Har vart på Returbutiken och köpt en skoldator, älskar den! Nu har den Ubuntu också, lyckades nästan installera det själv. Återkommer till det. Jag har testat Ubuntu sen nån gång i våras och tänkte göra en slags recension. Hittills är jag väldigt nöjd och vill inte byta till något annat.

Ubuntu är ett operativsystem baserat på GNU/Linux. Poängen med det är att det är skapat av en massa galna idealister som har en vision om att mjukvaruvärlden ska fri och tillgänglig för alla. Om nån skapar något så kan vem som helst gå in och förbättra.

Som kulturutövare samt uppväxt bland kommunister, anarkister och annat pack så har man i märgen att uppmuntra antikapitalistiska rörelser som vill skapa allmänningar, gräsrotskultur, D.I.Y, medskaparkultur och liknande.

Har också i mig att vara medveten som konsument. Man försöker sträva efter att konsumera det som är idealistiskt bättre. T ex om man köper en mikrovågsugn eller en tröja från HM kan man fundera på såna saker. Men en mikro använder man ju kanske 1-2 min/dag när man ska mikra sitt kaffe och en tröja har man ju kanske en gång varann vecka. Men datorn använder man ju nästan hela tiden förutom när man sover, så därför intresserar det mig extra mycket.

Sen är det även en spännande värld, en kompis beskrev hela fri-mjukvaruvärlden som ”en slags HBTQ-sekt fast något helt annat”. Jag har också fått lära mig att Ubuntu är som linuxvärldens Microsoft, helst ska man inte ha det eftersom Ubuntu skickar med reklam från Amazon. Folk är inte glada för att de samarbetar med företag. Min nya skoldator har tydligen nåt kort på baksidan som gör att man inte kan ansluta till trådlöst internet utan att använda proprietär mjukvara. Man är aldrig bra nog.

Många har föreställningen av att man måste vara intresserad av teknik och vara datakunnig. Det är helt felaktigt, Ubuntu ser ut som att det är riktat till barn. Menyn med en massa program ligger till vänster på en rad, lite som en Mac. Nån sa att Mac snott det från Ubuntu. Det finns också en förställning om att man måste skriva i en terminal hela tiden, det behöver man inte alls. Tror aldrig jag behövt använda den förutom när jag blivit tvingad att prova för skojs skull. En sak som är irriterande är att det tar lång tid att ladda förhandsvisning av bilder i mapparna, speciellt om man har många som jag har.

Jag har inget intresse av att lära mig tekniska saker i onödan, utan bidrar gärna genom att vara en vanlig användare. Jag är glad om andra orkar stå ut med att göra trista tekniska idealistiska grejer och hoppas att andra uppskattar mina idealiska insatser som jag gör på mitt vis.

Det största fördelen är att alla program är gratis. Man går in i Ubuntus programcentral och sen skriver man in vad man vill ha och sen finns en uppsjö av program. Jag har testat några av dom. PDF-läsaren är en katastrof men motsvarigheten till Word är helt okej förutom att tekniker inte borde layouta typsnitt.

Jag gissar att det här ska vara ett fritt alternativ till Adobe Illustrator. Sjukt fult, men var lättanvänt och verkar gå att göra det mesta.

Kan verkligen rekommendera Kdenlive som är ett videoredigeringsprogram. Inget strul alls och väldigt lätt att förstå sig på. När det gäller bildredigering så använder man Gimp, jag tycker det är fruktansvärt men börjar bli vän med det eftersom. Upplever generellt att det är mindre krångel, datorn blir inte långsam efter ett tag och det mest funkar direkt vilket gör att man slipper vara tekniker.

Jag har inte kommit i kontakt med det här förrän nu, 35 år gammal. Tycker det är konstigt att kunskapen om det är är så svårtillgängligt. Tänker ändå att dessa idéer om allmänningar av olika slag är väl spridda, t ex Allt åt alla känner ju många till. Vet inte varför det är så. Jag hade turen att bo i Umeå där det råkar bo en massa människor som har som enda livsuppgift att pracka på alla i sin omgivning fri mjukvara.

Hela kunskapsspridningen verkar likna ett tupperwareparty, där man träffas och introducerar nya saker som man vill att vänner, släkt och arbetskamrater ska testa. Jag tänkte att jag också skulle börja med samma sak och laddade hem Tor, en anonym webbläsare till min mamma och sa ”den här ska du använda, det är bra”. Nu ringer hon flera gånger i veckan och ställer frågor om den nya standardwebbläsaren.

Ville också bli en del av rörelsen genom att kunna pracka på Ubuntu till andra. Så jag köpte en skoldator på Returbutiken, behövde lix en extra dator. Sedan bestämde jag mig för att lära mig installera Ubuntu själv. Att det var enkelt att installera är en lögn. Framförallt inte med strategin att dricka sig full på tetravin, klicka på måfå, ta lite slumpmässiga tips från internet och sen starta om datorn och hoppas på det bästa. Hittade en installationsguide på Nordfront som verkade bra och pedagogisk, men problemet var att jag hoppade över alla steg. Bland annat missade jag helt att ett USB var inblandat. Lyckades radera allt och fick kontakta min tekniska support som såg till att det ordnade sig.

Nu när jag själv gjort alla fel och stött på mig själv som ”vanlig användare” så tänkte jag att jag skulle testa samma sak på 40-talister. Det är dessutom uppväxt med boken 1984 och borde därför vara entusiastiska att ha något som inte övervakar dom. Så det borde gå fort och enkelt. Men problemet med 40-talister är att de har en helt egen föreställning om hur datorer funkar. Jag visste såklart att dom hade fel, men kunde inte riktigt argumentera eftersom det var mer en intuition snarare än kunskap. Sen när det var snack att dom skulle ta bort deras virusskydd så fick dom fullständigt panik. Så jag fick stå och hålla brandtal efter brandtal och precis när jag skulle starta installationen så kom de på nån till skitsak. Själva installationen gick smidigt, men när den var klar och jag skulle lära dom hur det funkade var jag så utmattad att jag drog hem och lämnade dom i sticket.

Jag hämtade hem Ubuntu här.

Tags: fritt, rörelse, tupperware, usb