Andelen af flygtningebørn i Danmark, der ender med at stå uden job og uddannelse, er faldet markant de seneste 20 år. Det viser en ny omfattende undersøgelse fra forskere på Københavns Universitet.

I 1997 var cirka hver fjerde flygtning, der var ankommet til Danmark som barn, uden job og uden uddannelse, når de blev mellem 20 og 22 år gamle. Men siden er det gået stærkt, og allerede i 2014 stod under hver tiende flygtningebarn i Danmark uden arbejde og uden uddannelse, da de var i begyndelsen af 20’erne. Det er næsten på niveau med danskfødte børn.

»Det er et meget markant fald,« siger Christopher Jamil de Montgomery, der er ph.d.-studerende på Institut for Folkesundhedsvidenskab og hovedforfatter på den nye undersøgelse.

»Man får let det indtryk, at det går dårligere og dårligere med flygtningebørn i Danmark, men det modsatte er faktisk tilfældet.«

Flygtninge og indvandrere, der ikke er i uddannelse eller arbejde, når de fylder 22 år.

Især piger klarer sig godt

Den nye undersøgelse er omfattende: Den ser på samtlige flygtningebørn mellem seks og 15 år, der fik opholdstilladelse i Danmark i perioden 1986 til 2005, og sammenligner dem med jævnaldrende indvandrere, efterkommere og danskfødte i samme periode – i alt er over én million personer blevet fulgt via tal fra Danmarks Statistik. Studiet har været gennem peer review og er netop udgivet i tidsskriftet Journal of Ethnic and Migration Studies.

Det er især flygtningepigerne, der klarer sig bedre. I 1997 var hele 33 procent af unge flygtningekvinder, der var vokset op i Danmark, uden job og uddannelse. I 2014 var tallet faldet til knap fem procent.

»Vi kan se, at færre flygtningekvinder får børn og bliver gift, før de fylder 23 år. Og selv dem, der gør, klarer sig bedre end tidligere,« siger Christopher Jamil de Montgomery.

Det er uklart, præcis hvad den positive udvikling skyldes – især fordi gruppen af flygtninge, der ankommer til Danmark, har ændret karakter de seneste 20 år. I den nye undersøgelse har forskerne taget højde for flygtningefamiliernes oprindelsesland, flygtningebørnenes alder ved ankomsten og forældrenes behov for psykiatrisk behandling.

»Og selv når vi justerer for de forhold, er der en tendens til, at flygtningebørnene klarer sig bedre,« siger Christopher Jamil de Montgomery.

Han gætter selv på, at de danske kommuner er blevet bedre til at håndtere flygtninge.

»Folkeskolerne er muligvis blevet bedre til at inkorporere flygtningebørn. Kommuner arbejder måske bedre med flygtningefamilierne, og der er også kommet frivillige organisationer, der laver lektiehjælp. Det kan være en del af forklaringen,« siger han.

Ikke frisør

Soma Mayel var syv år gammel, da hun kom til Danmark i 2001. Hun landede i Aalborg Lufthavn sammen med sin mor og søskende og blev hentet af sin far. Han var flygtet fra Afghanistan til Danmark året før og havde søgt om familiesammenføring. Familien kørte til deres nye hjem, et rækkehus i den lille by Tolne i Nordjylland. Allerede samme aften løb Soma Mayel omkring udenfor med sin søster og bror og legede med de andre børn fra vejen.

Dagen efter kom naboerne forbi og sagde hej.

»Det var sådan en by, hvor man ikke ringer på forhånd, inden man kommer på besøg,« husker Soma Mayel.

Soma Mayel og hendes storebror begyndte i en modtageklasse i en naboby. Her lærte de det danske sprog gennem remser og sanglege. Efter få måneder blev de flyttet til en almindelig klasse, og kort efter begyndte de i en ny skole i byen Hørmested, der lå tættere på. Selv om hendes forældre ikke kunne hjælpe hende ret meget med hjemmearbejdet, støttede de hende og opfordrede hende til at deltage i lektiecafeer, hvor hun kunne få ekstra hjælp til lektierne.

