Holland tog emot gästande Sverige i den sista gruppspelsmatchen i VM-kvalet och det var inte mycket som talade för att Sverige skulle missa en playoffplats. Holland var tvungna att vinna med 7 mål för att putta ner Sverige och för att bli gruppetta så behövde Sverige vinna matchen samtidigt som Frankrike förlorade mot Vitryssland.

Utfallet som förväntades var precis det som vi fick se: Frankrike vann och direktkvalificerades och trots en förlust mot Holland så slutade Sverige tvåa i gruppen och tog sig vidare till playoff. Med tanke på hur tydligt det var att vi skulle få se just detta så får man anta att Janne Andersson och hans stab planerade för det genom att fokusera främst på den defensiva organisationen.

Sverige ställde upp med en rak 4-4-2 gentemot Hollands 4-4-3/4-1-4-1. Direkt så kände jag att det luktade katastrof: Hollands styrkor ligger centralt, med bollförande spelare som Wijnaldum och Vilhena, tillsammans med Robben och Babel som både är kända för att aldrig hålla sig till sina kanter. Men mina nerver lugnades snabbt när matchen drog igång.

Det fanns flera aspekter i Sveriges försvarsspel under matchen som imponerade på mig och som jag anser har varit nyckeln till framgång genom det här kvalet. Sverige släppte bara in 9 mål på dessa 10 matcher, varav 3 av de målen var borta mot Bulgarien (vilket för övrigt var en otroligt frustrerande match att förlora, Sverige hade ju kunnat vinna gruppen om man vann den matchen, men, c’est la vie). Det fanns tre aspekter som vi såg perfekt implementerade i matchen mot Holland som jag vill lyfta fram:

Djupt sittande, kompakta linjer Indirekt, semi-passivt presspel Eliminering av centrala nyckelspelare

Det var en dominant vinst för Holland, men det var ännu ett perfekt exempel på varför statistik som bollinnehav och skott på mål kan vara helt irrelevanta. Vi måste komma ihåg att Hollands två mål kom från en dumt orsakad straff och ett superskott vars speluppbyggnad gick emot hemmalagets taktik. Låt oss börja med att kolla på matchens xG plot & map.

Sveriges offensiv var knappt närvarande under matchen och med 0.52 i total xG så bevisar det ännu mer att man fokuserade främst på försvaret. 19 skott på mål men ”endast” 2.22 i xG visar på faktumet att Sverige försvarade effektivt och trots att Holland hade många chanser så var det lågkvalitativa chanser de fick.

I andra halvlek byttes Vincent Janssen ut mot Bas Dost och Hollands offensiva spelplan ändrades något och de fokuserade främst på långbollar mot Dost, som var tänkt att skarva ner och vidare bollarna till någon utav de två centrala mittfältarna, som löpt från djupa positioner med fart in i straffområdet. Men som man kan se på xG-grafen, så hade Holland inga högkvalitativa chanser i andra halvlek, mycket tack vare Andreas Grankvist som tog stegen upp från backlinjen för att markera Bas Dost.

Djupt sittande, kompakta linjer

Alla de tre aspekterna jag nämnde här ovan går hand i hand. Svenska landslaget hade tydligt gjort sin hemläxa och hela laget försvarade mycket väl som en enhet. Det var de kompakta linjerna som drev spelet åt det hållet Sverige ville: genom att hålla korta vertikala och horisontella avstånd mellan alla spelare (förutom de två anfallarna) så lyckades Sverige tvinga bollen att spelas ut till ytterbackarna, ett rörelsemönster som aktiverade Sveriges triggerpresspel.

Så här såg det ut när de holländska mittbackarna förde bollen upp i plan för att bygga upp spelet. Sebastian Larsson och Jakob Johansson var båda fantastiska i att eliminera Vilhena och Wijnaldum centralt (mer om det senare), vilket innebar att bollen näst intill alltid spelades ut till en utav de två ytterbackarna. I första halvlek byggde Holland upp sitt spel främst på sin vänstra kant: Rekik drev upp med bollen och sökte Aké. Framför mittbackarna stod Blind, vars främsta uppdrag var att bygga upp spelet centralt och söka någon utav de två mer offensiva centrala mittfältarna, Vilhena och Wijnaldum. Men den tillgången ströps ypperligt: Toivonen och Berg höll sig så pass centrala och passiva i sitt presspel att de stod och lurade runt Blind hela tiden. Det resulterade i att Blind söktes många gånger utav mittbackarna Rekik och van Dijk, men gavs inte utrymme att vända upp och spela vidare bollen, utan tvingades alltid att spela bollen antingen tillbaka till mittbackarna eller utåt till ytterbackarna, vilket var Sveriges plan.

De här två passing maps visar tydligt vad det är jag pratar om, främst Hollands. Ju större cirklarna är, desto fler bolltoucher hade spelarna. Ju grövre pilar, desto fler passningarna gick det mellan spelarna.

Spelet styrdes alltså till Aké eller Tete, som i sin tur alltid sökte att öppna upp ytor med centrala passningar åt Babel respektive Robben, men här sötte de på problem i form av Claesson respektive Forsberg, vars defensiva arbeten var ypperliga. Dock var det Emil Forsbergs brist på defensiv positionering som ledde till Robbens 2-0 mål.

