Vi står inför en paradox. IFK Göteborg kommer av allt att döma inte straffas för brister i sitt matcharrangemang i samband med onsdagens möte med Malmö FF, bland annat rörande visitering av besökare vid insläpp, men – av allt att döma – som matcharrangör dömas till en 0–3-förlust, kopplat till inkastade föremål som missats vid samma visitering.



Ni hör hur det låter, ni förstår vad det innebär. Att i säkerhetsdebatten kring våra elitfotbollsarrangemang hänvisa till regelverk som endast godtyckligt följs är nästan skadligt som vissa av förseelserna.



Det blir obegripligt. Otydligt. Och öppet för tolkningar.



Det är förbjudet att kasta knallskott på allsvenska fotbollsmatcher, men bedöms som uppsåtligt bara om de landar i närheten av spelare och domare. Gällande bollkallar görs, om jag skall tolka det som läckt ut från matchrapporten inför dagens beslut i disciplinnämnden, en annan bedömning.



De flyttas ut mot hörnflaggorna och syns och hörs inte lika tydligt.

Där uppenbarar sig en brist. Ett kastat knallskott är ett kastat knallskott är ett kastat knallskott. Regelvidrigt och förkastligt. Och något ingen enda supporterorganisation pläderar för eller ens försöker försvara.

Rapporten innehåller yttrande från den aktuelle huvuddomaren (Jonas Eriksson). Hans bevekelsegrund att inte återuppta matchen är primärt det mentala och fysiska tillståndet hos den assisterande domaren (Mathias Klasenius) och den närstående spelaren (Tobias Sana).

Inte det allmänna säkerhetsläget inne på arenan.



Då blir nästa, fullt logiska tankegång: Borde inte fjärdedomaren, som det står i tävlingsbestämmelserna, då ha ersatt som assisterande domare?

Så hade vi kunnat spela färdigt matchen, sluppit ritbordstabeller och misstankar om orätta beslut.



Fotbollsmatcher bryts av olika skäl, som i fallet IFK Norrköping-Hammarby. Den gången återupptogs spelet efter mindre än tio minuter, trots att polisen motats ut från Hammarbysupportrarnas läktarsektion av Hammarbysupportrarna själva.



På Gamla Ullevi i onsdags var stämningen, trots att en åskådare rusat in på planen och därmed bidragit till provokation, långt innan matchmötets beslut ”kontrollerat lugn”.

Det fanns alltså, precis som Jonas Erikssons rapport beskriver, inga säkerhetsmässiga skäl att bryta matchen.



Ändå var det precis vad som skedde.

Just det: I vilka rättsprocesser hörs en neutralt ditplacerad domare uttala sig om troliga påföljder? Ens någon? Någonsin?

Jag har de senaste dagarna förundrats över disciplinnämndens ordförandes frispråkighet i frågan. Vad jag har förstått är jag inte ensam om det.



Till sist: Varken matchdelegaten i sin rapport eller Malmö FF i sitt yttrande har för avsikt att lyfta Tobias Sanas agerande med hörnflaggan. Jag hoppas, för prejudikatets skull, att frågan lyfts ändå. Vi kan inte förbise händelser där föremål kastas av spelare mot oskyldig publik, även om spelaren i fråga är i chock.



Plus

Snart cupfinal. Finns det egentligen något som talar för BK Häcken på Swedbank stadion? Förutom hoppet. För båda klubbarna står en Europaplats på spel. Och förstås titeln. Vid seger Häckens första.



Minus

Knallskott. Ett fördärv. Där är vi överens.