Strømmen af migranter og flygtninge til Europa de seneste par år er ubetinget en af tidens største kriser. Forleden skulle EU og vores folkevalgte ledere finde en løsning på denne krise. Det, som de kom op med, var sigende: At modvirke eksport af gummibåde. Det var alt, hvad man kunne enes om. Og det på et tidspunkt, hvor EU og Læger Uden Grænser sejler stadigt tættere på Libysk farvand for at samle så mange migranter som muligt op og sejle dem til Europa.

At EU og vores folkevalgte vil begrænse salg af gummibåde for at dæmme op for menneskesmuglernes fragt af migranter er naturligvis dybt latterligt. Men også meget mere end det. Det udstiller ikke kun, at EU og vores folkevalgte vesteuropæiske politikere intet effektivt foretager sig, det vidner også om en dyb sprække i hele det vestlige systems måde at fungere på. Og det er ikke spor sjovt.

Hvorfor er indvandringen tidens vel nok største krise? Det er den selvfølgelig, fordi den fører til en omfattende og yderst brutal form for kriminalitet. Det gælder især overgrebene mod kvinder. Det er ikke noget nyt, men det kommer nok alligevel som en overraskelse for mange, hvor høj og hvor brutal denne kriminalitet er.

En ny Megafon-måling viser, at halvdelen af danske kvinder frygter overfald. Det er også på den baggrund, at politikerne overvejer at lovliggøre peberspray. Nu, hvor vi også har fået Danmarks Statistiks tal for andet kvartal i år, kan vi se, at antallet af anmeldelser af voldtægt fortsætter med at stige og er næsten tredoblet de sidste cirka to år. Der er også en markant stigning af anmeldelser af vold i samme periode.

Det svinger lidt år for år, men fra en tredjedel til halvdelen af dømte voldtægtsmænd har udlændingebaggrund. Antallet af ikke-vestlige andengenerations-indvandrere, der er dømt for overtrædelse af Straffeloven, er næsten tredoblet de seneste 15 år. Eftersom tredje generation har samme problemer med integrationen som den foregående, ser det ikke ud til, at problemerne forsvinder. Tværtimod.

Ser vi til udlandet, står det også meget slemt til. Tal fra det tyske politi (Polizeiliche Kriminal-statistik, PKS) viser, at voldskriminalitet begået af asylansøgere er 15 gange så høj som tyske borgeres, og hos borgere med udlændingebaggrund er den fem gange så høj. Vi husker endnu de over tusind overgreb nytårsaften i Köln i 2015. I bl.a. London er der sket en eksplosiv stigning i antallet af syreangreb, der i højeste grad er rettet mod kvinder. Antallet af den type angreb, der især kendes fra muslimske lande, er næsten fordoblet det seneste år. Disse statistikker kan, som al anden statistik, diskuteres, og disse tal kan, som alle andre tal, forekomme abstrakte. Så i denne kronik vil jeg prøve at gøre emnet mere konkret.

Liget af en ung kvinde i mosen

I en ny artikel i det anerkendte tidsskrift The National Interest beretter Cheryl Benard, der selv har arbejdet med flygtninge, om kriminalitet blandt flygtninge og migranter. Det handler især om afghanske asylansøgeres kriminalitetsmønster og ikke mindst om deres overgreb på kvinder. Det er skræmmende pointer, Bernard bringer ud i lyset. Så uhyggeligt som liget af en ung kvinde i en tørvemose.

Benard lægger ud med oplysningerne om, at antal af overgreb på kvinder begået af asylansøgere ikke blot er eskaleret, men også er blevet grovere og på en måde vanskeligere at forklare. Den første undren går naturligvis på, at asylansøgere overhovedet begår overgreb i lande, der søger at hjælpe dem. De burde da være taknemmelige, ikke?

Bernards fokus er på Østrig, hvor der har været sager med bl.a. helt unge kvinder, der er blevet bortført og massevoldtaget. Medier og politikere har forsøgt at skjule sagerne, men det er blevet sværere, fordi der faktisk er faldet domme.

Overgrebene sker på festivaler, i svømmehaller, i tog, parker og på gader. Det er også besynderligt, for chancen for at slippe af sted med overgrebene er desto mindre på netop den slags offentlige steder.

