Idag firar den svenska tryckfriheten 250 år.

Det firar våra lokala chefredaktörer med en liten krönika om deras syn på tryckfrihet, pressfrihet och yttrandefrihet.

”I Sverige är pressen fri. Oberoende och utan censur.”

Låter fint va? Oberoende från vadå? Ordet censur kanske man inte ska likställa med ”undanhållande av sanningar”, men alla som finner alternativa medier som ett bra komplement eller som en ersättning till de etablerade, vet att media inte alltid berättar hela sanningen…åtminstone inte i den känsligaste av känsliga frågor.

”Det är för din skull vi granskar makthavarna, informerar om det som händer, hjälper dig att förstå omvärlden och uppmuntrar dig att delta i debatten och påverka.”

Makthavare granskas av etablerad media, det ska erkännas. Dock är den granskningen en aning lutande, då ett visst parti granskats betydligt hårdare och ett annat kunnat undgå luppen på ett tämligen smärtsamt sätt. Att informera om det som händer är medias uppgift, men är det hela delen vi vill ha eller bara delar av den? De lokala chefredaktörerna uppmuntrar vanliga medborgare att delta i debatten, men de som läser/har läst lokal media vet att det bara är personer med rätt åsikt som tillåts delta när ämnet är det känsligaste av alla känsliga. Försök skriva en insändare eller försök kommentera och ni förstår vad jag menar. Apropå detta med att kommentera har lokal media, precis som många rikstäckande, valt att ta bort möjligheten att göra just detta. Enbart väl valda artiklar tillåter numera kommentarer och då vet ni att det känsligaste av alla känsliga ämnen är undantaget.

”…därför måste det fria ordet värnas, vårdas och vaktas”

Så avslutas artikeln, artikeln som lämpligt nog inte tillåter att läsarna kommenterar det som skrivs. Häpp!!!

SN

Kvinnorna på bild (tre av tre är kvinnor, är det jämlikhet?) har uppenbart inte förstått varför allt fler väljer sociala- och alternativa medier, men verkligheten kanske kommer ikapp så småningom?