Kaikki oli mennyt niin hyvin. Vielä lokakuussa 2019 rouva Jenni Haukio oli hurmannut Japanin Muumimaailmassa ja sädehtinyt iltapuvussaan keisarin vastaanotolla. Hymyillyt kauniisti ja pysytellyt sopivasti taka-alalla.

Nyt hän puhui tällaista.

”Suomessa kuolee vuosittain yli 70 miljoonaa tuotantoeläintä. Viime kädessä näiden eläinten kohtalon, sen, millaisissa olosuhteissa nämä yksilöt ainutkertaisen elämänsä viettävät, ratkaisevat kuluttajat, siis meistä jokainen.”

Maidontuottaja Johanna Niskanen suuttui sanoista, jotka Haukio lausui Eläinsuojelugaalassa marraskuun alussa. Niskanen ja yli tuhat muuta maaseudun ihmistä vastasi Haukiolle Facebookissa julkaistussa kirjeessä.

Ruoaksi kasvatettavien eläinten olot ovat Suomessa vertaansa vailla, he sanoivat. Ruoka ei tule kaupasta sen enempää kuin sähkö pistorasiasta. Se tulee maalta, jossa maaseudun ihmiset kasvattavat sitä kaupunkilaisille.

Kirjeen laatineiden mielestä presidentin rouva syyllistyi kaksinaismoralismiin. Kiillotti sädekehäänsä parjaamalla kotieläintuotantoa, vaikka itse oli ”eläinten viihdekäyttäjä”.

Presidenttiparin koira Lennu, he muistuttivat, on sairaaksi jalostetun rodun edustaja, joka elää Mäntyniemessä lajilleen epätyypillisissä oloissa. Lennu on bostoninterrieri.

Myös Ilta-Sanomien päätoimittaja Ulla Appelsin närkästyi.

Arvovaltaiselta taholta tullut lausunto oli otettu lihaa vastustavissa piireissä innolla vastaan, hän kirjoitti. Anarkisti Suvi Auvinenkin oli iloinnut. Presidentin puoliso oli Appelsinin mielestä liittynyt kuoroon, joka syytti maataloustuottajia.

Lihantuottajat, MTK ja MTK:n maaseutunuoret paheksuivat Haukion sanavalintoja. Media vaati selityksiä, täsmennyksiä ja tarkennuksia.

Appelsinin mukaan presidentin puolison kannanotto kuuluu kauas ja kovaa. ”Kuiskauksestakin tulee helposti jyrähdys.”

Menikö rouva Jenni Haukio liian pitkälle?

Presidentin puolisolla voi halutessaan olla oma yhteiskunnallinen ääni, sanoo historian tutkija, professori Laura Kolbe. Hän työskenteli neljä vuotta rouva Eeva Ahtisaaren erityisavustajana.

Haukion puhe Eläinsuojelugaalassa oli Kolben mielestä normaalia ja hyväksyttävää yhteiskunnallista vallankäyttöä.

”Jokaisella ihmisellä, myös jokaisella aktiivipoliitikon puolisolla, on sananvapaus”, Kolbe sanoo. ”Miksei hän olisi saanut kertoa mielipidettään asiasta, joka herättää meissä kaikissa voimakkaita tunteita.”

Ehkä Haukion puhe ärsytti ja loukkasi joitakin siksi, että he näkevät naispuolisen puolison yhä vanhanaikaisesti maan äitinä.

”Maan äiti ei auo päätään tai julista poliittisia mielipiteitään.”

Modernimpi rooli on ensimmäinen nainen, jota käytetään Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Molemmissa maissa puolisoilla on voimakas, itsenäinen ääni.

”Esimerkiksi Michelle Obamalla oli erittäin vahva oma agenda.”

Suomessakin presidentin puolisolla on liikkumavaraa, mutta varapresidentiksi hän ei voi ryhtyä.

”Presidentti ei ilmoita, että en pääse osallistumaan, lähetän rouvan paikalle”, Kolbe havainnollistaa.

Ja jos presidenttipari on poliittisista kysymyksistä eri mieltä, puolison on tapana pitää mielipiteensä omana tietonaan. On vedettävä yhtä köyttä.

