Olut Kuva: Maiju Torvinen

Alkoholilain kokonaisuudistusta on väännetty helmikuusta 2016 lähtien. Nyt hallitus on päässyt siitä sopuun, mutta kukaan ei vieläkään tiedä, mitä alkoholia maitokaupasta saa tulevaisuudessa ostaa.



Lain sakkaaminen kiteytyy käytännössä yhteen kysymykseen: kuinka vahvat juomat pääsevät kauppojen hyllyille. Alkuperäisessä hallituksen esityksessä sinne pääsisivät 5,5-prosenttiset juomat valmistustavasta riippumatta. Nykyisin kaupoista saa 4,7-prosenttisia juomia, jotka on valmistettu käymisteitse. Valmistustavalla ei tulevaisuudessa olisi enää merkitystä, mutta osa kansanedustajista on voimakkaasti prosenttirajan nostoa vastaan.



Oikeasti tuolla prosenttirajan muutoksella on lakiuudistuksen tässä vaiheessa enää häivähtävän pieni merkitys. Uudistus muuttaa nykymuodossaan Alkon aukioloaikoja niin, että neloskaljaa saa halutessaan iltayhdeksään asti, vaikka se ei menisikään kauppojen hyllyille. Vahvemman oluen ystävillä on siis lähimmän Alkon etsimiseen käytössään tunti nykyistä pidempään.



Oma lukunsa ovat paljon parjatut limuviinat, joiden demonisointi muistuttaa jo lähes vitsiä.

Kuka tahansa alkoholihyllylle joskus vilkaissut tietää, että jokaisessa isommassa marketissa myydään jo nyt niiden näköisiä tuotteita. Etikettejä vertaillut tietää lisäksi, että osassa kaupan käymisteitse valmistetuista limuviinakopioissa on enemmän sekä prosentteja että sokeria kuin Alkon vastaavissa. Ainut ero piilee valmistustavassa.



Lopputulos on, että alkoholia saa ostettua eri muodoissaan suunnilleen kuten ennekin, meni uudistus läpi tai ei. Eikä kyseessä oikeasti ole kiista 0,8 prosenttiyksiköstä, vaan kahden perustavaa laatua olevan näkemyksen yhteentörmäys. Karkeasti yksinkertaistettuna voisi sanoa, että esityksen vastustajien mielestä kansanterveys ajaa kaiken edelle. Kannattajat taas näkevät asian niin, että valtion tehtävä ei ole suojella ihmistä itseltään liiallisuuksiin.



Oli kumpaa mieltä tahansa, voi olla ihan aiheellista kysyä, miltä uudistukseen liittyvät käänteet äänestäjän silmissä näyttävät.



Viime vuonna syntyneen kilpailukykysopimuksen yhteydessä julkisen puolen lomarahoja leikattiin väliaikaisesti 30 prosenttia, työntekijän osuutta työeläkemaksusta korotettiin 1,2 prosenttiyksikköä ja palkansaajan työttömyysvakuutusmaksua korotettiin 0,85 prosenttiyksikköä. Sopimusta väännettiin 13 kuukautta ja sitä kuvailtiin vaikeaksi ja raskaaksi.



Kilpailukykysopimuksen vaikutus tavallisen kansalaisen elämään on huomattavasti suurempi kuin alkoholilain kokonaisuudistuksen. Silti jälkimmäinen kestää kauemmin.



Näyttääkin siltä, että ne kuuluisat ”vaikeat” päätökset ovat oikeasti ihan jotain muuta kuin niitä, joilla on suurin merkitys.