Suomen kansallismuseon uusi näyttely inkeriläisistä on koottu Lea (kuvassa) ja Santeri Pakkasen sekä Meeri Koutaniemen keräämän aineiston pohjalta.

Suomen kansallismuseon uusi näyttely inkeriläisistä on koottu Lea (kuvassa) ja Santeri Pakkasen sekä Meeri Koutaniemen keräämän aineiston pohjalta. Jaani Lampinen / Yle

Toimittaja Lea Pakkanen kulki inkeriläisten jäljillä eri puolilla Venäjää yhdessä isänsä, toimittaja Santeri Pakkasen sekä valokuvaaja Meeri Koutaniemen kanssa.

”Kysyin lapsena äidiltäni, keitä me oikein olemme? Äiti vastasi: olemme inkeriläisiä, mutta älä kerro siitä kenellekään.”

Näin muistelee 58-vuotias Elena Shevakova, joka on yksi tuhansista Suomeen muuttaneista inkeriläisistä.

Tänä keväänä tulee 30 vuotta siitä, kun presidentti Mauno Koivisto antoi inkerinsuomalaisille mahdollisuuden tulla paluumuuttajina Suomeen.

Ajankohtaisen kakkosen tv-lähetyksessä Koivisto sanoi, että inkeriläisiin soveltuvat takaisinmuuttajien kriteerit, "vaikka suvut ovat siellä varsin pitkään eläneet".

Se oli uutinen.

Yli 30 000 inkeriläistä tarttui tilaisuuteen ja muutti vuosina 1990-2016 Suomeen.

Seitsemänvuotias Lea vanhempineen oli yksi heistä.

Ennen lähtöään Petroskoista hän kirjoitti mummolleen saunan oveen "hei hei mummo, älä ikävöi meitä".

Sama ovi, josta edelleen voi erottaa liidulla venäjäksi kirjoitetut sanat, on esillä Suomen kansallismuseossa Helsingissä (siirryt toiseen palveluun).

Norillag Siperiassa oli yksi Neuvostoliiton Gulag-vankileirijärjestelmän suurimmista ja ankarimmista leireistä. Hiiltä kaivaneiden naisvankien parakkien rauniot häämöttävät lumen ja jään keskellä. Osa vangeista on haudattu samaan rinteeseen. Meeri Koutaniemi

Täit tipahtelivat ja tavara vaihtui ruokaan

Nyt Lea Pakkanen on 36-vuotias helsinkiläinen toimittaja sekä sosiaali- ja kulttuuriantropologi. Hänelle on tärkeää, että ihmiset saavat tietää inkeriläisten karusta kohtalosta.

Pakkanen teki viisi kenttätyömatkaa eri puolille Venäjää yhdessä isänsä, toimittaja Santeri Pakkasen sekä valokuvaaja ja dokumentaristi Meeri Koutaniemen kanssa.

He kulkivat inkeriläisten jalanjäljissä, haastattelivat ja kuvasivat usean vuoden aikana myös Suomessa asuvia inkeriläisiä.

Kansallismuseon näyttely Inkeriläiset - unohdetut suomalaiset on Pakkasten suunnittelema ja koottu heidän sekä Koutaniemen aineiston pohjalta.

”Meitä kuljetettiin Siperiaan tavaravaunussa kuukauden ajan. Makasin kolmikerroksisen kerrossängyn alimmalla laverilla, täitä vaan tippui ja nälkää nähtiin.

Vaihdoimme mukana olleita tavaroitamme ruokaan. Pikkusiskoni Elvira kuoli tuolla matkalla. ”Aino Makkonen, 93 vuotta

Näkymä Lena-joelta, jota pitkin inkeriläisiä karkotettuja kuljetettiin tuhansia kilometrejä Jäämeren rannalle. Meeri Koutaniemi

Vankileirejä ja pakkotyötä kaivoksissa

Inkeriläisiksi kutsutaan Suomenlahden etelä- ja itäpuolelle muuttaneita savolaisia ja karjalaisia sekä heidän jälkeläisiään.

Karkotukset, teloitukset ja vankileirit sekä suomen kielen ja luterilaisen uskonnon kieltäminen tyhjensivät lähes 140 000 inkerinsuomalaisen kylät.

Erityisesti heitä vainottiin 1920–1950-luvuilla.

Inkeriläiset määrättiin pakkotyöhön muun muassa kaivoksille ja metsätöihin.

Neuvostoliiton vankileireillä tai vankiloissa olleiden inkerinsuomalaisten tarkkaa määrää ei tiedetä.

– On ollut riipaisevaa nähdä Jakutiassa ja Norilskissa, minkälaisiin paikkoihin inkeriläisiä laitettiin. Karuus, kylmyys ja pakkotyö. Noissa paikoissa ihmisarvolle ei ollut sijaa, Lea Pakkanen sanoo.

