Ryyppäjäisistä suoraan kouluun

Aarne Juutilainen ei voi kuvitella itselleen mitään muuta kuin sotilaan ja upseerin uran. Onneksi Juutilainen pääsee vuonna 1926 eli 22-vuotiaana kadettikouluun, jossa hän pärjää hyvin.



Hän näyttää lahjakkuutensa erityisesti pesäpalloilijana, hiihtäjänä, ratsastajana ja miekkailijana.

Ammattiupseerin uran ja Juutilaisen välissä on vain yksi merkittävä asia: miehen railakas, auktoriteettivastainen ja hieman mallasjuomiin päin kallistuva luonne.

Vuosi koulussa sujuu hyvin ja Juutilainen pääsee joululomalle ennen uutta lukuvuotta. Tammikuussa Juutilainen palaa koulunpenkille, mutta henkilökunta huomaa hänen tulleen jatkamaan opintojansa suoraan juhlista. Tästä seuraa koulusta erottaminen vuodeksi.

Vuoden päästä hän saa uuden mahdollisuuden, mutta hänelle näytetään taas ovea, koska välivuosi ei sujunut moitteettomasti.

Unelma ammattiupseerin urasta saa jäädä. Juutilainen suuntaa merille, vaikka työt eivät hänelle erityisemmin maistu. Eräänä iltana hän huomaa aikakauslehden, jossa on romanttiseen sävyyn kirjoitettu juttu Ranskan muukalaislegioonasta.

Artikkeli ei ollut mikään mestarituote, pikemminkin kiireisen lehtimiehen nopeasti kokoon kyhäämä sepustus, jossa tiedoissa olevat aukot täytettiin taruilla. Mielikuvituksen se silti sai liikkeelle.

Viiden vuoden sopimus

Miltä kuulostaisi sotiminen tuntemattomassa ympäristössä, paahtavan auringon alla Afrikassa? Juutilaisen korviin tämä ilmeisesti kuulosti hyvältä.

Hän pakkasi tavaransa ja suuntasi Pariisiin, jossa hän allekirjoitti viiden vuoden sopimuksen Ranskan muukalaislegioonan kanssa.

Muukalaislegioonan koulutus Algeriassa ei suju ongelmitta. Eräänä iltana rankan marssin jälkeen ja hermot kireänä Juutilainen ajautuu sanaharkkaan italialaisen kanssa ja tappeluhan siitä syntyy. Molemmat miehet määrätään eristysselliin, ja sielläkin Juutilainen meinaa ajautua tappeluihin.

Hankaluuksista huolimatta Juutilaisesta alkaa kehittyä sotilas. Rankat, päiviä kestävät harjoitukset kuumuudessa ja öiset taistelut lutikoita vastaan kasvattavat miestä.

Ampumaharjoitusten, pistinkoulutusten, voimistelujen, juoksujen, kallionseinillä kiipeilyjen ja muiden harjoittelujen jälkeen miehet ovat viimein valmiita tositoimiin. Sotaa vielä tuntemattomien miesten tulikaste tapahtuu levottomassa Marokossa.

Syntynyt sotilaaksi

Ranska ottaa Marokon haltuunsa vuonna 1912, mutta kaikki marokkolaiset eivät olleet tästä kovin innoissaan. Sissit taistelevat maansa puolesta ranskalaisia vastaan ja isänmaalliseksi kuvattu Juutilainen taas taistelee heitä vastaan.

Ensimmäisessä taistelun jälkeen Juutilainen tajuaa, että hän on syntynyt sotilaaksi. Hän sietää pelon, toisten tappamisen, tovereiden haavoittumiset ja pystyy hoitamaan tehtävänsä.

Taisteluiden lisäksi Juutilainen suorittaa vähemmän adrenaliinia kiihdyttäviä tehtäviä, kuten leirien rakentamisesta, vartioimista ja marsseja. Ja odottamista, paljon odottamista.



Myös tappeluita hermojen kiriestyessä, esimerkiksi eräänä päivänä itävaltalaisen sotilaan kanssa.

Molemmat miehet mätkivät toisiaan, mutta kumpikaan ei saa toista kaadettua. Verissä huohottaessaan miehet lopulta paiskaavat kättä ja sopivat riitansa. Kumpikaan ei muista, mistä tappelu sai alkunsa.

Kirje Suomeen

Muukalaislegioona tarjoaa lopulta Juutilaiselle jatkokoulutusta ja uraa Ranskan palveluksessa, mutta hän haluaa taistella Suomen puolesta.

Eräänä päivänä Juutilainen päättää kirjoittaa kirjeen kenraalimajuri Hugo Östermanille, jossa hän tiedustelee mahdollisuutta suorittaa kadettikoulunsa loppuun ja päästä reserviupseeriksi.

Vastauksessa Juutilaiselle kerrotaan, että hän voi jättää asianmukaiset hakupaperit saavuttuaan Suomeen. Mutta ensin Juutilainen haluaa suorittaa palveluksensa loppuun.