Umývejte si ruce. Pořádně, nevynechte ani kousíček. „Utužte ochranu, zůstaňte klidní, věřte vědě a nešiřte fámy,“ stojí na transparentu na Pekingském západním nádraží, největším v Číně. Další hlásá: „Vyvarujte se vycházení, noste roušku, udržujte si vzdálenost od ostatních a nepodávejte ruku.“

Ti, kdo nemuseli zemřít

Jistě, pozor na přelidněná místa. Jenže novoroční svátky už na rozdíl od epidemie skončily. A tak úřady čínské zaměstnavatele požádaly, aby své lidi nechali ještě aspoň tento týden pracovat z domova, a mnozí je vyslechli. Stamiliony Číňanů teď pohánějí byznys gigantů jako Alibaba, Tencent nebo Huawei, které už někdy v polovině ledna vytušily příležitost a začaly nabízet část svých firemních platforem zdarma.

Vyplatilo se, konstatuje respektovaný čínský magazín Caixin. Přes aplikaci DingTalk (Alibaba) pracovalo už v pondělí deset milionů firem a 200 milionů lidí, na WeChat Work (Tencent) další miliony společností a ani WeLink (Huawei) si na nezájem nestýskal, právě naopak. Aplikace pod náporem přihlášených uživatelů dokonce dočasně zkolabovaly.

Ale ať už jste zavření doma, nebo se přece jen vydáte do ulic směr zaměstnání, vyhnout se mu je těžké. Koronavirus 2019-nCoV zatím nakazil jen zlomek obří čínské populace a je dobré na to nezapomínat, jakkoli nespolehlivá je oficiální bilance a bohužel také Pekingu nakloněná WHO. Ale Čínu jako takovou zvládl rozhodit slušně, a zcela právem.

Faktem totiž je, že zemřeli lidé, kteří vůbec zemřít nemuseli, a to stejné platí i o nakažených. Protože jiní lidé viru umetli cestu a znásobili jeho nebezpečí nejen dovnitř Číny, ale i pro celý svět.

Boxujte, zpívejte, plačte

Nepřítel jménem 2019-nCoV vrhá stín na celou zemi. Pronikl do domovů, ovládl sociální sítě, opanoval televizi i rádio. Některé čínské provincie už zavedly nonstop telefonní linku, kam se lidé mohou obracet s prosbou o psychologickou podporu, píše AFP s odvoláním na čínskou Sin-chua. Zpravodajská agentura vládní Komunistické strany Číny také rovnou ocitovala expertní tipy, jak čelit „neobvyklým okolnostem“.

Takže: zacvičte si. Zazpívejte. V práci si můžete pověsit boxovací pytel a ulevit si několika dobře mířenými ranami. Pozor na alkohol nebo videohry, obojí vás může rozrušit až příliš. A když bude nejhůř, „když v sobě emoce opravdu hodně dusíte, najděte si nějaké klidné místo a na pár minut se pořádně vyplačte. Pláč vám pomůže. Zachmuřená obloha se rozjasní teprve po pořádné průtrži mračen,“ radí Číňanům doktor Jang Fu-te z pekingské Pej-ťing chuej-lung-kuan i-jüan, třetí největší psychiatrické nemocnice v zemi.

Těžko říct, kolika lidem byla jeho rada k užitku; jisté je, že některé aspoň pobavila. „Celý den přece probrečet nemůžeme?“ glosovali ji na sociální síti Weibo.

Novináři v souvislosti s koronavirem píší o nemocnicích a vakcínách, o obavách a prázdných ulicích, o prevenci a pomoci, a je to tak v pořádku. Ale pozornost si zaslouží i hořký humor, jímž se Číňané proti „neobvyklým okolnostem“ brání. Cenzuře se vysmívají výrazem „oficiální virus“ namísto „koronavirus“, protože v čínštině zní obojí stejně, kuan-čuang ping-tu. Badmintonu, oblíbené pouliční kratochvíli, se oddávají pořád, jenom doma a s rouškou na tváři. A napjatě sledují „závody ve třesení wokem“ – neboli jak na sebe straničtí byrokrati vzájemně přehazují zodpovědnost.

