Jeg er bange for, at dette sæt af frihandelsaftaler – som måske bliver til endnu flere de kommende år – kan blive et spindelvæv, ingen kan gennemskue. Et spindelvæv, hvor vi i virkeligheden via et utal af afgørelser i forskellige fora har truffet nogle beslutninger, som binder samfundsudviklingen til en vej, vi aldrig i fællesskab har diskuteret, om vi vil gå.«

Sådan siger Dennis Kristensen, forbundsformand for FOA om de igangværende frihandelsforhandlinger på kryds og tværs af landene, som går under navnene TTIP, TISA, CETA og TPP. Og dermed afspejler han en stigende bekymring og kritik i internationale fagkredse over især TTIP, den transatlantiske frihandelsaftale mellem EU og USA, samt over TISA, den plurilaterale aftale om liberalisering af servicesektoren, som 50 lande i øjeblikket forhandler.

For Dennis Kristensen minder situationen om overenskomstforhandlinger efter et sammenbrud i de centrale forhandlinger. Det er sammenbruddet i verdenshandelsorganisationen WTO i 2008, der nu får landene til at løbe om kap – og på kryds og tværs – for at skabe frihandel via bilaterale, plurilaterale og regionale aftaler.

»Når det overordnede og fælles – her WTO – bryder sammen, begynder man at finde løsninger med dem, man gerne vil lege med. Det er sådan set forståeligt nok. Til gengæld er det billede, der tegner sig i denne sag, ekstremt komplekst. Jeg håber, den danske stat har styr på, hvad vi er involveret i, men jeg er bekymret for, om man kan håndtere alle disse processer samtidig. Jeg synes, det sker uden nogen forudgående dansk diskussion om, hvad vi anser for den danske nationalstats selvbestemmelsesret, og hvad vi gerne vil lege med andre om. Det gør mig rigtig, rigtig bekymret,« siger forbundsformanden.

FOA er medlem af Public Services International (PSI), den globale sammenslutning af fagforbund for offentligt ansatte med 20 millioner medlemmer i 150 lande, og her har Dennis Kristensen som hovedbestyrelsesmedlem deltaget i diskussionerne om frihandelsaftalerne. Både PSI og den tilsvarende europæiske sammenslutning EPSU vender sig mod såvel den transatlantiske TTIP-aftale som den plurilaterale TISA-aftale. På PSI’s hovedbestyrelsesmøde i juni vedtog man således at »intensivere kampen mod TPP, TISA og TTIP«, hvor TPP er den regionale frihandelsaftale, som USA p.t. forhandler med en række stillehavsnationer.

Drop toldmure

»Det er min holdning, at de toldmure, vi tidligere har bygget op over for hinanden, hører en anden tid til. Vi vil se rigtig mange forsøg på at fjerne sådanne toldmure mellem grupper af lande – i TTIP-sammenhæng mellem EU og USA – og det er der fornuft i,« understreger Dennis Kristensen.

»Til gengæld er vi både i PSI, EPSU og FOA stærkt bekymrede for, at TTIP i ly af et opgør med såkaldte ’tekniske handelshindringer’ bliver til en reel og udpræget liberalisering ud fra det amerikanske grundsynspunkt, at alt, hvad der foregår på et marked, er godt. Bekymringen gælder især den offentlige sektor, hvor vi frygter handelsaftaler, der flytter danskernes kompetence til at bestemme, hvordan vores velfærdssamfund og offentlige service skrues sammen. Det kan simpelthen ikke være rigtigt, at vi for at fjerne tekniske handelshindringer også skal underlægge os andres vurdering af, hvad der skal være offentligt og ikkeoffentligt, og hvad der skal være beskyttet og ikkebeskyttet. På det punkt er vi stærkt kritiske.«

Den kritiske holdning er endnu mere udtalt, når det gælder TISA-aftalen – Trade In Services Agreement – der specifikt handler om at skabe mere fri handel med service- og tjenesteydelser og dermed bringer den offentlige servicesektor i søgelyset.

TISA-aftalen har gennem det seneste år været til forhandling mellem bl.a. EU, USA, Australien, Canada, New Zealand, Japan, Sydkorea og Mexico. Forhandlingerne foregår ligesom TTIP-forhandlingerne bag lukkede døre, og det er ifølge Dennis Kristensen meget lidt, der er sluppet ud om substansen. Men det vides ifølge PSI, at forhandlingerne omfatter en ’standstill-klausul’, der vil cementere det nuværende niveau af liberalisering – herunder privatisering og udlicitering – i servicesektoren. Landene må ganske vist gerne gå videre med liberaliseringen ved f.eks. at give udvidet adgang i den offentlige sektor til private udenlandske servicevirksomheder, men man må ikke bevæge sig baglæns og f.eks. føre liberaliserede sektorer og opgaver tilbage til offentligt regi.

