Intervju: Magnus Henrekson ”Delar av borgerligheten missförstår marknadsekonomi” Vinsterna är inte problemet. Men reglerna på välfärdsmarknaden måste förändras – annars hotar en motrörelse från vänster. Paulina Neuding har diskuterat klassresor, betygsinflation och privata förskolor med en av borgerlighetens främsta ekonomer. av Paulina Neuding – Jag hade aldrig kunnat göra min klassresa i dagens skola. Aldrig. Vi är på Institutet för Näringslivsforskning på Östermalm i Stockholm. Vd Magnus Henrekson är en av Sveriges mest välciterade nationalekonomer, och en av dem som haft störst inflytande inom borgerligheten. Han är liberal, men också kontroversiell bland liberaler. Vi ska återkomma till det. Men vi börjar på gården utanför Vadstena där Henrekson växte upp, adopterad till en svensk lantbrukarfamilj. På frågan om han hjälpte till hemma svarar han förvånat att han jobbade och fick betalt, ibland uppåt åttio timmar i veckan under skörden i slutet av sommarloven. Han jobbade också bland annat som kyrkogårdsskötare, svetsare och släpvagnsmontör. – Mitt första skrivbordsjobb var när jag praktiserade på S-E-Banken i Singapore den sommar då jag fyllde 23 år. Men skolan var annorlunda då. Även elever från studieovana hem hade höga krav på sig, och även studiebegåvade pojkar fick lära sig att plugga. – Det är ju ett av de stora problemen med dagens skola. Att elever som har lättare för att lära kan slösa bort skoltiden på dataspel för att man aldrig lär sig att anstränga sig. Så var det inte då, lyckligtvis. År 2001 blev Magnus Henrekson professor vid Handelshögskolan i Stockholm. Arbetet har hela tiden kretsat kring de institutioner som bär upp marknadsekonomin. Varför? ”För att det är det enda system som någonsin har skapat välstånd för breda samhällsgrupper.” När den ekonomiska debatten i Sverige var som mest vänsterdominerad var Henrekson ganska ensam om att hävda sådant som i dag har blivit allmängods: Han undersökte tidigt att höga skatter och en stor offentlig sektor påverkade svensk tillväxt negativt. Han pekade på att de flesta stora svenska företag var gamla, att innovationer och entreprenörskap hämmades av den ekonomiska politiken. Att människor hade börjat överutnyttja sjukförsäkringssystemen. Men han skiljer på att vara pro market och att vara pro business – att konstatera att fria, men korrekt reglerade, marknader skapar välstånd, och att försvara enskilda företagsintressen. Han är noga med att påpeka att en liberal nationalekonom sysslar med det förra. Det senare är en fallgrop som lockar borgerliga politiker och debattörer med bristande insikter om nationalekonomi, säger han. Det framgår vad han menar när vi ses. Han är rasande över privatägda Hälsans förskola, som har avslöjats i Uppdrag Granskning kvällen innan. Företaget har serverat vatten och knäckebröd till småbarn för att hålla kostnaderna nere. Nio kronor per barn och dag. – Det är en sån gnidighet. Girighet, rent ut sagt. Är inte det risken med vinstdrivna företag i den här sektorn? Att man sparar in på barnen för att kunna ta ut vinst? – Det måste finnas kontrollmekanismer för att stoppa den här typen av agerande. Sådana finns bara delvis. – Detta är också dålig företagsamhet. Om man driver en förskola, och dessutom kallar den för Hälsans förskola, så kan man inte förvänta sig att verksamheten ska gå bra om man samtidigt lägger ner en struntsumma på mat till barnen. Det är med företagsamhet som med lycka, säger han. Om man jagar lycka blir man aldrig lycklig. Om man jagar vinst som företagare blir man aldrig framgångsrik. – Man ska göra något man brinner för och vilja vara bäst, så kommer vinsten som en bieffekt. Inte på det här sättet, att man snålar på mat till småbarn. Uppdraget på Institutet för Näringslivsforskning är att bedriva studier som kan fungera som underlag för politiska beslut, och bland forskarna finns tunga namn som Assar Lindbeck, Henrik Horn och Yves Zenou. Huvudman för verksamheten är Svenskt Näringsliv. Är du inte orolig att folk ska tappa förtroendet för systemet med vinstuttag i välfärden när till och med du som chef för IFN uttrycker dig så här om Hälsans förskola? – Det här handlar i första hand om rätt eller fel, sant eller falskt, inte om vilka konsekvenser det ena eller andra kan få för opinionen. – För det andra är det just