Inkerinmaan kylät tyhjenivät kun ihmisiä karkotettiin Siperiaan tai pakkotyöhön vankileireille. Tanja Ylitalo / Yle

Jatkosodan loppuvuosina inkerinsuomalaisia siirrettiin Suomeen sotatoimialueeksi joutuneelta Inkerinmaalta.

Kun Suomen ja Neuvostoliiton välinen sota päättyi 1944, alkoi inkeriläisten paluu Neuvostoliittoon (siirryt toiseen palveluun). Se merkitsi karkotusten jatkumista.

Näyttelyssä kerrotaan viisihenkisestä inkeriläisperheestä, joka palasi takaisin Neuvostoliittoon. Lähdön hetkellä he antoivat muutamia esineitä muistoksi naapureilleen.

Lupauksista huolimatta perheestä ei kuulunut enää koskaan mitään. Viimeiseksi elonmerkiksi jäi Suomen puolelta juuri ennen rajanylistystä lähetetty postikortti, jossa luki: ”Nyt meitä lähdetään viemään, emme tiedä minne.”

Pelko tukki suut vuosikymmeniksi

”Kouluaikoina Neuvosto-Virossa inkeriläisiä ei mainittu sanallakaan ja oli parempi, että piti suunsa kiinni koko asiasta.

Se mitä tiedän inkeriläisyydestä, on tullut isovanhempien kautta, kaikki ne koettelemukset, joita he ovat saaneet kestää ovat jättäneet heihin jälkensä."Robert Makkonen, 44 vuotta.

Norilsk on nykyisin Venäjän saastuneimpia kaupunkeja. Kaivosteollisuuden päästöt ovat tuhonneet puut 15 kilometrin säteellä kaupungista. Meeri Koutaniemi

Pelko on estänyt ihmisiä puhumasta aina näihin päiviin saakka. Lea ja Santeri Pakkanen sekä Meeri Koutaniemi saivat huomata sen tavatessaan inkeriläisiä.

Jo sovittu tapaaminen saatettiin perua.

– Harva suomalainen tietää, keitä inkerinsuomalaiset ovat ja kuinka heidän menneisyytensä on tärkeä osa suomalaisuuden historiaa, toteaa valokuvaaja Meeri Koutaniemi.

– Ylläpidetty hiljaisuus on luonut haavan, joka ei parane, ennen kuin tapahtumat tuodaan niin inkerinsuomalaisten kuin suomalaisten tietoon ja tunnustettavaksi.

”Kun kävimme kirjeenvaihtoa Neuvostoliiton puolelle jääneiden sukulaistemme kanssa, heidän kirjeensä saapuivat meille avattuina. Tiesimme, että he eivät uskalla kirjoittaa huonoja uutisia sen vuoksi.

Jos kirjeen välistä löytyi kuiva oksa, tiesimme, että jotakin ikävää on sattunut.”Arvi Kähäri, 1925-2019

1930-luvulla poliittisten vainojen yltyessä Neuvostojohto halusi eristää vangit muusta yhteiskunnasta. Vankileirien sijainnit salattiin, eikä niitä merkitty tavallisiin karttoihin. Norilsk pysyi suljettuna kaupunkina Neuvostoliiton hajoamiseen saakka. Meeri Koutaniemi

Palautusta pelättiin, eikä ovea saanut avata

Kansallismuseon näyttelyssä on ensimmäistä kertaa esillä pala lakanaa, johon inkeriläinen matematiikanopettaja Amalia Susi kirjoitti kohtalostaan vankileireillä ja karkotuksessa. Lakanan muistelmineen hän ompeli piiloon patjan sisään.

Suomeen jääneet inkeriläiset pitivät sodan loppumisen jälkeen matalaa profiilia. Inkeriläisistä tuli ulkopoliittisesti arka puheenaihe Suomessa vuosikymmeniksi.

Nykyisin Suomessa asuu arviolta 50 000-70 000 inkeriläistä.

”Äiti pelkäsi koko elämänsä, että hänet vielä löydetään ja palautetaan Neuvostoliittoon. Isä kielsi meitä ehdottomasti avaamasta ikinä ovea vieraille. He veisivät äidin pois, Neuvostoliittoon. Se oli suurin pelkomme.” Reijo Rautajoki , 72 vuotta.

Jutun lähteenä on Inkeriläiset –unohdetut suomalaiset -näyttely, jonka käsikirjoituksesta vastaavat Lea ja Santeri Pakkanen. Näyttely on avoinna Suomen kansallismuseossa 24.1.-19.4.2020.

Lue myös: Inkeriläisyys pakotti pienen Eila Nikitinan työleireille Neuvostoliittoon – "Nyt ihmettelen, miksi olen lykännyt kysymyksiä"

Aiheesta voi keskustella lauantaihin kello 23.00:een saakka.