Ruotsin Volkswagen-maahantuoja kertoo, että huijausmoottori löytyy 440 erilaisesta Volkswagenin dieselmallista. Listalla lähes kaikki mallit vuodesta 2008 alkaen.

Heja Sverige, ihailen ruotsalaisia – jälleen kerran!

Ruotsissa Volkswagenin maahantuoja on vaihtanut verkkosivustonsa (www.volkswagen.se) avaussivun sellaiseksi, että ensimmäisenä silmät lukevat lauseen ”information till dieselkunder”.

Sen jälkeen ruotsalainen maahantuoja pyytää nöyrimmästi anteeksi ja korostaa, että anteeksipyyntö on ensimmäisen asia, jonka saksalaismerkin edustaja haluaa Ruotsissa tehdä.

Sitten seuraa yksityiskohtainen informaatio siitä, että huijausmoottori löytyy yli 440:stä (laskin, että listalla olisi 444 mallia) erilaisesta Ruotsissa myynnissä olleesta Volkswagenin dieselmallista. Yhteensä autoja on Ruotsissa maahantuojan mukaan 104 227. Ruotsalaiset voivat syöttää autonsa rekisteritunnuksen verkkosivuille, jolloin he saavat välittömästi tiedon siitä, kuuluuko oma menopeli joukkoon.

Käytännössä Volkswagen on huijannut lähes kaikkien (listan perusteella tuntuu siltä, että kaikkien, mutta siitä en voi olla varma) dieselautojensa ostajia vuodesta 2008 lähtien.

Jatkuu mainoksen jälkeen Mainos päättyy

Innostuneena ja tiedonjanoisena jatkan suomalaisen maahantuojan verkkosivustolle osoitteeseen www.volkswagen.fi.

Alkureaktio on suuttumus ja äärimmäinen pettymys, joka ei muuksi muutu vaikka lasken sataan. Meneillään on kuulemma ”Demo Tour”, joka houkuttelee ajamaan vuoden 2015 uutuusmalleja.

Ihan kiva juttu, mutta ruotsalaisen maahantuojan mukaan vuoden 2015 dieselmallit ovat yhtä lailla huijausmalleja!

Ruotsin maahantuojan listalta löytyvät vuoden 2015 vuosimallin diesel-Passatit, diesel-Tiguanit ja diesel-Touranit, joita vie eteenpäin huijausmoottori.

Suomessa tilanne lienee tismalleen yhtä huono, koska Ruotsin ja Suomen markkinoille tuodaan myyntiin samat mallit. Suomalaiselta verkkosivustolta löytyy ylisanoja Volkswagenista, ei lainkaan kunnioitusta asiakkaita kohtaan. Toimintaa on perusteltua pitää kymmenien tuhansien autonostajien halveksumisena.

Olen ollut ostamassa kahta premium-luokan Volkswagenia (vuosina 2008 ja 2012), joiden mallit löytyvät Ruotsin maahantuojan julkaisemalta rehelliseltä listalta. Molempien autojen kohdalla muistan, miten hienolta tuntui ostaa tehokasta dieselnelivetoa, joka vieläpä oli ympäristöystävällinen. Tämä yhtälö ratkaisi valinnan Volkswagenin hyväksi, vaikka se oli useita pääkilpailijoitaan kalliimpi auto.

Toinen autoista on edelleen läheiseni omistuksessa, ja sen pitäisi olla 70 000 ajokilometrin jälkeen yhä arvokas. Juridisesti korvausperuste on selkeä, koska kauppatilanteessa meille myytiin ihan jotain muuta kuin piti. Myyjä oli toki vilpitön, mutta valmistajan ja valmistajaa edustavan maahantuojan vastuuta se ei poista. Vahingonkorvauksen määrittäminen voi olla vaikeaa, koska oikeuskäytännössä lähdetään siitä, että vahinko pitäisi pystyä näyttämään toteen.

Vielä on liian varhaista arvioida, mikä on asiakkaalle aiheutunut vahinko, joka olisi käräjäsalissa vedenpitävästi toteen näytettävissä.

Todennäköisesti huijauksesta muodostuu oikeushistoriassa ennakkotapaus – niin meillä kuin muuallakin. Mainitsemani premium-luokan auton arvon pitäisi edelleen olla yli 30 000 euroa – mutta eihän se sitä välttämättä ole, kun huijaus on paljastunut. Asiakas on autojättiä vastaan yksin heikoilla, vaikka tuote olisi ollut teknisesti virheellinen ja terveydelle paljon ilmoitettua haitallisempi.

Jatkuu mainoksen jälkeen Mainos päättyy

Oikeudenmukaisessa maailmassa Volkswagenin maahantuoja hyvittäisi jokaiselle huijatuksi joutuneelle asiakkaalle tietyn eurosumman rahaa, koska uutena kalliilla ostettu auto on ollut selkeästi virheellinen tuote.

On mielenkiintoista seurata, tyytyvätkö suomalaiset kuluttajat nyt nöyristellen kohtaloonsa vai vaativatko he yhdessä autojättiä ja maahantuojaa kantamaan vastuunsa. Ryhmäkanne lienee todennäköinen ja myös kuluttajille järkevin tapa perätä oikeuksiaan.

Ryhmäkanne on mahdollinen kulutustavaran virhettä koskevassa tapauksessa. Siinä kuluttaja-asiamies nostaa ryhmäkanteen ja toimii ryhmän edustajana. Oikeudenkäyntikulut eivät tulisi ryhmän jäsenten maksettaviksi, vaan ne maksaisi joko kantaja eli kuluttaja-asiamies tai vastaaja eli Volkswagen.

Ruotsin maahantuojan osoittamaa nöyryyttä odottaisi välittömästi Suomen maahantuojaltakin, joka edustaa automerkkiä Suomessa. Ikävä kyllä suomalainen tympeä (yritys)kulttuuri, jossa virheitä ei uskalleta kohdata avoimesti ja rehellisesti, taitaa olla jo paljastanut kasvonsa tässä tapauksessa.

Ilmeisesti maahantuoja kaavailee korjaavansa autoja. Millä kapasiteetilla ja missä ajassa?

Kymmenien tuhansien autojen korjaaminen ei tapahdu hetkessä. Maailmalla huijausmoottoreilla varustettuja autoja taitaa olla yhteensä miljoonia.

Ei kansanauton taru tähän lopu, mutta miljardeja euroja Volkswagenilta vähintäänkin vahinkojen hyvittämiseen kuluu.

LM–LAURI NURMI