Publicidad

La Comisión Europea ha sido la encargada de crear un nuevo marco legal que regule cómo compartimos y colaboramos en Internet. La propuesta de la nueva Directiva del Copyright está hecha a medida de los lobbies de los derechos de autor y quiere terminar de manera drástica con la libertad de Internet como lo hemos conocido hasta ahora, según una cincuentena de organizaciones de derechos humanos y digitales y de centros de investigación universitarios que denuncian que las libertades fundamentales peligran con este nuevo marco normativo. La votación definitiva en el Parlamento Europeo está planificada para el 20 de junio.

Las 57 entidades que defienden los derechos fundamentales, entre ellas Human Rights Watch y Reporteros sin Fronteras, han firmado un manifiesto en contra de la nueva directiva, así como diferentes centros de investigación líderes europeos. Critican, entre otros aspectos, que la propuesta vulnera la Carta de Derechos Fundamentales de la Unión Europea, es contraria a la legislación del comercio electrónico, y es ambigua e inconsistente en su formulación. La ONG European Digital Rights (Edris) ha creado una web donde encontrar más información y donde se proponen acciones.

¿Qué cambios propone la nueva legislación para los ciudadanos? Veamos algunas consecuencias: si alguien incluye en su blog una citación de un artículo de un periódico y un enlace al artículo original habrá que pedir permiso al diario y pagar derechos de autor; si alguien quiere subir fragmentos de una película a su Dropbox o compartir por We-transfer fotos sacadas de una publicación de Internet, Dropbox y We-transfer estarán obligadas a escanear cualquier material, sea vídeo, foto o texto, y bloquearlo en caso de sospecha de que algún fragmento esté protegido con copyright. Escanear artículos de la web para una investigación científica será complicado, porque el simple hecho de hacer minado de texto -una técnica que usan los buscadors- será delictivo y, por consecuencia, prohibido. En caso de compartir software libre en una plataforma como Github para trabajar con otros desarrolladores de manera colaborativa, si se encuentra sólo un fragmento del código idéntico al código de un software privativo, Github podrá ser denunciada por infracción del copyright y se cerrará el proyecto.



Simona Levi (X-net): «Todo se basa en una visión anticuada de la información, que todavía quiere tasar cada copia, mientras el coste para copiar datos se ha reducido a cero y la velocidad para transportarlas igualó la de la luz «

La propuesta que está sobre la mesa es, para muchas asociaciones de usuarias, inverosímil y contraria a la esencia de Internet tal como la hemos concebido hasta ahora: un espacio de libre circulación de información. Según Simona Levi, defensora de los derechos digitales a través de la plataforma X-limpio, se aplica la lógica del copyright de la era analógica a la sociedad de la información digital. «La directiva obliga a escanear cualquier texto, foto o vídeo antes de colgarlo en la red, para poder reclamar derechos de autor sobre cada copia de estos datos digitales. En caso de que la máquina de rastreo detecte una similitud con el «original protegido», se bloqueará y no se podrá subir a la red, a menos que se paguen derechos de autor. Todo se basa en una visión anticuada sobre la información, que todavía quiere tasar cada copia, mientras el coste para copiar datos se ha reducido a cero y la velocidad para transportarlas igualó la de la luz «. El activista de X-net sostiene que la directiva tiene un paralelismo con la inquisición que quemaba libros a raíz de la invención de la imprenta: «Del mismo modo que la iglesia perdía su poder debido a la libre circulación de los libros impresos, las empresas del copyright pierden su poder con la aparición de la Internet. Utilizan la ley para mantener el statu quo e impedir el avance tecnológico «.

Los artículos 13 y 11 de la nueva directiva son los más flagrantes, según esta activista. El artículo 13 establece que cualquier proveedora de Internet es responsable de las infracciones contra el copyright que hacen las usuarias. Si un bloguero cuelga una foto en su blog que está protegida con copyright, no es responsabilidad del bloguero sino del servicio del blog. Como dice Simona Levi de X-net: «es como si una tienda de cuchillos fuera responsable por el uso que hacen los compradores. Obviamente, no venderán ningún cuchillo a alguien si tienen la mínima sospecha. El resultado de esta ley será un aumento de control, de limitaciones y de prohibiciones, para acabar con los derechos básicos «.

El artículo 11, sobre las citas de prensa es aún más chocante. Restringe el derecho a citar a sólo «fragmentos breves» (sin definir qué es «breve»). Cualquier fragmento que no sea «breve», e incluso el enlace donde aparece el titular del artículo, requiere permiso de la autora. De esta manera se piensa evitar que las noticias sean leídas en medios sociales u otras plataformas sin visitar la web original. A muchas activistas les resulta difícil de entender como este freno a la libre circulación de la información pueda beneficiar a alguien, y es improbable que se pueda mantener un debate libre en la prensa, si no se pueden incluir citas y enlaces.

