Ei ole väliä, millainen sisustustyyli on, jos se tuntuu omalta. Aivot reagoivat siihen, mikä sinusta on kaunista.

Tästä on kyse Sisustaminen ja kauneus aktivoi aivojen mielihyväkeskusta

Kauneus tuottaa sosiaalista arvostusta ja voi auttaa jopa työpaikan saannissa

Aivot tai biologia eivät määritä, mikä kenestäkin on kaunista vaan elämän historia ja aistit yhdessä

Ampiainen surraa ikkunassa kirkkaan keltaisten verhojen kehystämänä. Ulkona on pilvinen päivä, mutta keltainen kangas luo illuusion sisään lankeavasta auringonvalosta. Haalistunut kukkatapetti on jäänyt oven päältä kurttuun joskus vuosikymmeniä sitten. Talossa on menneen maailman tuntu.

Elisa Hillgénin kodissa mitään ei ole hankittu uutena. Se ei tarkoita sitä, ettei sisustuksella olisi väliä. Päinvastoin. Jokainen tavara on päätynyt kotiin tiukan kriteerin perusteella: sen täytyy tuntua omalta.

– Tykkään, että koti saa olla näköiseni. Saa olla hauskaa ja saa olla omituista.

Joidenkin mielestä Hillgénin historiaa haviseva sisustustyyli on ihana. Toisten mielestä talo on vanha ja tunkkainen.

Hillgénin aivojen kannalta hänen sisustustyylinsä on juuri oikea.

Aivoille ei nimittäin ole väliä sillä, mikä yleisen arvostuksen tai sisustuslehtien mukaan on trendikästä, vaan ainoastaan sillä, miten aivojen omistaja ympäristönsä kokee.

Riina Kasurinen/Yle

Brittitutkimuksessa ihmisille näytettiin erilaisia taideteoksia ja seurattiin, mitä aivoissa tapahtuu. Eri koehenkilöt pitivät eri teoksia kauniina, mutta silloin, kun he katsoivat mielestään kaunista teosta, aivojen mielihyvää tuottavat osa-alueet aktivoituivat.

– Tässä tapauksessa aivoaktivaatio ei siis riippunut siitä, mikä esine esitettiin vaan siitä, minkälaisena se koettiin, neurotieteilijä, akateemikko Riitta Hari Aalto-yliopistosta sanoo.

Eli kun ihminen näkee jotakin omasta mielestään kaunista, hänen aivojensa mielihyvää tuottavat alueet hyrähtävät käyntiin. Koska Hillgénin mielestä puupintaan piirretty kuva riippurintaisesta naisesta on kaunis olohuoneen seinällä, hänen aivonsa hyrisevät tyytyväisinä.

Mielihyvä on yksi syy siihen, että Hillgén sisustaa.

– Minulle on tosi tärkeää, että on kaunista. En osaisi kuvitella, että eläisin rumassa ja ilottomassa ympäristössä. Kyllä ihminen kaipaa ympärilleen sitä, että on esteettistä, se tuo kauneutta elämään yleisesti.

Kun Elisa Hillgén julkaisi piirtämänsä kuvan riipputissisestä naisesta Instagramissa, se keräsi enemmän tykkäyksiä kuin mikään aiempi sisustuskuva. Riina Kasurinen/Yle

Aalto-yliopistossa arjen estetiikkaa tutkivan tohtori Ossi Naukkarisen mukaan Hillgén puhuu emotionaalisesta hyödystä, jota hän saa sisustamalla. Hillgén saa siis henkilökohtaista nautintoa kotinsa kuvastaessa omistajaansa.

– Kodilla viestitään asioita itsestä, arvoista, mieltymyksistä ja valinnoista. Jos muut ihmiset arvostavat sinua niiden takia, niin sisustamisesta on silloin hyötyä.

Kotiin tai ulkonäköön liittyvät esteettiset ratkaisut voivat olla sosiaalista pääomaa. Onnistuneilla kauneusratkaisuilla voi saada muilta ihmisiltä arvostusta, josta voi olla konkreettista hyötyä elämässä.

– On aika vakuuttavasti osoitettu, että työmarkkinoilla tietyissä ammateissa jopa edellytetään onnistunutta ulkonäköä.

Mikä tekee kauniista kauniin?

Vaikka Elisa Hillgén kokee, että hänen kotinsa sisustus näyttää juuri häneltä itseltään, se vastaa myös monen muun näkemyksiä viihtyisästä ympäristössä. Tämän ajan sisustusratkaisuissa on tavanomaista viehättyä Hillgénin tapaan vanhoista esineistä, jotka henkivät aiemmin elettyä elämää.

– En todellakaan näkisi omaa kotiani valko-harmaan kiiltävänä ja modernina, Hillgén sanoo.

Kun Hillgén oli opiskelija, hänen kotinsa oli hammasharjaa ja vessan mattoa myöten sininen. Nyt väri ei ole miellyttänyt enää vuosikausiin.

– Olenkohan ollut silloin itse vähän hukassa? Hillgén pohtii.

