21 juni, 2020

Sveriges moderna historia är mycket en fråga om hur man klarat att vara gränsbom mellan världens två stormakter under 1900-talet, USA och Sovjetunionen. I fortsättningen av Mjölners krönika om det kalla kriget skall vi läsa om vad som hände – och vad vi egentligen visste om det!

När jag själv ser tillbaks på den märkliga situation som uppstod efter det andra världskriget, tänker jag mest på varför ett så globalt omfattande och förödande krig inte med automatik ledde fram till den Stora Världsfreden – Fienden var ju nedkämpad och de allierade som åstadkom det borde väl vara de allra bästa vänner, för evigt förenade av sin gemensamma framgång?

Men det märkliga som hände var istället att de tidigare allierade plötsligt var dödsfiender istället. Väst ansåg att de självklart skulle vara de Goda och Öst de Onda, men i Öst tyckte man tvärtom – efter att ha förlorat 20 miljoner människoliv i kriget. I krigskabinettet i London lade man pannan i djupa veck. Vore det inte bäst att ta steget full ut? Planer utarbetades för att helt enkelt kärnvapenbomba ett tjugotal sovjetiska städer och därefter förklara hela världen tillhörig de Goda. Detta är faktiskt sant.

Planerna avblåstes av president Truman, ryssarna hade ju ändå gjort grovjobbet, så kanske var det mer rimligt att dela Europa i två halvor och ta var sin? Att en tysk diktatur som sågs som ett hot mot världsfreden därmed avlöstes av en sovjetisk diktatur som kunde ses som ett ännu större hot mot samma världsfred, bekymrade ingen i detta läge. Inte heller att de bolsjevikiska revolutionärerna tjugo år tidigare hotat med att sprida den socialistiska revolutionen vidare, även till USA och de Godas territorium, sågs som ett bekymmer. Anledningen till detta skall jag berätta om vid ett annat tillfälle, men vi kan ändå konstatera att det heta krigets helvete nu förvandlades till det KALLA KRIGETS under det kommande seklet. Väst byggde upp sitt NATO och öst byggde upp sin Warszawapakt.

Peter Krabbe

Därmed över till fortsättningen på Mjölners krönika:

DET ”ALLIANSFRIA” DUBBELSPELET.

Introduktion

Jag har funderat mycket på vilket samhälle vi skulle haft i dag om makten vilat på endast ärliga, goda, empatiska kvinnor och män. Tanken bakom nedanstående krönika är att i lätt koncentrerad form beskriva ett stycke modern svensk historia från 1949 till början på 2000-talet. Tyngdpunkten ligger på den svenska försvars- och säkerhetspolitiken och omständigheter i anslutning till dubbelspelet med Nato.

Det inbegriper en redogörelse för händelser i underrättelseverksamheten fram till 1989, samt några av de personer som påverkade dessa händelser. Båda ämnena säkerhet och spioneri är för riket ett mycket känsligt kapitel som till stora delar undanhållits allmänheten.

En röd tråd i dubbel bemärkelse är kritiken och uppgörelsen med det under denna tid dominerande maktbärande partiet Socialdemokraterna. De är ytterst ansvariga för det slappa, oansvariga och förljugna agerandet när det gäller svensk försvars- och säkerhetspolitik. Den under kriget nazistvänliga eftergiftspolitiken, gömd bakom en hemsnickrad neutralitet och alliansfrihet, inriktades i hemlighet till att tjäna en annan herre. USA/Nato blev det nya alternativet. Makten och härligheten. Håll till godo.

NATO BILDAS FÖR VÄSTVÄRLDENS SEGRARMAKTER

Sveriges engagemang eller eventuella medlemskap i Nato har sedan det första avtalet undertecknades ihärdigt förnekats av det politiska etablissemanget. Det svenska folket har undanhållits praktiskt taget all information om frågor rörande den svenska försvars och säkerhetspolitiken.

Efter andra världskrigets slut bildades Nordatlantiska fördragsorganisationen, Atlantpakten eller Atlantiska alliansen. Detta för att upprätta säkerhetsgarantier för länderna på båda sidorna av Atlanten. Den 4 april 1949 undertecknades överenskommelsen med namnet Atlantpakten.

Lord Ismay som valdes till den förste generalsekreteraren sade ”Natos huvudsakliga uppgift är att hålla ryssarna ute, amerikanerna inne och tyskarna nere”.

Två år senare bildades Nato (North Atlantic Treaty Organisation). Stalin dog i mars 1953 och en orolig period inleddes i Europa. Västtyskland gick med i Nato 1955. Sovjet svarade samma år med bildandet av Warszawapakten med Albanien, Bulgarien, Ungern, Polen, Rumänien, Tjeckoslovakien och Östtyskland.

Det amerikansk-svenska samarbetet var nödvändigt, framhöll man eftersom de nordiska försvarsförhandlingarna brutit samman 1949. Från svenskt håll ville man att försvarspolitiken helt skulle bygga på neutralitet. De övriga nordiska länderna (Finland undantaget) insåg efter den tyska ockupationen det omöjliga i att vara alliansfria i fredstid och neutrala i krig. Från svenskt håll bet man sig emellertid fast i neutralitetens vågspel utan att analysera skillnaden mellan absolut respektive relativ risk. Det visade sig senare vara si och så med både alliansfriheten och neutraliteten.