Vuoden 1931 presidentinvaalien alla neljä naista itki. Presidentti Lauri Kristian Relanderin rouva itki sitä, jos ei pääse pois Linnasta. K. J. Ståhlbergin, P. E. Svinhufvudin ja Kyösti Kallion rouvat itkivät, koska pelkäsivät joutuvansa Linnaan.

Kasku lähes 90 vuoden takaa kertoo olennaisen: presidentin puoliso ei ole valinnut osaansa. Hänellä on oltava paksu nahka, tai linnavuosista tulee todellinen vankilatuomio.

”Presidentin puoliso” ei ole työ, on Jenni Haukio todennut. Se on totta ainakin juridisesti. Suomen laki ei sano mitään presidentin puolison tehtävästä. Siitä ei saa rahallista korvausta.

Protokolla kuitenkin edellyttää, että puoliso osallistuu tärkeimpiin edustustilaisuuksiin. Kansa ei katsoisi hyvällä puolisoa, joka ei matkustaisi mukana maailmalla ja maakunnissa, kävisi avaamassa näyttelyitä ja vastaisi hänelle lähetettyihin satoihin kirjeisiin.

Mikään laki tai asetus ei estä presidentin puolisoa työskentelemästä ”siviilissä”. Tarja Halosen puolisoon Pentti Arajärveen asti kaikki olivat kuitenkin edustusrouvia.

Arajärvikin joutui jättämään virkamiestyönsä eduskunnassa, mutta löysi uuden tehtävän Joensuun yliopiston sosiaalioikeuden professorina.

Hänen työssäkäyntiään ei kritisoitu tai ihmetelty. Se kertoi aikojen muutoksesta, mutta johtui myös hänen sukupuolestaan.

”Jos olisi ollut naisesta kyse, niin kyllä siinä olisi pitänyt olla hyvät selitykset”, sanoi Tellervo Koivisto Yleisradion Inhimillinen tekijä -ohjelmassa vuonna 2003.

Jenni Haukio jäi pois kokoomuksen viestintäpäällikön tehtävästä vuonna 2012, jolloin Sauli Niinistö valittiin presidentiksi ensimmäisen kerran. Haukio aloitti samana vuonna työn Turun kansainvälisten kirjamessujen ohjelmapäällikkönä. Ratkaisua ei ole arvosteltu.

Presidenttien puolisot esiintyvät yhteiskunnallisten hankkeiden keulakuvina. Monet heistä ovat löytäneet kutsumuksen lastensuojelutyöstä.

Toiminta ei ole aina ollut täysin pyyteetöntä.

Ester Ståhlberg perusti vuonna 1922 kansainvälisen Save the Children Federationin Suomen-osaston, Koteja Kodittomille Lapsille. Nykyään järjestö tunnetaan nimellä Pelastakaa Lapset ry.

Ståhlberg oli erittäin lapsirakas. Hän oli adoptoinut ensimmäisen aviomiehensä kanssa Tanskasta kaksi lasta. Koteja Kodittomille Lapsille -järjestö auttoi sijoittamaan orpolapsia kasvatuskoteihin ja järjesti lapsille kesäsiirtoloita.

Ståhlbergilla oli kuitenkin myös toinen, vähemmän jalo motiivi. Hän inhosi miehensä poliittista vastustajaa kenraali Mannerheimiä ja tämän luomusta Mannerheimin lastensuojeluliittoa.

Kaksi samaan tavoitteeseen pyrkivää organisaatiota kilpailivat rahoituksesta keinoja kaihtamatta. Lasten etu jäi rytäkässä toisinaan kakkoseksi. Ståhlberg riemuitsi, kun hänen järjestönsä keräsi suuremman potin.

Ester Ståhlberg ja Gerda Ryti auttoivat sodan aikana lähettämään lapsia turvaan Ruotsiin ja Tanskaan. Vasta myöhempinä vuosikymmeninä on paljastunut, että moni juuriltaan revityistä sotalapsista kärsi läpi elämän psyykkisistä ongelmista.

