Menee tämä aborttihomma meillä naisilla vähän tunteisiin. Viittaan nyt ulkoministeri Timo Soinin (sin) pusuterveisiin, jotka hän lähetti blogissaan sen jälkeen, kun Argentiina päätti olla höllentämättä tiukkaa aborttilainsäädäntöään.

Tämä menee tunteisiin, koska meillä tyypillisesti on kohtu. Lähes jokainen meistä on voinut joutua, olemme joutuneet tai saatamme joutua asian kanssa henkilökohtaisesti vastatusten.

Tunnen tapauksen, jossa toivottu raskaus keskeytettiin 20. viikon paikkeilla sikiön vakavan, nopeaan kuolemaan johtavan sairauden takia. En tiedä, onko Soinilla käsitystä siitä, millaista tuskaa perhe joutuu kohtaamaan tuollaisessa tilanteessa.

Sen tiedän, että Soini ei ole koskaan ollut alaikäisenä tilanteessa, jossa hänet olisi juuri raiskattu ja saatettu väkivalloin raskaaksi. Äärimmäisen valitettavaa, eräs aborttia vastustava keskusta-aktiivi luonnehti tuollaista tilannetta Twitterissä. Äärimmäisen valitettavaa. Äärimmäisen valitettavaa. Vetää sanattomaksi.

Tämä menee monilla naisilla vähän tunteisiin senkin takia, että kysymys on niin valtavan tärkeästä asiasta. Se liittyy kaikkeen: tyttöjen ja naisten mahdollisuuteen hallita omaa elämäänsä ja tulevaisuuttaan.

Soinille voi tulla hyvä mieli aborttikiellosta, mutta muuta iloa siitä ei olekaan. Tarkkoja tilastoja aborttikiellon seurauksista on vaikea saada, koska kieltomaailmassa raskaudenkeskeytykset hoidetaan salassa.

Arvioita on kuitenkin tehty. Obstetrics & Gynecologyn vuonna 2009 julkaiseman artikkelin mukaan maailmassa tehdään joka tunti keskimäärin noin 2400 vaarallista aborttia. Tunnin kuluessa lähes 600 naista ja tyttöä vammautuu ja kahdeksan kuolee tällaisen abortin seurauksena. Jokaisen tunnin aikana 25 lasta menettää näin äitinsä.

Valtaosa kuolemista ja vammautumista olisi vältettävissä, jos ihmisten ulottuvilla olisi seksivalistusta, ehkäisyä, turvallisia abortteja ja hoitoa komplikaatioihin.

Olkoon. En jatka pidemmälle. En kuvittele, että tällaisilla luvuilla olisi mitään vaikutusta sellaisiin miehiin tai heidän uskonsisariinsa, joiden tietokirjallisuus aiheesta rajoittuu raamattuun ja sen takapajuisiin tulkintoihin.

Pääministeri Juha Sipilä (kesk) on tyytynyt vastailemaan median Soini-kysymyksiin teknisluontoisesti. On keskusteltu ja käyty läpi, linja pitää ja niin edelleen.

Kun Soini oli osallistunut Kanadan-reissullaan abortinvastaiseen mielenilmaukseen, Sipilä puhui eduskunnassa pontevasti ”äärimmäisen tarkasta rajasta” siinä, miten ministerinä voi esiintyä. Sen kummempaa analyysiä tuon rajan noudattamisesta juuri Soinin kohdalla ei kuultu.

Nyt Argentiina-puheiden jälkeen pääministeri totesi, että asiasta juteltiin Soinin kanssa jo aiemmin ja että ”jokaisella on oikeus henkilökohtaisiin mielipiteisiinsä”.

Ikään kuin nyt puhuisimme yleisesti ihmisten mielipiteenvapaudesta emmekä siitä, mitä Soini maan ulkoministerinä julistaa. Nimenomaan siinä asemassa hän on kantaansa esitellyt.

Nämä naisten aborttiasiat sattuvat olemaan nimenomaan Soinin tontilla, sillä Suomen ulkopoliittisena linjana on tukea naisten ja tyttöjen asemaa sekä seksuaali- ja lisääntymisterveysoikeuksia.

Kiemurtelun taustalla voi olla se, että pääministeri ja ulkoministeri jakavat abortin suhteen samankaltaisen arvomaailman. Tämä kävi ilmi vuonna 2014 Suomen Kuvalehden kohua herättäneessä haastattelussa.

Sipilä puhui asiasta kysyttäessä elämän pyhyydestä, mutta selitti jutun julkaisun jälkeen, että kannattaa kuitenkin nykyistä lainsäädäntöä.

Toinen selitys löytynee sinisten asemasta. Soini tietää, että hän voi leikkiä julkisuudessa niin paljon kuin tykkää. Veikkaan, että häntä eivät muiden ministereiden pitämät puhuttelut voisi vähempää kiinnostaa.

Siniset ovat nimittäin kaikessa gallup-mitättömyydessäänkin hallituksen tukipuuna. Jos puolue häipyisi kuvioista, koko valinnanvapaus-maakunta-viritelmä hajoaisi ryminällä.

Tämän takia Soinin Timon mielipiteenvapaus ohittaa hallituksen periaatelistalla maailman tyttöjen ja naisten ihmisoikeudet.