NYA POLITISKA BLOCK INLEDER DET KALLA KRIGET

Kunde det kalla kriget undvikits? Den frågan är och förblir ett tvistefrö bland historikerna. Kärnvapenhotet skrämde alla, även stormakterna USA och Sovjet som tävlade mot varandra. Efter andra världskrigets slut lade stormakterna beslag på de tyska atom- och raketforskarna genom operation Paperclip. Kärnvapen- och raketteknologin utvecklades å ömse sidor medan världen höll andan i skräck. Hiroshima , Nagasaki , bilderna av förödelse och död hade etsats in. Östra Europa tvingades in i det slutna sovjetiska imperiet med tvång, ”empire of imposition”. Västra Europa drev på och ville själva komma med i det amerikanska imperiet, ”empire of invitation”. Händelser kom i strid ström. Stor dramatik när Nordkorea invaderade Sydkorea i juni 1950 med stöd av Stalin. Denna händelse drev fram bildandet av en allians mellan tolv europeiska länder. Man måste samordna sig för att ha en chans att försvara Europa. Nikita Chrusjtjov omvärderade Stalin 1956 och väckte stor uppståndelse. Med all rätt anklagades Stalin för massmord och Chrusjtjovs omvärdering tog all heder och ära av den forna ryske diktatorn. Ett europeiskt kommando, Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE), bildades inom NATO i Paris 1951. Den amerikanske generalen Dwight Eisenhower blev Natos första befälhavare för Europa. En stark konventionell upprustning inleddes 1952 då Grekland och Turkiet blev medlemmar.

Den stora rymdkapplöpningen inleddes på 50-talet. Sputnik, hunden Laikas öde, ett amerikanskt spionplan U2 sköts ned av ryssarna. Kriser blommade upp, Ungern, Tjeckoslovakien, Suez och USA anföll Vietnam. De stora världshändelserna är ett kapitel för sig. I denna berättelse beskriver jag de händelser och personer som anknyter direkt eller indirekt till Svensk säkerhetspolitik och spionverksamhet.

SVENSKA KÄRNVAPEN STOD PÅ PROGRAMMET!

Det svenska kärnvapenprogrammet startade redan 1948. Reduktionen inleddes 1967 och avslutades 1972. Tio år efter starten (1957) tog Sveriges krigsmakt upp frågan om anskaffning av kärnvapen. Flygplanet AJ32 Lansen utsågs till vapenbärare i första skedet. Senare tillkom AJ37 Viggen. Även raketrobotar, ubåtar, stridsvagnar och artillerikanoner planerades ingå som kärnvapenbärare.

Det beslöts därefter att Sverige som var neutralt och alliansfritt inte behövde något kärnvapenförsvar. Varför?- undrade gemene man, flera andra nationer pysslade med kärnvapenutveckling. Nej, Sverige skulle av moraliska skäl inte befatta sig med dylika skräckvapen. Minns Hiroshima, Nagasaki! Vi i Sverige kunde kanske sträcka oss till att bygga kärnkraftverk -så får det bli! Den verkliga anledningen till kärnvapenprogrammets slopande var påtryckningar från amerikanskt håll. Nato ville inte ha kärnvapen på svenskt territorium. Kärnvapen och eventuell användning av dessa skulle kontrolleras av Nato, inte av svensk försvarsmakt. Däremot var både England och USA mycket intresserade av Sveriges urantillgångar och framställde propåer om ensamrätt på brytningen.

Från första början var det Sigvard Eklund FOA som driftsatte reaktor R1. Sedan tillkom R2 i Studsvik strax norr om Nyköping i den idylliska sörmländska skärgården. Detta väckte protester från naturrörelsen. Där utvecklades avancerade metoder för beräkning av kärnbränslets förändringar under drift. Det påstås att Sverige sände kärnbränsle uran eller plutonium till USA, men detta kan inte med säkerhet verifieras.

Kärnvapenprogrammet var därmed för Sveriges del dödförklarat. Sverige följde lydigt Onkel Sams anvisningar. Mycket detaljerad fakta om kärnvapenprogrammet finns i flera olika beskrivningar på WikipediA. Där skyller man på politiska skiljaktigheter, provstoppsavtal, oenighet inom försvarsmakten, en ÖB var för och en annan emot, demonstrationer och folkligt motstånd m.m.

KÄRNVAPEN PÅ BESÖK – I SVENSKA VATTEN

När det gäller U-båtskränkningarna finns bara ett säkert bevis för sovjetisk kränkning, U-båt 137:s grundstötning i Karlskrona inom svenskt skyddsområde den 27 oktober 1981. Andra incidenter (Horsfjärden 1982) råder det osäkerhet om. Natobåtarnas kränkningar nämndes knappast aldrig av media. Palme var utled och förbannad över Natos ubåtskränkningar. Det finns en hel bibel om ubåtskränkningar på WikipediA för den som är intresserad. Vid mätningar kunde konstateras radioaktiv strålning från ubåtens förskepp. Strålningen kom sannolikt från kärnvapen ombord. Naturligtvis har även NATO-ubåtar kärnvapen men det ansågs av någon anledning inte lika farligt.