Alli Paasikivellä ei ollut omia lapsia, joten hän ryhtyi kaikkien suomalaislasten omaksi Alli-tädiksi. Lastenlinnan rakentaminen oli jäänyt sodan melskeessä kesken. Rauhan palattua Paasikivi edesauttoi ratkaisevasti varojen keräämisessä. Harjannostajaiset järjestettiin vuonna 1947.

Kun Paasikivi vieraili myöhempinä vuosina sairaalassa, hän oli lasten suosikki. ”Siinä oli heti 5–6 lasta hyökkäämässä hänen kimppuunsa ja pari kolme roikkui hänen kaulassaankin”, Paasikiven elämäkerrasssa kuvaillaan.

Paasikivi halusi kutsua kaikki Suomen lapset Linnaan. Urakka oli mahdoton, mutta tuhannet lapset pääsivät nauttimaan hänen kestityksestään.

Kansa näkee presidenttien puolisoista hillityn ulkokuoren, mutta heidän elämäänsä on mahtunut paljon draamaa. Gerda Rytin elämään enemmän kuin useimpien ihmisten.

Hän joutui Linnan emännäksi itsenäisyyden ankeimpaan aikaan, sotavuosina 1940–1944. Rauhan tultua Risto Ryti passitettiin sotasyyllisenä telkien taakse. Gerda Ryti kuljetti miehelleen ruokapaketteja Sörnäisten vankilaan. Mukaan vierailuille pääsivät myös lapsenlapset, jotka leikkivät vankilassa ”isoisää ja vanginvartijaa”.

Jo ennen sotaa Gerda Ryti oli nähnyt kauheita. Venäläiset matruusit kaappasivat Rytien perheystävän, Suomen rikkaimpiin miehiin kuuluneen Alfred Kordelinin tämän syntymäpäiväjuhlilta. Myös Rytit otettiin vangeiksi. Matkalla rautatieasemalle matruusit joutuivat tulitaisteluun suojeluskuntalaisten kanssa. Rytien vaunua kuljettanut hevonen pillastui. Pariskunta etsi suojaa tien vierestä. Yksi matruuseista huomasi heidät ja osoitti kiväärillään.

”Minä kuulin, että se ase sanoi ’klik’ vaan”, kertoi Gerda Ryti Yleisradion haastattelussa vuonna 1976. Ase ei lauennut.

Seuraavana päivänä Rytit saivat tietää, että matruusit olivat ampuneet Kordelinin.

Viisi vuotta myöhemmin Gerda Ryti todisti murhaa lähes omalla kynnyksellään Helsingin Etu-Töölössä.

Ryti oli matkalla Nervanderinkadun-kotiinsa helmikuun 14. päivä 1922, kun hän näki kauempana kävelevän sisäministeri Heikki Ritavuoren. Illan hiljaisuuden rikkoi kolme laukausta. Ritavuori lyyhistyi kadulle. Murhaaja oli suomenruotsalainen oikeistoaktivisti Ernst Tandefelt, joka piti Ritavuorta vaarallisena punikkien suosijana.

Gerda Ryti löysi raakuuksien ja sodan keskellä lohdun spiritualismista.

Hän uskoi saaneensa selväkuuloisuuden lahjan, jonka avulla hän kommunikoi henkioppaansa kanssa. Miespuolinen opas lähetti viestejä sekä suomen- että ruotsinkielellä.

Toisinaan opas määräili perin arkisissa askareissa: käski pyyhkimään pölyt ja käymään kaupassa. Useimmiten opetukset liittyivät henkimaailman asioihin. Myös vapaamuurari Risto Ryti tunsi viehtymystä mystiikkaan ja tutki vaimonsa kanssa oppaan neuvoja.

Suru ja vastoinkäymiset ovat seuranneet myös muita puolisoja.

Ester Ståhlberg avioitui Suomen ensimmäisen presidentin, leskeksi jääneen K. J. Ståhlbergin kanssa 50-vuotiaana. Ståhlbergin lapset eivät koskaan hyväksyneet ”madameksi” pilkkaamaansa uutta vaimoa. He sulkivat hänet pois perheen sisäpiiristä.