Kokemus siitä, mikä milloinkin on kaunista, syntyy monimutkaisten tekijöiden yhteissummana. Vaikka esimerkiksi symmetristen kasvojen on todettu miellyttävän ihmisiä ajasta ja paikasta riippumatta, biologia selittää vain pienen osan siitä, miksi jokin on meistä kaunista.

Neurotieteilijä Riitta Hari toteaa aiemmin mainittuun brittitutkimukseen viitaten, ettei aivoissa ole kauneuskeskusta, joka määrittelisi, mikä on kaunista ja mikä rumaa. Tutkimustietoa on vähän, mutta Hari sanoo olevansa vakuuttunut siitä, ettei kauneuden kokemus ole pelkkä laskennallinen tapahtuma aivoissa vaan mukana on myös keho.

Kauneuden kokemus syntyy kaikkien aistien ja ihmisen sen astisen elämän lopputuloksena. Kauneus ei ole vain katsojan silmässä.

– Se on yhtä hyvin katsojan korvissa käsissä, kosketuksessa ja hajuaistissa ja koko kehossa. Sitäkin enemmän se on mielessä. Ihmisen oma historia on määräävä asia.

Hillgénin suosikkipaikka kotona on sohvannurkkaus. Riina Kasurinen/Yle

Hillgén suunnittelee työkseen esimerkiksi ravintoloiden valaistuksia, tekee valotaideteoksia sekä suunnittelee koruja ja kangaskuoseja. Hänelle kauneus syntyy erityisesti valoista ja väreistä.

Myös Hillgén tunnistaa sisustusmieltymyksiinsä syy-yhteyksiä elämänhistoriastaan. Tärkeät kokemukset ja tunnelmat mummolasta ovat solahtaneet oman kodin sisustukseen.

– Muistan ihan selvästi sellaisen hetken, jossa makaillaan sammaleenvihreällä plyysimatolla, valo siivilöityy kiinanruusujen välistä ja kuunnellaan Merisäätä.

Hillgén seuraa työssään trendejä, ja myöntää auliisti, että kulloinenkin muotivirtaus vaikuttaa hänenkin mieltymyksiinsä.

– Yhtäkkiä huomaa, että kaupat on täynnä jotain tiettyä väriä. Sitten siihen alkaa itsekin vähän kallistumaan, vaikka edellisvuonna et olisi tykännyt siitä väristä yhtään.

Hillgénin keittiötä ei ole tarvinnut remontoida, koska vanhat kaapit ovat oman näköiset, Hillgén sanoo. Riina Kasurinen/Yle

Estetiikan professori Ossi Naukkarisen mukaan on itsestään selvää, että kulloinenkin ajan henki ja muodin virtaus ui osaksi omia mieltymyksiämme. Estetiikan tajua opetellaan jo lapsena, kun vanhemmat kieltävät puhumasta ruoka suussa ja sanomaan kiitos. Kauneusarvojen opettelu jatkuu läpi elämän, tiedostamatta tai tietoisesti.

Naukkarinen arvelee, että ulkonäköön tai kotiin panostaminen ei useinkaan kumpua siitä, että ihminen haluaisi erottua omiensa joukosta vaan pikemminkin päinvastoin. Esimerkiksi pukeutumisella voidaan viestiä kykyä näyttää samalta kuin muutkin ja halua samastua muihin.

– On esimerkiksi hirveän vahva viesti syrjäytymisestä, jos näyttää tai kuulostaa aivan erilaiselta kuin muut. Kadulla bongaat välittömästä ihmisen, joka on aivan eri rytmissä kuin muut.

Toisaalta kauneuden tavoittelu ei ole yleisinhimillinen tarve. Aina löytyy joukko, vaikkakin vähemmistö, jolle esimerkiksi omalla pukeutumisella tai kodin ulkonäöllä ei ole suurta merkitystä, Naukkarinen toteaa. Kotona tästä voi kummuta myös eripuraa: pitäisikö olla siistiä vai ei?

Sotkussa tulee hirveä ärsyketulva. Riitta Hari, neurotieteilijä, Aalto-yliopisto

Neurotieteellä voi olla annettavaa ikiaikaiseen pulmaan, vaikkei aivotutkimus otakaan kantaa siihen, onko siisti koti kaunis vai ei.

Aivotutkijat ovat nimittäin vakuuttuneita siitä, että aivot toimivat niin, että tässä hetkessä aistittavat asiat ja aiemmin opittu tieto sulautuvat yhteen. Ihminen ennakoi koko ajan näkemäänsä ja ennakointi helpottaa eri ympäristöissä toimimista.

Kun kotona on siistiä, ei ympäristöä tarvitse ajatella. Kun kotona on kaaos, ennakointi vaikeutuu.

– Sotkussa tulee hirveä ärsyketulva. Pitäisi olla kohtalaisen selkeää, ettei tarkkaavaisuus koko ajan nappautuisi epäolennaisiin asioihin. Ympäristön pitäisi ylläpitää mielihyvää, Hari sanoo.

Elisa Hillgénille sotku ei ole kynnyskysymys. Hänelle oman näköinen koti riittää tuottamaan mielihyvää. Elämänjäljet saavat näkyä.

– Kun me illalla sytytetään kynttilät palamaan ja laitetaan viiniä lasiin, niin täällä on aika nättiä ja hauskaa.