Svenska marinens sjöbjörnar i Karlskrona hade en grannlaga och delikat uppgift att ta itu med. Ubåten hade grundstött på svenskt skyddsområde och angav som ursäkt fel på navigationsutrustningen. Trots att man satt ordentligt fast och inte kunde ta sig loss för egen maskin, begärde man inte assistans eller hävdade nödläge enligt folkrättslig statsimmunitet.

Den svenska försvarsmakten släppte emellertid ubåten efter förhör och inspektion. Det fanns stor risk att den ryska marinen skulle göra ett fritagningsförsök med oanade konsekvenser. Flera ryska flottenheter patrullerade tätt intill den svenska territorialgränsen i Östersjön. Ryssarna uppträdde tufft men fumlade vid utredning och förhör med sjökort i fel skala. De svenska utredarna kunde inte konstatera några fel på de ryska navigeringsinstrumenten.

Den ryske ambassadören Michail Jakovlev var hånfull, nästan oförskämd vid förhandlingarna om huruvida ubåten skulle beslagtas eller frisläppas. En skarp svensk protestnot sändes till Moskva. En beskrivning av händelseförloppet med en touch av detektivroman finns på WikipediA. Det verkliga förloppet gällande förhandlingarna om frisläppande eller inte finns inte med i den detektivhistorien. Den viktigaste personen (UD:s rättslige rådgivare) som i praktiken författade och filade på protestnoten till Sovjet finns inte ens nämnd i WikipediA.

Fredagen den 6 nov 1981 kl.10.45 kvitterade stabschefen för den sovjetiska Östersjöflottan viceamiral Kalinin mottagandet av ubåt 137 av kommendör Roderick Klintebo. Hade ubåten släppts utan utredningen och förhör enligt folkrättslig statsimmunitet, som inte åberopats från rysk sida, men som en del politiker och militärer propsade på, hade vi blivit utskrattade världen över. Framför allt hade den s.k. ”neutralitetspolitiken” fått en irreparabel knäck.

Vid överlämnandet av ubåten till den ryska marinen utväxlades överdrivna artigheter mellan svenska marinens representant och den ryske befälhavaren som skulle eskortera ubåten till Ryssland. Artigheterna avslutades med de ominösa orden ”på återseende”. Återseende i Horsfjärden oktober 1982, knappt ett år senare med stort frågetecken? Ubåtsincidenten 1981 hanterades av regeringen Fälldin.

MORD OCH INGA VISOR, PEKAR VI NU MOT ÖST?

Sverige befann sig under stor press från Sovjet och Warszawapakten under större delen av 80-talet. Ett veritabelt skymningsläge uppstod 1986 när Palme mördades. Ingen visste om mordet var ett enskilt dåd eller inledningen på en invasion från främmande makt. I det läget hade krigsspelen som ständigt övades en stor betydelse. Man visste genom spelen vilka olika scenarion som kunde uppstå. När larmet gått skulle man vidta åtgärder att förflytta stabschefen, kungen och regeringen västerut så snabbt som möjligt. Olika alternativa transportmöjligheter fanns ständigt redo. Detta övades även i realtid.

En anledning till Palmes ointresse när det gällde de ubåtskränkningar som retade upp allmänheten och försvaret, troddes bero på nonchalans och likgiltighet. Det blev bl. a. uppror bland marinens officerare. Man ansåg att Palme var provocerande likgiltig gällande ubåtskränkningarna. Man ansåg också att det skulle finnas risk att Palme vid sin resa till Moskva i april skulle sälja ut Sveriges intressen. Med detta avsågs de känsliga och svåra förhandlingarna om den vita zonen öster om Gotland.

Inte nog med det, rykten var i svang att Palme planerade ta med sig delar av västsidans elektronikhemligheter vid Moskvaresan. Palme ansågs inte utan anledning, som tidigare nämnts, vara nonchalant och arrogant. Här finns motiv för den intresserade. Pierre Schori for ensam till Moskva för att förhandla om den vita zonen utan någon folkrättskunnig som medförhandlare. Trots (eller tack vare?) hans privata intervention löstes frågan vid ett senare tillfälle.

Med ovan avslöjande text, som beskriver bland annat den svenska slappheten med rikets säkerhet, vänder man sitt ”oskyldiga” ansikte mot Nato, FN och EU. Samtidigt tillämpas och utvecklas den gamla Stasi-kommunismen, ”halleluja-kommunismen” av de svenska politikerna. Färskt exempel är valet av ärkebiskop, en kvinna som har haft tvivelaktiga kopplingar till den östtyska spionorganisationen STASI. Hon vill inte svara på frågor om sin relation till den östtyska spionen Aleksander Radler von Weil. Aktiv politiker i moderaterna, senare kristdemokraterna.

I nutid åsidosättes grundlag och författning. Det råder åsiktsförtryck, censur, inskränkning av yttrandefriheten. Man bedriver plakatpolitik och förordar planekonomi i blind tro på det kommunistiska himmelriket. Ingen självkritik, ingen konsekvensanalys. Därmed åsidosätts Sveriges och folkets säkerhet och försörjning. Ett säkerhetspolitiskt tomrum har uppstått, ett svart hål.

VEM STYR LYDRIKET SVERIGE?

