Kolmekymmentä vuotta sitten maailman tunnetuin taiteilija Andy Warhol lähdetti hengen itseltään taikauskolla ja turhamaisuudella. Kuolleista ei saa puhua pahaa, mutta Andy haukkui aina itsekin elävät ja kuolleet, aivan varmasti haukkui minutkin, joten eiköhän anneta mennä.

Andy, jonka kuuluisimmat taideteokset olivat sarja tomaattikeittopurkkeja, sarja Marilyneitä ja sarja Liz Tayloreita, hoiti tulehtunutta sappirakkoaan taikakristalleilla, joita pudotteli pöksyihinsä.

Hänellä oli vitamiinit, rakonhieroja ja katoliset messut, joiden piti parantaa tulehdus.

Ei Andy halunnut julkisuuskuvaansa mitään sairaalakäyntejä, pois se hänestä!

Minä kuuluin samaan kirpputorijengiin Andyn ja hänen parhaan ystävänsä Stuartin kanssa New Yorkin vuosinani. Me katselimme kalpean Andyn kalpenevan entisestään viimeisenä kevättalvenaan. ”Mene lääkäriin”, me sanoimme, mutta pitkään tingittyään Andy osti uuden, litteän taikakristallin ja sujautti sen vyönsä alle.

Pitkin talvea 1987 paperinvalkoinen Andy piteli kipeää kylkeään, kun noudimme hänet limusiinilla katedraalin portailta. Ystävänpäivän juhlissa 14.2. hän ei enää pidellyt kylkeään, sillä siihen ei voinut enää koskea. Paluumatkalla juhlista Stuart sanoi minulle: ”Kyllä Andyn pitäisi mennä sairaalaan!”.

Muutama päivä myöhemmin Andy soitti Stuartille lainatakseen limusiinia ja mennäkseen leikkaukseen, johon hänen lääkärinsä oli häntä taivutellut jo kuukausia. Sen verran Andy päätti pitää taukoa työstään, sillä kipu esti maalaamisen.

Siitä yöstä lähtien meidän kenenkään elämä ei ole ollut entisellään

Kitupiikki Andy tarvitsi kyydin, ja taksi olisi maksanut kolme dollaria! Sitä paitsi joku olisi voinut saada vihiä, että taitelija menee sairaalaan. Ei Andy halunnut julkisuuskuvaansa mitään sairaalakäyntejä, pois se hänestä!

Oli viikonloppu. Oli yhdestoista hetki.

Sairaalassa leikkaus venyi tarpeettomasti. Kaikki mikä voi mennä pieleen, meni pieleen. Herättyään Andy vaati ”Haluan olla yksin, haluan olla rauhassa”, ja lääkärit tottelivat. Andy kieltäytyi erityistarkkailusta, ja lääkärit tottelivat. Andy kieltäytyi talon omasta yöhoitajasta, eikä hänelle varta vasten tilattu vuokrahoitajakaan kelvannut vuoteen vierelle. Edes sukulaisilleen tai työtiimilleen hän ei ollut kertonut mitään.

Kun Andy vihdoin aamuyöstä löydettiin, hän oli jo sininen, ja kuolonkankeus oli alkanut jo asettua häneen.

Stuart väitti, että hoitaja, jonka oli määrä käydä Andyä katsomassa, nukahti. Siitä yöstä lähtien meidän kenenkään elämä ei ole ollut entisellään.

Raskasta oli nähdä aivan kesken jäänyt suuren taiteilijan elämä ja työ. Ja sitäkin raskaampaa oli nähdä kahden miehen huikean ystävyyden katkeavan. Siihen loppui heidän yhteinen kitsastelunsa ja tähtitieteelliset taideostoksensa.

”Kukaan ei ole koskaan korvannut häntä”, vanha Stuart sanoi, kun vierailin hänen luonaan toissakesänä. Kyyneleet kimalsivat hänen silmissään.

Andylle piti käydä vain ja ainoastaan hyvin, mutta kohtalo oli eri mieltä.

Andy Warhol uskoi aina hyvään lopputulokseen. Hänen itsetuntonsa oli aivan rajaton, valtava, sillä hän oli omasta mielestään yksinkertaisesti paras kaikessa, millä oli mitään väliä, eikä kilpailua ollut.

Hän oli paras nuukailussa ja rahan tekemisessä. Paras ideavaras ja ahkerin työnsä toteuttaja. Paras teettämään työnsä muilla. Paras pyörittämään muotokuvan tilaajat pikkusormensa ympäri. Paras delegoimaan managerilleen Fredille kaikki ikävät asiat, kuten galleristit.

Andy oli paras, ja viiltävän älykäs. Andy ja Stuart olivat kuin kaksi hullua neroa ja parhaat ystävät.

Andy uskoi suojeluspyhimyksiin ja taikakaluihin yli lääketieteen. Hänelle piti käydä vain ja ainoastaan hyvin, mutta kohtalo oli eri mieltä.

Kevättalven koittaessa me kirpputorijengin jäljellejääneet jäsenet olemme ikävöineet Andyä jo kolmekymmentä vuotta. Ja yhä me mietimme: miksi me emme olleet Andyn vuoteen vierellä vartioimassa hänen paranemistaan, hänen untaan?

Heli Vaaranen

Kirjoittaja ystävystyi 1980-luvulla Andy Warholin ja hänen parhaan ystävänsä Stuartin kanssa, ja alkoi kulkea kaksikon kanssa päivisin kirpputoreilla ja iltaisin taidemaailman juhlissa. Warholin äkillinen kuolema lopetti leikin kokonaan, ja Vaaranen palasi Suomeen opiskelemaan.

Heli Vaaranen on valtiotieteen tohtori, sosiaalitieteilijä ja psykoterapeutti. Hän johtaa Väestöliitossa parisuhdepalveluita. Vaarasen intohimona on saada eronneet parit rauhanneuvotteluun ja rakentaa uusia alkuja pareille parisuhdekriisien jälkeen. Hän kehottaa sinkkuja välttämään nolla-aikaa.