Nu har jag ju inte för avsikt att göra detta till varken en trädgårdsblogg eller en detta-har-jag-gjort-idag-blogg. Men jag vill, som kontrast till allt gnäll om att barnen far illa och vår kultur är på väg ner i diket, visa att jag nog har ett liv och att jag njuter av detta. Och så vill jag dela med mig av en ganska speciell upplevelse.

Imorse när vi steg upp visade termometern -10,6 grader. Att vi trots detta kunde gräva upp morötter och palsternacka till middagen är egentligen inte så konstigt.

Vad som var mer udda är sallaten som vi grävde fram ur snön. Den hårda kölden till trots var sallaten lika god som tidigare i höst, tack vare det skyddande snötäcket.

Av någon anledning känner jag att jag vill påpeka följande: Det finns en människa bakom varje uttalande eller blogginlägg. Uttalandet är inte människan. Definiera inte havet genom en droppe vatten. Lägg hellre droppen på ett frö, låt de gro och se vad som växer fram. Kanske en strandaster som dricker ur brackvattnet, pinas av havsstormarna och sköljs av vågornas skvalpande. Men vad saken än gäller: undvik invasiva arter som kväver allt annat.

Med andra ord: Var öppen men kritisk! Klart som korvspad, eller hur?