Sverige har inte slutat spionera på Ryssland för Natos räkning, om någon tror det. Signalspaning (genom FRA, Försvarets Radioanstalt) pågår alltjämt dygnet runt. Hur det för dagen förhåller sig med flygspaning från svensk sida är osäkert. Det framgår av dagstidningarnas sporadiska intresse att svenskt beredskapsflygs nuvarande uppgift skall vara ”aktivt skyddande eskort” för NATO:s spionflyg. Under dessa flygningar skall en rotemedlem fotografera, den andre vara beredd till skarp insats. Nu på 2000-talet har även Sverige ett modernt multirollflygplan som är Nato-anpassat. JAS39 Gripen (Jakt, Attack, Spaning) som är konstruerad med kombinerad delta- och canardvinge. Detta ger flygplanet överlägsen manöverförmåga. Flygplanet kan placeras på s.k. vägbaser och kan starta och landa på en sträcka av 800 meter.

Sverige har tidigare utövat flygande signalspaning på rysk militär aktivitet med uppdrag från Nato under hela det kalla kriget. DC-3:an var för fräck och blev nedskjuten av ryssarna. Svenska flygvapnet var under 50- och 60- talet mycket starkt. Nummer fyra i världen med över tusen flygplan.

Detta handlar mycket om flyg och flygplan. Orsaken är naturligtvis dels mitt eget intresse, men också att flyg är den snabbaste komponenten försvaret har att initialt och i tid kunna avvärja eller stoppa ett allvarligt hot. Nato har fri tillgång till svenskt luftrum. Enligt tidningarnas rapportering har fler incidenter inträffat då ryskt flyg uppträtt närgånget över Östersjön. En del av dessa incidenter kan även tillskrivas provocerande manövrer från NATO:s sida.

Det ryska trycket mot Sverige har fortsatt även om gemene man tror att det kalla kriget nu skulle vara slut eller lagt i malpåse. Ryssland är nästan helt omringat av Nato och vill visa att de kan försvara sig. Natos expansion österut utgör en nagel i ögat på Ryssland. Man håller sig väl informerade om svensk politik i allmänhet och svensk försvarspolitik i synnerhet. De ryska myndigheterna kan knappast undgå observera svensk medias ihärdiga propaganda för ”rysskräcken” och hatet mot presidenterna Putin och Trump. Några exempel på incidenter och ryska militära markeringar mot Sverige:

Förr:

Januari 1977, ett amerikanskt spionplan är nära kollidera med civilflyg i flygled Grön 24 vid Gotland. Stort rabalder i riksdagen med fråga från C H ”någon djävla ordning” Hermansson, ”Vad tänker den svenska regeringen vidta för åtgärder på grund av incidenten med det amerikanska spionplanet”?

Nutid:

– 30 mars till 1 april 2013 övade ryska jakt- och bombplan utanför Stockholms skärgård, Gotland och Gotska Sandön. Man övade fingerade kärnvapenanfall mot FRA Lovön och krigsflygbasen Hagshult i Småland. En mycket grov kränkning. Rabalder i riksdagen? Njae!

– Den 20 april 2013 flög ett ryskt signalspaningsplan i den smala internationella luftkorridoren mellan Öland och Gotland. En stor militärövning ägde rum i Sverige med deltagare från Nato och Finland. Rabalder i riksdagen??

– Den 17 september 2014 flög två ryska SU-24 i svenskt luftrum söder om Öland.

– Den 24 mars 2015 identifierades fyra ryska militärplan vid Gotland och Bornholm. Svensk jakt följde och observerade två bombplan TU-24M och två jaktplan SU-27 som flög i internationellt luftrum utan transponder. Typiskt förfarande av ryskt militärflyg.

– Ryska jaktplan hotade den 7 april 2015 amerikanskt spaningsplan i luftrummet över södra Östersjön. Några incidenter kan enligt vissa källor ha samband med Rysslands annektering av Krim.

Händelserna utnyttjar media då och då. Hårt vinklade beskrivningar för att skrämma, vilseleda och blåsa upp en obefogad ”rysskräck” hos den hjärntvättade svenska befolkningen. Kommunismen har övervintrat i Sverige mer än i Ryssland eller något annat europeiskt land, sa en f.d. KGB-spion.

Svensk medias samordnade centralstyrda agerande är en kopia av det gamla Sovjets kommunistorgan Pravdas informationsteknik. Det enda sanna är dagens datum och dödsannonserna. Svenskt försvar samverkar och deltar i Natos krigsspel, övningar och manövrer. Det fanns planer att blockera båttrafiken genom Öresund vilket strider mot internationell rätt. Sverige har allt sedan kalla krigets start tittat västerut och sökt hjälp av Nato/USA.

SVENSK VAKSAMHET UNDER NATO

Från kalla krigets 50-tal till mitten på 80-talet fanns en eller två beredskapsrotar, (J29 Tunnan, J35 Draken och J37 Viggen) klara för ”take off” inom några minuter efter att man på radar konstaterat ryskt flyg i luften på väg mot Sverige. Ordern var obligatorisk ”start österut”. Det var viktigt att man med full gas och efterbrännkammare snabbt nådde höjd för att bli synliga på rysk radar. Vi är här, ni är upptäckta. Flygtid från närmaste ryska flygbas med överljudsfart (Mac2 på hög höjd) handlar i nutid om ett antal minuter, inte en halv timme.

