Larmen om förfallet inom svensk polis kommer allt tätare. Åtta av tio poliser överväger att sluta och fler än någonsin gör slag i saken. Förra året slutade 828 poliser på myndigheten, varav 239 var så kallade naturliga avgångar. Det är uppenbart att missnöjet kokar inom polisen.

Chefsåklagarna i Linköping och Norrköping varnade nyligen för att vi är på väg mot en systemkollaps. Det råder en sådan brist på utredande poliser att allvarliga brott som våldtäkter och övergrepp mot barn blir liggande på hög.

Så här uttryckte chefsåklagare Per Andersson saken: "Jag menar att rättsstaten inte fungerar. Risken är att vi får lägga ner flera utredningar och personer kommer inte att anmäla brott i lika hög utsträckning. Och i slutändan finns det ju en risk att medborgarna tar lagen i egna händer om de känner att de inte kan lita till polisen" (SVT 2/8).

Situationen är likartad i andra delar av landet. Vardagsbrott hinns inte med utan avskrivs ofta direkt. Det krävs allt oftare att någon sitter frihetsberövad för att brottet över huvud taget ska utredas, konstaterar Magnus Lindgren vid stiftelsen Tryggare Sverige.

Enligt flera poliser som jag talar med växer hela tiden högarna av outredda brott - den så kallade balansen; de har inte en chans att hålla jämna steg med inflödet av nya ärenden. "Det är ett skämt och ingen bryr sig", konstaterar en rutinerad utredare uppgivet.

Alla siffror inom polisen visar rött. Allt färre brott leder till åtal trots att anmälningarna ökar. Av cirka 1,3 miljoner polisärenden förra året gick bara 160 000 ärenden vidare till åklagare, det vill säga 13 procent. Och ska man tro Polismyndigheten kommer läget att förvärras ytterligare under de närmaste åren. Antalet DNA-prover minskar dramatiskt. År 2012 topsade polisen drygt 52 000 personer. I år spås den siffran halveras till 27 000 prover.

Trafikpolisen har dränerats på resurser och kompetens. Antalet nykterhetskontroller har minskat med hela 75 procent om man jämför januari 2015 med januari i år. Ordningsböterna följer samma trend. Det har aldrig varit lättare att köra rattfull och/eller som en fartdåre på våra vägar.

Antalet larm som polisen inte har möjlighet att rycka ut på till följd av resursbrist ökar. Listan skulle kunna göras ännu längre.

Man kan ha olika teorier kring vad denna kris beror på, men ingen kan betvivla att patienten är allvarligt sjuk. Och det finns inga tecken på att detta kritiska tillstånd är på väg att stabiliseras i närtid. Förhoppningar om att den nya organisationen snart har satt sig och att flyktingkrisen, det förhöjda terrorhotet och problemen i utanförskapsområdena ska tona bort är just bara förhoppningar.

Det är en oerhört allvarlig situation. Rättsstaten är själva grundvalen för en fungerande demokrati. Om människor tappar tilltron till polisens förmåga att lösa brott och upprätthålla tryggheten riskerar vi att få en utveckling då säkerheten privatiseras i form av medborgargarden, gated communities och en säkerhetsbransch i ständig guldrusch. Det är särskilt illa i en tid när oron växer kring den historiska integrationsutmaning som Sverige står inför. Därför är det så viktigt att regeringen tar kommandot och erkänner vidden av krisen. Mer blomsterspråk från polisledningen och ansvarig minister är det sista vi behöver.

Till att börja med måste rikspolischefen Dan Eliasson gå. Man kan tycka att han har haft kort tid på sig att visa vad han går för, men förtroendet är uppenbart kört i botten inom den egna myndigheten. Det missnöjet står i vägen för den nystart som polisen behöver. Klyftan mellan ledningen och golvet har vuxit sig för stor.

Regeringen får helt enkelt svälja stoltheten och hitta nya arbetsuppgifter åt Eliasson.

Nästa steg är att skaka fram nya pengar. Det handlar om miljardbelopp och tusentals fler anställda inom polisen de närmaste åren. Besked på den punkten måste komma i budgeten som läggs fram i september.

Det krävs givetvis mycket mer för att vända krisen inom polisen. Det är uppenbart att polisen lider av kompetensbrist samtidigt som brottsligheten blir alltmer avancerad. Fungerande specialenheter har slagits sönder i en iver att skapa flexibla allpoliser. Men resultatet har alltför ofta blivit poliser på halvfart. Många har inte kompetens för att utreda bedrägeribrott eller kontrollera tung trafik. Till råga på allt finns inget fungerande system för vidareutbildning inom polisen. Här måste det tas fram en strategi för hur man rekryterar specialister utifrån, höjer den egna kompetensen och skapar karriärsteg bland utredare för att höja statusen. Att bara trycka in nya poliser i en verksamhet som redan lider brist på erfarenhet löser inga problem.





Nästa rikspolischef bör få ett rakt och tydligt mandat: att värna kärnverksamheten. Det handlar om att rusta upp utredningsverksamheten och få ut polisen nära människor. "Neighbourhood policing" är ledstjärnan för allt framgångsrikt polisarbete runtom i världen, påpekar Magnus Lindgren vid Tryggare Sverige. Polisen måste vara närvarande, bygga förtroende och lära känna sitt område i stället för att rycka ut för att släcka bränder.

"Polisen ska vara som en lejontass - mjuk och vass. Nu är den varken eller", summerar Lindgren.Anders Ygeman har skapat en bild av sig själv som en handlingskraftig politiker. Ingen annan minister åtnjuter lika högt förtroende som han. Nu är det upp till bevis. För polisens kris är ytterst hans och regeringens ansvar. Det är hög tid att axla det ansvaret.

Läs också: Skratta in bort hoten mot landets säkerhet

Följ Expressen Ledare på Facebook för tips om fler ledare och krönikor.