Kummallinen paradoksi: elokuvissa käydään koko Suomessa enemmän kuin vuosikymmeniin, mutta Helsingin elokuvateatteritilanne on muutamassa vuodessa muuttunut katastrofaaliseksi.

Jos Maxim suljetaan, Helsinkiin jää kaksi Finnkinon monisaliteatteria eli multiplexiä sekä Cinema Mondon pyörittämä piskuinen korttelikino Kino Engel. Sofiankadulla sijaitsevan Engelin kahdessa salissa on vähemmän paikkoja kuin Tennispalatsin tai Kinopalatsin pienimmissä saleissa.

Saleja olisi 620 000 asukkaan Helsingissä sitten kolmessa teatterissa yhteensä 26.

Reykjavikissa on 122 000 asukasta ja kahdeksan elokuvateatteria, joissa yhteensä 29 salia.

900 000 asukkaan Tukholmassa on 15 teatteria ja niissä 77 salia. Maximin ja Kino Engelin kaltaisia niin sanottuja art house -teattereita on laskentatavasta riippuen 6-7, niissä yhteensä viitisentoista salia.

Kahden salin 601-paikkainen Maxim on erikoistunut laatuelokuvaan, ja se on suosittu. Sen 150 000 käyntiä vuodessa on samaa luokkaa kuin Kansallisteatterin kävijämäärät. Täyttöastetta, jonka on laskettu olevan hieman yli 20%, on väitetty pieneksi, mutta elokuvateatterille se on jopa korkea. Elokuvissakäynti on sesonkiluonteista. Viikonpäivistä kuumaa aikaa on viikonloppu ja Suomessa vuositasolla etenkin syksy, vuodenvaihde ja alkuvuosi. Yksi täysien salien aika on alkamassa nyt joulusta.

Kiinteistön omistajalle ei tietenkään merkitse mitään mikään muu kuin vuokra. Tontista saa enemmän rahaa, jos Maximin ison salin purkaa ja paikalle rakentaa lifestyle-hotellin. Ilmarinen pelasi mediapeliä ovelasti ja sai paradoksaalisesti Maximin tuhoamisen näyttämään kulttuuriteolta. Esille tuli hotellimiehen vahva elokuvatausta, jolla tulevien aikeiden kauneutta perusteltiin. Tosiasiassa hän oli lähtenyt elokuvabisneksestä kylmälaite-alalle jo yli 30 vuotta sitten, ennen videolaitteiden tuloa ja multiplex-kulttuuria.

Helsingin suuntaus vie kohti isosti markkinoitujen amerikkalaiselokuvien diktatuuria. Eilen uudesta Hobitista oli pääkaupunkiseudulla 40 eri näytäntöä. Neljäkymmentä. Helsingin, Espoon ja Vantaan alueella siis alkoi päivällä ja illalla uusi Hobitin esitys keskimäärin vartin välein.

Luonnollisesti sitä esitetään, mikä vetää. Hobitti olikin jo tuota ennen saanut viiden ensimmäisen esityspäivänsä aikana Suomessa 150 000 katsojaa.

Eilen pääkaupunkiseudulla oli katsottavissa Finnkinolla yhteensä 30 elokuvaa – joista melkein kolmannes sellaisia, joita esitetään enää päivänäytöksissä – ja Kino Engelissä lisäksi kolme sellaista, joita Finnkino ei enää näyttänyt.

Nyt on joulukuun puoliväli. Lokakuussa Suomen ensi-iltansa saaneista 21 elokuvasta pyörii Helsingissä Finnkinon teattereissa päivänäytökset mukaanlukien enää seitsemän. Luku nousee kuitenkin kymmeneen, jos lasketaan myös Kino Engel.

Kuusi vuotta sitten, Maximin ollessa vielä itsestäänselvyys, Helsingin kaupungin elokuvapoliittinen työryhmä esitti, että kaupunkiin pitäisi rakentaa yksi laatuelokuville omistettu viiden salin teatteri, jossa olisi tuhatkunta paikkaa. Tällainen keskus arvioitiin paitsi tarpeelliseksi kulttuurin kannalta, myös kannattavaksi liiketoiminnaksi. Sitä ei ole nähty, koska alkuinvestoinnit ovat korkeat, sen sijaan Maximia ollaan nyt Ilmarisen toimesta purkamassa.

Aika, jolloin uusi elokuva on mahdollista nähdä valkokankaalta on lyhyt. Se vain lyhenee, kun salimäärä pienenee ja isoimmat leffat kuten Hobitit jyräävät tullessaan kaiken alleen.

Pitkä elokuva on siitä erikoinen taiteenlaji, että sekä kaupallisimmat tuotteet että haastavin taide ja aivan kaikki sävyt siltä väliltä asetetaan monisaliteatterin lippuluukulla huoletta rinnakkain. Sen tietää, mikä osuus häviää lopullisesti, jos Maximin kaltaiset art house -teatterit tuhotaan. Nyt niin on käymässä.

Korjaus 16.12. klo 17.09: Kino Engelin saleissa on 94 ja 76 paikkaa. Kinopalatsissa on viisi Kino Engel 1:ta pienempää salia.