Junan alhainen nopeus on kiinni monesta eri asiasta.

Yksi liittyy historiaan. Tampereen ja Porin välinen rataosa on ollut olemassa jo pitkään. Ajatus Porin sisämaahan yhdistävästä rautatiestä esitettiin ensimmäisen kerran jo 1860-luvulla, mutta rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1890 ja lopulliseen muotoonsa rata valmistui kymmenen vuotta myöhemmin.

Raiteet tehtiin seuraamaan Kokemäenjokea ja sen vesistöjä, joka tekee rataosan pituudeksi kokonaisuudessaan noin 135 kilometriä. Aikanaan valittu ratakäytävä on osalta reittiä kuitenkin hyvin mäkinen ja kaarteinen, mikä selittää oman osansa ratavälin ongelmasta: Porin ja Tampereen välillä ei huristella pendolinolla, vaan Intercity-mallin junalla. Pendolinot ovat junia, joiden runko kallistuu radan kaarteen mukaan. Tällöin vauhtiakin voisi olla enemmän ja matka-ajasta pystyttäisiin heti nipistämään minuutteja pois.

Moderni ja muualla Suomessa käytössä oleva kalusto ei kuitenkaan vielä toisi yksinään ratkaisua hitaan ratavälin ongelmiin. Vaikka Pori–Tampere-välillä olisi käytössä keskieurooppalainen luotijuna, niin sen hyöty olisi vähän niin ja näin.