Zaznít totiž musí ještě jedno: mnozí Číňané dávají průchod nejen humoru, ale i oprávněné zlosti. A ta je přímo cílená, cenzura necenzura.

Wuchanský deník

„27. ledna 2020, 5. den karantény Wu-chanu. Můj bratranec se připojil ke skupině dobrovolníků, kteří pomáhají lékařskému týmu. Poslal mi spoustu fotek sebe a zdravotníků v první linii. Roušky jim zakrývají skoro celý obličej, ale i tak je vidět, že se usmívají. Tohle je zásadní na realitě našeho světa: to křesadlo hluboko v srdci člověka. Ohýnek, co nám pomáhá zápasit o život, bojovat, jakkoli to bolí. Ze světa dělá hezké místo, kde stojí za to žít.

Když si vzpomenu na dobu před dvěma týdny, připadá mi jako jiný život. Tušil jsem, že se epidemie vymkne kontrole, a vyrazil nakoupit nějaké roušky navíc a taky dezinfekci. Rodina se mi smála, prý slyším trávu růst. Ale znamená to snad, že jsem chytřejší než oni? Nemyslím si. Jenom lépe znám Komunistickou stranu Číny.

Každý den se lidé na internetu svolávají k pomoci pro své nejbližší. Kamarádi potřebují pomoc pro své prarodiče. Spolužáci pro své rodiče. Tohle jsou lidé, které znám, lidé bezmoci. Včera jsem viděl ve zprávách, že supermarket kousek od nás nabízí extra slevu na zeleninu, kterou poslala charita z (města) Čcheng-tu. Všechna zelenina za 2 RMB/500 g. (RMB: zkratka z renminbi/žen-min-pi, ‚lidová měna‘ – oficiální název jüanu. Tedy necelých sedm Kč za půl kilogramu zeleniny, pozn. red.) Bál jsem se nákupní horečky, a dnešek mi dal za pravdu. Veškerá ‚zelenina laskavého srdce‘ je pryč. Proč ksakru pořádají tak velké akce, které přitáhnou davy?

Od včerejší tiskové konference ve státní televizi se obviňují úředníci z Wu-chanu a Chu-peje. Ale já to vidím jinak. Mají snad přijmout zodpovědnost jenom oni? V roce 2008, při zemětřesení v S‘-čchuanu, mě dojalo premiérovo heslo ‚Čím větší katastrofa, tím silnější země‘. Teď samozřejmě vidíme, co je na tom pravdy. Admini na WeChatu varují, že skupinám na QQ hrozí potíže, protože šíří ‚fámy‘. (Messenger QQ i multifunkční sociální síť WeChat z dílny Tencentu patří k nejpoužívanějším aplikacím v Číně, pozn. red.) Možná by si KS Číny měla víc věřit. Po tolika letech systém vypěstoval spoustu zaslepených stoupenců. Věřte svým loutkám víc! Šokuje mě, jak rychle propaganda na ‚fámy‘ reaguje. Oficiální lži pravdu mrknutím oka překrucují a mění. Když v tomhle sajrajtu nežijete, stěží si to umíte představit.“

Právě jste dočetli výňatek z prvního dílu „Wuchanského deníku“. Knihy s jasným začátkem, ale s koncem zatím v nedohlednu. Tradiční nakladatelství za ní nehledejte: píše ji jeden konkrétní člověk z Wu-chanu a na svém Twitteru ji vydává a ilustruje jeho kamarád, známý čínský kreslíř vystupující pod pseudonymem Badiucao. (Badiucaovi někteří lidé přezdívají „čínský Banksy“, ale to je jen vděčná mediální zkratka. Badiucaova satira cílí na čínský režim i jeho vnější přátele. A přestože si donedávna zakrýval tvář, stejně jako Banksy, loni se odmaskoval, aby sebe i svou rodinu chránil před výhrůžkami ze strany režimu.)