Yhden kerran lapset olivat äitipuolelleen kiitollisia.

Lokakuun 14. päivä 1930 Lapuan liikkeen kyydittäjät pakottivat entisen presidentin aamukävelyltään autoonsa. Ester Ståhlberg lähti miehensä vastustelusta huolimatta mukaan.

Koko matkan Helsingistä Joensuuhun hän ripitti muiluttajia, marmatti ja saarnasi heille taukoamatta.

”Meidän käsityksemme mukaan he saivat myös täydellisen – ja pakollisen – katsauksen isän valtiomiesuraan, missä oli ehkä heille rangaistusta kylliksi”, on Ståhlbergin tytär Elli Schauman kertonut.

Suomen neljännen presidentin puoliso Kaisa Kallio seurasi eturivissä historian suurta draamaa joulukuussa 1940.

Vakavasti sairas Kyösti Kallio oli luopunut virastaan ja tarkasti kunniakomppaniaa Helsingin rautatieasemalla. Pariskunnan oli tarkoitus matkustaa heti seremonian jälkeen kotiinsa Nivalaan, vihdoin yksityiseen rauhaan.

Kun Porilaisten marssi soi, sydäninfarkti kaatoi Kallion kahden everstin käsivarsille.

Sylvi Kekkonen emännöi Urho Kekkosen rinnalla Linnassa 19 vuotta. Korinttilaiskirjeen sanat ”kaiken se uskoo, kaiken se kärsii” ovat kuin suoraan kirjoitetut Sylvi Kekkoselle.

Hän joutui sietämään puolisonsa jatkuvaa uskottomuutta, vaihtuvien rakastajattarien virtaa. Pahin nöyryytys oli Kekkosen suhde suurlähettiläs Jaakko Hallaman vaimoon Anita Hallamaan. Suhde kesti 16 vuotta, eivätkä osapuolet vaivautuneet edes salaamaan sitä.

Sylvi Kekkonen joutui esiintymään Anita Hallaman seurassa monissa julkisissa tilaisuuksissa. Presidentin rouvan mielenlujuudesta kertoo, että hän kykeni olemaan yhtä hillitty ja kohtelias kuin aina muulloinkin.

Myös fyysiset vaivat piinasivat Sylvi Kekkosta läpi elämän. Hän sairasti vaikeaa nivelreumaa, ja pahimmillaan kivut lähes halvaannuttivat hänet.

Mikään kärsivä pyhimys Sylvi Kekkonen ei kuitenkaan ollut. Hän kohteli miniöitään julmasti, piikitteli ihmisiä ja haukkui heitä selän takana. Hauraan ulkokuoren sisällä oli raudanluja ja elämän kovettama nainen.

Sylvi Kekkonen jäi suomalaisille etäiseksi ja arvoitukselliseksi hahmoksi, mutta hänen kuolemaansa surtiin syvästi. Myös Kekkosen sanottiin menettäneen parhaan elinvoimansa vaimon poismenon jälkeen.

Sylvi Kekkonen piikitteli ihmisiä ja haukkui heitä selän takana.

Kaikki puolisot eivät ole piilotelleet todellista luonnettaan ja tyytyneet hymyilemään presidentin rinnalla.

Alli Paasikivi työskenteli äreydestään tunnetun miehensä palkattomana sihteerinä ja ukkosenjohdattimena molemmat presidenttikaudet.

Virkamiehet ja ministerit olisivat olleet pulassa ilman rouva Paasikiveä. Presidentin raivokohtaukset olivat niin hillittömiä, että jopa hänen mielenterveyttään epäiltiin.

Harva ministeri uskaltautui noin vain Paasikiven puheille. He kääntyivät ensin rouvan puoleen ja tiedustelivat, mistä suunnasta tuuli puhalsi. Alli Paasikivi neuvoi sanatarkasti, miten presidenttiä kannatti lähestyä.

Presidentti ei huolinut puhelinta makuuhuoneeseensa. Niinpä se sijoitettiin Alli Paasikiven huoneeseen, jossa se soi aina kun maan asiat niin vaativat – myös keskellä yötä.

