Dagens Nyheters chefredaktör Peter Wolodarski gör sitt bästa för att med ett kreativt urval av statistik skönmåla de senaste årens regeringspolitik i en nyligen publicerad krönika. Det skriver Erik Kärnekull, ekonomiskpolitisk talesman för Medborgerlig Samling.

”Lögn, förbannad lögn och statistik” är ett uttryck tillskrivet den amerikanske författaren Mark Twin. Tolkningen av vad Peter Wolodarskis ledarartikel i Dagens Nyheter (27/5) skall klassas som – förbannad lögn, statistik eller demagogi – är en öppen fråga.

Genom att välja lite olika data från SCB anser sig Wolodarski ha beviset för att de gångna årens regeringspolitik – i synnerhet den socialdemokratiska – har varit framgångsrik i att bekämpa arbetslöshet och låg tillväxt. Emellertid har Dagens Nyheters avslöjanden och analyser på senare år alltmer kommit att präglas av demagogi och problem att förhålla sig till sakligheter.

Ett talande exempel på Dagens Nyheterredaktionens all mer demagogiska beteende är turerna kring ”avslöjandet” att Patrik Oksanen varit föremål för en rysk underrättelseoperation som involverat Hanif Bali. På samma sätt förefaller nu Wolodarski att använda statistiken för att hylla de etablerade partiernas politik – precis som om det var deras åtgärder som var orsaken till att svensk ekonomi går bra.

Wolodarski hänvisar särskilt till att sysselsättningsgraden når en ny rekordnotering på 68 procent som ett tecken på en lyckad politik. Emellertid kan detta samband starkt ifrågasättas. I samma material som Wolodarski hänvisar till, SCBs arbetskraftsundersökning, framkommer mer en än tredjedel av vår befolkning i arbetsför ålder 20-64 år saknar ett fast jobb. Dagens cirka 36 procent utan fast jobb kan ställas mot det nebulösa ”sysselsättningsbegreppet” vars innehåll omfattar en massa annat än riktiga arbeten – vilket Wolodarski mycket väl vet. Andelen som saknar ”sysselsättning” i samma åldersintervall är nämligen bara 19 procent.

Man kan ge Wolodarski en eloge för hans manipulativa ådra i valet av mätperiod. Förvisso har både mängden personer utan fast jobb och mängden personer utan sysselsättning minskat som andel av befolkningen – men inte alls så dramatiskt som Wolodarski hävdar.

För att kunna avgöra om de olika regeringarnas politik haft de goda effekter som Wolodarski gör gällande behöver man sätta dessa i ett längre perspektiv. 30 år är ett bra sådant för då kan vi ta vår utgångspunkt i sluttampen av socialdemokratiska folkhemsbygget, långt innan finanskrisen, de svåra åren och året då Sverige gick med i EU.

Vad en sådan tidsserie visar är tre centrala företeelser; nämligen för det första att förändringen av den svenska sysselsättningsgraden i det närmaste helt styrs av den internationella konjunkturen och att om regeringspolitiken åstadkommit något så är det att det blivit sämre utfall i Sverige. För det andra har riksdagspartierna som haft makten under de senaste 30 åren varit fullständigt oförmögna att skapa fler fasta jobb till befolkningen. Den lägsta noteringen under denna trettioårsperiod var år 1990 då 72 procent av befolkningen i åldern 20-64 år hade ett fast jobb. Trots 27 år av ”kraftfull sysselsättningspolitik” från olika regeringar har bara 64 procent (knappt två tredjedelar) ett fast jobb idag. För det tredje framkommer det att svensk ekonomi blivit tre gånger så stor utan att utanförskapet påverkats nämnvärt som andel av befolkningen.

Vi i Medborgerlig Samling anser baserat på denna otvetydiga evidens att det är dags att ifrågasätta hela den svenska samhällsmodellen med höga skatter, bidrag och en stor offentlig sektor. Bevisligen löser denna modell inte våra problem idag och inte heller för framtiden. Det måste skapas ett nytt fräsch liberalkonservativt alternativ till det socialdemokratiska samhällsbygget, vars bäst –före-datum sedan länge är passerat.

Och det behövs en äkta liberal granskande journalistik som kritiskt granskar den misslyckade socialistiska och kvasiliberal politiken som drivs idag och som istället pekar ut vägen framåt. Vad vi inte behöver är fler av är sådana som Wolodarski och hans gelikar i gammelmedia som numer endast framstår som reaktionära försvarare av det förgångna.