Según el investigador del CRAI de la UAB Ignasi Labastida, la nueva directiva amenaza «libertades básicas e iniciativas de cultura libre y creación ciudadana que quieren abrir el conocimiento a todos, como la Wikipedia, el software libre y muchos bienes comunes digitales «Ignasi Labastida, responsable de la Unidad de Investigación e Innovación del Centro de Recursos para el Aprendizaje y la Investigación (CRAI) de la Universidad de Barcelona, ​​considera que la actual propuesta de directiva es incoherente e insostenible, e incluso la califica de «chapuza». «Tira del concepto de la propiedad intelectual para salvar modelos de negocio obsoletos, como es el caso de la prensa escrita.

Los grandes medios de comunicación pierden suscriptores y ven que los ingresos de publicidad van a plataformas y medios sociales, donde se comparten las noticias. la industria de la prensa, y también de la música, del cine o del software privativo, está perdiendo ingresos y poder a las nuevas plataformas. La propuesta de la directiva actual debe entenderse como una batalla de poder entre los lobbies de estos dos grupos: por un lado los titulares de los derechos de autor -grandes medios de comunicación y gestoras de derechos de autor como Warner Bross, EMI o Sony- y por otro lado las empresas que controlan la información o los datos, como Google o Facebook. La Directiva del copyright reconoce explícitamente que quiere cambiar el equilibrio entre los dos bloques, dando más poder a los titulares de derechos de autor.

Por el camino se cargan las libertades básicas y las iniciativas de cultura libre y creación ciudadana que quieren abrir el conocimiento a todo el mundo, como la Wikipedia, el software libre y muchos bienes comunes digitales. Tampoco aporta ninguna solución a la concentración de poder de las plataformas, para que simplemente genera otros monopolios», sentencia Labastida.

Ignasi Labastida (investigador de la UB):»La directiva del copyright pretende proteger a los autores, pero en realidad defiende una industria poderosa que en la mayoría de los casos no representa los autores «un ejemplo de una empresa innovadora que deberá plegarse si se aprueba la nueva directiva es Maadix, un servicio de hosting descentralizado que garantiza la privacidad de las comunicaciones y la seguridad de los datos. «Ofrecemos un sistema de nube encriptado similar a Google Drive».

Si la directiva del copyright nos obliga a filtrar todo el material de los usuarios por infracciones de derechos de autor, vulneramos la privacidad de los usuarios, que es nuestra razón de ser. Pero aunque quisiéramos hacerlo, simplemente no podemos pagar este software. Google ha desarrollado un sistema para rastrear vídeos y detectar fragmentos copiados, que les costó 60 millones de dólares. Las licencias de uso de estos sistemas son tan caros que sólo unos cuantos proveedores muy grandes podrán ofrecer el servicio de hosting, filtrando la entrada de cualquier archivo que los usuarios deseen subir a la web. Esto significa el fin de la Internet descentralizada «, explica la fundadora de Maadix. Según Ignasi Labastida, hay una reflexión profunda sobre la propiedad intelectual en el siglo XXI.»

Las herramientas de producción y difusión se han democratizado y provocan un encaje problemático con la definición del autor de la era analógica. Un autor ya no es alguien que escribe un libro que después la editorial publica; o alguien que compone una canción seguida de una campaña de promoción para hacerla conocer. Cualquiera puede escribir un texto y ponerlo en la red, y el coste de difusión de la música se ha reducido drásticamente.

La directiva del copyright pretende proteger a los autores, pero en realidad defiende una industria poderosa que en la mayoría de los casos no representa los autores. Cuando se inventó la nevera, los vendedores de hielo también se tenían que reinventar. Lo siento, pero ha aparecido Internet. El copyright tiene que cambiar, y no vale abusar de la ley para solucionar su negocio, «opina el profesor.

Diego Naranjo, de Edris, avisa que la Directiva Europea del Copyright es muy similar a los mecanismos de filtración que utiliza la industria china de vigilancia del copyright, y que el gobierno chino utiliza para reprimir la disidencia política. «Estos dos usos siempre van ligados, y cuando hay posibilidad de control, termina instrumentalizando por la censura política y la represión,» opina este lobbista por derechos digitales.

Naranjo asegura haber hablado con todos los grupos políticos del parlamento europeo, advirtiendo sobre los peligros de la nueva directiva, pero constata que entre los parlamentarios hay muy poca conciencia y cierta incredulidad de lo que está en juego. Estima que la votación será muy ajustada, y se puede inclinar en cualquier dirección.

