En fredag nat i 2011 steg en 30-årig mand ud af sin seng, listede ind på sit gæsteværelse og kravlede ned i gæstesengen til de to sovende 17-årige piger, han havde på besøg. Den 30-årige mand var gamle venner med den ene af de to pigers storesøster, og han var selv som en slags reservestorebror for den unge kvinde, der i en kort periode boede på hans gæsteværelse i forbindelse med studiestart. Den nat havde hun besøg af en veninde.

Døsig, men med åbne øjne kravlede manden ned i sengen til de to piger, befamlede den enes inderlår, mens han »foretog samlejebevægelser« op ad den anden, »uden at lemmet dog blev ført ind i hendes skede, idet hun trak sig væk«, som det senere skulle lyde i politiets anklager.

For ingen af de unge kvinder havde bedt om at få nattebesøg, og straks efter meldte de ham til politiet for voldtægtsforsøg. Manden derimod kunne intet huske.

Umiddelbart lød det som en klokkeklar vindersag for anklagemyndigheden: en voksen mand med pludselig hukommelsestab og to sovende teenagere i sin lejlighed, mod de to unge kvinders samstemmende vidneudsagn.

Men i sidste uge – to år efter selve episoden – blev den nu 32-årige mand frifundet for alle anklager. For manden lider – ifølge ham selv, landets førende søvnklinik, Retslægerådet og nu også retten i Glostrup – af den sjældne søvnsygdom sexsomni. En særlig lidelse, hvor man ufrivilligt er seksuel aktiv i søvne. Og når manden ikke var ved bevidsthed under ’akten’, havde han ikke såkaldt forsæt til at begå overgrebet – og kan derfor ikke dømmes, slog retten fast. Sagen er den første af sin slags i Danmark, og er af politiets senioranklager blevet kaldt ’den mest opsigtsvækkende i nyere retshistorie’.

Det var professor i medicin ved Universitetet i Lund og søvnekspert i klinikken Scansleep, Søren Berg, der undersøgte manden i forbindelse med retssagen og altså gav ham diagnosen, der i sidste ende fik ham frifundet.

»Ja, jeg kan da godt forstå, at det lyder lidt underligt i folks ører. Sagen har jo også alt det, en god historie skal have: sex, vulgaritet, unge damer og jeg skal komme efter dig. Men søvnlidelser er faktisk ikke spor sjove – og da slet ikke denne,« forklarer Søren Berg fra sit kontor, da Information møder ham på Scansleeps søvnlaboratorium i indre København. Ser man bort fra venteværelset, minder søvnklinikken mest af alt om et standard konferencehotel. Helt ens rum med pænt, men intetsigende indretning, der dog rummer alt det, man skal bruge for at få en god nats søvn: Seng, sengebord, natlampe, mørklægningsgardiner. Men i hjørnet af hvert værelse hænger et kamera, der peger direkte ned på sengen, og en lille meter over hovedpuden hænger en mikrofon og dingler fra loftet.

En særlig slags søvnlidelse

»Så får du elektroder på hovedet, så vi både kan se, høre og måle alt, hvad der foregår i din krop, mens du sover,« forklarer Søren Berg. Det var i disse lokaler, at den 30-årige mand blev diagnosticeret gennem flere måneders forsøg, søvnobservationer og lange interviews med Søren Berg, der kun én gang før har haft en sexsomni-patient. På grund af tavshedspligten kan han ikke udtale sig om den konkrete sag, men forklarer om lidelsen:

»Sexsomni er bare en lidt særlig slags parasomnia – altså søvnlidelse ligesom søvngængeri, sengevædning eller søvnspisere,« forklarer han, mens han viser rundt i laboratoriet. Men i modsætning til de andre søvnlidelser, har man hverken i Danmark eller udlandet noget som helst bud på, hvor mange mennesker der kunne tænkes at lide af sexsomni, ligesom det næsten er umuligt at observere et sexsomni-anfald i et laboratorium. For der kan være langt mellem anfaldene, forklarer Søren Berg, og derfor er man afhængig af, at få kortlagt patientens generelle søvnvaner og sygdomshistorie:

»For har man sexsomni har man typisk også andre tegn på søvnlidelser, og det vejer tungt i den samlede vurdering. Derfor indhenter man blandt andet også vidneudsagn fra tidligere kærester, når man skal diagnosticeres,« forklarer han.

