble den hårdt oparbejdede sociale kapital af hos borgerne i de udsatte boligområder i den opgave. Politiet bliver i borgernes øjne anset som en myndighed, der bifalder Paludans chikane.

Politiet og borgerne er blevet ufrivillige aktører i Rasmus Paludans absurde og hadefulde teaterforestilling. Politiet bruger en masse ressourcer på at beskytte en uromager og agitator. Politiet burde i stedet beskæftige sig med opklaring af borgernær kriminalitet. Ikke med Rasmus Paludans udfordring af ytringsfrihedens grænser.

Uanset hvor meget politiet forsøger at forklare borgerne, at beskyttelsen ikke nødvendigvis betyder, at de bifalder Paludans holdninger og ytringer, har disse borgere svært ved at forstå, at den danske stat vil stå model til det.

Lederne af de lokale etniske og religiøse foreninger i Vollsmose forsøger ihærdigt at appellere til deres medlemmer og borgere om at udvise besindighed og ikke lade sig provokere af Rasmus Paludan. De lokale ledere gør en kæmpeindsats, og deres arbejde har positiv indflydelse på flertallet af borgerne. Problemet er, at de lokale ledere ikke kan kontrollere de få impulsstyrede unge og kriminelle, som i afmagt og frustration vil konfrontere Rasmus Paludan og dermed ufrivilligt bliver hans nyttige idioter.

Rasmus Paludan har flere gange været i Vollsmose, hvor jeg arbejder. Han har provokeret og kaldt beboerne menneskeligt affald og sociale tabere. Under sit seneste besøg streamede han live og udtalte, at Koranen er en håndbog for pædofile, ligesom han truede med at brænde Koranen af. Takket været politiets indsat skete det imidlertid ikke.

Jeg vil til enhver tid stå vagt om enhver persons ret til at demonstrere og ytre sig, men det virker, som om formålet alene er at fremprovokere en reaktion.

Jeg er dybt bekymret og frygter, hvad der vil ske, hvis en psykisk ustabil person i afmagt gør skade på Rasmus Paludan. Det kan naturligvis aldrig retfærdiggøres. Men hvilke konsekvenser vil det få for landet sammenhængskraft, og hvordan vil det blive brugt til at undertrykke minoriteter som herboende muslimer yderligere?