Yksi keskeisistä Kalevala-aiheisten maalausten tekijöistä oli Joseph Alanen, joka eli värikkään elämän ja kuoli vain 34-vuotiaana. Hänestä tiedetään hämmästyttävän vähän.

Kalevala on kiehtonut suomalaisia taiteilijoita aina. Aiheesta innostui myös Joseph Alanen (1885–1920), tamperelaisen työnjohtajan poika, joka jäi suomalaisen taidehistorian marginaaliin.

Alanen eli värikkään elämän: opiskeli sähköteknikoksi, ryhtyi taidemaalariksi, valitsi sisällissodassa valkoisen puolen, kävi läpi myrskyisän avioliiton ja kuoli espanjantautiin vain 34-vuotiaana.

Nyt Alasen teoksiin voi tutustua Ateneumin taidemuseossa, joka sai lahjoituksena kolme taiteilijan Kalevala-aiheista temperamaalausta.

Arkistokokoelmat, Kansallisgalleria

Työläisperheessä uskottiin taiteeseen

Alanen syntyi Tampereella työläisperheeseen, joka kannusti poikaa taiteen pariin.

– Joseph oli monilahjakkuus sekä musiikillisesti että kuvaamataidollisesti. Hänen äidillään oli torpparitausta, mutta hän oli hyvin kultturelli ihminen, sanoo Joseph Alasen veljen tyttärenpoika Eero Ikonen.

Alanen soitti pianoa ja huilua ja pääsi tamperelaisen taidemaalari Kaarlo Vuoren oppiin. Ennen taiteilijan uralle heittäytymistä Alanen valmistui sähköteknikoksi ja lähti 1906 Tukholmaan Ericssonin puhelintehtaalle töihin. Illat nuori mies harrasti intohimoaan taidetta ja siirtyi pian Berliiniin opiskelemaan alaa tosissaan.

Parikymppisenä Alanen alkoi tituleerata itseään taiteilijaksi. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti Tampereella Palanderin talossa vuonna 1910. Alasen toistuvana, jopa itsepintaisena aiheena oli Kalevala. Hän koki sen sielunmaisemakseen.

– Hän työsti Kalevalaa melko myöhään: Gallen-Kallela oli maalannut tunnetuimmat

teoksensa aiheesta jo 1890-luvulla. Siksi osa yleisöstä suhtautui Alaseen varauksella. Hän sai kuitenkin myös vastakaikua, koska häntä pidettiin itselleen uskollisena, ja ajateltiin, että hän ilmentää Suomen kansan tuntemuksia, sanoo Ateneumin intendentti Teijmari Jyrkkiö.

Pelkkä maalaustaide ei elättänyt Alasta. Hän kirjoitti arvioita Aamulehteen, teki kuvituksia, kirjankansia, postikortteja ja opetti muun muassa sointuoppia Tampereen käsityö- ja taideteollisuuskoulussa.

Alasella ei tiedetä olleen yhteyksiä aikansa muihin taidemaalareihin. Sen sijaan hänen ystäväpiiriinsä kuului kirjailijoita ja runoilijoita, kuten Eino Leino, Jalmari Sauli ja Larin Kyösti.

Joseph Alanen: Lemminkäinen ja karjapaimen (1919–1920) "Alanen ei maalannut varjoja. Hän loi syvyysvaikutelman väreillä. Teoksessa on kuvattu Alasen Kalevala-töille tunnusomaisia elementtejä, kuten joutsenia, liljoja ja Tuonelan virtaa", sanoo Ateneumin intendentti Teijamari Jyrkkiö. Kansallisgalleria / Jenni Nurminen.

Alasen avioliitto oli lyhyt ja myrskyisä

Tampereella käytiin Suomen sisällissodan verisimmät taistelut 1918. Alanen siirtyi pääkaupunkiin heti Helsingin valtauksen jälkeen ja ikuisti piirustuksiin sotatapahtumia ja kaupungin kärsimiä vaurioita.

– Hän oli erittäin vahvasti sitoutunut valkoisten puolelle. Hän teki Suomen vapaussota -nimisen postikorttisarjan, joka on niin valkoinen ja jääkärihenkinen kuin olla ja voi. Myös virolaistaustainen sotapäällikkö Hans Kalm oli Alasen kavereita, Ikonen sanoo.

Alanen oli lapseton, mutta kertaalleen naimisissa.

– Hän rakastui oululaiseen Anna Katariina Väyryseen, jonka kanssa hän meni naimisiin 1917, Ikonen kertoo.

Avioliitto ei kestänyt, vaan päättyi eroon vuonna 1920.

– Se oli lyhyt ja myrskyisä liitto. Anna lähti upseerin matkaan, Ikonen sanoo.