Det var netop på opfordring fra tidligere kærester, at den 30-årige mand overhovedet overvejede, om der kunne være et mønster. Manden begyndte nemlig at modtage opkald fra sine ekskærester, der efter at have hørt om sigtelsen mod ham, nu måtte tilstå, at også de i årenes løb havde oplevet hans sovende tilnærmelser.

Og en simpel googlesøgning senere fandt manden ud af, at han måske slet ikke var alene.

Beskidte urlyster

For mens dette er den første sag om sexsomni i Danmark, har man i blandt andet Sverige, Norge og Storbritannien tidligere haft lignende sager, hvor mænd er blevet frikendt for sexovergreb med henvisning til den særlige søvnlidelse.

Det er dog ikke længe verden har kendt til sexsomni – det var først i 2007, at en egentlig videnskabelig undersøgelse om lidelsen overhovedet fandt sted.

»Der er mange forskellige ’grader’ af sexsomni, og det kan komme til udtryk gennem alle slags seksuelle handlinger: onani, bollebevægelser, befamling, ’dirty-talk’ eller fuldbyrdet samleje,« forklarer den amerikanske psykiatriprofessor ved University of Minnesota Carlos Schenck. Han er én af verdens førende søvnforskere og står også bag den eneste større videnskabelige afhandling om sexsomni fra 2007.

Og ifølge Carlos Schenck er forklaringen på sexsomni todelt: Selve anfaldene udløses af blandt andet alkohol og stress, men lidelsen i sig selv er rent neurologisk. Folk med sexsomni lider nemlig af, at frontallappen, der normalt forhindrer os i at handle instinktivt på vores seksuelle lyster, ’slukkes’, når de sover. Den del af hjernen, der normalt sørger for, at vi ikke opfører os som dyr, går altså i en slags dvale hos folk med sexsomni, når de falder i søvn. Og det er ikke så lidt, der kan boble op fra ’urhjernen’ under et sexsomni-anfald, forklarer Carlos Schenck:

»Det er virkelig nogle ubehagelige ting, der kan komme op, når frontallappen går ned. Nogle onanerer så voldsomt, at de gør skade på sig selv, mens andre er så seksuelt aggressive overfor deres partnere, at de gør skade på dem. For slet ikke at tale om sove-dirty talk, som mange af mine sexsomni-patienter – og deres ægtefæller – lider under,« forklarer Carlos Schenck.

»Nu går jeg ud fra, at det er en pæn avis, jeg udtaler mig til, så jeg vil undlade at gengive ordlyden, men lad mig sige: Kønt er det ikke.«

Ifølge Carlos Schenck er der intet, der tyder på, at de urlyster, der kommer op under et sexsomni-anfald, er udtryk for undertrykte seksuelle fantasier eller skjulte perversioner hos den pågældende – det er nærmere seksuelle lyster, der ulmer i os alle, men som normalt fungerende hjerner formår at holde i skak:

»Det er ikke impulser, der er forbeholdt folk med sexsomni. Vi har alle sammen de her pre-programmerede seksuelle instinkter i os. Mine patienter er normalt både velfungerende og kærlige mennesker. Det er simpelthen en manglende funktion i hjernen,« siger Carlos Schenck.

Og mens sexsomni ofte kommer til udtryk i mere eller mindre aggressive seksuelle tilnærmelser, behøver det ikke nødvendigvis være en ulempe. I forbindelse med den danske sag efterlyste gratisavisen MetroXpress forleden folk, der lider af sexsomni, hvor flere mænd ligefrem meldte om positive oplevelser med lidelsen:

»En ekskæreste sagde, at jeg dyrker bedre sex, når jeg sover. Jeg er til blid sex, når jeg er vågen, og er vild og dominerende, når jeg sover,« sagde for eksempel en 32-årige tømrer fra Svendborg. En anden mand forklarede, at hans kone ofte vækker ham, idet han er ved at give hende oralsex – noget han sjældent gør i vågen tilstand: »Det er frækt. Så fortsætter vi med at have sex – vågne,« sagde manden til MetroXpress.

