הימים האחרונים של מאי 1948 היו מהימים המכריעים בתולדותיה של ירושלים המודרנית. באותם ימים הצליחה פלוגת ההגנה "יהונתן", שהורכבה מנערי גדנ"ע, להדוף את מתקפת הלגיון הערבי על מנזר נוטרדם במרכז העיר בקרב מיתולוגי ועקוב מדם. הניצחון בנוטרדם בלם את התקדמות הלגיון לעבר ירושלים היהודית ושרטט את הגבול שחצה את העיר. אחד הלוחמים במנזר היה יהודה חיון, צעיר בן 18, תושב העיר. ב-30 במאי, ביום האחרון של התקפת הלגיון על המנזר, נפצע חיון מרסיס פגז. בעודו מובל לקבל טיפול רפואי בעורף, נחת בסמוך פגז נוסף שהביא למותו.

לפני למעלה מעשור נמצאה באחד מחדרי מנזר נוטרדם תמונה של חיון. הוא נראה נער יפה תואר, עם חתימת שפם דקה ובלורית שופעת - שונה במקצת ממראהו בתמונה שמופיעה באתר "יזכור" של משרד הביטחון, שצולמה סמוך יותר למותו, שם כבר התעבה שפמו ופניו הרצינו. תמונתו של חיון לא היתה היחידה. יחד אתה נמצאו למעלה מאלף תמונות - תמונות פורטרט, תמונות משפחתיות, תצלומי חתונה, תצלומים רשמיים ותמונות של ילדים. התמונות הודפסו בצפיפות אך באיכות גבוהה על גבי לוחות זכוכית קטנים והתגלו במקרה בשיפוץ שנעשה במנזר. בשנה האחרונה ניסה צוות של היסטוריונים, ארכיברים ועיתונאים לחשוף את האמת שמאחורי התמונות.

השאלות שעולות מהאוסף רבות מספור. אחת המציקות שבהן נוגעת לתמונתו של חיים ברגר, שלחם אף הוא בפלוגת יהונתן לצדו של חיון. אלא שתמונתו באוסף שונה לחלוטין מזו של חיון. ברגר נפצע בקרב אחר, על כיבוש חרבת חממה (כיום בשטח יד ושם), אך שרד בקרבות, השתחרר מהצבא וארבע שנים מאוחר יותר התחתן עם בחירת לבו, יפה. בדרך מסתורית כלשהי התגלגלה תמונת החתונה של השניים אל אותו אוסף בנוטרדם. מי צירף אותה לאוסף? האם זה קשור לכך שברגר שירת בפלוגת יהונתן? מדוע היא צולמה שוב על לוח הזכוכית יחד עם תמונות של אנשים זרים? ברגר עצמו מת לפני שלוש שנים ולבנו, ד"ר שמשון ברגר, אין תשובות. התמונה מוכרת כחלק מסדרה של תמונות שצולמו בחתונה במלון פלטין בירושלים בינואר 1952. עם זאת, התמונה הספציפית שמופיעה באוסף נוטרדם נעדרת מאלבום החתונה שבבית הוריו. "אניגמה, אניגמה", מודה שמשון ברגר.

באמצע השיפוץ

אוסף התמונות התגלה בתוך ארגז גדול, בשיפוץ שביצעו נזירי נוטרדם בסוף שנות ה-90. בארגז היו בסך הכול כ-1,600 לוחות זכוכית, רובם לוחות גדולים שעליהם הודפסו תמונות נוף, תצלומים מחיי המנזר ותמונות של פרטי האוסף הארכיאולוגי של המנזר - שום דבר שלא הייתם מצפים למצוא באוסף תמונות של מנזר ירושלמי ותיק ומעורה בחיי העיר. אלא שבתוך הארגז היו עוד שתי קופסאות קטנות שתכולתן יוצאת דופן - 207 לוחות זכוכית קטנים. 9 על 12 ס"מ גודלם. על כל לוח שכזה צולמו מחדש (רה-פרודוקציה) עד 20 תמונות קטנות. התמונות המקוריות הודפסו על נייר וניכר ש"היו להן חיים" לפני שצולמו מחדש וצורפו לאוסף המסתורי – חלקן נתלשו מתוך תעודות רשמיות, אחרות הוסרו מהקיר או שנשלפו מתוך הארנק שבו היו מקופלות במשך שנים.

את האוסף – המכיל יותר מאלף דמויות – קיבל לידו האב ז'אן מישל דה-טרגון, חוקר בבית הספר הצרפתי למקרא, ששוכן ליד שער שכם. האב דה-טרגון, מומחה לאשורית עתיקה, הוא גם הממונה על אוסף התצלומים ההיסטוריים המרהיב של בית הספר.

"הבנתי מיד שזה לא קשור אלי", מספר האב דה-טרגון בהתייחס לדמויות היהודיות בבירור שעל הלוחות. הוא סרק את התמונות, מספר אותן, והראה אותן לחוקרת יד יצחק בן צבי, ד"ר נירית שלו-כליפא, העוסקת רבות בתולדות ירושלים ובתולדות הצילום בארץ ישראל. בשנה האחרונה הצטרפו לדה-טרגון ושלו-כליפא גם מנהל ארכיון הצילומים ביד בן צבי, ד"ר לביא שי, עיתונאי הערוץ הראשון, איתי ורד וכותב שורות אלו.