Klausulen »udelukker pr. definition tilbageførslen til det offentlige«, skriver PSI i rapporten TISA versus Public Services.

Oplever man negative erfaringer med den neoliberale bølge, der siden 1980’erne og 1990’erne har ramt mange landes offentlige sektorer, vil der altså ikke gives mulighed for at fortryde og vende udviklingen, vurderer PSI.

Undtagelser

– Men inden aftalen i givet fald undertegnes, kan landene melde ind, hvis der er områder, de vil tage forbehold for og for eget vedkommende have undtaget fra aftalens bestemmelser.

»Det er rigtigt, men dermed griber man det omvendt an i forhold til, hvad jeg mener ville være det rigtige. Den rigtige måde at lave en aftale på – hvis der overhovedet skal være en – ville være, at det enkelte land ved forhandlingernes start smider dét ind på bordet, man synes giver mening at have med. Her starter man modsat: Alt er på bordet, med mindre et land definerer, hvad det vil have undtaget. Men helt ærligt, hvem kunne for 30 år siden f.eks. have forudset udviklingen på mobiltelefon- og it-området?«

»Dette betyder jo, at vi i Danmark nu skal sidde og gætte på, hvad vore børnebørn har brug for, at vi i 2014 har taget forbehold for i en TISA-aftale. Det er en voldsomt bekymrende del af aftalekomplekset,« mener Dennis Kristensen.

Før TISA-forhandlingernes start betonede den amerikanske handels-ambassadør Michael Punke netop, at hvor de strandede, multilaterale WTO-forhandlingers konsensusprincip indebar, at man tog afsæt i den laveste fællesnævner af ønsker og derfor ingen vegne kom, så skal en plurilateral aftale mellem færre lande have »den højeste fællesnævner« som afsæt, fordi den deltagende kreds af lande netop er fælles om at ønske mærkbar liberalisering af servicesektoren. Hvis for mange lande måtte tage forbehold på for mange punkter, ville TISA-aftalen blive en tom skal.

Dennis Kristensen forudser, at hvis f.eks. Danmark på et senere tidspunkt fortryder noget og erkender, at man skulle have undtaget flere forhold fra TISA-aftalen, »så vil næste trin være at skulle forhandle med de øvrige parter om, hvad vi vil veksle – altså hvad vi vil åbne af områder for til gengæld at kunne få en ny ting ind på listen af undtagelser«.

»TISA kan komme til at forpligte os langt ud over, hvad der i mine øjne er rimeligt i forhold til danskernes egen beslutningsret til, hvordan vores samfund skal se ud. TISA kan blive en aftale om en synkron samfundsudvikling for lande i Fjernøsten og i Europa, uden at nogen danskere på noget tidspunkt er blevet bedt om at tage stilling til det. Danskerne kan en morgen vågne op og sige ’Nå, er det nu spillereglerne’ – uden at vi har haft en diskussion, fordi det hele er så pokkers komplekst og så meget er hemmeligholdt. Det er ikke en måde at lave samfundsudvikling på,« siger FOA-formanden.

ISDS uacceptabel

Han vil ikke på forhånd udelukke, at TIPP-forhandlingerne kan føre til en frihandelsaftale mellem USA og EU, som er acceptabel. Det vil bl.a. forudsætte, at forhandlerne fjerner den såkaldte ISDS-mekanisme, som i dag er en del af forhandlingsteksten.

ISDS – Investor-State Dispute Settlement – er et såkaldt tvistbilæggelsessystem, der f.eks. vil tillade multinationale virksomheder at stævne den danske stat via et voldgiftstribunal hævet over de nationale domstole, hvis regeringen træffer beslutninger, som virksomhederne mener fratager dem en forventet fremtidig indtjening. På grund af modstand fra både faglige organisationer, civilsamfundet og flere medlemslande har EU-Kommissionen sendt ISDS-mekanismen i en særlig offentlig EU-høring, som slutter i morgen.

»Vi vil under ingen omstændigheder have en situation, hvor multinationale virksomheder kan stævne Danmark, fordi vi ikke har åbnet nok op inden for sundhedsvæsnet, børnepasning, ældrepleje osv. Der har vi nogle stærke kritikpunkter,« siger Dennis Kristensen.

Så for ham ligner det en meget giftig cocktail, hvis en TISA-aftale forhindrer et land at føre privatiserede serviceområder tilbage i offentligt regi, og en ISDS-mekanisme i en TTIP-aftale samtidig giver en multinational servicevirksomhed mulighed for at stævne regeringen, hvis den alligevel gør noget sådant.

»Grundlæggende er dette borgernes land. Vi må ikke ende i en situation, hvor embedsmænd og politikere har bragt os ind i en helt anden samfundsudvikling, end vi vidste var i gang, og som vi aldrig har været med til at diskutere.«