L’activisme digital alça la veu contra la directiva europea que vol protegir els drets d’autoria a Internet

57 entitats en defensa dels drets fonamentals promouen un manifest en contra de la nova directiva, a la qual acusen de dur la xarxa a un escenari de control de la informació contrari als seus principis fundacionals

La Comissió Europea ha estat l’encarregada de crear un nou marc legal que reguli com compartim i col·laborem a Internet. La proposta de la nova Directiva del Copyright està feta a mida dels lobbies dels drets d’autor i vol acabar de manera dràstica amb la llibertat d’Internet com l’hem conegut fins ara, segons una cinquantena d’organitzacions de drets humans i digitals i de centres d’investigació universitaris que denuncien que les llibertats fonamentals perillen amb aquest nou marc normatiu. La votació definitiva al Parlament Europeu està planificada pel 20 de juny vinent. Les 57 entitats que defensen els drets fonamentals, entre les quals hi ha Human Rights Watch i Reporters sense Fronteres, han signat un manifest en contra de la nova directiva, així com diferents centres d’investigació líders europeus. Critiquen, entre altres aspectes, que la proposta vulnera la Carta de Drets Fonamentals de la Unió Europea, és contrària a la legislació del comerç electrònic, i és ambigua i inconsistent en la seva formulació. L’ONG European Digital Rights (EDRi) ha creat una web on trobar més informació i on es proposen accions.

Quins canvis proposa la nova legislació per als ciutadans? Vegem-ne algunes conseqüències: si algú inclou al seu blog una citació d’un article d’un diari i un enllaç a l’article original caldrà demanar permís al diari i pagar drets d’autor; si algú vol pujar fragments d’una pel·lícula al seu Dropbox o compartir per We-transfer fotos tretes d’una publicació d’Internet, Dropbox i We-transfer estaran obligades a escanejar qualsevol material, sigui vídeo, foto o text, i bloquejar-lo en cas de sospita que algun fragment estigui protegit amb copyright. Escanejar articles de la web per una recerca científica serà complicat, perquè el simple fet de fer minatge de text –una tècnica que fan servir els buscadors– serà delictiu i, per conseqüència, prohibit. En cas de compartir programari lliure en una plataforma com Github per treballar amb altres desenvolupadors de manera col·laborativa, si es troba només un fragment del codi idèntic al codi d’un software privatiu, Github podrà ser denunciada per infracció del copyright i es tancarà el projecte.

Simona Levi (X-net): «Tot es basa en una visió antiquada de la informació, que encara vol taxar cada còpia, mentre el cost per copiar dades s’ha reduït a zero i la velocitat per transportar-les ha igualat la de la llum»

La proposta que està sobre la taula és, per a moltes associacions d’usuàries, inversemblant i contrària a l’essència d’Internet tal com l’hem concebut fins ara: un espai de lliure circulació d’informació. Segons Simona Levi, defensora dels drets digitals a través de la plataforma X-net, s’aplica la lògica del copyright de l’era analògica a la societat de la informació digital. «La directiva obliga a escanejar qualsevol text, foto o vídeo abans de penjar-lo a la xarxa, per tal de poder reclamar drets d’autor sobre cada còpia d’aquestes dades digitals. En el cas que la màquina de rastreig detecti una similitud amb l'»original protegit», es bloquejarà i no es podrà pujar a la xarxa, a no ser que es paguin drets d’autor. Tot es basa en una visió antiquada sobre la informació, que encara vol taxar cada còpia, mentre el cost per copiar dades s’ha reduït a zero i la velocitat per transportar-les ha igualat la de la llum». L’activista de X-net sosté que la directiva té un paral·lelisme amb la inquisició que cremava llibres arran de la invenció de la impremta: «De la mateixa manera que l’església perdia el seu poder a causa de la lliure circulació dels llibres impresos, les empreses del copyright perden el seu poder amb l’aparició de la Internet. Utilitzen la llei per mantenir l’statu quo i impedir l’avanç tecnològic».

Els articles 13 i 11 de la nova directiva són els més flagrants, segons aquesta activista. L’article 13 estableix que qualsevol proveïdora d’Internet és responsable de les infraccions contra el copyright que fan les usuàries. Si un bloguer penja una foto al seu blog que està protegida amb copyright, no és responsabilitat del bloguer sinó del servei del blog. Tal com diu Simona Levi de X-net: «és com si una botiga de ganivets fos responsable per l’ús que en fan els compradors. Òbviament, no vendran cap ganivet a algú si tenen la mínima sospita. El resultat d’aquesta llei serà un augment de control, de limitacions i de prohibicions, per acabar amb els drets bàsics».

L’article 11, sobre les citacions de premsa és encara més xocant. Restringeix el dret a citar a només «fragments breus» (sense definir què és «breu»). Qualsevol fragment que no sigui «breu», i fins i tot l’enllaç on apareix el titular de l’article, requereix permís de l’autora. D’aquesta manera es pensa evitar que les notícies siguin llegides a mitjans socials o altres plataformes sense visitar la web original. A moltes activistes els resulta difícil d’entendre com aquest fre a la lliure circulació de la informació pugui beneficiar algú, i és improbable que es pugui mantenir un debat lliure a la premsa, si no es poden incloure citacions i enllaços.

