Nederst i Herlev Hospitals 20 etager ligger børnemodtagelsen. I indgangen kommer hospitalets pressemedarbejder kørende ind med en ældre herre i kørestol. Inde i venteværelset sidder der denne torsdag eftermiddag i marts fire-fem forældre med børn og venter, men alle stuer er allerede fyldt op.

Ligesom mange andre børneafdelinger landet over mærker de her et stigende arbejdspres fra et stigende antal børn. På Herlev Hospitals børneafdeling har de haft 30 procent flere akutte indlæggelser de seneste tre år, fortæller ledende overlæge Eva Mosfeldt Jeppesen.

Samtidig har børneafdelingen været udsat for gentagne spare- og effektiviseringskrav, og det betyder, at der må flyttes ressourcer fra især den ambulante behandling af f.eks. kronisk syge børn med sukkersyge eller astma til de akut syge, som kommer ind i børnemodtagelsen.

»Antallet af fødsler stiger, men der mangler en erkendelse af, at fødsler bliver til børn, og børn bliver akut syge, og dem, der bliver allermest syge er små børn. Dem skal vi stå klar for 24/7, men samtidig er der et politisk pres om, at vi skal udrede nyhenviste børn inden for 30 dage. Vi kan ikke leve op til de forventninger, som politikerne stiller patienter og pårørende i udsigt, når ressourcerne ikke følger med. Det hænger ikke sammen, så derfor efterlyser vi en overordnet prioritering af, hvad der er vigtigst,« siger Eva Mosfeldt Jeppesen.

Naomi Dimon (siddende i midten) og de andre sygeplejersker i børnemodtagelsen på Herlev Hospital kan have seks-syv patienter på en gang, og det gør det svært at få tid til at få talt med de syge børn og deres forældre.

Kombinationen af langt flere akutte indlæggelser og nedskæringer er ikke kun gået ud over den tid, der er til børn i ambulant behandling. Også i børnemodtagelsen kan ventetiden være fire-seks timer på en travl dag.

Ligesom der er mindre tid til at tale med forældrene til de syge børn, og det skaber utryghed og vrede blandt de bekymrede forældre. Arbejdspresset på Børne- og Ungeafdelingen har derfor også betydet, at især flere sygeplejersker har sagt op.

»Når der ikke er tid til at forklare den nybagte mor, hvad der er i vejen med barnet og give den omsorg til børn og forældre, som de har behov for, så er det hverken særligt tilfredsstillende for de ansatte eller de pårørende,« forklarer Eva Mosfeldt Jeppesen.

Akut travlhed

Overlægen mener endnu ikke, at det er gået ud over patientsikkerheden. Det skyldes især det såkaldte triageringssystem, som Herlev Hospital har.

Helt konkret betyder det, at to erfarne sygeplejersker konstant sidder mellem to skærme på gangen i modtagelsen og tjekker alle børns tilstand, kort tid efter de er ankommet.

Børnene bliver inddelt i farver, efter hvor hurtigt de skal tilses af en læge: Grøn betyder, at barnet skal revurderes inden for tre timer, gul betyder, at det skal ses af en læge inden for én time, orange inden 15 min og rød med det samme. De røde børn bliver tilset med det samme, men problemet er, at syge børns tilstand hurtigt kan ændre sig.

Naomi Dimon, der blev uddannet sygeplejerske for et halvt år siden, fortæller, at det er sværere at få øje på et barn, hvis tilstand bliver forværret, når der sidder otte børn i venteværelset, og der er 14 på stuerne og gangen, selv om der kun er plads til ti. Som det er tilfældet her ved spisetid torsdag aften.

For nylig var der en situation på en særlig travl dag i Børnemodtagelsen, hvor der var ankommet mange børn på én gang. Her blev et barn i venteværelset sløvt. Naomi Dimon gik ud og fik målt barnets iltoptagelse, som var så lav, at barnet røg ind på akutstuen og fik ilt.

»Det ville nok ikke være sket, hvis ikke de skulle have siddet og ventet så lang tid,« siger Naomi Dimon, der godt kan forstå, at nogle forældre er utilfredse med den lange ventetid:

»Men vi kan ikke arbejde hurtigere, og når jeg har seks-syv patienter på én gang, så er der ikke altid så god tid til at snakke med forældrene.«

Ela bliver undersøgt, mens hun sidder hos sin mor Darija Mesic.

En af de forældre, der har ventet tre timer på gangen i modtagelsen, er Darija Mesic og hendes 20 måneder gamle datter Ela, som har kastet op og haft diarré i fire dage. Egentlig skal børn, der kaster op og har diarré på isolationsstuen, men der er ikke plads. Så Darija og Ela venter tålmodigt i de blå stole ved vinduespartiet for enden af gangen.