oseriösa företag, som underminerar stödet för systemet med vinstuttag i välfärdssektorn. Och för marknadsekonomi överhuvudtaget. Det finns många hot mot fri företagsamhet, men ett av de största hoten är företag som levererar dåliga saker. Som utnyttjar en ojämlikhet i relationen till kunden så att kunden råkar illa ut. Det gäller som sagt att vara pro market, aldrig pro business. Men han tycker inte att systemet med vinstuttag i välfärden ska stoppas, eller att vinsterna ska regleras. – Skälet till att vi överhuvudtaget öppnade för de här företagen är att kompetensen inte fanns inom kommuner och landsting. Vi behöver de privata företagens kapital och vi behöver deras managementkunnande. – Om man däremot reglerar vinsten blir det ingen innovation. Det är ingen idé att göra saker bättre om du inte får behålla överskottet. Han jämför med andra innovationer: Smarta telefoner blir bara bättre och bättre, men kostar lika mycket för kunden att köpa. ABS-bromsar var ”rena rymdforskningen” för trettio år sen, nu ingår de i varje bil som standard. Ett enskilt företag kan göra de mest banbrytande innovationer, men får ändå bara ut vinst för dem ett kort tag. Sedan tar andra företag efter. Så går det till på en välfungerande marknad. Innovationer kan ge revolutionerande förbättringar, men nästan hela värdet tillfaller kunden i form av lägre priser. – Om man stryper möjligheten att göra vinst inom välfärdssektorn, då kommer ingen ha skäl att utveckla motsvarigheten till nya smartphone-appar, eller ABS-bromsar. Man fortsätter att göra samma sak som året innan, eller lämnar verksamheten åt politiker. Och politiker gör sällan innovationer, eftersom kunskaperna och drivet saknas. Men för att vinster i välfärden ska kunna fungera måste marknaden fungera. Spelplanen måste vara jämn. Och spelplanen är inte jämn, menar han, därför att regelverket inte är väl genomtänkt. Det märks särskilt inom skolan, säger han. – Kommunaliseringen av skolan, som Göran Persson drev igenom 1991, var ett första stort misstag. Kommuner styrs till övervägande del av fritidspolitiker. Jag vet inte hur man kunde tro att de skulle klara av att administrera dessa väldigt komplexa institutioner. Det är obegripligt. – Samtidigt var friskolereformen, som drevs igenom av regeringen Bildt, slarvigt genomförd. Hur då? – Det handlar till stor del om ideologi, och att delar av borgerligheten missförstår marknadsekonomi. Till vänster i svensk politik har man haft för vana att säga att allt som bedrivs i offentlig regi är bra. Inom borgerligheten verkar folk stundtals tro att privatisering är svaret på allt. Men friskolereformen förde med sig nya problem för skolan, menar han. De privata aktörerna släpptes in utan att det fanns ordentliga kontrollorgan. Resultatet är betygsinflation och att skolorna konkurrerar med annat än att de är bäst på att förmedla kunskap. Affärsidén för skolorna har blivit väldigt enkel: – Som regelverket ser ut nu blir den bästa affärsidén, rent ekonomiskt, att säga till eleverna att ’Hos oss får du bästa möjliga betyg mot en så liten ansträngning som möjligt.’ – När mitt äldsta barn skulle börja gymnasiet gick vi till gymnasiemässan i Älvsjö. Det var en så mardrömslik upplevelse att jag lät bli att gå när det var dags för mitt andra barn att välja skola. Gymnasierna marknadsförde sig med att de bara hade lektioner på förmiddagarna så att man skulle ha tid att jobba vid sidan av. Att eleverna fick gratis dator. De konkurrerade med alla möjliga medel som inte hade med kunskapsförmedling att göra. Med fritt skolval, näst intill fri etableringsrätt och vinstdrivande aktörer kan inte skolorna tillåtas att sätta betyg helt på egen hand, enligt Henrekson. Då får man betygsinflation. – Det här är inget att bli förvånad över. Så arbetar privata företag, man svarar på de incitament som finns på marknaden. Du lär dig redan på grundkursen i nationalekonomi att ett system som detta inte kan fungera. – Det jag inte begriper är hur borgerligheten har kunnat ge vänstern det här öppna målet. Borgerliga väljare tycker att fria marknader är något gott. Hur kan man sjabbla bort skolmarknaden på det här sättet? Däremot tror han inte att småskalighet är bättre. Stora skolföretag har särskilda skäl att göra ett bra jobb, just för att de har ett varumärke att tänka på. – Om en skolkoncern missköter en skola på en ort, så drabbar det skolans anseende på alla andra håll. Dessutom finns det stordriftsfördelar med stora verksamheter. Det märks att betygsinflationen stör honom. Den leder till orättvisor, menar han, och i det finns en klassdimension. – Vi får en situation där de fina skolorna, med de fina eleverna, sätter högre betyg än vad eleverna förtjänar. ’För det är klart att våra ungar ska komma in på de mest prestigefyllda utbildningarna.’ Det senare märkte han av som professor på Handelshögskolan, en av Sveriges mest utpräglade elitutbildningar. Studenterna har sämre förkunskaper än tidigare, och många kommer in på Handels med betyg som är högre än de förtjänar. Ofta handlar det om privilegierade studenter från skolor i Stockholms innerstad med rykte om att vara just lite finare. Hur märker du att förkunskaperna är sämre på senare år än när du började undervisa? – Många har inte grundläggande förmåga att hantera algebraiska uttryck. Folk kan inte derivera. Och då måste utbildningen anpassas till en ny lägre nivå. Trots att detta ska vara the best and the brightest. Men det gäller förstås inte alla studenter. Han minns ett tillfälle, när en av studenterna kom fram för att diskutera innehållet i en föreläsning. – Resten av studenterna hade gått, förmodligen för att det jag pratade om inte var tentarelevant. Men han och jag hamnade i en livaktig diskussion som har pågått sen dess. Studenten hette Tino Sanandaji och är numera disputerad nationalekonom från University of Chicago och forskare hos Magnus Henrekson på IFN. Tillsammans har de forskat om entreprenörskap, och skrivit om hur så kallade ”icke-kognitiva färdigheter” påverkar ungdomsarbetslösheten. Vad är en icke-kognitiv färdighet? – Det är sådana färdigheter som inte har med faktakunskaper eller inlärning att göra. Självdisciplin, uthållighet, arbetsvilja. Att man dyker upp i tid. Sådana egenskaper efterfrågas i arbetslivet, men skolan har blivit allt sämre på att lära ut dem. – Det kan vara en förklaring till att vår ungdomsarbetslöshet är så hög. Arbetsgivare efterfrågar egenskaper som den äldre generationen besitter i högre grad än den yngre. Det är först de senaste decennierna som forskare har börjat intressera sig för icke-kognitiva färdigheter. Nobelpristagaren och Chicagoprofessorn James Heckman har till exempel visat att framgång lika ofta hänger samman med det icke-kognitiva, som med medfödd begåvning. Också här finns en klassdimension, menar Henrekson och Sanandaji. Genom att förmedla icke-kognitiva färdigheter till elever från studieovana hem kan man göra det möjligt för fler att göra en klassresa. Den uppgiften sviker den svenska skolan. – Det är väldigt orättvist. Särskilt när vi har så stor ungdomsarbetslöshet, och särskilt i en situation när vi har så stort utanförskap bland invandrarungdomar. De privilegierade ungdomarna klarar sig för det mesta ändå, det gör inte de mest utsatta. Jag fick en fråga på Facebook inför den här intervjun, ’Hur löser vi utanförskapet?’ Det tyckte jag lät optimistiskt. Kommer vi att lösa utanförskapet? – Inte under min livstid, tyvärr. Hur menar du? – Vi har råd i meningen att utanförskapet inte har lett till statsbankrutt eller stora underskott i kommuner och landsting. Samtidigt innebär segregationen att de som jobbar och gör karriär inte ser så mycket av problemen. Man bor inte i Husby, man hör bara om Husby på nyheterna. När de välmående inte ser problem omkring sig minskar trycket att göra något åt det. – Det fina med det Sverige som jag växte upp i var att människor levde och jobbade tillsammans. Så är det inte längre, och det är en sorg för mig. Sverige har det största sysselsättningsgapet i OECD mellan infödda och invandrare, ”vårt kanske största ekonomisk-politiska misslyckande”, enligt Henrekson. Att segregationen inte är dyrare hänger samman med att det har blivit förhållandevis billigt att ha ett drägligt liv även om man inte jobbar, menar han. Jämfört med tidigare är nödvändiga varor som mat och kläder mycket billigare och det är lättare att fylla sitt liv med meningsfulla aktiviteter till låg kostnad. Det gör att människor som inte arbetar deltar i samhällslivet på ett annat sätt än tidigare. När blir invandring en ekonomisk tillgång? – När vi får kompetens som vi saknar. Man