Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Idag skriver Karin Pettersson på Aftonbladet Ledare om SD. Igen.

Aftonbladet Ledare, där Pettersson basar, tog för länge sedan ledartröjan i rasiststämpling. Inte bara SD själva utan alla som ens pratat med SD, även de som vågade dryfta att migration ska betraktas som ett vanligt politikområde, att förstå dem och varför folk röstar på dem är nyckeln, skulle fulas ut, ljugas om, stämplas som rasister.

Som ett rövarband har vänstern dragit fram i spalter, etermedia och på sociala medier, med främsta syfte att få folk att helt sonika att hålla tyst. Kallar du folk fula namn tillräckligt ofta, med tillräcklig kraft, kommer många inte palla att framhärda.

En fri debatt skulle med vilka metoder som helst inte få finnas.

Men idag skriver Pettersson något helt osannolikt på sin ledarsida.

“I Sverige har fokus inom vänstern legat på att fördöma SD:s politik”

“Mindre energi har lagts på att försöka förstå vad det är som driver utvecklingen och hur man därmed bör agera för att möta den”

“……blir vägen att bekämpa ett SD som etablerat sig i opinionen, inte att fördöma deras åsikter. Det kan vara viktigt av andra skäl men är inte effektivt som strategi för att minska deras stöd”

Det är någonstans här jag känner att jag börjar koka av ilska faktiskt. Av så många skäl.

Det är inte bara den totala avsaknaden av eget ansvar i den här texten som upprör mig. Om man tänkt att vara trovärdig i sin nya åsiktskostym måste man nämligen samtidigt erkänna sina tidigare felaktiga åsikter. Man måste bära dem som en ryggsäck med någon form av värdighet.

Det Karin Pettersson gör i den här texten, där hon i den aktuella historiebeskrivningen helt sonika ritar ett eget mönster utanför verkligheten och klipper ut med sin röda sax, är ett klockrent exempel på mediekrisen vi har och varför den finns.

Hur ska läsarna kunna ta detta på allvar menar hon?

När hon låtsas som hennes egna ledarsida inte har ens en del i det som varit? Utan det är den slängiga formuleringen “vänstern” som ska hållas som skyldiga. När hon bara tillskriver andra människor uppfattningarna som igår var hennes egna?

Men jag tänker inleda med att bemöta dessa citat.

Nej, Karin Pettersson. “Fokus” har inte legat i vänstern på att fördöma SD:s politik.

Det har varit DEN ENDA idén ni haft. I åratal. Och inte bara “fördöma”. Fokus, om vi ska använda den skeva termen, har varit att fula ut alla människor som inte tyckt exakt som ni.

Mindre energi har lagt på att förstå dem? Mindre?!

I själva verket har ingen energi lagts på att ens åtminstone försöka nyansera och förstå. Gräva djupare. Resonera. Allt det som man kan kräva av människor som faktiskt har till yrke att via media beskriva och påverka sin samtid. Men nej, det har väl varit för roligt att med tjära och fjädrar jaga varenda meningsmotståndare, ivrigt påhejad av en rasande mobb likt de gäng som jagar utsatta elever i en skola ända fram till bakom en stängd och låst toalettdörr. Jaga dem för att sedan tvinga ut dem på en virtuell skampåle för twittermobben att förlöljliga och kasta brun färg på.

Det sista citatet tänker jag inte ens kommentera- “att fördöma deras åsikter inte är rätt strategi”.

Jag nöjer mig med att publicera en skärmdump på den första gången jag skrev en artikel på just temat, publicerad i Pettersson egen tidning Aftonbladet, där jag hade en egen kolumn.

Ser ni datumet? För 3,5 år sedan.

Otaliga är texterna och tweets efter denna första artikel som haft exakt den innebörden.

Vi är ett gäng debattörer som framhärdat. Som duckat komocka efter komocka.

Men eftersom nu Pettersson sett ljuset kan jag rekommendera en bok – Folkhemspopulismen.