Badiucao… …pochází ze Šanghaje, ale dnes žije v australském Melbourne. „Chinese Aussie artist, hunted by the Chinese governement (čínsko-australský umělec lovený čínskou vládou),“ charakterizuje sám sebe. Je mu 33 let a kdysi v Šanghaji studoval práva, ale pak se na pokoji na koleji spolu se třemi kamarády podíval na dokument o událostech na náměstí Nebeského klidu. Nikdo z mladíků o masakru na Tchien-an-men v životě neslyšel, všem to změnilo život. „Tři hodiny jsme tam seděli v úplné tmě, nikdo ani nevstal, aby rozsvítil. O tom nám na fakultě nevyprávěli,“ vzpomíná Badiucao v loňském rozhovoru s AFP. Po performanci v pařížském Louvru měl Badiucao vystavovat v Hongkongu. Exponáty pro svoji „černou komedii pro Hongkong, Čínu a svět“ si prostřednictvím platformy Taobao nechal natisknout továrnami v pevninské Číně – včetně karikatur Si Ťin-pchinga a Carrie Lamové nebo portrétu zesnulého držitele Nobelovy ceny míru Liou Siao-poa, kterého strana nechala zemřít na rakovinu, a jeho vdovy, básnířky Liou Siy. Pár dnů před vernisáží Badiucaovu rodinu v Číně odvedla policie; to už strana znala jeho identitu, protože si ho spojila s Aj Wej-wejem, kterému Badiucao asistoval v Berlíně. Z výstavy sešlo a maska už byla zbytečná. Wuchanský deník i veškeré své ilustrace k němu teď Badiucao poskytl Deníku N.

8. prosince, den D

Dnes je 6. února 2020 a Wu-chan, velkoměsto na Dlouhé řece kdysi přezdívané Brána do devíti provincií, počítá patnáctý den karantény.

Zatím poslední zápis ve Wuchanském deníku je ze 4. února: „Dneska svítí slunce. Když jsem ráno vstal, sluneční paprsky se mi draly do ložnice, koupala se v nich celá postel. Na okamžik se mi zdálo, jako by byla obyčejná neděle, jako bych se mohl umýt, obléct a vyrazit ven s kamarády na jídlo nebo do kina. Ale hned tu byl zas – ten pocit, že vzpomínám na nějaký minulý život. Roztřídil jsem účtenky, co si schovávám od začátku epidemie. Utratili jsme už skoro tisíc RMB. 1× balení roušek: 599,5 RMB (z toho 282,6 RMB k proplacení). 1× dezinfekční tampony: 128 RMB. 1× dezinfekce na ruce: 33,7 RMB. 1× domácí oxymetr (měřič hladiny kyslíku v krvi, pozn. red.): 139 RMB. 1× digitální teploměr: 83 RMB…“

Čísla a data – ta jsou v tomto příběhu klíčová. Zapomeňte teď na chvíli na počty obětí, jakkoli je to těžké. Díky práci statečných čínských novinářů (včetně těch z Wu-chanu) a vynikající investigativě Caixinu se můžeme vrátit proti proudu času. A aspoň zčásti pochopit, proč se koronavirus 2019-nCoV vymkl kontrole.

Je neděle 8. prosince a wuchanští lékaři vyšetřují nemocného stánkaře z velké tržnice na severozápadě města. Prodává tam přes tisíc lidí, ale zrovna tomuto prodejci je tak zle, že svou práci už nezvládá. Bolí ho na plicích, špatně se mu dýchá, celý hoří. Lékařům se jeho stav vůbec nelíbí a jejich znepokojení ještě vzroste, když podobných případů začne přibývat. Příznaky nemoci přivolávají nepříjemné vzpomínky na těžký akutní respirační syndrom, známější jako SARS. I na to, co se tehdy dělo: zametání informací pod koberec. Perzekuce. Nakažení lékaři i nic netušící „civilisté“, kteří nebezpečnou nemoc nevědomky rozvezli do světa.

