Suomalainen eläkejärjestelmä pelastettiin syksyllä 2014, kun työmarkkinajärjestöt pääsivät sopimukseen vanhuuseläkeiän alarajan nostamisesta.

Luontevinta olisi estää eläkejärjestelmän romahdus syntyvyyttä nostamalla. Ismo Pekkarinen/AOP

Vuonna 1962 syntyneet suomalaiset muodostavat ensimmäisen vuosikerran, jonka pitäisi viihtyä työelämässä 65-vuotiaiksi saakka. Senkin jälkeen vanhuuseläkkeen alin ikäraja nousee.

Vuonna 1984 syntyneet ovat nyt 35-vuotiaita. Heillä on työuraa edessään ainakin 32 vuotta, sillä ikäluokan alimmaksi eläkeiäksi on säädetty 67 vuotta.

Osana eläkeuudistusta laskettiin, että työeläkevakuutusmaksu voidaan pitää nykyisellä 24,4 prosentin tasolla aina 2070-luvulle saakka. Tämän jälkeen nousupaineen arviointiin olevan 1 %-yksikkö.

Vaan toisin on käymässä. Syntyvyyden romahtaminen on romahduttamassa eläkejärjestelmän rahoituspohjan. Elinkeinoelämän keskusliitto EK:n johtaja Ilkka Oksala arvioi, että jo 2020-luvun alkupuolella työmarkkinajärjestöt ovat kipeän päätöksen edessä: neuvottelut eläkemaksuista tai eläkkeiden tason leikkaamisesta on aloitettava, ellei tilannetta nopeasti korjaavia toimenpiteitä pystyä toteuttamaan.

– Alentuneen syntyvyyden vuoksi työeläkemaksun nostotarve on aikaistunut 20 vuodella, eli se on siirtynyt 2050-luvulle. Eläketurvakeskuksen arvio maksun nousupaineesta on kuusinkertaistunut. Se on nyt noin 5-6 prosenttiyksikköä, Oksala kertoo Iltalehdelle.

Eläketurvakeskus (ETK) on laskenut Oksalan pyynnöstä, millaisilla toimilla eläkkeiden rahoitusvaje olisi korjattavissa.

ETK on laskenut EK:lle kolme vaihtoehtoista tapaa ratkaista ongelma. Ratkaisuvaihtoehdot havainnollistavat, miten vaikeasta asiasta on kyse.

– Vaikka kukaan tuskin haluaa leikata eläkkeitä, yhtälö on mahdoton. Puolet kuuden prosenttiyksikön nousupaineesta menisi palkansaajille ja puolet työnantajille. Palkansaajien eläkemaksujen nousu olisi tosiasiallisesti verotuksen kiristymistä ja söisi kotimaista ostovoimaa. Työnantajien maksun korotus nostaisi työllistämiskynnystä ja heikentäisi Suomen kilpailukykyä, Oksala arvioi.

Näiden erittäin kielteisten seurausten välttämiseksi Oksala pyysi laskelmia ETK:lta.

Tilastokeskuksen mukaan työllisyysaste oli lokakuussa 72,7 prosenttia. Ismo Pekkarinen/AOP

– Oikeassa elämässä tarvitaan monien toimenpiteiden yhdistelmää, mutta halusin nähdä, miten yksi yksittäinen toimenpide vaikuttaisi. Jos ongelma hoidettaisiin pelkästään työllisyysasteen nostamisella, työllisyysasteemme pitäisi olla yli 90 prosenttia, Oksala kertoo.

Tilastokeskuksen mukaan työllisyysaste oli lokakuussa 72,7 prosenttia. Pääministeri Sanna Marinin hallitus tavoittelee sen nostamista 75 prosenttiin.

Oksala huomauttaakin, että eläkejärjestelmän rahoitusvajetta on mahdotonta paikata pelkästään työllisyysastetta nostamalla.

– Jos ongelma hoidettaisiin pelkästään työperäistä maahanmuuttoa lisäämällä, työperäisen nettomaahanmuuton pitäisi olla vuosittain vähintään 30 000 ihmistä, Oksala sanoo.

EK:n työelämäasioiden johtaja Oksala ei pidä tätäkään keinoa realistisena. Suomeen tuskin on löydettävissä riittävästi ulkomaalaisia työntekijöitä, eikä maamme yhteiskunnallinen ilmapiiri todennäköisesti kestäisi noin 50 000 maahanmuuttajan vuotuista tahtia.

Vuonna 2018 Suomeen muutti ulkomailta 31 000 henkeä. Maastamuutto ulkomaille oli 19 000 ihmistä. Kaikki muuttajat eivät ole työllisiä.

Luontevinta olisi estää eläkejärjestelmän romahdus syntyvyyttä nostamalla. ETK:n laskelman mukaan riittäisi, että syntyvyys palaisi vuoden 2012 tasolle. Silloin Suomessa syntyi 59 493 vauvaa.

