Ivan Đukić, trener košarkašica Pula Črnja Tours, sjajan je tip, ciničan i duhovit u isto vrijeme, onako, crnohumoran, alanfordovski. Cijelu sezonu svojim je izjavama plijenio pažnju na sjajnom portalu Ženska košarka.

No, kao što kaže sjajan glumac i komičar Bojan Navojec, “kada me ljudi sretnu i nisam nasmijan, odmah pitaju jesam li dobro?”, tako ni nakon svakog Đukićeva odgovora ne morate vaditi rupčić iz džepa da biste brisali suze od smijeha i vraćali iščašenu vilicu u normalan položaj.

Ali nema baš puno trenera koji su tako duhoviti, a tu spada i ova već legendarna izjava:

Milina je raditi s djevojkama

- Igrački IQ koji put može biti manji od sobne temperature.

Đukić predlaže da bi treneri u ženskom sportu trebali imati beneficirani radni staž.

- Mi treneri ženskih ekipa bismo nakon 15 godina rada trebali dobiti bistu, nakon 20 godina kompletan kip, a nakon 25 godina mauzolej.

Ne bojite se da će vas suprotni spol zamrziti zbog ovakvih izjava?

- Ma, ne, znaju one mene. S djevojkama je milina raditi, one su puno opuštenije, ali ono što znaju ponekad napraviti, to čovjek ne može ni zamisliti. Imam jako dobar odnos sa svim igračicama, u cijeloj karijeri možda sam s jednom imao malo negativniji odnos.

Igračice nam studiraju

Istra nije velik bazen, na koji način uspijevate ostati stabilan prvoligaš?

- Bazen je mali i nemamo puno klubova, no mi smo, evo, već 11 godina prvoligaši, osim jedne godine nikada nismo imali problem s opstankom, uvijek smo tu negdje oko sredine. Jedne smo godine bili treći, četiri puta na Final Fouru Kupa, sada peti. Uspjeli smo se organizirati tako da možemo dovesti djevojke na fakultet i onda im kroz košarku omogućiti da završe studij. Uglavnom, tu je najvažniji entuzijazam predsjednika kluba Ivice Bolkovića i mene, on je tu 20, a ja 17 godina, nas dvojica to vučemo na svojim leđima.

Dugo ste u košarci, a nema vas u nekim reprezentativnim selekcijama. Je li to nedostatak ambicija ili ste daleko od metropole pa vas se ne vidi?

- Imam ja već 56 godina i malo sam star da bih se gurao. Rado se tu i tamo prihvatim kada me pozovu da negdje budem u stožeru, ali nekako više nemam te energije, radije ostavim ljeto za odmor, nego da budem negdje aktivan. Poslije bih vjerojatno bio preumoran. A što se trenerskih ambicija tiče, tu ću vam reći jednu od onih svojih izjava - postoje dva Putina na svijetu, onaj pravi, kojega nitko ne može smijeniti, i ja, kojeg također u Puli nitko ne može smijeniti. Pulom čak kruži priča da se ženska košarka tu igra samo da meni ne bude dosadno.

Profesionalac ste?

Profesionalac u klubu

- Jesam, na plaći Grada Pule, ali vam od srama ne smijem reći koliko dobivam.

Ne morate, ali znamo da je manje od, da se poslužimo vašim rječnikom, blagajnice u diskontu.

- Nema veze, ja to ionako ne radim radi novca, srećom, imam sređenu situaciju u obitelji, žena radi, kći također, sin je u Njemačkoj...

Zanimljivo je kako ste uopće ušli u cijelu tu košarkašku priču.

- Prvo sam bio sponzor kada sam imao pizzeriju, a onda su ostali bez trenera pa sam uletio pomoći, zavolio to i ostao. U mladosti sam igrao košarku, do juniora. Završio sam i trenerski tečaj, nemam Višu trenersku, ne da mi se.

Spremate li možda kakav The best off vaših izjava?

- Nije loša ideja, mogao bih o tome porazmisliti jer iduće se godine sigurno neću time baviti, baš zato da se netko ne bi našao uvrijeđen.