A tak se odeberou vzorky a pošlou se z Wu-chanu hned dvojím směrem: do ústředního Centra pro kontrolu a prevenci nemocí (CDC) v Pekingu a Klinického centra pro veřejné zdraví v Šanghaji. Vědci se okamžitě pustí do práce, protože mají podezření, že závodí s časem. V Pekingu za jediný týden dokážou objevit a potvrdit patogen nemoci včetně genetické sekvence zbrusu nového viru; v Šanghaji se jen o pár dní později podaří to samé.

Rychlost vědců je ohromující. „Vláda měla v ruce jeden trumf,“ popíše později výzkumník Meng Sin z pekingského CDC. „Moji kolegové pracovali ve dne v noci a ani ne za dva týdny se jim podařilo vyvinout testovací činidla a rozeslat je do všech provinčních CDC. Jenže s tím trumfem se zahrála hodně chabá hra, protože se do ní hned při první příležitosti vložila politika. A nařídila přísnou mlčenlivost. O tomhle se nesmí mluvit, o tamtom se nesmí mluvit, musíme udržet stabilitu, a tak dále. Takže se výsledky testů zavřely do sejfu.“

Kombinaci k zámku znali jen vyvolení. Jenže čínský internet roku 2019 má k čínskému internetu v roce 2002 daleko. Na sociálních sítích už se tou dobou dávno psalo, že ve Wu-chanu se šíří podivný zápal plic, který se podobá SARS. A wuchanští lékaři začali mít strach.

Plíce plné stínů

Čao Lej z Wuchanské odborové nemocnice vyšetřil svého prvního nemocného dávno před koncem prosince. Symptomy byly na běžný zápal plic trochu nezvyklé, vážnější; CT vyšetření ukázalo plíce plné stínů. Stačilo pár dní a Čaovo infekční oddělení zaplavily stovky pacientů s podobnými příznaky.

V jiné nemocnici se radiolog Li Jün-chua doslechl, že na jeho pracovišti přijali pacienty se symptomy podobnými SARS. Ten samý den, v pondělí 30. prosince, mu ve skupinovém chatu wuchanských lékařů zablikalo varování, že se městem šíří nová epidemie. Stálo za ním osm lékařů, kteří už nechtěli dál čekat – pokud to neudělá vláda, řeknou to sami. Dejte si pozor, psal oftalmolog Li Wen-liang. V mé nemocnici dali do karantény sedm pacientů s diagnózou SARS.

Li Jün-chua pocítil nával úzkosti. Ale stačilo se jen vyspat a bylo trochu lépe, neboť wuchanská komise pro zdravotnictví (lokální ministerstvo) konečně promluvila. A veřejně prohlásila, že potvrdila 27 případů zápalu plic, zato žádný přenos z člověka na člověka, zdravotníky nevyjímaje.

Ten samý den do Wu-chanu dorazil expertní tým z ústředního ministerstva zdravotnictví a do podezřelé tržnice byla vyslána jiná skupina expertů, aby ji zneškodnila. „Tržnici zavřeli, vyčistili a ‚místo činu‘ bylo pryč. Jak máme vyřešit případ, kde nejsou důkazy?! Vystopovat patogen je složitý proces, nemůžete jen najít nakažené zvíře a říct, že tohle je původce,“ rozzlobí se později známý hongkongský epidemiolog Kuan I, který se podílel na objevu viru SARS a z Wu-chanu odjel těsně před vyhlášením karantény. Tamní vládu nepochválil.

Ta přitom už dávno dělala, co bylo třeba. Bohužel však ve prospěch rigidního stranického řádu, nikoli pružného boje s virem. „Harmonizovala“ ostošest: přijala mimořádné kroky k udržení stability (čchi-tung wen kchung ťi-č‘) a nařídila nemocnicím, klinikám a dalším zdravotnickým zařízením mlčet.

Ve středu 1. ledna wuchanská policie oznámila, že potrestala osm lidí za šíření fám, a vláda znovu ujistila veřejnost, že neví o žádném mezilidském přenosu. Načež v tom pokračovala den co den, jen s tím, že mírně zvyšovala počet nemocných – dokud se v neděli 5. ledna neodmlčela. A mlčela až do soboty 11. ledna.

