Kuusi Suomen suurinta kaupunkia, kuusikkokunnat, ovat tutkineet palvelutuotantonsa kustannuksia ja verranneet sitä ostopalvelujen hintoihin. Ostopalvelut ovat kaikissa kuudessa kunnassa ja kaikissa tarkastelluissa palveluryhmissä selvästi omaa tuotantoa halvempia.

Laskelmia voi aina kritisoida monella tavoin, mutta erot ovat niin suuret, ettei niitä saa selitetyksi pois. Esimerkiksi tehostetussa palveluasumisessa ostopalvelut olivat keskimäärin 27 % omia palveluja halvempia. Ero oli suurin Espoossa, 36 %. Kermankuorinnasta ei voi olla kysymys, koska kunta osoittaa asukkaat.

Onko yksityisten yritysten alempi kustannustaso seurausta työntekijöiden riistosta? Jos näin olisi, luulisi, että työvoimapulan vallitessa yritysten olisi vaikea hankkia työvoimaa ja kuntien helppo, mutta tilanne on toisin päin.

Suomen hirveä taloudellinen tilanne ajaa kuntia talousahdinkoon. Ellei mitään ei tehdä, palvelut tulevat rahojen loppuessa siirtymään väistämättä kunnilta yrityksille. En pidä sitä pelkästään hyvänä asiana. Kuntapalvelujen ystävä kannattaa niiden uudistumista, vastustaja on upottamassa ne säilyttämällä nykyiset jäykkyydet. Kunnalliset palvelut pitää pystyä tuottamaan yhtä joustavasti ja halvalla kuin yksityiset palvelut.

Kansainväliset kokemukset osoittavat, että kustannukset ovat varsin korkeita maissa, joissa sairaanhoito on yksityisten yritysten vastuulla ja sairausvakuutuksen rahoittamaa. Vaikka yksityiset toimivat tehokkaammin, ne tekevät vääriä asioita. Yksityisen sairaalan talouden kannalta mikään tutkimus tai hoito ei ole turha, jos siitä maksetaan. Tämä on merkittävä syy siihen, ettei terveydenhoitopalveluja kannata siirtää laajassa mitassa yksityisille.

= = =

Mikä tekee kuntien palveluista niin tehottomia? Kuusikkokuntien selvitys ei tee oikeutta koko kuntakentälle. Suuret kunnat toimivat tehottomammin kuin pienet. Yrityspuolella suuret ovat tehokkaampia. Tässä on yksi johtolanka etsittäessä syitä kuntien korkeisiin kustannuksiin: kuntien hallinto ei selviä monimutkaisista organisaatioista vaan on parhaimmillaan hallitessaan pientä ja yksinkertaista.

Kunnissa on hankala kaksoishallinto muistona ajalta, kun kuntia pyöritettiin lähes kokonaan luottamushenkilöiden voimin. Tämä vaikeuttaa kaikkea toiminnan uudistamista. Jos kunnat keksittäisiin nyt, nykyisenkaltaista hallintomallia ei tehtäisi missään tapauksessa.

Kunnalliset lautakunnat puuttuvat liikaa asioihin, joihin niiden ei pitäisi puuttua estäen samalla organisaatioita uudistumasta. Jäykkä hallinto tukahduttaa henkilökunnan aloitteellisuuden. Moni asia olisi toisin, jos lautakunnat luottaisivat virkamiehiin kuin yksityisen yhtiön hallitus luottaa nimittämäänsä toimitusjohtajaan. Mutta silloin huono virkamies pitäisi voida myös erottaa yhtä kevein perustein kuin erotetaan toimitusjohtaja. Muuten ei uskalla delegoida.

Ihmiset ovat ihmisiä. Joskus he eivät tule toimeen keskenään ja koko organisaatio menee juntturaan. Tilanteen purkaminen on kunnissa paljon työläämpää kun yrityksissä. Joskus epäonnistutaan johtajan valinnassa. Moni kunta kehuu sillä, että ketään ei kunnan palveluksesta eroteta. Tämän kääntöpuolena on tilanne, jossa epäonnistunut nimitys halvaannuttaa ison laitoksen vuosiksi ellei jopa vuosikymmeniksi.

Kuntien välillä on suuria eroja tuottavuudessa. On siis hyvin johdettuja kuntia ja huonosti johdettuja. Niin on hyviä ja huonoja yrityksiäkin, mutta huono yritys menee konkurssiin. Huono kunta voi jatkaa huonoa toimintaansa loputtomiin. Kunnista puuttuu mekanismi, joka pakottaa korjaamaan huonot käytännöt.

Tilanteen muuttuessa jotkin toiminnot käyvät tarpeettomiksi. Yritykset ovat paljon parempia karsimaan kuivuneita oksia kuin kunnat.

Kun Rääkkylän kunta osti koko sote-huoltonsa Attendolta, se ei vaatinut edustusta yrityksen hallintoelimiin. Ostajana sillä oli paljon suurempi valta kuin mitä tarjosi pieni äänivalta sote-piirin hallintoelimissä.

Kunnallisista yksiköistä on tehtävä paljon autonomisempia kuin ne ovat nyt. Lautakuntien tulisi ottaa samanlainen päältä katsojan rooli kuin on yritysten hallituksilla. Kunnanhallituksen pitäisi käyttää omistamiinsa yksiköihin ostajan valtaa ja antaa niiden järjestää toimintansa itsenäisesti. Se auttaisi niitä uudistumaan. Kevyempi hallinto pystyi käyttämään henkilökunnan innovatiivisuutta paremmin hyväkseen.

= = = =

Suomalaisen terveydenhoitoalan yrityksen johtaja sanoi minulle erässä seminaarissa, että heidän menestyksensä salaisuus on kunnallinen työ- ja virkaehtosopimus, jossa on niin järjenvastaisia jäykkyyksiä, että heidän on naurettavan helppo olla parempia. He pystyvät mitoittamaan henkilökunnan niin, että kiireisinäkään aikoina työtä ei ole liikaa, mutta luppoaikoina ei ole turhaa joukkoa kuluttamassa aikaansa. Hankalat työajat voidaan sopivaa korvausta vastaan osoittaa niille, joille se on vähiten hankala, mikä lisää työtyytyväisyyttä merkittävästi.

On tärkeätä puolustaa henkilökunnan oikeuksia, mutta kuntapuolella se tapahtuu kovin jäykkiä keinoja käyttäen. Yksityisillä esimerkiksi työajat joustavat paremmin – yhtä aikaa sekä työntekijöiden että yrityksen hyväksi. Työ on hauskempaa ja toiminta sujuu paremmin.

Pelko työpaikoista ajaa juoksuhauta-asetelmiin. Hoivapuolella pelko työttömyydestä on yhtä kummallinen ajatus kuin olisi yritys salakuljettaa vodkaa Suomesta Venäjälle. Edessä on niin paha työvoimapula että kaikki kynnelle kykenevät pääsevät töihin. Työntekijöiden kannattaisi ehdottaa neuvotteluja joustoista, koska työvoimapulan oloissa ne toimivat henkilökunnan hyväksi.

(Kirjoitus on julkaistu Savon Sanomissa. Se perustuu osittain Lappaanrenta-seminaarissa 20.8. 2015 pitämääni esitelmään)