At tale om en mafia vil være både sårende og injurierende, i stedet kan vi kalde det en sammenrotning. Stærke finanskræfter arbejder systematisk på at reducere Danmark til et kontantløst samfund, hvor alle transaktioner skal foregå elektronisk.

Første store skridt var lukningen af Nationalbankens trykkeri. Direktionen hævder, at det vil medføre en besparelse og har derfor skilt sig af med de højt specialiserede medarbejdere. Hvad skal de tomme lokaler bruges til? Måske skulle Nationalbanken finde et mindre og billigere domicil og sætte den fine Arne Jacobsen-bygning til salg. Det vil sandelig skæppe i kassen.

Mønterne skal nu præges i Finland, mens det er uvist, hvor sedlerne skal fremstilles – så længe de endnu er legale betalingsmidler. Næste træk er en generel tilladelse til, at forretninger i aften- og nattetimerne kan modsætte sig kontant betaling. Der henvises til, at det vil reducere risikoen for røveri. Banditterne kan så intensivere deres gadeoverfald, hvor de bemægtiger sig ofrenes Dankort og pinkoder.

I det hele taget fremstilles rede penge som noget, der kun er en fordel for sort økonomi og kriminelle. Vi andre skal vænne os til, at den totale elektroniske løsning er til gavn og glæde, der tales om enorme transaktionsomkostninger ved brug af kontanter. Det mest groteske argument er leveret af Nets, der påpeger den enorme smittefare ved fysiske penge.

Den fuldstændige kontrol

At netop Nets glæder sig til en lys og lykkelig fremtid med tomme tegnebøger er nemt at forstå. Hvis de kan sikre sig et gebyr ved at forvalte vores betalinger, bliver det en guldrandet forretning for de til dato skuffede aktionærer – ledelsen har dog formået at score millioner på den knap så heldige børsnotering.

Når det i løbet af nogle år er lykkedes at mørne befolkningen til at acceptere, at Plovmandens efterkommere er farlige og forældede, og at Danmark vil blive et foregangsland (argumentationen kendes fra det såkaldte rejsekort), har banker, big data-virksomheder og myndighederne sikret sig fuldstændig kontrol. Vi vil ikke kunne købe en pakke smør uden at blive bogført, og den enorme bunke oplysninger er en handelsvare og et kontrolredskab.

Allerede nu foregår der en livlig trafik på nettet, hvor vores adfærd lagres og gøres til genstand for kommercielle tiltag. Alle oplever, hvordan et par klik på en hjemmeside afstedkommer et bombardement af annoncer med tilbud på beslægtede ydelser. I dag blot et irritationsmoment, men i fremtiden et virksomt middel til at styre forbrugernes adfærd og trænge helt ind i den enkeltes privatliv. Om få år bliver det så grelt, at ikke bare politiet, men også f.eks. sundhedsmyndighederne kan tjekke borgernes adfærd: Du har købt cigaretter og whisky, vil lægen kunne sige med bebrejdende stemme.

Kontanter er ganske enkelt praktiske. De fylder ikke meget – ofte for lidt – og kan uden elektronisk medvirken bruges til at modtage og foretage betaling uden formaliteter. Når Nets bryder ned, hvilket sker med mellemrum, kan man nemt og bekvemt købe sine varer, og trygheden ved selv at være herre eller dame over sin disponible kassebeholdning må siges at være en form for menneskeret, der ikke skal eksproprieres af Finansrådets medlemmer.

Brug flere kontanter

Intifadaen mod vores ret til at foretrække rede penge synes at være et specielt nordisk fænomen. Ingen har hørt om, at engelske pund, schweizerfranc eller dollars skal udfases til fordel for databaserede betalingsløsninger. Så den sorte økonomi og narkohandlerne skal nok finde ud af at konvertere til andre seddeltyper. Heller ikke euro er truet af fysisk afskaffelse. I øvrigt er danske pengesedler en del af vor nationale identitet.

Man ser det for sig. Ligesom postkasserne gradvis forsvinder fra gadebilledet vil kontantautomater blive udfaset med henvisning til, at det ikke længere kan svare sig at opretholde denne service.

En del af propagandaen mod kontanter går på, at det kun er oldinge, handicappede og sociale subjekter, der ikke kan finde ud af at svinge Dankortet eller mobiltelefonen. Med et fint ord kaldes den slags for nudging, et udtryk for en centralt dirigeret adfærdsændring. Sedler er kun for de dumme.

Selvfølgelig er det praktisk at have et betalingskort og kunne afvikle banktransaktioner over netbanken. Men Forbrugerrådet har klart udtrykt det på denne måde: Selv om der er elevator i et hus, fjerner man jo ikke trappen.

Hvis vi derfor vil afvise pengebranchens overformynderiske holdning, bliver vi nødt til at øge vores forbrug af kontanter på bekostning af Dankort, MobilePay og andre teknologiske betalingsmetoder. Det er vores penge, det drejer sig om. Sedler er og vil altid være et nemt og praktisk ihændehaverbevis, der sikrer den enkeltes frihed og værner os mod en Big Brother-økonomi, hvor alt registreres og indgår i et uigennemskueligt algoritmehelvede med tilbagevendende samfundslammende nedbrud.

Jacob Ludvigsen er senior editor og virksomhedsrådgiver.