Kolme kuukautta avioeron jälkeen Alanen menehtyi.

– Lääkäri oli todennut, että olet huonossa kunnossa, sinulla on ravinnonpuutetta. Syö enemmän. Joseph kuoli lopulta nopeasti edenneeseen espanjantautiin, Ikonen sanoo.

Alasen kolme elossa olevaa veljeä päätti, ettei omaisuutta jaeta ennen kuin vanhemmista aika jättää.

– Alasen teokset pakattiin ja varastoitiin vanhimman veljen työpaikan kellariin, jonne ne unohtuivat. Teokset haettiin jemmasta vasta, kun minun isoisäni kuoli vuonna 1952, Ikonen kertoo.

Varastointi oli tehnyt osalle töistä hallaa. Suvulle jäi Kalevala-aiheisia teoksia kolmisenkymmentä, kun niitä Ikosen tietojen mukaan oli alun perin ollut noin sata kappaletta.

Joseph Alanen: Sotka ja taivaankappaleita (1919–1920) "Teoksessa on iso sotkalintu, siivet auki keskellä maalausta. Maalaus on hyvin dekoratiivinen. Viivalla on keskeinen osa työtä, joka on pelkistetty ja tylikäs", sanoo Ateneumin intendentti Teijamari Jyrkkiö. Kansallisgalleria / Jenni Nurminen

Yksi keskeisiä Kalevalan kuvittajia

Ateneumin intendentti pitää taidemuseon saamaa Alasen kolmen teoksen lahjoitusta merkittävänä. Alanen pysyi uskollisena omalle taiteelleen, vaikka ajan virtaukset olivat kenties jo ajaneet ohi.

– Hän oli yksi keskeisistä Kalevalan kuvittajista. Hän jäi vähemmälle huomiolle kuin mitä teokset olisivat ansainneet. 1900-luvun alkupuolella alkoivat jo vaikuttaa modernistiset virtaukset ja 1910-luvun lopulla syttyi maailmansota. Tapahtui valtavasti asioita ja se kaikki vaikutti siihen, miten hänen taiteensa otettiin vastaan, Jyrkkiö sanoo.

Alasen näkemys Kalevalasta oli pitkälti tyylitelty.

– Hän irtautui luonnon jäljittelystä ja karsi pois kaiken sellaisen, joka olisi ollut tekemisissä arkitodellisuuden kanssa. Hänen taidettaan leimaa tietty dekoratiivisuus, se on litteää ja henkilöhahmot ovat usein kaavamaisia. Myöhemmin hän otti vaikutteita jugendista. Mitä pidemmälle hän eteni, sitä hienostuneemmaksi työt kävivät, Jyrkkiö kuvailee.

Joseph Alanen: Sammon puolustus (1910–1912) "Henkilöhahmot ovat maalauksessa litteitä ja kaavamaisia, vailla yksilöllisiä piirteitä. Teos on hyvin rytmikäs. Verrattuna Gallen-Kallelaan voi huomata, että Alanen ei jäljitellyt luontoa. Hänellä on samat elementit, mutta teos ei ole realistinen vaan tyylitelty ja koristeltu", sanoo Ateneumin intendentti Teijamari Jyrkkiö. Kansallisgalleria / Jenni Nurminen

Eniten Alasen teoksia Tampereella

Teokset lahjoitti Ateneumille Maine Wartiovaaran sukuhaara. Joseph Alanen oli Maine Wartiovaaran setä ja kummisetä. Yksi lahjoitetuista teoksista, Sammon puolustus, on Mainen lapsenlapselle, Anna Wartiovaaralle, tuttu pienestä tytöstä asti.

– Se oli lapsuudenkotini olohuoneen sohvan yläpuolella. Sen alla on vietetty perhejouluja ja eletty elämää, iloja ja suruja. Minulla on ollut etuoikeus kasvaa sen kanssa, Anna Wartiovaara sanoo.

Kulttuuria kaikille -asia on lähellä Wartiovaaran sydäntä.

– Minulle on tärkeätä, että kaikki ihmiset pääsevät katsomaan taidetta. Tuntui, että nämä teokset kuuluvat koko Suomen kansalle, Wartiovaara perustelee lahjoitusta.

Suurin yksittäinen kokoelma Alasen teoksia on Tampereen taidemuseossa, jossa niitä on 17. Alanen teki jonkin verran myös talonpoikaisaiheisia ja Suomen historiaan liittyneitä töitä sekä grafiikkaa ja muotokuvia.

– Yhteensä teoksia on tiedossa yli 200 vuosilta 1908–1920. Hänellä oli kohtuullinen vauhti päällä, Ikonen sanoo.