En dansk skalle. Det är en ganska god beskrivning av samgåendet mellan svenska och danska posten. Upplägget var märkligt redan från början. Sverige stod för 70 procent av värdet i företaget, men fick bara 60 procent av ägandet och hälften av rösterna.

Visserligen erhöll svenska staten 1,4 miljarder kronor i kompensation när Postnord bildades 2009. Men det är en klen tröst när förlusterna nu hopar sig i den danska verksamheten, närmare minus två miljarder bara i fjol. Då hjälper det inte att Postnord Sverige går med stadig vinst. Svenska skattebetalare kommer ändå att få pytsa in miljarder för att rädda det danska postväsendet.

"Det är ingen tvekan om att svenskarna har blivit blåsta," som en anonym DN-källa uttryckte det härom månaden.

Med andra ord är det precis som det brukar när Sverige gör affärer med Danmark.

Danmark lurar Sverige

Ta bara skatteavtalet. Skånska kommuner förlorar årligen uppemot tre miljarder kronor på invånare som bor i Sverige, men som arbetar och betalar skatt i Danmark. Huvudregeln i Norden är annars att "gränsgångare" ska beskattas där de bor, det är ju där de behöver sjukvård och barnomsorg.

Men bara några år innan Öresundsbron invigdes och pendlingen över sundet sköt fart på allvar gick Sverige, efter danskt missnöje, med på att skatten skulle betalas i arbetslandet. Man behöver väl knappast tillägga att det är främst till den danska sidan som jobbpendlandet sker. Viss kompensation utgår numera, men Sverige betalar uppemot tre gånger mer för varje dansk som pendlar hit än vad Danmark betalar för svensken som gör motsatt resa.

Det dåliga affärssinnet går igen på fler områden. För några år sedan lanserade danskarna på egen hand ett helt nytt namn för Öresundsregionen: Greater Copenhagen. Efter visst mumlande gick de skånska kommunerna med på att byta namn på samarbetsorganet och den tidigare Öresundskommittén skrotades. Men trots att den svenska sidan betalar hälften av kostnaden för "Greater Copenhagen" har man bara en tredjedel av det högsta politiska inflytandet och ingen kontroll över tjänstemännen - som sitter i Danmark.

Kritikerna menar att svenska skattebetalarna nu får betala för att marknadsföra Köpenhamn gentemot utländska turister. "Danskarna lurade skjortan av oss", som Torbjörn Tegnhammar, oppositionsråd i Malmö, sammanfattat saken.

Skickliga förhandlare

Det finns säkert flera orsaker till att Sverige ständigt går på pumpen. En kan vara att svensk konsensuskultur och dansk rättframhet ger dåligt utfall för vår del. En annan att danskarna av historiska skäl faktiskt läser det finstilta. I den gamla handels- och sjöfararnationen finns en annan vana av att vara noga med avtal än i Sverige.

Men när man plöjer pressarkivet anar man också ett visst mått av naivitet hos svenska politiker och företagsledare.

”Det är ingen landskamp”, var ett ständigt mantra för tidigare Postnord-vd:n Lars G Nordström. Danskarna höll uppenbarligen inte med.

"Den som är stor och stark måste som Pippi Långstrump också vara snäll. Köpenhamn måste se till att också andra vinner på samarbete", säger nu Peter Danielsson, kommunalråd i Helsingborg, förhoppningsfullt.

Visst kan vi fortsätta att vädja till dansk välvilja. Men som svensk skattebetalare önskar jag snarare att våra blågula företrädare kunde lära sig några tricks av de sluga danskarna.

Läs också:

Sluta skäll på Danmark