TukholmaCarolina Sinisalo seisoo marraskuisessa hämärässä kotitalon rapun edessä. Vieressä on puuristikko ja siinä luodinreikä. Carolinan 15-vuotias poika Robin lyyhistyi naamioituneen ampujan luodista juuri tähän, rapun eteen.

Robinia oli ammuttu päähän. Hän kuoli heti.

Isoveli Alejandro yritti paeta paikalta, mutta ampuja tavoitti hänet läheisen koulun ja pizzerian väliseltä pihalta. 20-vuotiaaseen Alejandroon osui useita laukauksia, mutta hän jäi henkiin. Hän halvaantui rinnasta alaspäin ja istuu pyörätuolissa.

Siitä on nyt lähes kolme vuotta. Carolina kulkee surmapaikan ohi useita kertoja päivässä.

– Sydämeni hakkaa joka kerta. Näen, miten Robin makaa siinä. Näen, että häntä on ammuttu. Näen kaiken silmissäni.

Carolina Sinisalon kodin viereisessä puuristikossa näkyy yhä luodin jättämä kolo. Robinin tappanut laukaus ammuttiin noin puoli neljältä iltapäivällä. Frida Lönnroos

Carolina ei ole nukkunut kokonaista yötä kolmeen vuoteen. Surmatyön hetkellä hän oli miehensä kanssa häämatkalla Las Vegasissa Yhdysvalloissa. Tieto Robin-pojan kuolemasta tuli heille puhelimitse. Ampumisen motiivia ei ole vieläkään saatu selville.

– Robin oli juuri täyttänyt 15 vuotta. Hän oli maailman kiltein. Hän ei tehnyt koskaan mitään kenellekään.

Äiti muistaa Robinin erityisen iloisena. Hän oli juuri tavannut tytön, johon oli umpirakastunut.

42-vuotias Carolina Sinisalo on yksi ruotsalaisäideistä, jotka päättivät järjestää mielenosoituksen väkivaltaisia kuolemia vastaan.

Mielenosoituksen pääviesti on vaatimus lopettaa väkivaltaiset kuolemat: nyt saa riittää. Äidit aikovat seisoa kynttilät kädessään Tukholman keskustassa Sergelin torilla huomenna sunnuntaina.

Heitä yhdistää yksi asia. Jokaisen lapsi on ammuttu kuoliaaksi.

Äiti muistaa Robin Sinisalon iloisena poikana, joka ei tehnyt pahaa kenellekään. Frida Lönnroos

Carolinan 15-vuotias Robin oli heistä nuorin. Maritha Ogilvien 19-vuotias poika Marley ammuttiin parkkipaikalle vuonna 2015. Katri Reyna Väänäsen poika Yonathan ammuttiin autoon puolitoista vuotta sitten. Yonathan oli 20-vuotias, samoin kuin Eva Färsjön lähes kaksi vuotta sitten ammuttu Oliver.

Ajatus mielenosoituksesta syntyi, kun naisia haastateltiin Alexandra Pascalidoun syksyllä julkaistuun kirjaan Mammorna. Siinä on mukana kaksikymmentä äitiä, jotka asuvat Ruotsin ongelmallisissa lähiöissä Malmön Rosengårdista Tukholman Rinkebyhyn. Kirjaa on kiitetty äänen antamisesta näkymättömille ja monenlaisille köyhien lähiöiden naisille.

Syntyjään suomalainen Carolina Sinisalo muutti nelivuotiaana vanhempiensa mukana Porista Ruotsiin. Hän toivoo, että poliitikot kävisivät enemmän ongelmallisissa lähiöissä. Nuorisotaloja suljetaan, vaikka ne ovat hänen mukaansa pelastaneet henkiä.

– Näillä alueilla asutaan ahtaasti. Nuoret eivät jaksa olla kotona, koska siellä on kaksikymmentä ihmistä.

Carolina Sinisalo on asunut lähes koko ikänsä Tukholman lähiöissä. Hän muutti nelivuotiaana Porista Ruotsiin. Frida Lönnroos

Carolinan mielestä 90 prosenttia ruotsalaisista katsoo lähiöissä asuvia ulkopuolelta. Osa ihmisistä kirjoittaa Facebookissa tunteettomasti, että ne ovat vain rikollisia, on vain hyvä, että rikolliset puhdistavat ampumalla omia rivejään.

– Niin voi helposti ajatella Östermalmilla tai Tyresössä, mutta kyse on ihmishengistä, Carolina sanoo.

Ihmisten pitäisi hänen mielestään miettiä, kuinka on mahdollista, että nuoria poikia ammutaan kadulla. Missä on ihmisten myötätunto, Carolina kysyy.

– Meiltä otetaan kaikki pois ja meidät suljetaan omille pikku alueillemme. Me emme kuulu enää Ruotsiin. Se on vaarallisinta, mitä voi tapahtua.

Carolina Sinisalon koti on Akallassa. Tukholman luoteispuolella sijaitsevan lähiön asukkaista enemmistö on maahanmuuttajia. Frida Lönnroos

Carolina Sinisalo on asunut aina tukholmalaisissa lähiöissä, aiemmin Rinkebyssä, mutta nyt koti on Akallassa. Merkittävä osa asukkaista on maahanmuuttajia.

Carolinalla on Robinin lisäksi kolme jo lähes aikuista omaa lasta ja yksi bonuslapsi. Ystävät ovat kehottaneet häntä menemään eteenpäin lasten takia. Se on hänelle vaikeaa.

