Få människor är så känslofyllda som blåvitts Sebastian Eriksson. På planen pendlar han ständigt mellan rusfylld eufori när spelet stämmer, till det djupaste mentala hålet när han slår bort en passning.

Det pendlande humöret känns igen när vi träffar honom för ett långt snack i veckans BBpodd.

Han är lika lycklig när han pratar om åren då han slog igenom i IFK Göteborg och garvig när han berättar sjuka stories om galna italienska klubbpresidenters pungkuls-voodo - som han blir mörk och sorgsen i blicken när vi kommer in på de jobbiga perioderna då han skadade korsbanden i båda knäna.

– Jag har inga diagnoser på pappret, säger han. Men folk säger till mig att sluta vara så jävla arg.

Lång tunnel

Nu ser han ljuset i en lång tunnel av skador och kämpande för att komma tillbaka till den nivå där han tycker att han fortfarande hör hemma.

– Jag vill hitta tillbaka till den aggressive jäveln som drog två gubbar och la en öppnande passning, och jag vet att jag snart är där.

Smeknamnet: Ringhals

Vi pratar också om kärleken till Blåvitt, hur korkade utspelen från BK Häcken känns när de återigen har besegrats - och Italiens motsvarighet till Darijan Bojanic.

Dessutom drar "Sebban" den galna historien om vad han fick i vattenflaskan under en bortamatch i Israel då han fick smeknamnet "Ringhals".