kan se på Australien, Nya Zeeland och Kanada, som framför allt har invandring av människor som har kompetens som arbetsmarknaden efterfrågar. Det handlar ofta om högutbildade människor med kapital och affärsidéer. Sådan invandring är lönsam. Men så ser ju inte invandringen till Sverige ut. – Sen ska invandring inte behöva vara lönsam, det är ju inte därför vi tar emot människor på flykt. Det är något vi gör av medmänsklighet, och därför väljer vi att bära kostnaderna. Men det hävdas allt oftare inom borgerligheten att den invandring vi har är en ekonomisk tillgång, eller enkelt kan göras till en tillgång med lite justeringar av skatter och regler på arbetsmarknaden. Johan Norbergs och Fredrik Segerfeldts bok Migrationens kraft till exempel, eller Philippe Legrains bok Invandrare – Ditt land behöver dem, som nyligen har getts ut av tankesmedjan Fores. Men det bygger på väldigt skakiga resonemang och beräkningar. Han förklarar vilken kompetens Sverige skulle behöva: Svenska elever läser för lite matte för att bli mattelärare, eller för att bli ingenjörer och utveckla nästa generations Scanialastbilar. – Sådan kompetens saknas i Sverige. Vi kommer inte att kunna få fram den inhemskt heller eftersom skolan är för dålig. Vi är tillbaka i skolan igen, och Henreksons kritik mot skolmarknaden. Betygsinflationen, skolorna som konkurrerar med att eleverna får gratis datorer och kan jobba vid sidan av. Han varnar för att illa konstruerade marknader och slarvigt genomförda privatiseringar underminerar stödet för marknadsekonomi i sig. – Med en skolmarknad som inte fungerar som den ska kommer människor att resa krav på begränsningar i näringsfriheten. Det ser vi ju redan. Det kommer krav på regleringar som minskar konkurrensen, försämrar etableringsmöjligheterna och hämmar entreprenörskap. Vilket i sin tur ska finansieras med höjda skatter. Han pekar på ett varnande exempel: socialdemokraternas ekonomiska politik under 70- och 80-talen. Olof Palmes klasskampsretorik, löntagarfonderna, de skyhöga skatterna. Politiken ledde till en motreaktion, en mobilisering inom borgerligheten som på sikt ledde till att socialdemokratins långa maktinnehav kunde brytas. – Tankesmedjan Timbro, den borgerliga opinionsbildande verksamheten, Alliansen – allt detta är ett resultat av en motrörelse mot en socialdemokratisk politik som människor hade förlorat förtroendet för. Den uppfattades som verklighetsfrämmande. En likadan motrörelse kan drabba borgerligheten från vänster. Därför är det så oerhört viktigt att man får ordning på marknaderna inom välfärden. Det räcker inte att privatisera, det gäller att privatisera på rätt sätt. Han är kritisk mot Alliansen, alltså, bland annat just på grund av riskerna med ett maktskifte. – En av Alliansens viktigaste insatser är att man har gjort det mer lönsamt att jobba jämfört med att inte jobba. Där skulle det bli återställare med rödgrön regering. Högre a-kassa, förmodligen successivt sänkta jobbskatteavdrag, ökade marginalskatter. Kanske tvingas Socialdemokraterna till en orealistisk energipolitik av Vänsterpartiet och Miljöpartiet. – Bara detta att Socialdemokraterna pratar om lagstadgad rätt till heltid är förbluffande. Att det överhuvudtaget kan komma på tal i ett samhälle som bygger på decentralisering och entreprenörskap. Människor behöver ju komma till en produktiv arbetsplats överhuvudtaget, även om det så bara är på deltid, och ta sig vidare därifrån. Det rödgröna alternativet oroar honom mer, med andra ord. Men inom borgerligheten knorras det över att chefen för IFN ska vara så förbannat kritisk mot den egna sidan. Du uppfattas som kontroversiell inom borgerligheten. Hur ser du på det? – Allt handlar om huruvida det man säger är substantiellt och underbyggt. Det är därför vi har forskning, inte för att forskningen ska hitta argument åt den ena eller den andra maktstrukturen. Är man skolad i en akademisk miljö är man van vid det. Man blir kritiserad på akademiska seminarier och av anonyma bedömare, det är så forskning går till och går framåt. – De som överlever i forskarvärlden är de som ser kritik som värdefull input till den egna skaparprocessen. De som blir kränkta och känner sig förolämpade och förminskade av kritik – de blir inte långvariga. Artikeln publicerad i Neo #3 – 2014 Lämna en kommentar