Af Troels Gamst

Pædagog, fhv. afdelingsleder på døgninstitution for kriminelle unge

Laver du små banale rapserier eller lidt hærværk, og oven i købet er så uheldig at blive taget for det, vil din sagsbehandler invitere dig og din familie til en samtale og her forsøge at overbevise dig om, at hun ikke synes, det er en god ide, det, du laver.

Hun vil måske tilbyde dig en sanktion, der hedder ungetjeneste, hvor du frivilligt skal rydde op efter dit hærværk. Dine venner vil nok anse dig som en svækling, hvorfor du selvfølgelig ikke skal gøre det frivilligt. Så bare lad være, for din sagsbehandler kan ikke tvinge dig til det.

Render du rundt om natten, i stedet for at ligge i din seng og sove, kan din sagsbehandler tilbyde dig et såkaldt ungepålæg om, at du i stedet skal være derhjemme i din seng. Men der er ikke en egentlig konsekvens bag dette ungepålæg og det er dermed fuldstændig konsekvens-frit, hvis du ikke tager imod tilbuddet. Din sagsbehandler kan nemlig ikke sætte handling bag ordene. Hun vil allerhøjst appellere til, at du overholder det.

Du er heldig, for på et tidspunkt var det muligt for din sagsbehandler elektronisk at overvåge dig. Det, man kalder en fodlænke. Men det har regeringen heldigvis afskaffet. I øvrigt uden at en eneste ung har afprøvet det, så man kender rent faktisk ikke konsekvenserne af det. Sådan en lille strips om anklen, skulle nemlig være værre end at fortsætte med at lave kriminalitet.

Hvis du grundet en masse alvorlig kriminalitet bliver tvangsanbragt, skal du vide, at tvangsanbringelsen ikke er så voldsom som den lyder. I praksis betyder det, at sagsbehandleren mod din vilje bestemmer, at du skal bo et andet sted end derhjemme hos dine forældre. I al fald på papiret. For pædagogerne, hvor du bliver anbragt, må nemlig ikke tilbageholde dig, bare fordi du siger, at du ikke ønsker at være der. Så tag du bare hjem igen - eller ud på gaden til dine kriminelle venner.

Det kan også være, at du er træt af at være der, fordi personalerne tilfældigvis har taget din hash fra dig. Så kan du bare stikke af, og skaffe dig noget nyt. Personalerne ved sandsynligvis godt, at du ikke har nogen penge, og at du dermed må begå ny kriminalitet for at kunne betale hashen - som i øvrigt også er ulovlig at anskaffe og besidde - men uanset det, kan de ikke tilbageholde dig grundet en mistanke om fornyet kriminalitet. Det samme gør sig gældende, hvis du er gammel nok til at få en dom for din kriminalitet.

Bliver du anbragt på en sikret institution vil der være et højt hegn omkring den. Men hvis du er adræt nok, kan du bare kravle over det. En 17-årig morder har lige været stukket af i en måned fra en særlig sikret institution, hvor han var anbragt efter at have være stukket af fra en anden sikret institution. Her må pædagogerne heller ikke tilbageholde dig, hvis du bare gerne vil hjem eller tilbage til vennerne på gaden.

Hvis du ikke er adræt nok, kan du vente, til du skal ud fra institutionen. F.eks. på tur til den lokale købmand, eller måske skal du til en familie-fødselsdag, hvor personalerne selvfølgelig kører dig. Her er det meget lettere at smutte fra personalerne. De må jo ikke holde dig tilbage, hvis du stikker af.

Hvis du ikke lige orker at stikke af, så kan du bare få en af dine venner til at tage hash med ind til dig på institutionen, så du har det at ryge på, når du synes, dine problemer virker uoverskuelige. Din ven kan samtidig tage en mobiltelefon med, så du og dine medgerningsmænd aftaler jeres forklaringer inden retssagen, så I måske slipper for straf. Eller du kan ringe og true vidnerne så alvorligt, at de pludselig ikke tør vidne. Din ven kunne også tage en kniv med, hvis du skulle blive sur på en af de andre unge eller pædagogerne. For dine venner må pædagogerne nemlig ikke visitere, når de besøger dig. Det er præcis derfor, du skal sørge for, at den institution, du skal bo på, ligger tæt på, hvor dine venner bor.