Det er også én af grundene til, at ingen kender det præcise omfang af sygdommen, mener både Søren Berg og Carlos Schenck. For kun de sager, hvor sexsomni bliver et alvorligt problem, kommer ind i lægeligt regi. I langt de fleste andre sexsomni-tilfælde vil det normalt kun ’gå ud over’ den, man i forvejen deler seng med, og der vil det sjældent blive opfattet som et problem, der er alvorligt nok til, at man søger behandling, forklarer søvnforskerne.

Diagnoser fjerner skyld

Men når sexsomni en sjælden gang imellem alligevel bliver et problem – som når en 30-årig mand forgriber sig på to teenagepiger – rejser den nye diagnose nogle grundlæggende retsfilosofiske problematikker. Det mener professor i psykologi ved Aalborg Universitet, Svend Brinkmann, der har skrevet bogen Det diagnosticerede liv – om hvordan flere og flere af vores handlinger og levemåder bliver sygeliggjorte via diagnoser. Svend Brinkmann slår fast, at han ikke kender detaljerne i den konkrete sag om den nu frikendte mand, men han mener alligevel, at diagnosen og ikke mindst dommen rejser nogle interessante spørgsmål om forholdet mellem diagnoser og skyld:

»I et moderne retssamfund opstår skyldsspørgsmålet jo heldigvis kun dér, hvor man kan siges at være ansvarlig for sine handlinger. Spørgsmålet er jo så bare, hvornår man er det,« siger Svend Brinkmann og henviser blandt andet til en sag i USA, hvor en kvinde er blevet frikendt for mord med henvisning til, at hun var præmenstruel.

»Jeg prøver ikke at sammenligne de to sager, men jeg synes da, at sagen om sexsomni rejser nogle væsentlige spørgsmål om, hvordan psykiatriske diagnoser bliver brugt, og hvor meget de skal have lov at fylde i samfundet,« siger Svend Brinkmann. Generelt ser han, hvordan neurovidenskaben og retsfilosofien løbende går mere i clinch med hinanden som resultat af hjerneforskningens opdagelser:

»Det er jo noget retsfilosoffer har været bekymret for i årevis: I takt med at hjernevidenskaben udvikler sig, og man finder ud af, at mere og mere af det, vi gør, tilsyneladende beror på hjerneprocesser, som vi ikke har kontrol over, kan man jo i sidste ende stille sig selv spørgsmålet: er vi så alle sammen unddraget ansvar, i alt hvad vi foretager os? At det ikke er os selv, der bestemmer, men vores hjerner, der bestemmer over os? For så holder den juridiske praksis jo op med at være meningsfuld, fordi ingen nogensinde kan drages til ansvar for det, de gør,« siger Svend Brinkmann.

»Det er selvfølgelig et science fiction scenarie, men er alligevel noget, der lader til at kunne være den yderste konsekvens af denne her udvikling.«

Også ledende psykolog ved Center for Voldtægtsofre Anja Hareskov Jensen har i forbindelse med sagen udtrykt bekymring for, hvad dommen kan betyde for fremtidige voldtægtssager – hun er blandt andet bekymret for, om diagnosen sexsomni stilles på et for usikkert grundlag. Men spørger man både Søren Berg, Carlos Schenck, den 30-åriges forsvarer og politiets anklager i sagen Martin Bülow er de alle enige: sexsomni er ikke noget, du kan snyde dig til.

»Nu tabte jeg sagen, men det skulle jeg jo også: for der er ingen tvivl om, at manden lider af denne her lidelse. Og det er ikke noget, han er kommet sovende til, så at sige. Det har taget mange måneders forsøg at nå frem til, og sexsomni er ikke noget, du kan fake i retslig sammenhæng – det forsikrer jeg,« siger Martin Bülow.

Center for Voldtægtsofre var også kritiske overfor, om de mænd, som så reelt får diagnosen, bare kan krænke løs og bagefter dække sig ind bag lidelsen. Men heller ikke det er et scenarie nogle af partnerne frygter:

»Tværtimod – når først du har denne her diagnose, forpligter den,« forklarer mandens forsvarer Andro Vrlic.

»Faktisk er min klient resten af sit liv juridisk forpligtet til at fortælle alle, der overhovedet kunne tænkes at være i nærheden af ham, mens han sover: ’Jeg har sexsomni – så lås døren’.«