Inspekce zpěváků s ucpaným nosem

Čím to? Oficiální vysvětlení chybí. Neoficiální zní, že se blíží nejdůležitější rituál čínského politického roku: tzv. dvě schůze (liang chuej), výroční sjezd Všečínského shromáždění lidových zástupců (kterému se ve světě říká čínský parlament, přestože to není úplně přesné) a poradního shromáždění. A počátkem ledna se v předzvěsti sjíždějí jejich provinční pobočky – ergo plné ruce se zájmy strany, ale i se svými vlastními. Provinční vlády potřebují do ústředí vysílat sebevědomý signál moci a kontroly, je to existenční nutnost.

11. ledna, kdy byl původce nemoci oficiálně potvrzen jako nový typ koronaviru, vyslala wuchanská vláda sebevědomý signál také směrem dolů. Lidé ve Wu-chanu – a spolu s nimi celý svět, protože tehdy už epidemii pozorně sledovala také zahraniční média – vyslechli staré dobré ujištění „žádný mezilidský přenos, žádný nakažený zdravotník“, ba co víc, počet nakažených klesl na 41.

12. ledna vláda oznámila, že nejsou žádné nové případy.

13. ledna oznámila to samé.

14. ledna to samé (přičemž tou dobou už minimálně tušila opak). Plus expert z Pekingu Wang Kuang-fa ujistil, že nemoci „lze předcházet a je pod kontrolou“ (po Wangově návratu do Pekingu se zjistí, že je nakažený).

15. ledna žádné nové případy,

16. ledna znovu. Veřejné mínění bylo harmonizováno a nevědoucí Wuchanští mohli začít ve velkém vyrážet na novoroční cesty po celé Číně i za její hranice.

Vláda se mezitím dál otáčela kolem příprav dvou schůzí, stranických obřadů a novoročních oslav. Ještě 21. ledna prováděla inspekci tanečních a pěveckých souborů, kde umělcům ve výtečném výkonu podle stranických zápisů bránilo „nachlazení, ucpaný nos a tělesná slabost“.

Výmluvným příkladem je už neděle 19. ledna. Provinční tajemník KS Číny Ťiang Čchao-liang se sešel s vodohospodáři i penzionovanými kádry a guvernér provincie Wang Siao-tung mu dělal společnost také na armádní oslavě Nového roku. Tajemník strany ve Wu-chanu Ma Kuo-čchiang zase zavítal na zasedání rady pro budování a hodnocení strany. Ten samý den se v rezidenční komunitě Paj-pu-tching konal slavnostní novoroční banket, kde se sešlo 40 tisíc lidí; další desítky tisíc proudily z města i dovnitř něj. „Brána do devíti provincií“ zůstávala doširoka otevřená.

V pondělí 20. ledna vystoupil generální tajemník strany Si Ťin-pching a všem kádrům napříč Čínou nařídil, aby se epidemii rázně postavili. Wuchanský tajemník Ma a jeho soudruzi se na schůzi stálého výboru zaměřili na jiná slova předsedy Si: klíčovou frázi „zůstat věrni původním ambicím, držet se pevně cíle“ o budování socialismu s čínskými rysy a velké obrodě čínského národa. Koronavirus na programu nebyl; ten na jiné schůzi řešil wuchanský muž č. 2, starosta Čou Sien-wang.

Líbí se vám článek Deníku N? Pokud nechcete přijít o ty další, objednejte si do mailu některý z našich přehledů, které pravidelně posíláme. Vybrat si můžete na této stránce

Doktor Čung v koutě vagonu

Pondělí 20. ledna – neboli den, kdy v médiích promluvil slavný čínský lékař Čung Nan-šan, jinak také objevitel viru SARS. A konečně oznámil, že virus se přenáší také mezi lidmi a jediný superpřenašeč nakazil čtrnáct zdravotníků. Čunga ovšem povolali hlavně proto, aby napravil ztrátu tváře a minimalizoval škody. Dnes už čtyřiaosmdesátiletý lékař dostal 18. ledna příkaz, ať se z domovského Kantonu okamžitě odebere do Wu-chanu, ale zvláštní dopravu mu nezajistili. A tak renomovaný expert večer nasedl do rychlovlaku a celou cestu do středočínské metropole strávil v koutku jídelního vozu.