»Det danske skolesystem tog rigtig godt imod os,« fortæller Soma Mayel.

Hun blev formand for elevrådet og klarede sig godt i skolen, særligt i de sproglige fag. Men hun havde ingen ambitioner om at tage en videregående uddannelse. Da hun nærmede sig afslutningen på folkeskolen, drømte hun om først at få sin egen frisørsalon og senere blive dagplejemor.

Men under en skole-hjem-samtale i niende klasse sagde hendes samfundsfagslærer til hendes forældre, at de for alt i verden ikke måtte lade hende blive frisør. Giv i det mindste gymnasiet en chance, sagde hun. Så det gjorde Soma Mayel.

’Man tilpasser sig’

Den nye undersøgelse fra Københavns Universitet viser, at blandt de flygtningebørn, der kom til Danmark i perioden 1986-1994, var 40 procent under uddannelse, når de nåede alderen 20-22 år.

Få år senere var tallet steget til knap 60 procent blandt de flygtningebørn, der kom til Danmark i perioden 2000-2005.

»Uddannelsesgraden stiger markant,« siger Vibeke Jakobsen, økonom og seniorforsker i VIVE, Det nationale forsknings- og analysecenter for velfærd.

»Det betyder jo noget for beskæftigelsesfrekvensen bagefter. Uddannelse er en vigtig forudsætning for at komme i arbejde.«

Der er sket et normskred blandt mange flygtninge og indvandrere, vurderer Vibeke Jakobsen: Det er blevet mere legitimt for unge, særligt kvinder, at tage en uddannelse.

»Man tilpasser sig. Mange forældre har jo også kunnet se, hvor svært det har været for dem selv at få et job uden en uddannelse,« siger Vibeke Jakobsen.

Forskningsrapporten føjer sig til en række nye tal og undersøgelser, der tegner et billede af, at det går fremad med at få nydanskere i uddannelse og arbejde.

Det er dog vigtigt at understrege, at den nye undersøgelse kun går frem til 2014. Det er endnu uvist, hvordan det vil gå de flygtningebørn, der er kommet hertil siden 2015, når de bliver voksne.

Det bliver vanskeligt

Det store antal børn, der er kommet hertil som flygtninge og familiesammenført i de seneste år, har givet kommunerne en del udfordringer, forklarer Maria Tvarnø, der er integrationschef i Roskilde Kommune.

»Tidligere kunne man lettere absorbere børnene,« siger hun.

»Vi har været udfordret af at modtage så mange børn, der kan være ramt af tab og traumer eller eksempelvis har tilbragt de seneste år i en flygtningelejr uden for deres hjemland og derfor kun mestrer to sprog halvt eller er analfabeter i en relativt høj alder, fordi hjemlandets skolesystem er sat ud af drift på grund af uro og krig.«

Til gengæld har det store rykind af flygtninge og familiesammenførte også betydet, at kommunerne har været nødt til at opruste på integrationen. De samarbejder mere på tværs af kommunale sektorer, og i Roskilde Kommune har de oprettet en helt ny afdeling, som samler alle de områder, der handler om integration, som før lå spredt ud i flere forvaltninger.

Derfor er hun optimistisk, når man spørger hende, om hun tror, at den positive udvikling kan fortsætte.

»Jeg tror det faktisk. Fordi opmærksomheden er så stor, og der bliver udviklet nye indsatser hele tiden, som matcher de behov, vi får øje på. Vi ved jo fra tidligere, hvor galt det kan gå, når vi ikke er opmærksomme helt fra start.«

»Men det bliver vanskeligt.«

Uddannelse er alt

Efter finanskrisen flyttede Soma Mayel og hendes familie fra Jylland til Humlebæk på Sjælland. Begge hendes forældre havde mistet deres arbejde under krisen, og vigtigheden af at få en uddannelse blev pludselig meget håndgribelig.

»I min familie betyder uddannelse alt,« siger hun.