Flygplanet J32 Lansen som nämnts ovan är ett särskilt kapitel i svensk flyghistoria. Förutom att vara påtänkt kärnvapenbärare drabbades Lansen av svåra olyckor och haverier. Flygplanet tillverkades i 450 ex. och har i aktiv tjänst orsakat 100 flygares och 7 civilas död. 150 flygplan förstördes. Detta hände under senare hälften av 50-talet till en bit in på 60-talet. Haveriorsaken var i flertalet fall problem med bränsletillförseln som kunde uppstå utan förvarning och helt överraskande vid olika manövrer.

Motorn stannade och det gick inte att återstarta. I bästa fall kunde piloten överge planet men oftast befann man sig på för låg höjd för att hoppa och följde med till marken. Efter Tjernobyl 1986 användes Lansen för luftmätningar av radioaktiva föroreningar och vulkanaska. Se WikipediA.

Den svenska incidentberedskapen, fram till kalla krigets slut, hanterades av kommandocentralen för Flygvapnets incidentberedskap O 5 någonstans i ett bergrum och täckte Sverige och Östersjön. Där övervakades stormakternas ”spiontrafik” i Östersjön och Sveriges gränser. I dagsläget är det svårt att få fram fakta om verksamheten då sträng sekretess råder. De flesta kränkningarna av svenskt territorium sker dock över Skåne och Västkusten.

HEMLIGHETERNAS HEMLIGA VÄGAR

Washington har i hemlighet räknat Sverige som Nato:s sjuttonde medlem. Sverige å sin sida förnekar kategoriskt något samröre trots att allt mer fakta om motsatsen framkommit. De svenska kontakterna med Nato under kalla kriget gick mestadels indirekt via Norges, Danmarks och Västtysklands militära organisationer.

Det förekom även ett visst samarbete och utbyte av information med Finland. Finland hade en svår balansgång med ryssarna bokstavligt stående i farstun. Man var av naturliga skäl försiktig när det gällde hemligt informationsutbyte. Finland hade ett icke aggressions- och vänskapsavtal med Sovjet. Trampade man i klaveret kunde vad som helst hända. Nordiska rådet blev då ett andningshål för Finland. Där fanns utrymme att under sekretess utbyta känslig information utan ryssarnas vetskap.

Alla kontakter var strängt hemliga. Militär information gick även från FU och Säpo via MI6 (SIS) Vauxhall Cross, London och CIA Langley Virg. US. Sverige har när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiska frågor, tvingats visa hänsynstagande till Nato i samtliga beslut. Det övades evakuering av nyckelpersoner i händelse av krig. Hemliga ubåtsleder planlades och provkördes i västerhavet. Evakuering av regering, stridsledning och kungahus måste ske på ett absolut säkert sätt.

De flesta dagliga och operativa kontakterna mellan länderna och internt ägde rum på det personliga planet. De personliga relationerna gjorde att man litade på varandra och det strängt personliga hindrade att uppgifter läckte ut till obehöriga. Officerare reste till varandra. Man utbytte hemligheter vid s.k. bastusamtal. Reseräkningarna brändes av säkerhetstjänsten. Inga synliga spår fick lämnas och man höll käft. En Svensk Tiger.

FÖRNEKELSEN

Militära samarbetsfrågor i de nordiska länderna Sverige, Danmark och Norge diskuterades redan 1945-46. Detta hade skett med regeringarnas goda minne. Man var noga med att inte något skulle läcka ut i offentligheten. Den skandinaviska försvarskommittén förbereddes.

Försvarsberedningen listade 1949 elva områden för samarbete:

1 Samverkan i den militära ledningen.

2 Viss samordnad underrättelsetjänst.

3 Standardisering.

4 Samordning av krigsmaterieltillverkning.

5 Samordning av forskning.

6 Gemensamma övningar.

7 Samordning av luft- och kustbevakning, väderlekstjänst, flygsäkerhetstjänst.

8 Förbättrade signalförbindelser.

9 Förbättrade kommunikationer.

10 Gemensamt utnyttjande av kapaciteten för lufttransporter.

11 Revision för tillträdesbestämmelser för militära fordon i fred.

Detta var den ”Stora lösningen” i försvarsförbundet. Regeringen var väl medveten om hur känslig samordningen med de två Natoländerna var. Östen Undén sade i utrikesnämnden i september 1949 (där allt är sekretessbelagt). ”-Detta kan inte föras ut över torgen.” Det var dimbildning om Nato redan då vilket innebar att man talade osanning eller teg. Resultatet blev den ”lilla lösningen” som i stora drag inte skiljde sig nämnvärt från den stora. Det var bara detta med neutraliteten och alliansfriheten som Sverige utåt sett inte ville släppa, rysskräcken hade satt sina spår.

Neutralitetspolitik-kommissionen beskrev 1994 förberedelserna för att ta emot bistånd från väst som ett slags återförsäkringspolitik. Det har skrivits en del doktorsavhandlingar som belyser beröringspunkterna mellan Sverige, svensk utrikespolitik och dubbelspelet med Nato.

Forskaren Magnus Petersson kallade det dubbelpolitik. Norske professorn Rolf Tamnes tyckte 2003 att det var en semi-allians. Den stora danska utredningen om Danmark under kalla kriget beskrev 2005 Sveriges politik som en dubbelstrategi. I Sveriges grundlag regeringsformen står i §1 All offentlig makt skall utgå från folket. Det rimmar illa med att centrala delar av säkerhetspolitiken hållits dold för folket, som då fått en felaktig bild av verkligheten. I det internationella perspektivet har bilden däremot ändrats.