Den gavs ut 2010 och handlar om exakt det Pettersson idag skriver om, sex år senare. Den tar avstamp i vad SD:s väljare tycker. Boken är skriven av en annan person som hon och hennes gäng jagat med rasiststämpeln – min man Markus Uvell.

“Finns det verkligen 300 000 rasister i Sverige?

…. Detta är inte en bok om hur SD kan hållas borta från riksdagen. Eller varför man inte borde rösta på partiet. Boken syftar till att försöka förstå fenomenet SD, varfifrån kommer sympatierna…..

“Men en sak är säker: de idéer det representerar kommer att leva vidare och kan mycket väl få starkare stöd framöver.

Om det etablerade Sverige fortsätter att förhålla sig till SD som man gjort hittills är riksen stor att vi bara sett början på den här utvecklingen.”

Detta skrevs alltså 2010, när SD kommit in i riksdagen med 5,5 % av röster. Vi vet alla att han fick rätt.

För att ge blott en handfull exempel på resultatet av den ständigt öppna jaktsäsong för bruntsmetande av meningsmotståndare Karin Pettersson varit med att både dra igång och varit jaktledare för blev jag till exempel i valrörelsen av Anna Hellgren uthängd på Expressen Kultur tillsammans med just Markus i maj 2014 som någon som normaliserar SD.

Vårt brott?

Vi hade “mystwittrat” med Sverigedemokraten Linus Bylund, som då var stabschef åt Jimmie Åkesson. Vi hade “avstått” från att ifrågasätta SD:s politik utan “chitt-chattat” om jakt eller vädret.

Karin Petterssons pet project Politism, där hon även sitter i styrelsen, är några av de värsta i klassen när det gäller denna gren. Det finns otaliga exempel. Nedan från 16 oktober 2015, jag länkar inte till Politism så ni får googla.

“Tokhögerns självutnämnda apostlar genererar inte bara retweets och delningar utan fyller också på den högerextrema nätsvansens ideologiska korståg med nytt bränsle“

Kawa Zolfagary, pressekreterare på Kommunal men även bloggare på Politism, har varit en annan frontfigur i jaktlaget. Från ett inlägg 21 oktober 2014:

“I media har det länge pågått ett krig mot de som vågat protestera mot rasistiska yttringar. Hanne Kjöller, Sanna Rayman, Ulf Nilsson, Thomas Mattsson, Jasenko Selimovic, PM Nilsson, Markus Uvell och Sara Skyttedal”

“Många av högerns opinionsbildare har gjort det till sin uppgift att om inte öppet heja på SD så åtminstone göra sitt yttersta för att försvaga motståndet“

Men nu är alltså Aftonbladet Ledares officiella uppfattning att det är fel att skrika rasist till framför allt SD:s väljare men även i största allmänhet måla ut andra som rasister. Sent ska syndaren vakna, är ett passande ord här för att undvika opassande kraftuttryck.

But internet never forgets.

Någon måtta får det vara på ohederligheten och brist på självinsikt. Så hur har verkligheten sett ut, bortanför Karin Petterssons sax? Den vi andra förhållit oss till medan vänstern simmat runt i sitt parallelluniversum?

Den 18 mars 2013 kallade hon dåvarande migrationsminister Tobias Billström rasist indirekt, genom att kalla det han sa “ren rasism”.

Vad var det då som var “rent rasistiskt”?

“De allra flesta (red.anm papperslösa) bor hos sina landsmän som inte alls är blonda och blåögda”

Jag förstår att Pettersson reagerade så starkt på detta enorma övertramp. Att generalisera alla svenskar som blonda och blåögda.

Då hade han redan den 1 februari samma år begått det stora övertrampet att prata om volymer:

“Där kan vi också prata om volymer och volymproblem”

Den här utfulningsstrategin med syfte att döda debatten och kväva alla andra åsikter än sina egna inledde Aftonbladet ledare redan 2010, när SD kom in i riksdagen. Hur har det då sett ut sedan dess?

Hur har Aftonbladet ledare förhållit sig till den “vänster” Pettersson i dagens krönika lagt ansvaret för gällande att kalla folk rasister? Hur har deras egen moraliska kompass sett ut när denna vänster kallat SDs väljare rasister?