»Det var ikke, fordi vi blev presset af vores forældre. Men det lå ligesom i kortene, at man har fandeme bare ikke at skuffe. Der er flere i min familie, der er ret veluddannede, og der er en forventning om, at man skal prøve at leve op til sit fulde potentiale.«

Soma Mayel havde aldrig oplevet at blive behandlet anderledes på grund af sin herkomst. Men da hun fyldte 18 år, skulle hun pludselig op til en indfødsretsprøve og søge om dansk statsborgerskab. Sagsbehandlingen blev ved med at trække ud, og det chokerede hende. Det var dér, interessen for udlændingeret opstod.

Efter gymnasiet søgte hun ind på jurastudiet på Københavns Universitet og kom ind.

Advokat, læge eller ingeniør

Sidste år svarede hele 47 procent af etniske minoritetsforældre i en undersøgelse fra VIVE, at de forventer, at deres 18-årige børn tager en lang videregående uddannelse. Det samme gjaldt kun 29 procent af de danske forældre.

Man skal dog tage højde for, at kun 22 procent af de adspurgte etniske minoritetsforældre har svaret på spørgsmålet, og at det måske kun er de mest ambitiøse af dem, der har valgt at svare. Men alligevel.

»Vores forældre er superliberale, og de har aldrig nogensinde fortalt os, hvad vi skal studere, eller hvilken vej vi skal gå,« siger Soma Mayel.

Alligevel har hun og hendes søskende alle valgt det, hun kalder for ALI-uddannelser.

»Man siger, som en joke, at der er tre godkendte uddannelser blandt indvandrerfamilier: Man kan blive advokat, læge eller ingeniør« – ALI.

Selv er hun ved at skrive sit speciale på jurastudiet, hendes storebror er ingeniør, og hendes lillesøster læser medicin.

Positiv spiral

Hans Lassen har i mange år arbejdet med integration. Til daglig driver han den lille konsulentvirksomhed Sisyfos, som blandt andet hjælper kommuner med at skabe kontakt mellem flygtninge og virksomheder.

For nylig skrev han også en ph.d.-afhandling på Aalborg Universitet, hvor han gennemgik stort set al eksisterende empiri om integration på det danske arbejdsmarked. Konklusionen var, at det på mange måder går fremad: Indvandrere og efterkommere uddanner sig i højere grad, og beskæftigelsesgabet mellem dem og personer med dansk oprindelse bliver mindre og mindre.

»Der er kommet gang i en positiv spiral,« siger Hans Lassen.

Motivationen til at uddanne sig er generelt stor blandt ikkevestlige indvandrere og efterkommere, forklarer han. Og efterhånden som de opdager, at de rent faktisk finder arbejde inden for deres fag, skaber det en selvforstærkende effekt i gruppen, som betyder, at flere uddanner sig.

En undersøgelse fra Voxmeter viste i 2013, at danske virksomheder er godt tilfredse med deres ikkevestlige medarbejdere. Og ifølge Hans Lassen peger forskningen på, at arbejdsgivere over en bred kam går mere op i kvalifikationer end i hudfarve.

»Det betyder, at diskriminationen på arbejdsmarkedet bliver reduceret,« siger Hans Lassen.

Sidste år viste tal fra Udlændinge- og Integrationsministeriet, at langt flere nydanskere får en videregående uddannelse. Hans Lassen er overbevist om, at man kunne nå endnu længere med de nytilkomne flygtninge ved at arbejdede mere målrettet med behandling af traumer.

Nogen at se op til

Soma Mayel er snart færdig med sin kandidat. Ved siden studiet af arbejder hun som studentermedhjælper i Udlændinge- og Integrationsministeriet, og det er præcis det område, hun gerne vil arbejde med, når hun bliver færdig med sin uddannelse.

Hun er også mentor i projektet StudieVEJEN i Fredensborg Kommune, hvor hun bor. Som mentor rådgiver hun unge i socialt belastede boligområder om deres fremtid.

»Jeg opfordrer dem til at tage en uddannelse,« siger Soma Mayel.

»Ikke nødvendigvis en gymnasial uddannelse, men hvad som helst. Det har i hvert fald haft en kæmpe betydning i mit liv.«