En annan forskare Kjell Engelbrekt konstaterade 2003 -”Inget land är så generöst att sprida information om sin utrikes och försvarspolitik som Sverige”. Man skvallrar gärna internationellt men håller tyst hemma.

Den säkerhetshetspolitiske utredaren Rolf Ekéus, lade i december 2002 fram sin utredning med titeln, -Fred och säkerhet- Svensk säkerhetspolitik 1969-1989 (SOU 2002:108.) Där skrev han bland annat att: -”Nu vet vi att något dubbelspel inte förekom i neutralitetspolitikens bedrivande”…

Diplomaten Ekéus tonar dessutom ner de västförberedelser som en tidigare kommission slagit fast. Flygbaserna med förlängda banor skulle inte ha byggts för allierat bombflyg utan för svenska flygplanet Lansen (J32, 56-97). Natoplan skulle inte kunna landa på svenska baser. Västligt flyg skulle inte få flyga över Sverige utan ta en omväg. Ingen central aktör kritiserades.

Men nyckelpersoner vittnade om att man i Pentagon informerats om att USA inte skulle behöva respektera svenskt luftrum utan kunna ta rakaste vägen över Sverige. Ett amerikanskt dokument från Kennedytiden 1962 som lovade Sverige amerikanskt bistånd i krig gällde fortfarande.

Tiden fram till 1969 kan sägas vara tillfredsställande klarlagd gällande vad som hände i det fördolda. Men vad Sverige gjorde under de sista 15 åren av kalla kriget 1974-1989 har inte blivit klarlagt fullt ut. Det är ett svårlagt puzzel. Alla fem statsministrarna Erlander, Palme, Fälldin, Ullsten och Carlsson var fullt medvetna om att neutralitetspolitiken kunde misslyckas. Vad hade då hänt om kriget kommit? Den etablerade ”sanningen” skulle vara att Sveriges Nato- kontakter efter 50-talet långsamt klingade av. Detta är helt felaktigt. Sverige försökte blåneka till något som helst samröre med Nato, trots fakta och bevis om motsatsen.

DE HEMLIGA AVTALEN

Sverige och Finland är partnerländer till Nato sedan 1994 genom avtalet Partnerskap för fred. Sveriges regeringar av samtliga politiska färger har medvetet anpassat det svenska försvaret efter Nato och EU:s militära samarbete. Alla kommer ihåg en före detta statsministers uttalande om särintressen. Svensk säkerhetspolitik befinner sig långt från vad gemene man tror att den är. Sveriges försvar bantades till ett minimum enligt Nato:s och EU:s önskemål. Finland har ett femtiotal hemliga separatavtal med Nato. Sverige hemligstämplar och undanhåller all information rörande Nato.

Sverige har skrivit på det s.k. Värdlandsavtalet, som i stora drag tillåter Nato att landsätta Nato-trupp på svensk mark. Avtalet är bara en bekräftelse på det samarbete svensk försvarsmakt tidigare bedrivit i lönndom. Avtalet är från svensk sida undertecknat av en diplomat anställd på UD. Ingen minister eller annan representant för svensk regering eller riksdag kan kopplas till undertecknandet. Hyckleriet med svensk alliansfrihet kommer i dagen om man läser den s.k. tillträdeskungörelsen SFS 1966:366 beträffande utländsk militär örlogs- och luftfartygs tillträde till svenskt territorium i instruktionen för krigsmakten av den 24 januari 1967(IKFN). Kontinuerlig radarbevakning till trots avvisas inget Nato-ekipage.

På senare tid har den svenska regeringen skrivit på det för svenska folket diskriminerande FN-avtalet Global Compact.

DEN SÄKERHETSPOLITISKA SVÄNGDÖRREN

Den svenska utrikes- och försvarspolitikens dörr, som borde hållits stängd för yttervärlden, har av allt att döma stått på vid gavel både öster- och västerut under hela kalla kriget och fortsättningsvis. De svenska försvarsministrarna har oavsett partifärg regelbundet nött korridorerna och mattorna i Pentagon och det amerikanska försvarsdepartementet. Under dessa besök har hemliga överenskommelser träffats som hittills aldrig kommit ut i offentlighetens ljus. Även statsministrar och vid tillfället icke ministrar har gjort täta resor över Atlanten.

Under 90-talet reste Bildt och Persson regelbundet till USA i för svenska folket dolda ärenden. Göran Persson träffade i början på nittiotalet George Bush ett flertal gånger. De pratade enligt Persson om atmosfären. -”I dag pratade vi om atmosfären. Lösningen på problemet får vi återkomma till”, sa Persson. Detta uttalande gjorde Persson i en tidningsintervju utan närmare förklaring av vad som diskuterats eller vilka problem som krävde en lösning. Det var under Perssons tid som alla beredskapslager och sjukvårdsresurser började slumpas bort. Det har nu visat sig vara ett fullständigt idiotiskt beslut.

