Et paradoks præger skolelivet for unge med ikkevestlig baggrund:

På den ene side har de større tillid til egne evner end unge med dansk baggrund.

På den anden side klarer de sig markant dårligere i folkeskolen.

To nye rapporter – fra henholdsvis Danmarks Evalueringsinstitut og Danmarks Statistik – der er blevet offentliggjort den seneste uges tid, tegner samlet set det billede.

Ahmad Mahmoud, forfatter til biografien »Sort land – fortællinger fra ghettoen«, læser dem sådan, at de blotlægger en del af kernen i de integrationsproblemer, der har martret Danmark i årtier.

»Jeg kommer selv fra den del af samfundet, og det er her sindssygt vigtigt, at familien fremstår velfungerende og ressourcestærk. Især de unge får ansvaret for familiens ære og stolthed. De skal være stjerner, men kan ikke bære det,« siger 31-årige Ahmad Mahmoud.

Han voksede op i boligområdet Askerød i Hundige, der har været smidt af og på regeringens ghettoliste. Han er – ud over forfatter og foredragsholder – maskinmester. Han har tidligere arbejdet tre år som lektiehjælper for unge med ikkevestlig baggrund.

Ifølge Ahmad Mahmoud er der to hovedforklaringer på de unges overvurdering af sig selv. Eller rettere sagt er det to uheldige forhold, som i kombination skaber grobunden for det:

Dels at forældre opdrager dem til at fremstå fejlfri. Dels at lærere fastholder dem i troen på, at de er dygtigere, end de er.

»De nydanske elever går ofte på skoler, hvor niveauet er lavere end på andre skoler, og lærerne forventer simpelthen mindre af dem. Det er et kæmpe problem. Det gør også, at de føler sig bedre, end de reelt er, sammenlignet med andre elever,« siger Ahmad Mahmoud og fortsætter:

»Jeg tror ikke, at man kan finde nogen undersøgelse, hvor lærerne vil indrømme, at de har lavere forventninger til nydanske elever end andre. Det er noget, som de fortæller mig i frustration, når jeg er ude at holde foredrag.«

En øjenåbner

Tager vi de to nye rapporter, viser »Uddannelsesvalget for unge med ikkevestlig baggrund« fra Danmarks Evalueringsinstitut, at unge med ikkevestlig baggrund – både drenge og piger – har større tillid til egne evner end unge med dansk baggrund. De unge med ikkevestlig baggrund ser også sig selv som mere vedholdende og bedre til at samarbejde.

Konklusionerne bygger på en spørgeskemaundersøgelse, som 5.397 elever i 8. klasse har deltaget i. 435 af eleverne har ikkevestlig baggrund.

Den anden rapport – Danmarks Statistiks »Indvandrere i Danmark 2018« – kaster bl.a. lys over, hvor dårligt unge med ikkevestlig baggrund klarer sig i skolen: Hvor drenge og piger med dansk baggrund havde henholdsvis karaktergennemsnittet 6,7 og 7,5 ved de bundne afgangsprøver i 9. klasse, er det for drenge og piger med ikkevestlig baggrund 5,4 og 6,1.

Hos Danmarks Evalueringsinstitut er misforholdet mellem selvtillid og evner en øjenåbner.

Anne Sophie Madsen, chefkonsulent hos Danmarks Evalueringsinstitut »Det kom meget bag os, at de unge med ikke-vestlig baggrund har så stor tillid til egne evner, når man kan se, at den gruppe unge har dårligere faglige resultater end de unge med dansk baggrund.«

»Det kom meget bag på os, at de unge med ikkevestlig baggrund har så stor tillid til egne evner, når man kan se, at den gruppe unge har dårligere faglige resultater end de unge med dansk baggrund,« siger chefkonsulent Anne Sophie Madsen og fortsætter:

»Der ligger en stor udfordring i at få de unge og deres forældre til at navigere bedre, så de unge ikke snubler i uddannelsessystemet. For det fører til mange nederlag.«

»Mit barndomshjem opfylder alle fordommene«

Ahmad Mahmouds forældre stammer fra Palæstina og kom til Danmark i 1986. Parret har fire sønner og tre døtre, og Ahmad er den eneste af de fire sønner, som ikke har været i fængsel. Han er også den eneste, som har en videregående uddannelse.

»Mit barndomshjem opfylder alle fordomme om social kontrol, vold og forældre, som har boet her i 30 år og ikke kan dansk. På de områder, hvor de havde evnerne, har de gjort, hvad de kunne,« siger Ahmad Mahmoud.

Hans mor lavede f.eks. gerne mad til alle, når der var teaterforestilling på skolen. Hans far deltog ikke i forældremøder eller andre arrangementer, og ingen forlangte det af ham.

»Min far var med til den årlige skole-hjem-samtale, men fattede ikke, at lærerne ikke gjorde noget ved det, når de brokkede sig over, at jeg larmede i timerne. Jeg kiggede nogle gange på ham og tænkte: »Du spørger dig selv, hvorfor læreren ikke bare stikker mig en flad«,« siger Ahmad Mahmoud og fortsætter:

»Min far forstod grundlæggende ikke det danske skolesystem. Han kom fra et land, hvor karaktersystemet var 100 point – i Danmark var det 13-talssystemet. Det var han engang også ved at flippe ud over.«

Kan du fra dit eget barndomshjem genkende, at man overvurderer egne evner i skolen og klarer sig dårligt?

»Hør her, der var ikke én eksamen, hvor jeg ikke fortalte folk, at jeg ville få 11 eller 13. Det har jeg så kun fået to gange i hele mit liv. Men man bliver opdraget til at holde facaden – ingen skulle vide, at jeg var blandt de dårligste i klassen,« siger Ahmad Mahmoud.

Ahmad Mahmoud, forfatter og maskinmester »Mine forældre ville også have, at jeg skulle blive hjernekirurg, men det ønske bunder på ingen måde i virkeligheden. For det første har jeg det rigtig dårligt med blod. For det andet var jeg slet ikke på det faglige niveau.«

»Mine forældre ville også have, at jeg skulle blive hjernekirurg, men det ønske bunder på ingen måde i virkeligheden. For det første har jeg det rigtig dårligt med blod. For det andet var jeg slet ikke på det faglige niveau.«

I 2. g tog han en læsetest og fandt ud af, at han var ordblind.

»Det skulle man have fundet ud af i folkeskolen, men det gør man ikke, fordi vi selv holder facaden. Og folkeskolen har ikke kræfterne til at løfte opgaven eller modet til at kræve, at forældrene deltager,« siger Ahmad Mahmoud.

Et oplagt sted at tage fat er i hans øjne at gøre op med de såkaldte ghettoskoler, sprede eleverne og sørge for, at de kan få nødvendig tid og vejledning fra lærerne.

»Når jeg kommer med opfordringen, møder jeg typisk reaktionen: »Hvorfor tager de forældre ikke selv ansvar?« Men nu har vi talt om det personlige ansvar i årtier, og det er simpelthen ansvarsfralæggelse. For vi ved i bund og grund godt, at de mennesker ikke kan løfte det, og derfor er det på tide, at samfundet blander sig og tager over,« siger Ahmad Mahmoud.