Vain kuudessa vuodessa syntyvyys on romahtanut: viime vuonna syntyi enää 47 577 lasta.

– Se on ollut järkytys. Syntyvyys oli noussut tasaisesti 2000-luvun ensimmäiset vuodet, mutta yhtäkkiä syntyvyys kääntyi jyrkkään laskuun, joka ei näytä pysähtyvän, Oksala huokaa.

Vain kuudessa vuodessa syntyvyys on romahtanut: viime vuonna syntyi enää 47 577 lasta. Ismo Pekkarinen/AOP

Vuonna 2003 lapsia syntyi lähes 57 000. Huippuvuosi oli 2010, jolloin ensiparkaisunsa päästi synnytyssalissa 61 000 uutta suomalaista.

– Eläkejärjestelmässä sentään on rahastoitu varoja, mutta sama ongelma haastaa koko julkisen talouden eli valtion ja kuntien kyvyn rahoittaa nykyisen kaltaiset menot. Työikäisten määrä laskee, kun nyt syntyvät erittäin pienet ikäluokat varttuvat työikäisiksi. Samaan aikaan vanhusväestön osuus kasvaa, Oksala arvioi.

EK:n johtaja painottaa, että poliittisilla päätöksillä on mahdollista vaikuttaa syntyvyyteen. Esimerkin hän hakee 1970-luvun alusta.

Kokonaishedelmällisyysluku romahti 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa 2,5:stä 1,5:een. Luku kertoo sen, kuinka monta lasta suomalaisnainen keskimäärin synnyttää elämänsä aikana.

Syntyvyys romahti, koska koulutetut naiset eivät halunneet jäädä enää kotiäideiksi.

Samaan aikaan verotuksen kiristyminen ja korkeasti koulutettujen suhteellisen palkkatason lasku johtivat siihen, että harvoilla perheillä oli varaa palkata kotiapulainen äidin opintojen tai työssäkäynnin mahdollistamiseksi. Tuhansien naisten toiveet ja uraunelmat hiipuivat pois.

Vanha maailma väistyi uuden ajan tieltä, mutta hitaasti: vasta vuonna 1973 voimaan astui laki lasten päivähoidosta. Se velvoitti kunnat tarjoamaan päivähoitopaikkoja ja käänsi syntyvyyden loivaan nousuun.

Vielä vuonna 2012 suomalaisnaisten kokonaishedelmällisyysluku oli 1,8.

– Vaikka syntyvyys on perheiden oma asia, havaitsemme historiasta, että yhteiskuntapoliittisilla päätöksillä on merkitystä siinä, millaisia päätöksiä perheet tekevät. Tarvitsemme monien eri keinojen yhdistelmää. Opiskelujen aloittamista pitää aikaistaa, jotta ensimmäisen lapsen pystyy hankkimaan nykyistä aiemmin. Kolmi- ja nelilapsiset perheet ovat harvassa. Aiemmin ne kompensoivat sitä, että kaikilla ihmisillä ei ole lapsia, Oksala pohtii.

EK:n johtaja vaatii valtiolta ja kunnilta ripeitä toimia varhaiskasvatuksen laadun ja saatavuuden parantamiseksi.

– Päivähoitopaikkojen saatavuutta pitää lisätä ja päiväkotien aukioloaikoja tehdä joustavammiksi. Lisäksi pitää alentaa päivähoitomaksuja, Oksala esittää poliitikoille kolmen kohdan korjauslistan.

Oksala toivoo niin ikään, että pääministeri Sanna Marinin hallitus korottaisi toisesta, kolmannesta ja neljännestä lapsesta perheille maksettavia lapsilisiä.

Lapsilisän määrä neljännestä ja sitä seuraavasta lapsesta nousee vuonna 2020 kymmenellä eurolla kuukaudessa, mutta se ei Oksalan mielestä ole riittävä korotus syntyvyyden nostamistavoitteen edistämiseksi.

– Perhevapaauudistuksen pitää lisätä naisten ja miesten välistä tasa-arvoa. Hoitovastuu ei saa jakautua niin yksipuolisesti kuin se vielä tänä päivänä jakautuu. Kun hoitovastuu lapsista on äideillä, se johtaa syntyvyyden laskuun, Oksala huomauttaa.

Työnantajajärjestö EK:hon on kantautunut tietoja siitä, millaista perhevapaauudistusta hallitus valmistelee. Oksalan mukaan ennakkotiedot kielivät siitä, että uudistus ei todennäköisesti lisää työllisyyttä eikä nosta syntyvyyttä. Kotihoidontuen säilyminen ennallaan johtaa Oksalan mielestä siihen, että hoitovastuu lapsista jää edelleen liian yksipuolisesti naisille.

– Vaikutus näkyy siinä, että työelämässä olevat naiset eivät halua hankkia toista tai kolmatta lasta, jos hoitovastuu on ollut yksipuolisesti heillä, Oksala arvioi.