2002 tar byggandet av LOIS/LOFAR-projektet fart. Växjö universitet skall på order av Göran Persson snabbt byggas ut. Den officiella orsaken sades vara rymdforskning och att Växjö låg mitt i södra Sverige på en strategisk breddgrad. Samtidigt ingick planering för 4G med snabb kommunikation av informationsflödet mellan inblandade antenner och stationer. En superdator (Blue GENE) skänkt av IBM installerades på universitetet för styrning och avancerade beräkningar rörande projektet LOIS/LOFAR. (info om datorn finns på WikipediA under Blue Gene). Det mullvadsarbete som pågår omkring 5G projektet kan misstänkas vara påskyndat av militära intressen. Påtryckningar i det fördolda både från utländsk och svensk krigsmakt förekommer. Ett nytt laservapen som med precision kan utplåna ett solitärt mål utan att skada omgivningen har testats. 5G projektet sägs kunna frälsa hela mänskligheten med hittills oanade digitala möjligheter. Det finns misstankar att man tänker låta den civila marknaden betala kostnaderna för installationen, sedan tar militären över. De höga frekvenserna i 5G kan användas att värma upp ett objekt t.ex. skada eller döda en människa.

Spridning av nanopartiklar (geoengineering) förekommer över ett flertal länder i Europa utan att befolkningen får veta varför. Små partiklar av strontium barium och aluminium. Livsfarliga partiklar som lätt tar sig in i levande organismer. För svensk del kan konstateras att regering, media och SMHI håller tyst, inget får läcka ut. Locket är ordentligt pålagt. Utan tvivel är det Nato som flyger modifierade passagerarplan på hög höjd och släpper ut vita linjer som inte upplöses som K-strimmor normalt gör. Den uppenbara brådskan med introduktionen av 5G, utan hänsyn till om höga frekvenser skulle skada människor eller ej, beror på hemliga avtal med USA om rymdforskning, geoengineering och styrning av klimatet. Ändamålet helgar medlen.

Ett dokument om rymdforskning och geoengineering finns här.

UD, MYNDIGHET MED EGET LIV? Under Wallströms fögderi, men även tidigare (Palme, Åström, Schori) har svenska hemligheter strömmat ur landet i strid ström. Denna gång via IBM och CIA. Ingen reellt ansvarig utom en till synes ovetande GD har ställts till ansvar och fått sparken. Svenskt rättsväsende JO, RÅ, till synes handlingsförlamade, tiger still. Ingen tycks förstå vilken skada detta utflöde av hemliga uppgifter åsamkat landet, allting är en happening, ingen är ansvarig. Ett landsförräderi som politikerna vill att medborgarna skall tro vara ett misstag. Den kompakta förnekelsen och mörkläggningen indikerar snarare motsatsen. Allt tyder på att uppgifterna som flödat ur landet är en beställning av främmande makt som den svenska regeringen villigt utfört. Spioneri och landsförräderi mot det svenska folket. Man bryter mot den lag man själv stiftat, angående olagligt samröre med främmande makt. Den mycket viktiga strategiska utlandsbevakningen har gradvis nedtrappats och är för närvarande obefintlig.

Redan 1966 konstaterades att kommunistsympatisörer hade nästlat sig in på UD. Hur hade dessa tagit sig in där? Det handlar här om starkt troende marxist-leninistiska eller maoistiska revolutionärer, med stenhård tro på budskapet. Svaret blir naturligtvis, genom det socialdemokratiska partiets medverkan.

Nutidens regeringar styrs i allt väsentlig grad av det s.k. ”vänsterkotteriet” från 1960-1970 talen, ”the deep state”.Carin Jämtin basar för SIDA som har en s k. ”budget” på ca 52 miljarder som man öser iväg till diverse tveksamma mottagare, bl.a. löner till de palestinska krigarna i Hamas. SIDA använder även våra skattepengar till att driva poddar och tidskrifter med tvivelaktigt innehåll. Den som vill göra karriär inom UD måste känna rätt personer, vara släkt med någon, eller ingift i det gamla vänstersekteristiska ”kotteriet” med nostalgisk ideologi från kalla krigets dagar, vilket bär Olof Palmes kännetecken. Det vänstervridna feministiska kotteriets makt är förödande.

Den 29 oktober 2014 publicerades en utredning av ambassadör Tomas Bertelman (Fö 2013:B) Försvarspolitiskt samarbete-effektivitet, solidaritet, suveränitet. Den 9 september 2016 överlämnade ambassadör Krister Bringéus betänkande (SOU 2916-57) Säkerhet i ny tid. De båda skrifterna som berörde svensk säkerhets och försvarspolitik stoppades undan i UD:s dammiga arkiv utan åtgärd och ”glömdes bort”.

Man har även från UD:s håll spelat under täcket för att erhålla en plats i FN:s säkerhetsråd. Frågan är huruvida inte de nuvarande läckorna har vållat lika stor skada som Wennerström och Bergling gjorde på sin tid. I varje fall är det en stor skandal att de skyldiga kommer undan utan åtgärd. Detta är signifikativt för en rättsstat i förfall. Ansvaret för det svenska biståndet ligger på UD. Därifrån strömmar miljarderna okontrollerat ut över världen där merparten försvinner i fickorna på suspekta mottagare. Den svenska regeringen föredrar att skänka 8 miljarder till FN:s klimatfond. Sedan beklagar man att det saknas pengar till välfärden, så nu måste vi höja skatterna.