Segons l’investigador del CRAI de la UAB Ignasi Labastida, la nova directiva amenaça «llibertats bàsiques i iniciatives de cultura lliure i creació ciutadana que volen obrir el coneixement a tothom, com la Wikipedia, el software lliure i molts béns comuns digitals»

Ignasi Labastida, responsable de la Unitat de Recerca i Innovació del Centre de Recursos per a l’Aprenentatge i la Investigació (CRAI) de la Universitat de Barcelona, considera que l’actual proposta de directiva és incoherent i insostenible, i fins i tot la qualifica de «nyap». «Estira el concepte de la propietat intel·lectual per salvar models de negoci obsolets, com és el cas de la premsa escrita. Els grans mitjans de comunicació perden subscriptors i veuen que els ingressos de publicitat van a plataformes i mitjans socials, on es comparteixen les notícies. La indústria de la premsa, i també de la música, del cine o del software privatiu, està perdent ingressos i poder a les noves plataformes. La proposta de la directiva actual s’ha d’entendre com una batalla de poder entre els lobbies d’aquests dos grups: d’una banda els titulars dels drets d’autor –grans mitjans de comunicació i gestores de drets d’autor com Warner Bross, EMI o Sony– i de l’altra banda les empreses que controlen la informació o les dades, com Google o Facebook. La Directiva del copyright reconeix explícitament que vol canviar l’equilibri entre els dos blocs, donant més poder als titulars de drets d’autor. Pel camí es carreguen les llibertats bàsiques i les iniciatives de cultura lliure i creació ciutadana que volen obrir el coneixement a tothom, com la Wikipedia, el software lliure i molts béns comuns digitals. Tampoc aporta cap solució a la concentració de poder de les plataformes, perquè simplement genera altres monopolis,» sentencia Labastida.

Ignasi Labastida (investigador de la UB): «La directiva del copyright pretén protegir els autors, però en realitat defensa una indústria poderosa que en la majoria dels casos no representa els autors»

Un exemple d’una empresa innovadora que haurà de plegar si s’aprova la nova directiva és Maadix, un servei de hosting descentralitzat que garanteix la privacitat de les comunicacions i la seguretat de les dades. «Oferim un sistema de núvol encriptat similar a Google Drive. Si la directiva del copyright ens obliga a filtrar tot el material dels usuaris per infraccions de drets d’autor, vulnerem la privacitat de les usuàries, que és la nostra raó de ser. Però encara que volguéssim fer-ho, simplement no podem pagar aquest programari. Google ha desenvolupat un sistema per rastrejar vídeos i detectar fragments copiats, que els va costar 60 milions de dòlars. Les llicències d’ús d’aquests sistemes són tan cars que només uns quants proveïdors molt grans podran oferir el servei de hosting, filtrant l’entrada de qualsevol arxiu que els usuaris vulguin pujar a la web. Això significa la fi de la Internet descentralitzada», explica la fundadora de Maadix.

Segons Ignasi Labastida, cal una reflexió profunda sobre la propietat intel·lectual en el segle XXI. «Les eines de producció i difusió s’han democratitzat i provoquen un encaix problemàtic amb la definició de l’autor de l’era analògica. Un autor ja no és algú que escriu un llibre que després l’editorial publica; o algú que compon una cançó seguida d’una campanya de promoció per fer-la conèixer. Qualsevol pot escriure un text i posar-lo a la xarxa, i el cost de difusió de la música s’ha reduït dràsticament. La directiva del copyright pretén protegir els autors, però en realitat defensa una indústria poderosa que en la majoria dels casos no representa els autors. Quan es va inventar la nevera, els venedors de gel també s’havien de reinventar. Em sap greu, però ha aparegut Internet. El copyright ha de canviar, i no val abusar de la llei per solucionar el seu negoci,» opina el professor.

Diego Naranjo, d’EDRi, avisa que la Directiva Europea del Copyright és molt semblant als mecanismes de filtració que utilitza la indústria xinesa de vigilància del copyright, i que el govern xinès fa servir per reprimir la dissidència política. «Aquests dos usos sempre van lligats, i quan hi ha possibilitat de control, s’acaba instrumentalitzant per la censura política i la repressió,» opina aquest lobbista per drets digitals. Naranjo assegura parlat amb tots els grups polítics del parlament europeu, advertint sobre els perills de la nova directiva, però constata que entre els parlamentaris hi ha molt poca consciència i una certa incredulitat del que està en joc. Estima que la votació serà molt ajustada, i es pot inclinar en qualsevol direcció.

https://directa.cat/lactivisme-digital-alca-veu-contra-directiva-europea-que-vol-protegir-drets-dautoria-internet