Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

När landet med ett av världens högsta skattetryck tar ett stort ansvar för flyktingkatastrofen finns stor anledning att titta extra på vad vi lägger pengar på. Framför allt vart våra biståndspengar går, vars syfte just är att hjälpa i katastrofer bland annat.

Varje svensk ger via skattsedeln ca 11 kronor per person och dag. Oavsett inkomst. Det är ca 4 000 kronor per person. Värt att ha i minne när vi nu pratar om att alla måste bidra menar jag. Sedan menar jag inte att folk inte ska ge själva utöver det, bara att retoriken att folk måste bidra haltar.

Alla bidrar redan med 4 000 kronor per år, från den ensamstående mamman i förorten till miljonären.

I ett nytt samarbete med tecknarna “I fablernas land”.

2014 var lilla Sverige med sina 9 miljoner invånare en av världens största humanitära givare.



Vi kom på andra plats över den rika världens utvecklingspolitik enligt Sidas hemsida.



2015 är biståndet 27,5 miljarder kronor.

Det är en enorm summa, vilket förklarar varför vi hamnar så högt upp i all ranking varje år.



Pengarna ska går till sex olika områden.

Notera att ingenstans står det något om politik, organisering eller facklig opinionsbildning.

Ni kommer förstå varför lite senare. Istället ska det gå till bland annat stärkt demokrati, utbidlning, hälsa och rädda liv.



Hela 1,6 miljrader av biståndet går till svenska organisationer “genom avtal om rambidrag“.

“För att kanalisera Sidas stöd till såväl utveckling av det civila samhället i samarbetsländer som kommunikationsinsatser i Sverige.”

Vad Sidas tolkning av just “utveckling av det civila samhället” betyder kommer jag visa senare. Vad kommunikationsinsatser i Sverige betyder är dock solklart – opinionsbildning.



Vilka 16 organisationer har då förmånen att blivit utvalda till dessa lukrativa ramavtal? Tittar man i Sidas verksamhetsberättelse hittar man den här listan.

Av 16 organisationer är hela 3 stycken del av Arbetarrörelsen: Olof Palme Internationella Center, LO/TCO biståndsnämnd och We Effect (tidigare Kooperation Utan Gränser = KF). De kammar varje år hem 358 miljoner kronor.

Hela 22 % av ramavtals-budgeten går alltså till Arbetarrörelsen (socialdemokraterna och LO). Varje år.

På en mandatperiod har dessa tre organisationer alltså fått ca 1,4 miljarder kronor att spendra.

Det är ingen nätt liten summa.



Jag har i det här inlägget valt att bara kolla upp Olof Palme Internationella Center.

Det är väldigt mycket vad det låter faktiskt. Och de som jobbar där och de som sitter i styrelsen är bara socialdemokrater, förstås. Samt folk från deras medlemsorganisationer.

Vilka är då dessa?



Styrelseordförande är Lena Hjelm Wallén, som bekant också varit med i styrelsen för IDEA. Chef är fd socialdemokratiska statsrådet Jens Orback. Han har den här åsikten om Sveriges demokratis historia, hämtat från Palmecentrets verksamhetsberättelse:



Provocerande självgott och dessutom fel. Tack och lov har vi aldrig varit en enpartistat på riktigt nämligen, även om S länge hoppades det. Fler andra partier har varit mycket viktiga delar i formandet av den svenska demokratin.

Deras uppdrag är alltså att vara samarbetsorgan i internationella frågor för den svenska arbetarrörelsen. Som man förväntat sig.

Så vad har de gjort med våra pengar då undrar man? Kanske har de en biståndsverksamhet som faktiskt ändå platsar i Sidas sex olika verksamhetsområden, vilket facklig opinionsbildning inte gör?

Nä. Det handlar faktiskt uteslutande om att se till att så många länder som möjligt har:

1) socialdemokratiska partier (helst ledande)

2) ett eget LO.

Ju fler länder man kan “socialdemokratisera” desto bättre. I sann progressiv anda. Varför hålla på med vanligt bistånd när man hålla på med politisk indoktrinering betalad av lurade svenska skattebetalare menar jag.

Vi som inte är med i deras parti får glatt hosta upp minst 65 miljoner kronor om året för att svenska S och LO ska kunna skapa nya S och LO-förbund i så många länder som möjligt.



Exempel på denna så kallade “biståndsverksamhet”, som snarare är opinionsbildning på global nivå med fokus på gräsrötter och organisering, finns många, på såväl deras hemsida som i verksamhetsberättelsen.

Som “kreativ facklig organisering på Filippinerna”. Eller stödja de progressiva krafterna i Turkiet. Eller Hyrestgäst samarbetar över gränserna.



I verksamhetsberättelsen beskriver de till exempel om hur de hjälpt fackliga organisationer och tecknat kollektivavtal i Zimbawe.



I Latinamerika har man också varit för att stärka fackens makt och “minska klyftorna”, en av socialdemokratins allra käraste slagord.



Man har också varit med och organisaserat ett 1-maj tåg i Manilla.



Och se där, de finns bara i Palestina. I hela Mellanöstern och Nordafrika har man valt att förlägga 16 av 17 projekt där. Som av händelse har samma parti som alltså både styr landet och Palme-centret nyss erkänt Palestina och ökat vårt direkta bistånd dit. Snyggt.



Missförstå mig inte. Det är jättebra att fler länder har föreningsfrihet och rätt att bilda vilka föreningar man vill, inklusive fackföreningar och vara medlem i dem. Det är jättebra att de som vill organisera sig i fack och förhandla kollektivt gör det.

