Har man rätt att slippa känna obehag? Ska vi införa "trigger warnings", det vill säga varningsmärkningar på till exempel litteratur som kan såra? Det debatterade Irene Molina, professor i kulturgeografi vid Uppsala universitet, och jag i en SVT-sändning från Almedalen.

Så vad handlar trigger warnings om? När ämnet nyligen togs upp i Sveriges Radio intervjuades en förespråkare, masterstudenten Madeleine Eriksson. Hon sa att det inte finns någon poäng med att tillåta alla fria tankar om det exkluderar eller marginaliserar vissa människor. Just yttrandefriheten tycks väga mycket lätt för förespråkarna av trigger warnings.

Irene Molina berättade i vår debatt att Uppsala universitet har ett råd för ”lika villkor”, där de försöker sprida dessa varningar. Vi måste ha litteraturlistor som lever upp till dagens demokrativärden, hävdade hon. I vetenskapens och yttrandefrihetens namn kan man inte acceptera att människor kränks, löd argumentet. Enligt Molina är det ett bekymmer att arbetet med att skydda folk från kränkningar genom trigger warnings inte går snabbare, eftersom det finns ”liberala hållningar” som bromsar takten.

Låt mig försöka förklara vad det är som får liberaler att reagera. När människor som kränks, i meningen såras eller känner obehag, vill inskränka det fria ordet blir det trassligt. Eftersom alla kan känna sig sårade av något, skulle en anpassning till allas sårade känslor innebära att vi inte snart har någon yttrandefrihet kvar.





”Yttrandefriheten kan inte handla om att få kränka människor”, menar Molina och det har många opinionsbildare sagt förr. Men det är just vad yttrandefriheten handlar om: man får vara en kränkande idiot i fria samhällen. Det är tillåtet. Man får även vara en satiriker, en komiker eller en konstnär, vars uttryck upprör. Sedan kan vi diskutera om all humor eller alla uttryck är trevliga eller lämpliga – även motreaktioner ingår i yttrandefriheten - men vi kan inte förbjuda uttryck med hänvisning till kränkta känslor.

I Almedalen sa Uppsalaprofessorn även att censur inte är att sudda bort. Det är ju just vad censur i praktiken är, och effekterna är lätta att se. I USA, där trigger warnings-fenomenet har funnits ett tag vid vissa universitet, har föreläsare och teaterpjäser stoppats.

Komiker som Jerry Seinfeld och Chris Rock har vittnat om att man aktar sig för att uppträda inför studenter, eftersom studenter är så känsliga för humor. Lustigt nog är det delar av den svenska vänstern, som vanligtvis brukar rynka på näsan åt USA, som är pigga på att importera trigger warnings och andra liknande dumheter till Sverige.

Det hedrar förvisso identitetspolitiker som Molina att de är tydliga med sin önskan om att yttrandefriheten ska begränsas. Frågan är bara var i världen inskränkt yttrandefrihet innebär ökad tolerans mot underordnade grupper. Tvärtom är det i länder med yttrandefrihet som minoritetsgrupper har som störst frihet.

Samband och fakta borde intressera svenska universitet - men då kan de inte förvandlas till lekstugor för lättkränkta.