Svetski broj jedan u tenisu, četvorostruki osvajač titule najboljeg sportiste sveta, filantrop i svakako najpoznatiji Srbin na planeti, Novak Đoković, posetio je kancelarije VICE Srbija i sa Galebom Nikačevićem podelio priče o karijeri, životu, usponima, padovima, sumnjama, strahovima i načinima na koje mogu da se prevaziđu. Šta donosi život nakon tenisa? Šta donosi život u kojem si ostvario sve svoje dečačke snove i šta to znači za život jedne osobe?

Opušten i nasmejan ušao je u redakciju VICE Srbija prethodno učinivši zadovoljstvo selfija gotovo svakom prolazniku u Beogradskoj ulici.

Sa Novakom smo razgovarali o mnogo čemu, a najmanje sportu, odnosno tenisu. Ovakve intervjue kako sam kaže ne daje često, a njegova želja bila je da sedne pred kamere VICE-a sa Galebom. Naravno, pričljivi, pozitivni i filozofski nastrojeni, njih dvojica su istrošili sve baterije na kamerama a mi vam prenosimo najbolje.

Galeb Nikačević: Pre svega, dobrodošao u VICE. Novak Đoković: Hvala ti na pozivu. Hvala VICE-u, izuzetno mi je veliko zadovoljstvo što sam ovde sa vama. Pratim tvoju emisiju već duže vreme i jako mi je interesantno tvoje putovanje i, zapravo, tvoja neka svestranost i raznovrsnost u sadržaju emisija i, ovaj, avanturistički duh kojem težiš. I nekako imamo tu neku sličnost, tu neku crtu karakternu, pa sam se povezao odmah. I izuzetno mi je drago, kažem, što sam ovde.

Galeb: Jedan simpatičan trenutak se desio tvojim osvajanjem poslednjeg grend slema, a to je da si, zapravo, prevazišao svog idola iz detinjstva, Pita Samprasa. Za one koji ne znaju, Pit Sampras je, zapravo, osvojio 14 grend slemova, a ti si osvojio petnaest. Kakvo je osećanje kada postigneš više od svog idola uz kojeg si odrastao?

Novak: U neku ruku je onako, nestvarno, mislim, on jeste čovek na kojeg sam se ja ugledao kada sam počinjao da igram tenis i ostvarivao neke svoje prve korake. Zapravo, to sam mali milion puta spomenuo već, ali ponoviću, da je, zapravo, moja prva dodirna tačka sa tenisom bila njegov finalni meč, ja mislim ’91. ili ’92. godine u Vimbldonu. To je njegov prvi vimbldonski trofej. Ja sam to gledao i tu sam se zaljubio u tenis. I da kažemo, kocka sudbine je tako podesila da u to isto vreme, te iste godine kada sam ja gledao taj duel njegov, finale Vimbldona, su se pravila tri teniska terena ispred, bukvalno, trideset metara ispred restorana na Kopaoniku gde sam odrastao i koji su vodili moji roditelji.

Novak je govorio i o povredi i mentalnoj krizi zbog koje je pauzirao pre povratka na svetski tron u tenisu.

Galeb: O kakvoj to praznini pričaš?

To je ona praznina, kao - gde je svrha? Šta? Kako? Šta je sledeće? Znaš? Tu je zapravo bila jedna velika tranzicija u mom životu. Transformacija. Potpuno sam osetio drugi deo sebe.

Galeb: O kom trenutku govorimo tačno? Sada govorimo o Roland Garosu 2017. jer tu je zapravo najveća transformacija krenula. Posle tog Roland Garosa koji sam toliko želeo da osvojim, godinama, finala gubio i tako dalje. I ta anticipacija, ta očekivanja, ta priprema za to, na terenu, van njega, svi ljudi i onda na kraju osvojim stvarno, na krilima izuzetne podrške publike Francuske. I taj osećaj je na kraju bio samo — okej, osvojio sam i sada — šta sad?!