Maden til de ældre er så klam, at jeg end ikke vil give det til min hund.

Kære Dan Jørgensen.

Først vil jeg starte med at sige tak for dit store arbejde som madens minister. Du har sørget for at vi har fået en nationalret, samt du kæmper for at danskerne kan få økologisk mad, der er til at betale og dyrevelfærd. TAK.

Når det så er sagt, har jeg et spørgsmål: “Hvornår vil du kæmpe for at de ældre også får ordentlig mad?”

Der har sidste år været meget snak om vakuumpakket mad og i sidste måned kunne tv2 vise billeder af røde pølser og muggent mad til de ældre. Var det ikke på tide at få kigget på det område?

Jeg er social- og sundhedsassistent og arbejder selv i en kommune, hvor de får vakuumpakket mad. Jeg er sikker på, at vi alle samen godt kan blive enig om, at det bedste ved en flæskesteg, er de sprøde svær. Faktisk er de sprøde svær årsagen til, at man spiser flæskesteg. Når man så har gået en hel dag og glædet sig til den her flæskesteg. Forestil dig så skuffelsen, når der kommer en plastikbakke med et stykke, der vist engang var gris, der flyder i væske. Sværene, der måske engang var sprøde, minder mere om en slatten elastik, der burde være kasseret for længst.

Jeg forstår ikke, hvordan vi kan være os selv bekendt. Hvornår var det vi gik fra holdningen: ”De ældre har knoklet hele livet og bidraget til samfundet”. Til at de nu skal spises af med mad, der er så ringe, at ikke engang en hund gider sætte tænderne i det?

Hver dag oplever jeg Fru. Jensen gå fra middagsbordet, uden at hun har spist ret meget af sin mad og Fru. Jensen er bestemt ikke den eneste. Hver tredje måned, når vi vejer Fru. Jensen eller Hr. Hansen, kan vi se, at de har tabt sig. Det er bestemt ikke et ønskescenarie. For hvis Fru. Jensen og Hr. Hansen taber sig, betyder det, at deres krop ikke får den nødvendige energi til at fungere. De bliver lettere syge. Når de bliver syge, er der risiko for, at de ikke kan bekæmpe sygdommen. Dette sker fordi vi som personale ikke har tid nok til at skabe nødvendig ro omkring maden, men en stor del af det skyldes bestemt kvaliteten af maden.

Jeg ville sådan ønske, at man begyndte at diskuterede, hvordan man kan skabe inddragelse af de ældre. Lad de ældre opleve duften af maden. Giv de ældre lov til at skrælle kartofler. Lad de ældre igen opleve, at de er mere værd end hunden. Vi snakker så meget om rehabilitering i ældreplejen. Altså at vi skal udnytte de ældres egne ressourcer, så de kan være mere selvhjulpende. Eller kort sagt, så de koster færre penge. Hvorfor skal vi kun rehabilitere noget af dagen? Er madlavning ikke lige så meget en del af det at rehabilitere? Mad skal ikke leveres, mad skal laves og helst med kærlighed.

Så kære Dan Jørgensen hvornår vil du kæmpe for at de ældre får frisk og hjemmelavet mad og ikke noget der er storproduceret i en køkken langt væk. Giv dem flæskesteg med sprød svær.