På institutionerne bliver du mødt af en feministisk omsorgskultur, som rigtig gerne vil samtale med dig om, hvordan du har det. Du har endnu ikke lært denne måde at håndtere dine følelser på, så i stedet kan du slå dig ud af institutionerne. Tru dem, eller slå på dem. Så bliver du smidt ud. For den pædagogiske virkelighed magter ikke at møde dig med det, du er bedst til: Nemlig kampen om magten. Formentlig er det den samme årsag, som du er blevet indskrevet på, men det virker til at være glemt for længst, for personalerne handler mest i afmagt.

Personalerne, der skal hjælpe dig ud af dine massive problemer, er i de fleste tilfælde ikke uddannede pædagoger, da pædagogerne ikke har lært nok om, hvilke bandekulturelle adfærdsmønstre, du bringer med dig ind på institutionen, eller om hvordan de skal tackle det. Så pædagogerne har fundet arbejde andre steder, hvor de kan få afprøvet de teorier, de har lært på uddannelsesstederne. Hvis de altså ikke har sygemeldt sig p.g.a. stress grundet sådan en som dig.

Har du et hashmisbrug, hvilke du formentlig har som langt overvejende af dem, der står i samme situation som du, skal du ikke regne med den store hjælp. Personalerne er ikke uddannet til at hjælpe dig med det problem. Sandsynligvis udskriver de dig grundet det, selvom det måske var derfor, du blev indskrevet.

Skulle du lide af en psykisk sygdom, skal du ikke regne med, at personalerne ved noget særligt om, hvad de skal gøre for at tackle den udfordring. Det vil være op til den enkelte. Også selvom du er udredt hos en psykiater som tydeliggør, hvad der er dine helt klare udfordringer.

Ofrene skal du i al fald ikke tænke på. Stik du bare en pistol i munden på en nede i banken, hvis du skal bruge nogle penge til dit hashforbrug. Eller sæt en kniv for struben af ham, du vil have til at udlevere sit Dankort og tilhørende pinkode. Spark nogle mennesker i hovedet, hvis du synes, de kikker forkert på dig. Allerbedst vil det være, hvis du kunne skyde nogen fra den anden bande, som har tiltusket sig en gade af, hvad du mener er dit territorium. Du skal ikke finde dig i noget. Lev livet uden tanke for fremtiden, og gør det, mens du er ung, nu der ikke er reelle konsekvenser for dig. Systemet er tilsyneladende glade for flere ofre, de kan forsøge at hjælpe. Hvis du ikke allerede har taget livet af dem.

Det eneste du har lært af systemet, er, at der ikke er nogen konsekvenser, hvis du bare er under 18 år, og er sej nok til at sige nej til de tilbud, systemet tilbyder dig, og at du er umulig at være sammen med.

Ja, jeg kan godt forstå, du undrer dig. Det gør jeg egentlig også. Men sådan er det med det sociale system, som du er underlagt. Det er helt frivilligt, om du gider at lege med dem, eller du vil lege med dine kriminelle venner. Der er ingen magt bag deres ord, hvis du ikke ønsker at samarbejde.

Jeg vil bare herfra sige held og lykke med fremtiden og med din kriminalitet. Du øver dig og bliver bedre og bedre for hver gang. Jeg ved, hvor det ender med dig, nu ingen rigtig gider at tage ansvar for de handlinger, du ikke selv magter at tage ansvar for. Systemet kunne egentlig sagtens hjælpe dig, hvis de gad og turde. Men heldigvis gør de ikke det. De mener, du bare er et barn, hvilket tilsyneladende er det samme, som at du selv skal vælge dit eget ulykkelige liv.

At du efterfølgende kommer til at koste samfundet uanede midler, og endnu værre, får ødelagt livet for et utal af dine ofre, bryder ingen sig tilsyneladende om. Du er jo bare et barn. Og samfundet hjælper børn - hvis du altså ikke er kriminel.

Dog vil jeg lige advare dig: Når du bliver 18 år, møder du en helt anden form for konsekvens, hvor den mest sandsynlige mulighed er fængsel. Men så lærer du det der. Heldigvis for dig, så ved du allerede nu, hvad du skal være, når du bliver voksen: Nemlig kriminel.