Nedan följer ett urval. En best-of-Aftonbladet-Ledare.

En demonstration av brunfärgs-bazookan på Schibstedts kontor.

Den 26 december 2015 kallade Anders Lindberg några av de största borgerliga ledarskribenterna för Apokalypsens ryttare, apropå migrationsfrågan.

Den 2 december 2015 skrev han “och 2014 stod rasism och feminism på dagordning och vinnare var Sverigedemokraterna respektive Feministiskt Initiativ“

Den 9 december 2015 skrev han “Sverigedemokraterna gillar varken att diskutera sin rasistiska ideologi eller sina rötter i nazismen“.

“På nätet pågår ständiga välorganiserade kampanjer mot SVT, Sveriges radio och tidningar för att tysta vissa röster och få igenom en “balanserad” alltså rasistisk, rapportering”

Hej konspirationsteori.

På Aftonbladets ledarblogg skrev han den 19 oktober 2015:

“Det är alltså Sveriges antirasister som skapar rasismen och stödet för SD. Inte till exempel Expressen“

Den 22 november 2012 skrev Pettersson själv:

“Sverigedemokraterna är ett rasistiskt parti“

“Allt detta har vi vetat. Ändå har alla vi som konsekvent beskrivt SD på detta sätt mött ett stort motstånd“

“För varje demokratiskt sinnad medborgare, publicist och reporter finns bara en slutsats att dra. SD är inte ett parti som alla andra. De är rasister och ska behandlas därefter”

Den 8 september 2015 skrev hon “Sluta lyssna på rasisterna“

Och vem har glömt hennes attack på Dagens Industris politiska redaktör PM Nilsson den 21 oktober 2015?

“PM Nilsson har hittat en lösning – bygg det (red.anm regeringsunderlaget) med stöd av riksdagens rasister”

Lindberg backade upp. PM Nilsson vill “normalisera” SD.

För att han ansåg att näringslivet gör rätt i att prata med alla riksdagspartier inklusive SD.

Karin Pettersson avslutar sin nya krönika med de nya åsikterna genom att hävda att det är Stefan Löfven som fördömt SD som nyfascister.

Intressant påstående. Att det skulle vara Löfven som varit initiativtagare eller förvaltare åtminstone av den anklagelsen, som i sak dessutom inte är sann enligt alla experter som finns på fascism.

För den stämmer inte.

Den 15 september 2014 skrev hennes underordnade på tidningen om just SD som fascister.

I samma artikel skrev Lindberg:

“…vi måste prata mer om invandring” har redan börjat höras inom borgerligheten. Det vore förödande om svensk höger rör sig i riktning mot den danska och norska och mjukar upp synen på samarbete med Sverigedemokraterna”

Den 12 september 2014 twittrade han även denna.

Givetvis måste man välkomna att Aftonbladet Ledare nu verkar ha bestämt sig för att acceptera verkligheten och sluta slåss mot såväl väderkvarnar som att använda tjära och fjädrar istället för konstruktiv debatt.

Verkligheten att skrika rasister till SD:s väljare inte kommer göra att de röstar på något annat. Att man istället måste betrakta dessa väljare som alla andra väljare. Människor som kan övertygas att rösta på något annat parti. Och att alla de som tycker att man måste lyssna och resonera kring detta inte är rasister eller ens Sverigedemokrater själva. För att förstå SD:s väljare måste man samtidigt förstå SD som parti.

Men då måste man alltså börja fokusera på egna mottagandet och stänga av sändaren ett tag.

Tyvärr blir denna 180-graderssväng långt ifrån trovärdig när ansvaret över sin egen makt och del i dagens läge totalt ignoreras. En trist eftersmak av detta är att varje gång etablerad media gör så här, ignorera det egna ansvaret, så alienerar de sina egna läsare. Man bekräftar ofrivilligt de som anser att media inte är rimliga längre.

Det tog 6 år för Karin Pettersson att inse det vi andra förstått.

Kanske kommer vi om 6 år till få se lite självinsikt?