Na místě pak už jen potvrdil to, co vyčerpaní wuchanští lékaři z první linie už dávno zakusili na vlastní kůži. „Všichni doktoři z naší nemocnice věděli, že neříkají pravdu; viděli jsme něco úplně jiného.“ „15. ledna jsem já sám zjistil 50 případů (infekce plic), ale komise pořád hlásila 41.“ Tolik dva lékaři pro Caixin, kteří žádali o anonymitu, a těžko se jim divit. Měli přísný zákaz mluvit s novináři, kteří riskovali stejně tak – reportéra Caixinu zbili hlídači u zavřené tržnice.

A vzpomínáte na radiologa Li Jün-chuu, kterému se na Silvestra tak ulevilo? Dlouho mu to nevydrželo. 6. ledna objevil stíny na CT snímku svého kolegy, který do inkriminované tržnice prý nikdy nevstoupil. Chtěl to zveřejnit, ale vedení mu to zakázalo. Pacientů mezitím skokově přibývalo. „První den dva tři, další čtyři pět, a pak se to už jen násobilo,“ popsal Li pro Caixun. V sobotu 18. ledna objevil infekci u 86 lidí a pak už to bylo každý den přes sto. CT přístroj byl tak přetížený, že přestával fungovat. Až bilance nakažených nakonec přestala stoupat, protože přesáhla denní kapacitu přístroje. Jak říká Li: „Nikdy jsem žádný virus neviděl růst tak rychle. Je to neskutečné.“

Onemocněl i další kolega Liang Wu-tung – nejdřív horečka, pak vážný nález na plicích. Převezli ho do jiné nemocnice, za lepší péčí, ale marně. Život už mu nezachránili. Další obětí se teď o víkendu stal teprve osmadvacetiletý farmaceut Sung Jing-ťie, který nastoupil na směnu 23. ledna a pracoval deset dní v kuse. Když se konečně zastavil, šel se prospat na ubytovnu. A pak už se neprobudil; jako příčina smrti se uvádí zástava srdce kvůli vyčerpání.

Dr Liang Wudong who got infected while treating coronavirus patients in Wuhan China, has become the first doctor to die of the deadly virus. Doctor, u will remain on our minds and in our hearts for paying the ultimate prize for humanity pic.twitter.com/Fg1DqCsOkl — Dr Boni Khalwale, CBS (@KBonimtetezi) February 3, 2020

A dnes přišla další zdrcující zpráva. Koronavirus zabil doktora Li Wen-lianga, jednoho z osmi lékařů-whistleblowerů, kteří 30. prosince varovali své kolegy a byli za to stranou potrestáni. Li onemocněl koncem ledna, 1. února test potvrdil nákazu 2019-nCoV.

Takže teď je ten pravý čas, kdy znovu vzpomenout na všechny nemocné i mrtvé. Na ty stávající, ty nepřiznané i všechny ty budoucí. Kdy myslet na jedenáct milionů lidí ve Wu-chanu a mnoho dalších milionů v jiných městech, které uvěznily pompézně vyhlášené, ale sotva připravené karantény. Kdy si připomenout všechny ty žerty o netopýrožroutech a přelidněné Číně, zavřené dveře obchodů a restaurací i zákazy vstupu do bytů – tím posledním jsou vinni někteří Číňané, kteří organizují sousedské hlídky a navrátilce z Chu-peje vyhánějí.

A pak, po tom všem, se znovu s odstupem podívat na prohlášení Světové zdravotnické organizace, která vládce Čínské lidové republiky opakovaně ocenila. Za transparenci i za „dramatickou akci“.

Zůstaňte v obraze a sledujte nejčerstvější informace kolem koronaviru na jednom místě.