– Olemme puhuneet siitä, pitäisikö muuttaa, mutta tämä on Robinin koti. Täällä hän on.

Kerrostaloasunnossa on rauhallinen tunnelma, melkein harras. Buddha-patsaat kertovat Carolinan uskonnosta. Kynttilä palaa Robinin kuvan vieressä. Kuvia on useita. Naurava Robin katsoo sohvalla istuvan äidin takaa suuresta värikuvasta.

Tunne siitä, että Robin on läsnä, on voimakas.

Huoneen vastakkaisen seinän hyllyltä erottuu turkoosien buddhapatsaiden vierestä vaaleanharmaa tuhkauurna. Siinä lukee: Robin Sinisalo 6.1.2001–19.1.2016.

Robin Sinisalo, syntynyt 6. tammikuuta 2001, kuollut 19. tammikuuta 2016, lukee tuhkauurnassa. Frida Lönnroos

Viime vuonna Ruotsissa ammuttiin kuoliaaksi 26 nuorta 15–29-vuotiasta miestä. Luku oli korkein kolmeenkymmeneen vuoteen. Tosin myös edeltävien vuosien surmaluvut ovat lähes yhtä lohduttomia: vuonna 2016 ammuttuja oli 19, vuonna 2015 yhteensä 23.

Tämän vuoden tilastoja ei vielä ole. Alkuvuosi näytti paremmalta, koska poliisi vangitsi yli 200 rikollisjengien jäsentä, mikä on ennätyksellisen paljon. Asiaan ehkä vaikutti vaalien lähestyminen. Nyt loppuvuodesta ampumistapaukset ovat jälleen kiihtyneet.

Ampumistapausten takana on poliisin mukaan huumekauppa, laittomat aseet ja jengien taistelu reviireistä. Mutta myös kosto, kunnia tai henkilösuhteet.

Poliisi on ilmoittanut Carolinalle, ettei hänen pojallaan ollut yhteyksiä rikollisiin. Robinin surmaajaa ei ole saatu kiinni. Se on tavallista, koska vain 20–30 prosenttia ampumistapauksista johtaa syytteeseen.

Ruotsissa on havahduttu siihen, että maa on eurooppalaisessa vertailussa yksi huonoimmista jengimurhien selvittelyssä. Ruotsin poliisi aikookin lähettää lähiaikoina tutkijaryhmän Saksaan. Siellä jengiampumisia on huomattavasti vähemmän ja rikoksista selkeästi suurempi osa saadaan selvitettyä.

Perhe on pohtinut muuttamista. "Mutta tämä on Robinin koti. Täällä hän on", Carolina Sinisalo sanoo. Frida Lönnroos

Carolina toivoo, että jos joku tietää jotakin Robinin ampumisesta, tämä tulisi kertomaan hänelle.

– Minun nimeni on jo poliisien papereissa. Kenenkään toisen ei tarvitse vaarantaa elämäänsä. Valitettavasti niin käy, jos puhuu poliisille, Carolina sanoo.

Hänen mukaansa ihmiset eivät uskalla todistaa, koska pelkäävät jengiläisten kostoa.

Äidit esittävät poliitikoille mielenosoituksessa vaatimuksen, että ampumisia pitäisi käsitellä murhina ja niiden selvittelyssä pitäisi hyväksyä todistusten antaminen anonyymisti, nimettömästi.

– Ihmisten pitäisi voida todistaa anonyymisti, koska silloin ehkä saataisiin selvitettyä enemmän murhia.

Asuntoon laskeutuu yhä tiiviimpi hämärä, eivätkä säleverhot päästä läpi vähäistä päivänvaloa. Carolina katsoo ikkunasta pihamaalle.

Piha hohkasi lumenvalkoisena kolme vuotta sitten tammikuun puolivälissä, kun Robin ammuttiin kotiovelle.

– Seison tässä ikkunassa ja odotan häntä edelleen kotiin joka ilta.

Carolina Sinisalon kodin lähettyville pystytettiin kansalaisaloitteesta kesällä 2018 muistomerkki ampumisten uhreille. Frida Lönnroos

Carolina sanoo saaneensa muista äideistä uutta voimaa tehdä työtä väkivallattomuuden eteen. Siksi sunnuntai on tärkeä päivä. Hän toivoo, että Sergelin tori täyttyisi ihmistä, jotka välittävät. Mielessä on paljon asioita, jotka hän haluaa kertoa.

Ampumiset on käsiteltävä murhina. Niitä varten on perustettava oma selvitysryhmä. Aselakeja pitää kiristää lisää. Poliiseja, tullin henkilökuntaa ja valvontakameroita on lisättävä. Ampumiset ovat koko ruotsalaisen yhteiskunnan yhteinen asia.

Carolina ei kirjoita puhettaan valmiiksi. Sanat tulevat paikan päällä sydämestä.

Lisää aiheesta:

Räjähdys herättää Ayshan Rosengårdin lähiössä, mutta Malmön keskustan asukas Felicia ei huomaa mitään

Maahanmuuttajataustainen ruotsidemokraatti: Maahanmuuton ongelmista puhuminen ei ole rasismia

Kansankodin kasvatti Ninel Barrios Pizarro ei tunnista omakseen Ruotsia, jota ruotsidemokraatit haikailevat – "Kaikki arvot lentävät ikkunasta"