Vyznat se v českých soudech? Těžké, přetěžké. Jeden je na straně občanů, druhý se slepě drží práva hlava nehlava.

České soudy? Je to jak na houpačce. Jeden rozhodne „takle, druhý makle“. Pochopit to jde, když se jedná o opravu verdiktu nejnižšího soudu. Když však Nejvyšší správní soud (NSS) mění rozhodnutí Krajského soudu (KS) v Brně, je to už jiné kafe. U krajského soudu občan již právem čeká vyšší zdatnost. Poslední případ se týká rozhodnutí, kdy policie smí či nesmí kontrolovat českého občana.

V září minulého roku rozhodl Krajský soud v Brně, že policisté neměli právo žádat občanku po Zuzaně Candigliotě, právničce Ligy lidských práv, která v prosinci 2014 cestovala na trase Břeclav – Brno mezinárodním vlakem Mendel z Vídně do Prahy. Odmítla se legitimovat s tím, že podle ní policisté nemají zákonný důvod vyzývat ji k prokázání totožnosti. Odvážná žena.

Podle krajského soudu zasahující ozbrojenci také porušili zásadu přiměřenosti. Candigliotu sebrali, strávila dvě hodiny na služebně a podstoupila dvě osobní prohlídky za sebou.

Připomeňme, že policisté v kupé, kde seděla cestující Candigliota, nejprve přítomným sdělili, že jde o „běžnou policejní kontrolu“. Teprve když se právnička bránila, oznámili, že probíhá akce „Morava“, kontrola nelegálních migrantů.

Krajský soud rozhodl, že není možné vynucovat kontrolu totožnosti jen proto, že se osoba nachází v prostoru, kde by se mohli vyskytnout i nelegální migranti, když je jasné, že ta žena není ilegál. Policie si ovšem podala kasační stížnost a uspěla s ní u NSS. Ten v rozsudku z 28. ledna dokonce napsal, že jednání policistů ve vlaku považuje za „příkladné“! (Vlepil krajským soudcům facku.)

NSS se v rozsudku ztotožnil s KS v tom, že mezinárodní vlakové spoje z Rakouska byly nejtypičtějším prostředkem dopravy nelegálních migrantů směřujících do Německa. Jednalo se především o migranty pocházející ze Sýrie, Afghánistánu a Kosova. Takže se Candigliota nacházela v prostoru, o němž lze předpokládat, že se v něm zdržují cizinci bez povolení k pobytu na území ČR (paragraf 63 odst. 2 písm. b) zákona o policii). NSS však vypíchl, že „uvedené migrační trasy využívali i státní příslušníci evropských zemí (např. Republika Kosovo)“.

A naopak se neztotožnil s tím, že po zjištění souhrnu faktů (žalobkyně není exotického vzhledu, hovoří česky bez přízvuku, argumentuje nedostatkem oprávnění policistů k výzvě k prokázání totožnosti a má u sebe malé příruční zavazadlo), bylo zjevné: nejde o cizinku bez povolení k pobytu.

Proč? „Vzezření běžného středoevropského typu má většina příslušníků slovanských národů, přičemž i jejich příslušníci jsou v ČR obvykle cizinci, někteří případně bez platného povolení k pobytu“. Tvrdí NSS. Takže podle něj měla policie právo chtít občanku. (Že prakticky žádný cizinec nemluví plynně česky? To je fuk.)

Dáme jí po letech, mrše nafoukaný

Takže tu máme dva odlišné přístupy. Jeden je „přirozený“ (KS), druhý je „pozitivní“ či pozitivistický (NSS). Krajský soud vyšel z logiky věci. Žena, která mluví perfektně česky, zjevně nepochází ze Sýrie či Afghánistánu, ale dokonce ani z Kosova. Naopak „nejvyšší správňáci“ to vidí takto: na mizivou, ne-li nulovou pravděpodobnost, že by Kosovanka mohla umět česky a ohánět se paragrafy, kašleme. Držme se paragrafu. Držme policii, jen ať je tvrdá.

Co NSS nabízí české společnosti? Přirozené, logické právo? Ne. Přesný opak. Lpění na liteře zákona, jež se od reality odklání a míří k buzeraci. Protože, ruku na srdce, každý, kdo se případem zabývá, chápe jedno: policajti v rychlíku Mendel moc dobře věděli, že Candigliota není ani Afghánka, ani Syřanka, ani Kosovanka, ba ani česká milenka abú Bakra Bagdádího, šéfa Islámského státu.

Věděli to, ale namíchla je (ženská!), že se postavila na zadní, že na ně „machrovala“, rozuměj citovala paragrafy. Dali jí to pěkně sežrat. Sbalili ji, drželi na stanici a ponížili hned dvěma osobními prohlídkami. Aby vyloučili, jestli u sebe neskrývá zbraň. Ten druhý šacuňk už i předsedkyně senátu NSS Daniela Zemanová považovala za nezákonný.

Podstatné je, co z rozhodnutí NSS vyplývá pro nás a co pro policii. Odzadu. Policie slaví. Je spokojena. Proti rozsudku nejsou přípustné opravné prostředky. A že by to Candigliota hnala k Ústavnímu soudu, to asi ne. Policii se dostalo požehnání, že se má držet paragrafů a rozum může nechat doma. Že si může zabuzerovat.

A co my? Zůstává pachuť. Je zarážející, že krajský soud, jehož rozsudek se navíc zdál logický, spravedlivý, pochopitelný, neměl pravdu. Měli by tam sedět znalci zákonů, jejich smyslu. Za druhé zjevně platí, že u nás přežívá pozitivistický přístup k právu. Jasně že je to Češka, jasně že k nám neutíká odněkud ze Sýrie či Kosova, ale dáme jí po letech, mrše nafoukaný.

Přiznejme, tento případ je do jisté míry sporný. Právní pozitivista může mít navrch. I když policie nejprve řekla, že jde jen o běžnou kontrolu. Najdeme však stovky jiných, kdy kontrola proběhla bezdůvodně. Sám jsem se několikrát v Praze tázal hlídky, proč kontroluje mladíka s báglem a hárem. Odpověď: „Vodprejskni.“ Nebo (poučenější): „Máme akci. Ukažte nám občanku.“ Na odmítnutí nereagují. A papíry kluka už mají stejně v ruce.

Policie by měla cítit úctu k občanovi. Měla by být vedena k přirozenému (zákonnému) přístupu. Nevozit se na „vzpurných“, rozuměj svobodomyslných občanech. Jenže ona je dnes na koni, mnoho občanů se „bojí uprchlíků“, takže kývnou, jako NSS, na zbytečnou, nesmyslnou tvrdost.

A my bychom rádi cítili úctu a důvěru k policistům. Bylo by to fajn. Jenomže takhle si ji nevydobudou. Dokonce ani s nečekanou pomocí pozitivistického Nejvyššího správního soudu.