Hvorfor gør de det så? Forskellige teorier kan fremføres: Gerningsmændene er fulde, de forstår ikke europæernes seksuelle koder, eller ofrene er promiskuøse kvinder. Men teorierne ligger syge i sengen, de har ingen stærk forklaringskraft. For ofrene er hyppigt mødre med små børn. Forklaringen, der bakkes op af bl.a. tolke og personer, der professionelt arbejder med dette problemkompleks, lyder: Overgrebene er udtryk for en foragt for Vesten, dets borgere og kultur.

Bernard skriver om gerningsmændene: »For dem er europæere fjenden, og det er legitimt at begå overgreb på deres kvinder. På tilsvarende vis ser man sig berettiget til at tage alt muligt andet fra europæerne: boliger, penge, pas. Europæernes love anses for at være ligegyldige, deres kultur har ingen appel, og i sidste ende vil deres civilisation falde sammen og blive overtaget af de indvandrede masser, hvoraf asylansøgerne anser sig selv for at spydspidsen. Du behøver ikke at assimilere dig til europæernes kultur, arbejde hårdt eller opbygge et anstændigt liv, hvor du sørger for dig selv – for disse europæere er ganske enkelt så bløde, at de aldrig vil påføre dig alvorlige straffe for dine overtrædelser, og i øvrigt er europæernes dage talte.«

Djævelsk logik

Det uhyggelige perspektiv, der oprulles, består i, at asylansøgerne netop angriber de mennesker, der har succes, de kvinder, der føler sig lykkelige, når de f.eks. går ture med deres små børn i barnevogne gennem parker, altså der, hvor de føler sig sikre.

For egen regning vil jeg tilføje, at der heri ligger en djævelsk logik. Når forfatteren Søren Ulrik Thomsen i sit essay om Djævelen skal forklare den onde gerning, bruger han et billede, man husker: En mand kommer fløjtende gående hen ad gaden med sin hund. Forbi ham passerer to mænd. Uden nogen som helst anledning giver den ene mand hunden et voldsomt spark, så den hyler højt, og dens ejer bliver dybt chokeret.

Normalt vil man fokusere på gerningsmanden og hans »djævelske« gerning: Overfaldet på en hund med henblik på at ramme en uskyldig, forsvarsløs mand. Overfaldet sker pludseligt, og man kommer til at tænke på Kierkegaards ord: Det dæmoniske er det pludselige. Men man kunne også fokusere på offeret. For hvorfor skulle netop han rammes? Det skulle han, fordi han er et fredeligt og lykkeligt menneske, der kommer med godt nyt. Det er hans glæde, der skal ødelægges. Det er den samme type forklaring, Bernard tilbyder, når hun skriver om asylansøgeres og migranters overgreb på kvinder. Hendes beretning er af den slags, der fører ind i hjertet af et på mange måder uforklarligt mørke.

Vesten består af demokratiske retsstater, hvilket ikke blot betyder, at det er vanskeligt at lukke dens slags gerningsmænd ude pga. asyllovgivning og menneskerettighedskonventioner (juraprofessor Mads Bryde Andersen viste dog en udvej i sin kronik i Berlingske 12. juli), det er også praktisk talt umuligt at slippe af med dem igen. Man må ikke sende dem tilbage, hvis de risikerer repressalier. Selv mordere er vi forpligtet på at beskytte og beholde.

Selvfølgelig er det kun et mindretal, der begår disse bestialske overgreb. Men som det forklares i Bernards artikel, er det foragtende syn på Vesten almindeligt i visse ikke-vestlige kulturer. Man skal desuden huske, at gerningsmændene med tiden så at sige bliver dygtigere til at udføre deres overgreb. Så antallet af overgreb vil vokse, og de bliver sværere at bekæmpe.

Mens vores politikere svigter, ser flere og flere et forbillede i de østeuropæiske stater – med Polen og Ungarn i front – som nægter at tage imod migranter og flygtninge. Disse stater er på mange måder problematiske regimer med illiberale systemer. Polen kritiseres for tiden for at opløse skellet mellem de tre magtinstanser i et liberalt demokrati – om end man retfærdigvis må sige, at det samme er sket i det udemokratiske EU-system.

Vores politikere virker handlingslammede. Det er som dyret, der er fanget i lyskeglen, inden bilen rammer. Så længe EU og vores politikere intet gør ved migrant- og flygtningestrømmen, vil tillidskrisen mellem folk og elite blive større, og mænd og kvinder vil blive udsat for endnu grovere overgreb i stadigt stigende antal. Og med tiden vil de se efter andre løsninger.