Den svenska regeringen har bundit ris åt egen rygg då man i FN lobbat för en kärnvapenfri zon men inte skrivit på avtalet. Ett beteende som i maktutövandet avslöjat både inkompetens och brist på konsekvensanalys. Man har vikt sig efter påtryckningar från det amerikanska försvarsdepartementet. För att i någon mån försöka dölja dilemmat tillsattes en utredning som skulle bli klar, hör och häpna, till strax efter valet 2018. Interna stridigheter och falangbildningar i de maktbärande partierna har angetts som ursäkter för långbänken.

SLUTORD

Nato eller Atlantpakten som den då kallades kom till 1948. Warszawapakten bildades 1955.

Sedan kalla krigets slut och Berlinmurens fall har många gamla öststater och forna medlemmar av Warszawapakten anslutit sig till Nato. Nato:s ledning och USA har sedan kalla krigets slut mestadels handlat på ”egen hand” utan att konsultera övriga medlemsstater.

Sverige har, trots att man utåt ihärdigt hävdat neutralitet och alliansfrihet, gått Nato:s och FN:s ärenden i världens alla hörn. Ibland fördolt, ibland öppet skrytsamt. Motiveringarna har skiftat från att skapa världsfred eller att lämna bistånd till projekt som FN eller Nato pekat på. Det förekommer även att Sverige lämnar bistånd till USA:s fiender med svenska skattepengar. Allt i neutralitetens och alliansfrihetens namn. När det gäller vapenexporten har Sverige skapat problem, både för egen del och internationellt, genom mutskandaler och oskicklig hantering.

Socialdemokratin har här med all rätt kritiserats ganska hårt. Partiet saknar självkritik och förmåga att göra upp med sin rödbrunsmetiga historia. Koncentrationslägren, skallmätningar, permittenttågen, baltutlämningen, de suspekta spionaktiviteterna och de politiska bedrägerierna.

Man har tecknat hemliga avtal med muslimska organisationer om inkvotering av muslimer i riksdag och kommunalförvaltning. Islamiseringen pågår i det fördolda utan att hänsyn tas till det svenska folkets protester. MSM tiger och mörkar. De svenska lagarna mot terrorism förhalas eller urvattnas. Imamer står i svenska kyrkor och föreläser om islam. Ovedersägliga bevis för Muslimska Brödraskapets mottagande av bidrag med skattepengar och kopplingar till IS. Den som sitter på potten bidragspengar till palestinier och muslimska organisationer är professor Ulf Bjereld, en gammal KPML(r)-sympatisör och bas för Ship to Ghaza.

EU och Nato har avtal om ömsesidigt agerande vid konflikter. I värsta fall kan vi få påhälsning av Nato-soldater och ockuperas av den blivande världsarmén. Sverige är genom sitt skattesystem och skattetryck ett perfekt land för ekonomisk terror. Bit för bit bäddas för kaos och orättvisor som kan resultera i anarki och inbördeskrig. Många av Europas stater har eller är på god väg inse att kolosserna på lerfötter- FN och EU – befinner sig i kris och hänger i fallrepet. Ingen vet hur utvecklingen kommer att bli efter Brexit.

Efter 11/9 2001 har man definitivt kastat masken. Sedan 2002 har Nato och EU avtal att använda gemensamma resurser vid internationella konflikter. Natos och CIA:s agerande i Ukraina vittnar om vilka ambitioner som döljs i agendan. Samtidigt har vi två spelare på världsarenan, Kina och Ryssland, som för närvarande ingen vågar ge sig på.

Sverige har sålt smöret både till USA/Nato och Sovjetunionen och tappat alla pengarna. FN och EU levererar styrdokument, lagar och tidpunkter när vi skall välsignas med nya globalistiska påbud. Svensk Main Stream Media lobbar för klimatskräck och mobbar Trump och Putin.

Sveriges partnerskap med Nato och den svenska regeringens åsidosättande av regeringsform och konstitution är mycket illavarslande. Reinfeldts överenskommelser med Miljöpartiet om fri invandring är olagliga, kriminella och strider mot både FN-stadgan om mänskliga rättigheter, samt svensk regeringsform och grundlag. Dessa beslut är fattade utan beredning och remissförfarande och olagligt verkställda utan riksdagens godkännande, men troligtvis med hemligt godkännande från EU och FN. Herr Reinfeldt har en del att förklara. Varför lurade han svenska folket?

Genom sitt illegala handlande och hemligstämplande av olika avtal hindras information att komma till allmänhetens kännedom. Utrikesnämnden och andra instanser har blivit rundningsmärken för de svenska makthavarna. Även Riksdagen förbigås. Den underdåniga attityden gentemot FN och EU att frivilligt agera experimentland för folkutbyte är anmärkningsvärd. Den sektliknande klimathysterin som fortgår är mer än anmärkningsvärd. Genom åsidosättande av grundlagar och regeringsform missgynnas och skadas tryggheten för Sveriges befolkning. Detta omöjliggör ett bra liv i frihet och fred.

Det är faktiskt så att Ryssland för närvarande inte har något intresse att invadera Sverige. Det är det officiella förnekandet av alliansen med Nato som bekymrar den ryska regeringen. De svenska försvarsministrarnas spring i Pentagon och US Department of Defence ger fel signaler om den svenska neutralitets och alliansfriheten.

Skrivet av Mjölner.

Källor:

Den dolda alliansen, Mikael Holmström, Atlantis.

De vita linjerna i skyn, Estulin

Haveriet, Flygvapnet och det kalla krigets offer, Ulf Eneroth

WikipediA