Här ser vi att laget har jobbat hem väl och håller sina positioner, men Jakob Johansson drogs inåt mot straffområdet, vilket i sig inte är något problem – men hans defensiva partner på vänsterkanten, Forsberg, är kvar långt upp i plan från de föregående anfallet som Holland bröt och kontrade på. Robben får därmed fritt utrymme och massa med tid att driva in centralt och hota Sverige. Till slut blir det Augustinsson som får stöta ut för att försvara, men det är alldeles för sent vid det laget. Han lyckas inte komma nära nog och Robbens skott är galant. Det var som sagt inget sedvanligt anfall från Nederländarna; dock skulle de aldrig ha tillåtits att kontra och Forsberg borde ha varit mer disciplinerad i sin position.

I Sveriges anfallsformation tog alltså Forsberg en väldigt central roll och Augustinsson tog hans plats på vänsterkanten. Intressant nog så anföll Augustinsson via vertikal kanal nummer 2, kanalen som kallas Halbraum, istället för kanal 1 längst ute på vänsterkanten. Det resulterade dock inte i särskilt mycket offensivt talat – men låt mig tillägga att han i mina ögon är Sveriges bästa spelare för tillfället.

Indirekt, semi-passivt presspel och eliminering av centrala nyckelspelare

I en match där motståndarna måste göra massa mål så kan det vara svårt för en att bestämma vilken utgångspunkt man ska ha i sitt försvarsspel. Ska man vara aggressiv och pressa rejält för att direkt strypa motståndarnas uppspelsfas, eller ska man sitta tillbaks mer och vänta in dem?

Sverige valde det andra alternativet och man gjorde det briljant. Hollands uppbyggnadsfas bestod alltså utav att mittbackarna drev upp bollen och första alternativet var att söka Blind centralt för att fortsätta bygga centralt och söka Advanced Area Actions för Vilhena eller Wijnaldum. Istället sökte man sig till Aké eller Tete och det var först då Sverige pressade.

Sveriges triggers låg alltså i att bollen spelades från mittback till ytterback. Låt oss ta Hollands vänsterkant som exempel, som på bilden här ovan. Så fort Rekik spelade ut bollen till Aké såg vi flera spelarrörelser:

Lustig markerade Babel tätt, men på hans insida och därmed tvingade ut honom mot kanten.

Claesson pressade Aké. Han varvade mellan att pressa aggressivt och lugnt. Det aggressiva pressandet tvingade Aké till ett snabbt val (vilket i andra halvlek resulterade i dåligt slagna höjdbollar mot Bas Dost) och det lugna pressandet gav Aké tid att välja nästa passning (men han hade inte särskilt många alternativ, just pga spelarrörelserna som triggats i presspelet.

Sebastian Larsson markerade Vilhena väldigt tätt och likt Claesson och Aké så gavs väldigt få alternativ. När Vilhena väl fick bollen så hade han inte någon möjlighet att driva bollen framåt, utan tvingades nästan alltid spela i sidled eller bakåt. Om vi dock tittar på passing mapsen här ovan så ser vi att Vilhena hade väldigt få bolltoucher under matchen, tack vare (ännu en!) en grym match av Sebastian Larsson.

Anfallsparet Berg och Toivonen spelade en stor roll också, trots att det kanske inte märktes särskilt tydligt. Den anfallaren som var närmst (Berg i det här fallet) hade jobbet att pressa med en kurverad löpbana, vilket oftast eliminerade möjligheter att nå de två offensiva centrala mittfältarna. Därmed tvingades alltså Blind att ta ett rejält steg ner i banan för att ta emot en passning, vilket skapade ytterligare svårigheter för honom att bygga upp spelet centralt. Anfallaren som var längst ifrån bollen (Toivonen i det här fallet) hade ansvaret att ligga nära Blind och pressa honom hårt ifall bollen gick till honom.

Jakob Johansson rörde sig med Wijnaldum, vilket pressade ner holländaren djupt i banen (som kan ses på Hollands passing map).

De holländska ytterbackarna var alltså tvungna att utnyttja de absolut yttersta vertikala kanalerna (kanal 1 & 5) eftersom Sverige försvarade dubbelt i Halbraum-kanalerna med Lustig/Claesson och Augustinsson/Forsberg. Babel och Robben hade inte mycket lycka brett ute på kanterna, utan tvingades ofta desperat att slå inlägg mot Janssen men dessa togs hand om ypperligt av Lindelöf och Grankvist.

Holländarna försökte ta sig ur den här positionella knipan efter drygt 15-20 minuter genom snabba passningskombinationer för att ta sig in centralt med sina två ytteranfallare, men än en gång så försvarades detta fantastiskt av de två mittfältsparen Claesson/Larsson och Forsberg/Johansson. Ännu ett tecken på att Sveriges kompakta linjer funkade perfekt.

Slutsats

Trots en förlust så var jag väldigt imponerad av Sveriges spel och trots att det låg näst intill noll fokus på ett effektivt anfallsspel så såg vi tydligt varför Sverige inte är ett lag man vill möta i playoffspelet. Efter matchen var det mycket snack om att Zlatan saknades och att Holland körde över Sverige, men det känns som att folk klagar på att de inte ser skogen på grund av träden. Nu får vi hoppas på en bra lottning – själv hoppas jag på Danmark eller Kroatien – för med det här försvarsspelet så kan Sverige gå bra mycket längre än vad folk tror.