När ska politikerna erkänna att Europa befinner sig i krig? När ska saker börja kallas vid dess rätta namn? När ska åtgärder börja vidtas för att skydda befolkningen? Jag efterfrågar seriös gränsbevakning, ökat försvar, satsningar på underrättelsetjänst och polis och strängare kontroller av dem som uppehåller sig i landet. Idag står dörrarna till Sverige i princip öppna.

Terrorn på Drottninggatan hade kanske kunnat undvikas om förövaren spårats och utvisats enligt gällande lag. Dessvärre tillåter man ljusskygga individer lättvindigt gå under jorden och när de väl försvunnit från radarn är det få, eller ingen, som söker efter dem. Enligt den gränspolis jag intervjuat är denna efterforskning något som sker i mån av tid, av en underbemannad kår som har fullt upp med annat. Samtidigt är detta enligt mig en av de viktigaste frågorna för rikets säkerhet. Gårdagens terrorattacker mot Barcelona då hittills 13 civila brutalt slaktats och ett hundratal skadats olika svårt gör att frågorna än en gång måste resas. Det räcker inte att beklaga sig. Det finns inte mer tid att “titta på” och utreda”. Angreppen mot vårt öppna samhälle pågår för fullt. När de som ansvarar för samhällets trygghet inte tar ansvar göds extremism av alla sorter. Parallellt skapas misstro människor emellan. Det är också en del av kriget. Hatet, polariseringen. Civilsamhället splittras i motstridiga åsikter och känslor. Den som försöker diskutera saken seriöst tystas ofta ner. “Du måste sluta upp med dina alarmistiska domedagsprofetior! Du är hysterisk. Vissa saker ska man inte prata om. Fokusera på det som är bra istället! Sluta prata om sånt du inte är tillräckligt insatt i. Det där är bara en del av högerfalangens propagandaapparat.” Sådana motargument är inte ovanliga när någon uttrycker oro för situationen i Sverige.

Själv har jag haft svårt för att blunda de senaste två åren. Att lyssna på William Agrell, professor i underrättelseanalys vid Lunds universitet, är knappast en medicin för den som helst vill fortsätta blunda. “När varningsklockorna ringer får vi inte stirra oss blinda på hur första och andra världskriget såg ut”, sa han i en intervju i Sydsvenska Dagbladet november 2015.

“Man bör inte ta för givet att tredje världskriget kommer att likna de två första. Vi kanske är mitt inne i process som är så annorlunda jämfört med 1900-talets världskrig att vi inte ser den. Som mediekonsumenter sköljs vi dagligen över av en ström av sinsemellan osammanhängande nyheter om olika konflikter från olika områden. Men man ser ingen helhet i det. Att tänka på det som tredje världskriget är ett sätt att se att det faktiskt finns en struktur i det, en pågående destruktiv process som ingen stormakt har kontroll över”, säger Agrell bland annat.

Har man haft fred i hundratals år kan uppblossande konflikter vara svåra att se, förstå och ta in. Vi går omkring i vår fortfarande i mångt och mycket lugna verklighet, står vid grönsaksdisken på ICA och väljer de finaste tomaterna och tänker på barnens skolgång, restskatt och vad vi ska bjuda kompisarna på för middag i helgen. De där avlägsna rubrikerna om krig och elände förtränger vi gärna, för de är ju så otrevliga. Det kommer vatten ur kranen, sängen där hemma är skön, bussen kommer mer eller mindre i tid och kontorsjobbet renderar en lön på kontot i slutet av månaden. Man vaggas in i lugnet. Hjärnan är en kroppsdel som är ganska lätt att övertyga om att allt är under kontroll. Jag tror det är dessa mekanismer som ligger bakom faktaförnekarnas attityd. Så länge mjölken i butiken inte sinat och huset man själv bor i sluppit bli bombat är väl allt bra? Vi lever i världens bästa land, eller hur? Men kriget är som en cancersjukdom. Dagen innan man får sin slutgiltiga diagnos har man nog känt på sig ett tag att allt inte står helt rätt till. Det finns en anledning till att man till slut uppsökt en läkare.

“Innan det blir hemskt är det alltid lugnt” som min mamma väldigt förenklat uttryckte det. Själv krigsbarn, född 1939, minns hon givetvis inte andra världskrigets utbrott. Men hon har upplevt internering och ockupation och förföljelse. Hennes far, min morfar, pekades ut som statens fiende och sattes i fängelse i tre år.

Wilhelm Agrell – men även en privatperson som till exempel jag och andra som känner en växande oro – får utstå kritik att vi överdriver. Men i intervjun i Sydsvenskan tycker Agrell att det är helt fel inställning.

“Den kritiken är ett recept för att avskärma sig och inte förstå innebörden i utvecklingen. Ängslan för att vissa tolkningar inte får framföras för att de blir självuppfyllande blockerar en meningsfull analys och försvårar möjligheterna att tolka varningssignaler och förstå vad som ännu kan komma.”

Sedan intervjun i Sydsvenskan i november 2015 har det hänt mycket. Stockholm har haft sitt första omfattande terrordåd, vi har Berlin, Nice, Manchester, Bryssel, London, nu även Barcelona, listan kan tyvärr göras lång, och då är det bara de större attackerna jag tar upp, vi har även knivdåd, syraattacker, bränder, ett mörkertal av angrepp på det öppna samhället som sammantaget skadar och destabiliserar det samhälle vi en gång känt till.

“Vi ser det tydligt idag när vi kan koppla flyktingkrisen i Europa till våldsutvecklingen i Mellersta Östern och Nordafrika. Därmed har vi åtminstone fyra världsdelar som är direkt involverade. Det är en helt annan spridningsdynamik än i kalla krigets regionala storkrig. De hade inte sådan inverkan på det internationella systemet.”

Balkankrigen och spanska inbördeskriget i början på förra seklet anger Wilhelm Agrell som exempel på så kallade mindre konflikter som föregick de två första världskrigen. Nej, man ska inte läsa intervjun med honom om man vill fortsätta sitt liv i godan ro, med ostört fredagsmys och en känsla av att allt är under kontroll. För enligt professorn går det inte att förutse hur allt detta kommer att sluta. Han har haft rätt hittills i det han sagt, och hans profetia är av det mindre ljusa slaget.

“Det finns en mycket påtaglig risk för att konflikten kan få mycket större och mer destruktiva effekter än vad den har idag” är hans dom.

Själv tänker jag att det är bättre att gå till läkare och få en diagnos för att påbörja en medicinering, än att låta sjukdomen sprida sig tills den tar död på en. Att leva med de realistiska glasögonen på näsan är jobbigt, men tyvärr nödvändigt. Jag är bara rädd att våra politiker inte tar situationen på tillräckligt stort allvar.

********

Vill du också bli intervjuad, komma i kontakt med mig eller tipsa om något, dela med dig av din historia/erfarenheter eller skriva själv? Mejla mig på [email protected] – dock arbetar jag ensam, så jag svarar i mån av tid! Läser alla mejl. Vill du vara med och stötta mig, den fria debatten och oberoende journalistisk? Bidrag till mitt heltidsarbete tas tacksamt emot via swish på 0733289122 eller konto 5206-0000114 (första fyra siffrorna är clearingnummer). Blir glad för varje liten slant! Största tacken på förhand! Och tack alla ni som redan bidragit, ni anar inte hur glad jag är över det ni ger och det ni skriver, även om jag inte kan tacka var och en av er personligen. Ni ger mig kraft och mod att fortsätta. <3