Alli Paasikivi oli miehensä elämän valo ja joutui vain harvoin tämän suuttumuksen kohteeksi.

Kalle Lehmus, joka työskenteli puolustusministeriön kansliapäällikkönä vuonna 1955, muistaa kiusallisen välikohtauksen. Paasikiven työpäivä oli ollut poikkeuksellisen pitkä ja raskas. Hän oli väsynyt ja halusi kotiin lepäämään.

Mutta Alli Paasikivellä oli kiireellistä asiaa. Pian järjestettävän iltajuhlan plaseeraus oli aivan levällään. Istumajärjestys oli käytävä läpi ja heti!

Paasikiven leuka alkoi väpättää raivosta. Sitten hän karjaisi:

”Sinä… sinä… sinäkään et muuta tee kuin vain lihot!”

Alli Paasikivi oli itsekin kiivasluonteinen.

Itsenäisyyspäivänä 1953 hän tanssahteli Linnan parketilla käsivarret paljastavassa mekossa. Kun hän näki juhlista otetut valokuvat, hän suuttui ja otti yhteyttä sanomalehtiin. Kuvat oli retusoitava niin, että hänen käsivartensa näyttivät hoikemmilta.

Lehdet taipuivat maan ensimmäisen naisen tahtoon, mutta kansalaisten ivaa oli vaikeampi vaimentaa. Roikkuvia käsivarsihelttoja kutsutaan edelleen Paasikiven mukaan ”alleiksi”.

Presidentin rouvan perinteiseen muottiin ei alistunut myöskään Tellervo Koivisto. Hän ilmoitti heti Mauno Koiviston valinnan jälkeen, että piti makaaberina ajatusta itsestään maan äitinä.

Mauno Koivisto on kutsunut puolisoaan ”antimuusaksi”. Tellervo Koivisto säilytti kulmikkaan luonteensa myös presidentin rouvana. Rohkeille yhteiskunnallisille mielipiteilleen hän oli löytänyt näkyvän kanavan jo aikaisemmin.

Suomen Kuvalehti julkaisi vuosina 1968–1972 Rouva Koiviston päiväkirja -nimellä kulkevia pakinoita. Päiväkirjaan päätyi päivänpolttavia aiheita aborttioikeudesta ja tasa-arvosta soidenojitukseen ja maapallon ylikansoitukseen.

Koivisto kommentoi viistosti niin politiikkaa kuin aviomiehensä edesottamuksia. Monet pakinoista ovat edelleen ajankohtaisia.

”Baariin kahville poikennut rekka-auton kuljettaja jättää peliautomaattiin kolikon ja osallistuu näin todella suurimittaiseen hyväntekeväisyyteen. (- -) Vastaavanlaiseen pelihimoon pohjautuvat myös ne miljoonat, joita vuosittain jaetaan veikkauksilla kerätyistä voittovaroista”, rouva Koivisto kirjoitti kesäkuussa 1970.

Salme Saure kuvailee teoksessa Maamme ensimmäiset naiset (Gummerus), miten tärkeää kirjoittaminen Koivistolle oli.

”Tellervo Koivisto ryhtyi työhön selvittäen samalla omaa identiteettikriisiään. Kirjoittamalla hän sai muodostettua selkeän kannan suhteestaan omaan elämäänsä ja sen merkitykseen. Hän löysi itsensä kirjoittamisensa kautta.”

Tellervo Koivisto valittiin eduskuntaan äänivyöryllä tammikuussa 1972. Hän jättäytyi eduskunnasta yhden kauden jälkeen ja keskittyi Helsingin kunnallispolitiikkaan.

Kun Mauno Koivisto oli ehdolla presidentinvaaleissa 1982, Tellervo Koivisto asettui valitsijamieheksi ja oli jälleen ääniharava. Presidentin puolisona hän jätti poliittiset luottamustoimensa.

Kun Koivistojen aika Linnassa päättyi, Tellervo Koivisto alkoi kärsiä selittämättömästä psyykkisestä pahasta olosta. Masennus iski niin rajuna, että hän oli hetkittäin toimintakyvytön.