»Heldigvis er hun god til at vente,« siger Darija Mesic om datteren, der sidder og hænger på en plastikmotorcykel:

»Det er klart, vi må vente, når der kommer børn ind, som er mere syge, men det ville være rart med en status.«

Et af de børn, som er kommet akut ind de sidste par timer er den toårige Liyanna, som har haft feberkramper, og derfor er kommet i ambulance fra Brønshøj til børnemodtagelsen for et par timer siden.

Faderen Tahir Rehman fortæller, at han og moren var helt overbevist om, at de var ved at miste datteren, da hun fik krampe, fråde om munden, øjne der rullede rundt, og den lille pige pludselig blev bevidstløs. Men efter Liyanna ankom til hospitalet og har fået noget febernedsættende, har hun fået det bedre.

Familien har ventet et par timer på lægen, forklarer Tahir Rehman uden spor af utilfredshed.

»Hun har åbnet øjnene, så det er godt,« siger han og kigger på datteren, der er kravlet ud af sengen og sidder på skødet af moren Saira, som ihærdigt prøver at få den livlige toårige til ikke at pille næse.

Sygeplejerskerne har været forbi og givet nogle beskeder, mens de har ikke haft så god tid til at snakke, forklarer Tahir Rehman, mens et spædbarn på den tætpakkede stue konstant græder hjerteskærende.

»Men når man står i så presset en situation, så er det alligevel svært at huske alle de informationer,« siger han.

Liyanna er kommet til børnemodtagelsen i ambulance på grund af feberkramper, som har gjort hende bevidstløs. Efter hun har fået noget febernedsættende, venter hun med sin mor og far på lægen i fire-fem timer.

Hjem igen

Børnemodtagelsen på Herlev tager imod akut syge børn fra 0-18 år fra Vestegnen, en række nordsjællandske kommuner og Frederiksberg og har ti sengepladser. Ud over modtagelsen rummer børneafdelingen på Herlev to sengeafsnit, en neonatalafdeling og et stort ambulatorium.

Langt de fleste børn i venteværelset og på stuerne er under to år, så 11-årige Sarah Ibsen skiller sig ud i venteværelset, hvor hun venter på at komme til. Moren Otilia Ibsen er taget direkte til børnemodtagelse uden at ringe til vagtlægen, fordi Sarah i et par dage har været følelsesløs i den ene side af ansigtet. Men da hun kom hjem fra skole i dag kunne hun ikke smile eller lukke øjet i venstre side.

»Jeg er lidt bange, fordi følelsesforstyrrelser kan betyde, at det er problemer i hjernen,« siger Otilia Ibsen.

Og Sarah kommer da også forbi triagesygeplejersken efter 10-20 minutter og får tjekket puls, temperatur og får stillet en masse spørgsmål – blandt andet om de har været ude at rejse det sidste halve år, og om hun er meget ude i naturen. Ansigtslammelse kan nemlig være tegn på borrelia, som man kan få af flåtbid.

Men ansigtslammelse kan også være noget forbigående, som går væk af sig selv, beroliger sygeplejersken. Sarah Ibsen får plads på stue syv og en gul triagering, som betyder, at hun skal tilses af en læge inden for en time.

Efter lidt ventetid i den lyseblå hospitalsseng med tv’et kørende på DR Ultra dukker en ung kvindelig læge op for undersøge Sarah. Hun spørger om hun har været syg, går til spejder eller ude i naturen.

»Nej,« svarer Sarah lidt grinende. Hun er bange for insekter, så det er ikke lige noget for hende.

11-årige Sarah Ibsen er kommet børnemodtagelsen på Herlev Hospital med en ansigtslammelses, som kan være tegn på borrelia. Efter et par timer bliver hun undersøgt af lægen.

»Har du haft kvalme?« spørger lægen. Og det har Sarah haft – og hovedpine. Så går hun i gang med at undersøge Sarahs reflekser, ører og mave. Lægen forklarer, at Sarahs følelsesløshed i ansigtet kan skyldes, at en af de nervebaner, der styrer ansigtsmuskulaturen, er sat ud.

»Men i langt de fleste tilfælde, går det over igen af sig selv, men det kan tage op mod et halvt år,« siger læge Camilla Sørensen, der dog også gerne vil have udelukket flåtbid, derfor skal Sarah have tøjet af og undersøges. Bagefter skal Sarah hjem, og så skal de komme tilbage i morgen tidlig og få taget blod- og rygmarvsprøver, forklarer lægen. Otilia Ibsen ser bekymret ud og stiller et par spørgsmål til lægen uden dog at virke beroliget.

Ved udgangen til parkeringspladsen kommer Tahir Rehman gående med sin datter rullet ind i et lyserødt plysset tæppe. Efter nogle timers venten på lægen har de fået lov til at tage hjem.

»Feberkramperne kan være eftervirkningerne af en virusinfektion,« forklarer han, inden familien synligt trætte, men glade tager hjem fra børnemodtagelsen.