Religionsfrihed må også indebære, at vi selv må have lov at bestemme, hvem vi vil omgås socialt, siger trossamfundets talsmand Erik Jørgensen

Erik Jørgensen, talsmand for Jehovas Vidner i Danmark, hvordan har du oplevet, at samfundets syn på jer har ændret sig over årene?

Jehovas Vidner har virket i Danmark i 120 år, og nogle gange har vi været genstand for angreb, andre gange er der mere ro. Angrebene kommer med mellemrum, og vi ved, at sådan vil det være. Før i tiden var det primært vores teologi, der blev angrebet, og kritikken kom især fra kirken. I dag er det en anden form for kritik. Men generelt vil jeg sige, at vi altid har nydt godt af religionsfriheden i samfundet og oplever egentlig Danmark som et meget tolerant land.

Mærker I ikke længere modstand fra folkekirken?

Kirken har bestemt stadig en holdning til os. Men det er ikke sådan, at der i dag er et sammenstød.

Har I selv ændret jer, så I er kommet til at passe mere ind i det omkring- liggende samfund?

Ja, på et punkt, og det handler om, at vi i dag accepterer, at man kan tjene som militærnægtere. Tidligere har vi været totale nægtere og valgte i stedet at blive straffet. Det har været en stor ændring for os.

I dag er det især jeres udstødelse af tidligere medlemmer, der skaber forargelse. Hvorfor er den praksis så vigtigt for jer?

Vi synes faktisk, at det er urimeligt at opfatte den som kontroversiel. Ethvert trossamfund har jo regler for medlemskab og eksklusion. Og det har vi også.

Men jeres regler for udstødelse er dog så radikale, at de vel dårligt kan sammenlignes med det, man kender fra andre trossamfund?

Når man bliver et Jehovas Vidne, så får man en masse goder. Man får et stærkt socialt netværk, gode venner og god støtte. Det hører med. Hvis man vælger at forlade Jehovas Vidner, så har det også nogle konsekvenser omkring det sociale. De konsekvenser kender man til, når man træder ind i Jehovas Vidner.

Du fremhæver selv trosfriheden som vigtig for jer. Burde I ikke selv vægte frihedsrettigheder højere og acceptere, at den enkelte selv må vælge sin tro, uden at det skal have så store sociale konsekvenser?

Friheden må gå begge veje. Jeg må også have lov til selv at bestemme, hvem jeg vil omgås socialt. Man kan vel kalde det en slags dilemma.