Men det är inget vi svenska skattebetalare ska betala.

Det nöjet får S och LO betala själva. Med de pengar de får av människor som alltså är medlem i dessa föreningar och partier.

Jag tycker nämligen att världen vore ett bättre ställe utan en massa LO-förbund och socialdemokrater i varje hörn och att den istället befolkades till majoritet av liberaler, som värdsesätter frihandel, fritt näringsliv, frihet för individer etc högst.

Så här ser det alltså ut. Sossarna får pengar från EU (skattepengar), Sida (skattepengar), medlemmar (mycket blygsamma intäkter) och insamling/gåvor (också blygsamma). Sedan går dessa via Palmecenter ut till egna LO/S-projekt i världen, medlemsorganisationernas projekt (också LO och S) samt partistödsprojekt med S. Enkelt.



Sådant här erbjuder de sina 27 medlemsorganisationer, som alla tillhör arbetarrörelsen.



Varför gör de så här?

Man kan ju tro att medlemsorganisationers främsta syfte är att betala medlemsavgifter. Och det är det. Men för att skapa lite mer incitament lockar man alltså med att sedan betala tillbaka en del pengar i olika “projekt”. Varför då? Varför snurrar man runt pengar så här?

För att man ska kunna få skattebidrag. Sida kräver nämligen 10 % i egen insats för medlem man söker. Smart upplägg, eller hur?

Betala medlemsavgift och du kan få bidrag av oss, när vi lurat av skattebetalarna sina pengar.



I deras årsredovisning för 2014 kan man läsa om nya framgångar. Sida har tecknat ett nytt avtal och de fick extra pengar för kommunikation. Det vill säga opinionsbildning.



De får inte bara pengar från Sida kan man också läsa. Även andra skattemedel lägger de vantarna på, via Svenska Institutet och Universitet- och högskolerådet.



Tydligen är också Palme-centret den enda organisationen som samtidigt är ramorganisation och en partianknuten organisation.

Varför då?

Och de skriver uttryckligen att de tre arbetarrörelseanknutna “bistånds”-organisationerna har nära samarbete. Förstås. Mycket smart att dela upp det i tre separata för att maximera mängden skattemedel de kan lägga på opinionsbildning för S och LO.

Andra partier har också biståndsorganisationer som sysslar med partiaktiviteter globalt men ingen kommer över huvudtaget i närheten av sossarnas bidragsintäkter och ingen har ramavtal. Givetvis tycker jag att även dessa partier kan betala sin globala aktivitet på det partibidrag vi redan betalar. Centern är dessutom överlägset rikaste partiet med någon miljard på kontot, de har råd att själva opinionsbilda utomlands om de vill. Inget parti ska få bistånd för denna typ av verksamhet.

Andra saker de bränner skatt på är Palmecenter Academy. En spets-utbildning för “unga personer från socialdemokratiska systerpartier”. Kursen körde de på Bommersvik och fokuserade enbart på kommunikation. För att utbilda fler opinionsbildningssoldater i arbetarrörelsens tjänst globalt. För att se till att så många människor av världens 7 miljarder blir socialdemokrater.

De ordnar också Anna Lindh-seminariet varje år tillsammans med S. 2014 tog Stefan Löfven initiativet att LO skulle vara med på temat “A new global deal between capital and labour”.



Deras omsättning 2014 var 142 miljoner kronor. 132 av dessa har du och jag betalat via skatten.

Det motsvarar 94 %.



För de pengarna har de inte bara ordnat seminarier och utbildat sossar, de har även renoverat sina lokaler så att personalen fått enhetliga möbler. Trevligt.



Bidrar de då till samhället genom att betala skatt åtminstone?

Nej.



Samtidigt har de mer än 33 miljoner i eget kapital. Pengar de alltså hellre sparar än lägger på socialdemokratisk opinionsbildning eftersom den betalar ju skattebetalarna.



Vi är en av de länder som ger aboslut mest i bistånd. Varje år. Vi ger mer än betydligt större länder. 27,5 miljarder per år.

Världen brinner.

Vi tar också emot mest flyktingar per capita i hela EU.

Är det då rimligt att vi lägger 350 miljoner kronor för att LO och S ska opinionsbilda globalt för att befolka planeten med fler socialdemokrater? Är det rimligt att bara Olof Palme Center, som alltså enbart sysslar med detta, ska panga runt 132 miljoner totalt av våra skattepengar?

Bara kostnaden för vad de tre ramorganisationerna som alla är socialdemokratiska får av Sida per år räcker till att anställa 761 nya lärare ett helt år.

Sossar och LO får hemskt gärna arbeta globalt med att skapa fler socialdemokrater och fackförbund. På egna pengar. Det ligger nämligen inte alls i allmänhetens intresse. Och framför allt inte när vi har betydligt angelägnare områden pengarna kan gå till: flyktingar.

Att hjälpa folk från fattigdom. Jag hittade nämligen inte ett enda projekt i deras bunt som inte gick ut på opinionsbildning och organisering. Inte något som handlade om akut humanitär hjälp.

60 miljoner människor på flykt och arbetarrörelsen sitter i konferensrum för 132 miljoner kronor och utbildar folk i den socialdemokratiska läran runt om i världen?

Ursäkta men det här får mig att må illa.

Om de menar allvar med solidariteten ska de genast avstå sina pengar till förmån för verkligt bistånd. Fackligt och socialdemokratiskt maktövertagande globalt kan liksom vänta.