Koivisto kertoi masennuksestaan Maarit Tastulan Punainen lanka -ohjelmassa vuonna 1999.

Pahoinvoinnin siemenet kylvettiin Lauttakylän yhteiskoulussa Huittisissa, jossa sadistinen opettaja ahdisteli nuoria tyttöjä. Hän määräsi heidät kansliaan, milloin milläkin tekosyyllä ja antoi piiskaa. Tellervo Koivisto oli yksi uhreista.

Koivisto kertoi masennuksestaan aikana, jolloin monet vaikenivat mielenterveysongelmistaan. Koivisto ymmärsi, että sairaus ei ole häpeä. Enää masennus ei ole tabu.

Alli Paasikivi käski retusoida käsivartensa hoikemmiksi lehtikuviin.

Ketään presidenttiparia ei ole pilkattu yhtä paljon kuin Eeva ja Martti Ahtisaarta.

Martti Ahtisaaren työ oli vienyt perheen ympäri maailmaa: Tansaniaan, Namibiaan ja Yhdysvaltoihin. Ahtisaaret päihittivät kansainvälisyydessä kirkkaasti aiemmat presidenttiparit.

Silti Yleisradion poliittinen satiiriohjelma Iltalypsy kuvasi heidät sketseissään maalaistolloina ja heidän maailmanmatkailunsa oli kestopilailun aihe.

”Hyvänen aika, kylläpä vesi näyttää joka paikassa samanlaiselta”, ihmetteli Eeva Ahtisaari Intiassa. Ruotsissa hän harmitteli, miksi hänestä oli tehty vieressä istuvan ventovieraan pikkutytön lastenhoitaja. Tyttö oli prinsessa Victoria.

Pentti Arajärvi joutui Suomen ensimmäisen naispresidentin puolisona kuulemaan nälvimistä. Jo pelkkä nimitys ”tasavallan ensimmäinen mies” herätti hilpeyttä.

Tarja Halosen ja Arajärven suhdetta epäiltiin kulissiavioliitoksi. Halosta pidettiin pirttihirmuna, joka määräsi Mäntyniemessä kaapin paikan.

Arajärvi oli kummajainen myös puolisoiden aitiossa YK:n yleiskokouksessa, usein ainoana miehenä naisjoukon keskellä.

Kun Suomeen valitaan uusi presidentti, hänen puolisonsa alkaa useimmiten muistuttaa maalausta, jonka värit haalistuvat vähitellen pois. Elämän tarkoitus on tukea presidenttiä kaikessa, puolisot toistelevat haastatteluissa.

Suomen Kuvalehti pyysi Jenni Haukiota kommentoimaan kohua, jonka hänen puheensa Eläinsuojelugaalassa aiheutti, sekä sitä, millaisena hän kokee presidentin puolison roolin ja siihen kohdistuvat odotukset.

Haukio kieltäytyi haastattelusta, mutta lähetti toimitukselle monisivuisen muistion: ”Taustatietoja Jenni Haukion toiminnasta tasavallan presidentin puolisona 2012–.”

Muistiossa luetellaan Haukion vuodesta 2012 lähtien vastaanottamat tunnustukset ja palkinnot. Niitä on kertynyt 12, muun muassa Lottaperinne Pori ry:n kunniajäsenyys ja Pro Animalia -tunnustuspalkinto.

Kerrotaan, että hän on suojellut yhteensä 168:aa tapahtumaa tai tilaisuutta, pitänyt 76 julkista puhetta sekä kirjoittanut ja lähettänyt 101 tervehdystä.

Jutussa lähteinä myös Elsa Heporauta (toim.): Maan äitejä (WSOY) ja Päivi Storgård: Olet valaissut minun tietäni. Presidenttien puolisot (S&S).

Rouva Koiviston päiväkirja -pakinat löytyvät blogina täältä.

Juttua korjattu 6.12.2019 klo 13.50. Ernst Tandefelt ei ollut ruotsalainen, vaan suomenruotsalainen.