Ja, der er problemer nu, men tænker vi os om, så bliver det vores fordel.

Man kan hoppe og danse og problematisere og årsagsforklare, men man kan selvfølgelig ikke komme uden om, at flygtninge og indvandrere fra ikke-vestlige lande koster kassen på den korte bane.

Sådan er det jo!

På den lange bane, derimod, er verden fuld af eksempler på, at indvandring – også fra ikke-vestlige lande – fylder kassen op. Tænk på USA, Sverige eller Tyskland som de gode eksempler. Tænk på Japan som det dårlige, der lukkede grænserne og gik i stå.

Min pointe – bøjet i neon:

På den korte bane har vi endda store udfordringer. På den lange bane har vi et kæmpe potentiale.

Vores fremtidige succes afhænger af, hvor villige vi bredt er til at anerkende, at integrationen hidtil ikke har været god nok, lære af fejlene, lægge en plan – og, helt afgørende, at vi beslutter os for, at den her udfordring, den kan vi selvfølgelig tage på os og gøre til vores fordel.

Finansminister Kristian Jensen sagde det selv, da han forleden fremlagde en længe ventet rapport om de offentlige udgifter til flygtninge, indvandrere og efterkommere:

”Der er et kæmpe potentiale, hvis flere kommer i arbejde.”

Det er bare en af grundene til, at jeg virkelig godt kan lide Venstres næstformand – fordi han altid ser mulighederne, ser glasset som halvt fyldt i stedet for halvt tomt. Ikke naiv, ikke blåøjet, men realistisk, optimistisk og frem for alt: Løsningsorienteret.

Det er godt, at Finansministeriet nu har dokumenteret det indlysende:

Den samlede udgift for det danske samfund for flygtninge, indvandrere og efterkommere fra ikke-vestlige lande var i 2014 på 33 milliarder kroner.

Et stort tal, ja, som måske endda er endnu større, hvis man går endnu mere til bunds i tallene.

Er tallet så overraskende?

Overhovedet ikke.

Hvem havde dog troet, at flygtninge – fra krig og elendighed – straks ville være en økonomisk gevinst? Hvem havde dog forventet, at indvandrere fra ikke-vestlige lande og deres umiddelbare efterkommere ville være en økonomisk fordel, når vi er så ringe til integration?

Jeg havde i hvert fald ikke – og det havde Kristian Jensen åbenlyst heller ikke:

”Det viser, hvilken pris, der har været på indvandringen kombineret med en fejlslagen integrationspolitik,” sagde han ved fremlæggelsen.

Det er indlysende, at der er store – endog meget store – problemer og fiaskoer med integration. Årtiers fejl har skabt den for store udgift, vi nu har – indsatsen på undervisnings-, beskæftigelses- og boligpolitikken er tre af de værste årsager.

Danmark er fyldt med flygtninge, indvandrere og efterkommere fra ikke-vestlige lande, som er succesrige - tænk på Naser Khader og Yildiz Akdogan i politik, Nadia Nadim og Riza Durmisi i fodbold, Khurram Jamil og Soulaima Gourani i business, Isam B og Basim i musik, foruden alle dem, der er med til at holde hjulene i gang ved at passe helt almindelige job.

Men: Vi har i dag en for stor andel af folk fra ikke-vestlige lande, som er uden arbejde, taler for ringe dansk, har for lidt uddannelse, for høj kriminalitetsrate, klumper sig sammen i ghettoer, lever for meget i ekstreme miljøer, bruger for meget tid på islam, og, som, ja, er for langt fra samfundets midte.

Det skal man være politisk døv og blind for ikke at have bemærket. Vi har altså et problem – men: Selv om andelen af problemer for flygtninge, indvandrere og efterkommer med ikke-vestlig baggrund er større end hos andre, så er problemerne slet ikke uoverstigelige.

For, som Finansministeriets rapport også fastslår, så er der masser af lyspunkter. Lad mig bare pege på de to mest åbenlyse fra rapporten:

For det første – beskæftigelse, selv i lavtlønsjob, er vejen frem:

Roden til alt ondt er som bekendt ledighed, som et gammelt talesprog siger. Vi skal øge andelen i beskæftigelse – af sociale og økonomiske årsager. En borger går fra at være en nettoudgift til en nettoindtægt til samfundet ved et job, der bare giver lidt over 200.000 kroner om året.

For det andet – de unge, som i dag er dyre, vender billedet:

Over 40 procent af de udgifter, som den ikke-vestlige gruppe i dag udgør, skyldes, at 80 procent af dem er under 25 år. Det er en stor overrepræsentation aldersmæssigt, men også en enorm reserve. Der er grund til at tro, at deres beskæftigelsesgrad vil være langt tættere på landsgennemsnittet fremover.

Vi kan selvsagt ikke nøjes med at håbe, at tingene bevæger sig den rigtige vej – i retning mod større deltagelse på arbejdsmarkedet og derved både bedre integration og færre offentlige udgifter. Vi er også nødt til som samfund at se, hvad vi kan gøre bedre. Lægge en plan.

Kristian Jensen peger selv på flere konkrete politiske områder – eksempelvis vores ydelses- og beskæftigelsessystemer – som vi fordomsfrit må analysere og måske ændre. Men det handler ikke kun om systemer og regler. Det handler også om måden, vi taler på.

Også her er finansministeren det gode eksempel – som da han for nogle uger siden gav et interview i Berlingske, hvor han endnu engang talte de liberale værdier om frihandel, åbne grænser, globalisering og troen på det enkelte menneske op.

Jensen fortalte om et gymnastikstævne, han lige havde været til med sine børn. Det var så dansk, som det kunne være – indmarch med blafrende faner, fællessang i hallen, nede på gulvet en række lyshårede danske piger…og så en enkelt med tørklæde om hovedet:

”Og i stedet for at sige, at det er ikke dansk, at hun står dér med tørklæde på, så tænkte jeg: Hvor er det dog fedt, at hun kommer med i et fællesskab, der er så værdibåret og traditionsrigt som den danske gymnastiktradition.”

Selvfølgelig kan vi lykkes med integrationen her i landet – og, lige så vigtigt, selvfølgelig ønsker de fleste, som i dag står uden for arbejdsmarkedet (uanset hvem de er), at komme ind på det. Klare sig selv. Blive en succes. Skabe et godt liv til sig selv og sin familie.

Som Joan Abro, en 27-årig syrisk flygtning, der har fået job som IT-programmør hos Cloudion i Lyngby, sagde forleden i TV-Avisen:

”Det er vigtigt for mig og alle de andre flygtninge, jeg kender, at arbejde og blive integreret – og ikke bare sidde hjemme og blot modtage penge hver måned.”

Nemlig. Der en vej. Lad os finde den sammen.