Norge har gjort det præcis det, Danmark burde gøre oven på 13 års krig i Afghanistan. Det mener flere eksperter efter offentliggørelsen af den norske Afghanistan-evaluering tidligere på ugen. Mens Norge har bedt et stort internationalt forskerteam vurdere, hvad der er kommet ud af den samlede norske krigsindsats i Afghanistan, har Danmark valgt at bede tre forskellige forskergrupper se på hver deres lille del af indsatsen. Og uden at fælde nogen samlet dom.

Læs den omtalte evaluering her

Det er helt bevidst, mener flere eksperter, der har kendskab til de danske evalueringer.

»Norge har lavet en 360-gradersevaluering af den norske indsats. De har set på, hvad Norge ønskede at opnå, hvilke midler der er brugt for at nå målet, og endelig har de vurderet, hvordan det er gået,« siger Peter Viggo Jakobsen, lektor i international politik på Forsvarsakademiets Institut for Strategi.

Læs også: Hvis du skal lære om dansk krig, skal du læse norsk

»Danmark derimod har bedt nogle forskere lave tre mindre rapporter, der ser på forskellige dele af den såkaldte civile og militære samtænkning i Afghanistan. Det er en helt anden og meget mere begrænset øvelse, som har til formål at lukke munden på de kritikere, der har krævet en uvildig undersøgelse af Danmarks krigsindsats,« siger han.

Tandløse evalueringer

Det er Ole Wæver, professor i international politik på Københavns Universitets Institut for Statskundskab enig i.

»De danske rapporter bliver med garanti langt mere tandløse end den norske evaluering, og det er et politisk valg,« siger Ole Wæver.

»Ved at opdele de danske undersøgelser i flere dele og udelukkende sætte fokus på samtænkning, har de danske politikere gjort det umuligt at få et overblik over, om den danske indsats har nyttet. De har faktisk gjort det så forvirrende, som overhovedet muligt.«

Samme vurdering kommer fra professor Sten Rynning fra Syddansk Universitets Center for War Studies, der har været med til at udarbejde den norske evaluering.

»Den norske evaluering er meget ambitiøs, omfattende og grundig. Norge har taget opgaven med at evaluere sin indsats i Afghanistan meget alvorligt og bedt om en vurdering af indsatsen for at lære, hvad der kan gøres bedre eller anderledes i fremtidige internationale operationer,« siger han.

Sten Rynning mener, der er stor forskel på den norske og den danske tilgang.

»Den danske evalueringsproces er præget af, at de danske politikere tør meget mindre. De har mistillid til det store perspektiv og vil hellere have skruetrækkeren ned i nogle mindre, begrænsede kasser. De har ikke turdet give slip og overlade det til eksperterne at evaluere den samlede indsats,« siger han.

Tre gange samtænkning

De danske Afghanistan-evalueringer, som offentliggøres i morgen, består af tre dele. Den første rapport er lavet af Dansk Institut for Internationale Studier og handler om, hvilke erfaringer alle andre lande end Danmark har gjort med civil-militær samtænkning i Afghanistan.

Den anden rapport er lavet af et britisk konsulentfirma for Udenrigsministeriet og handler om erfaringerne med ulandsbistand til Afghanistan. Og den tredje rapport er lavet af Forsvarsakademiet og handler om de såkaldte Cimic-projekter og stabiliseringsprojekter, som Forsvaret satte i værk for at vinde lokalbefolkningens gunst i Helmand.

Men ingen af dem handler om, hvad der er kommet ud af den danske indsats i Afghanistan. Mens den norske evaluering vurderer, hvad Norge har fået ud af sin indsats i forhold til alliancen med USA, om Norge har bidraget til bekæmpelsen af al-Qaeda i Afghanistan og om Norge har været med til at demokratisere og stabilisere Afghanistan, ser de danske evalueringer ikke på nogen at delene.

»De danske evalueringer beskæftiger sig kun med det taktiske niveau,« siger Peter Viggo Jakobsen med henvisning til rapportenes beskrivelse af konkrete problemer i felten i Afghanistan. »De beskæftiger sig slet ikke med, om strategien var rigtig, eller hvordan de beslutninger, der blev truffet undervejs af embedsmænd og politikere, virkede,« siger han og mener, at det bliver »svært at lære ret meget af de danske evalueringer.«

»De beskæftiger sig slet ikke med de spørgsmål, der er interessante,« siger han. »Det er blot julelege, der har til formål at undgå, at der fældes dom over den danske indsats. Det ønsker politikerne ikke, og det ønsker embedsmændene heller ikke. Det er simpelthen for politisk sprængfarligt. Det kunne jo betyde, at man var nødt til at gøre tingene anderledes næste gang,« siger han.

Ole Wæver er inde på noget af det samme.

»Det havde helt klar været mere hensigtsmæssigt, hvis Danmark havde gjort det samme som Norge og bedt en gruppe uafhængige forskere lave en uvildig udredning af hele den danske indsats i Afghanistan. Samtænkning er da vigtigt nok, men det var kun en lille del af den danske indsats,« siger Ole Wæver.

»Det kan da godt være, at man kan bruge de danske evalueringer til noget, men man kan ikke undgå at få den tanke, at formålet med de meget begrænsede og opsplittede danske undersøgelser er at undgå en debat om, hvorvidt indsatsen har været prisen værd.«

Også afghanernes fejl

Sten Rynning medgiver, at den norske evaluering fælder en hård dom over Norges indsats. Men han mener ikke, at alt, hvad Norge har foretaget sig i Afghanistan, har været en fiasko.

»Det er helt forkert udlagt, når nogle medier konkluderer, at den norske indsats i Afghanistan har været en fiasko. Det skriver vi ingen steder. Det, vi skriver, er, at det ikke har haft en nævneværdig effekt, det Norge har gjort i Afghanistan, og det er ikke det samme. Det er nedslåede, ja, men det skyldes flere forskellige ting. Dels har de vestlige lande foretaget en række fejlvurderinger, og dels var afghanerne ikke villige til at deltage i projektet,« siger han.

»Men afghanerne var ikke det eneste mål med indsatsen. Terrorbekæmpelse var også et mål, og her har Norge opnået noget. Norge har været med til at presse al-Qaeda ud af Afghanistan, men situationen er uafklaret. Der er stadig al-Qaeda i Afghanistan, men på det punkt er det norske glas halvt fuldt. Og det tredje mål var at styrke alliancen med USA, og det er i al fald lykkedes,« siger han.

»På bundlinjen står, at Afghanistan befinder sig i en bedre tilstand i dag end i 2001, men hvis man ser på, hvad der kunne være opnået med den enorme indsats, så er resultatet nedslående.«