בשנה האחרונה ניסינו לאתר את המצולמים ולהבין את סודותיו של האוסף. מאות ירושלמים מבוגרים צפו בתמונות, אך חיון וברגר הם שני האנשים היחידים שזוהו בוודאות. חשדות רבים הועלו כלפי אחרים, אך לא אומתו סופית. אחרי חיפושים של כשנה וללא פריצת דרך בפתרון התעלומה החלטנו לפרסם את האוסף בתקווה ש"מוח הכוורת" הקולקטיבי המוכר מהרשתות החברתיות יסייע בפתרון. כתבה בנושא תתפרסם הערב גם ביומן השבוע בערוץ הראשון.

עיון ראשוני בתמונות העלה כמה מסקנות. החשובה שבהן היא שמישהו, שכפי הנראה חי או עבד במנזר נוטרדם, החזיק בידו בתחילת שנות ה-50 אוסף גדול של תמונות. אותו אדם החליט לצלם את התמונות מחדש על גבי לוחות זכוכית - אם כדי לשמר אותן או כדי להעביר אותן הלאה. התמיהות עולות כבר בשלב זה. שימוש בלוחות זכוכית בשנות ה- 50 הוא אנכרוניסטי; כבר אז היתה זו טכנולוגיה מיושנת. שתי השאלות החשובות הן מהיכן התקבץ אוסף התמונות המקוריות ומדוע היה צורך לצלם אותו מחדש?

מה שניתן להגיד בבירור הוא שהתמונות המקוריות הראשונות צולמו בסוף המאה ה-19 או בתחילת המאה ה-20 והאחרונות צולמו ככל הנראה בתחילת שנות ה-50. רוב רובם של המצולמים הם יהודים, אם כי יש גם אחרים – שתי נזירות, כמה תושבים ערבים וקבוצה של דיפלומטים זרים. רוב תמונות החוץ צולמו בירושלים אם כי יש גם תמונות שצולמו בחו"ל. הקפלים, החותמות, הכתובים והמסגרות מעידים שהתמונות היו בשימוש לפני שצולמו מחדש. אין מדובר באוסף של צלם או סטודיו אחד. על פי החותמות שעל גבי התמונות ישנם לא פחות משישה בעלי צלמניות שאחזו במצלמות המקוריות.

הקודם הבא 6 מתוך 6 | 1 מתוך 6 | התמונה במרכז (עם מגן הדוד) היא תמונת החתונה של חיים ויפה ברגר 2 מתוך 6 | בתמונה מספר 6 נראה יהודה חיון, שנהרג בנוטרדם ב-48

בדיקה מדוקדקת יותר של התמונות מעלה שבתוכן פזורים עשרות רמזים של כתב חידה ללא פתרון. בלוח 254, למשל, יש תמונה שנתלשה מתעודה ישנה, אפשר לקרוא על גבה את המילים "ביטחון: אגף... מחלקת ה...". בלוח מספר 300 מופיעה תמונה שנלקחה מתעודה של government of Palestine"". השם על התעודה הוא של מחמוד בדראן. תמונה אחרת הוצאה מתוך תעודה של ממשלת תוניס. בעשרות תמונות נראים חיילי צה"ל במדים וסמלים משנותיה הראשונות של המדינה. הילדה המלאכית מ-233 שבה ומתגלה ב-235. החותמות של הצלמניות שהדפיסו את התמונות המקוריות רק מוסיפות לבלבול.

ביניהן פוטו גמזו ופוטו אסטרא מנתניה, פוטו ש. שטרסברג מתל חנן וצלמים ערבים ויהודים מירושלים. אליס יוספזון, צלמת והבעלים של פוטו אסטרא, שחותמות שלו מופיעות על כ-12 תמונות, העריכה שלפחות את אחת מהן צילמה בעצמה. אך אין לה מושג כיצד התגלגלה התמונה למנזר. "אין פה אמנות צילומית אבל יש פה נחישות לעשות עבודה למטרה מסוימת, אולי אפילו לשמר את זה שזה לא ייכחד. למה זה היה לו חשוב - אין לי ניחוש", אמרה.

חדי עין יכולים להבחין בפרטים נוספים – פרטי נוף, בניינים מוכרים בירושלים, גלויית שנה טובה, מילים בערבית ובאנגלית וחותמת של הקונסוליה הצרפתית. בלוח 1,436 יש תמונת פורטרט של כלב, לבדו. לוח 250 שרוף לחלוטין, הלוח שאחריו מכיל תמונה של תכשיטים, אולי מתוך אוסף המנזר. סוס הצעצוע המרהיב מלוח 343 שב מחדש עם ילדים חדשים ורקע אחר ב-1507. בלוח 290 נראים זוג יהודים קשישים עם תלאי צהוב על דש הבגד.

יש כמה תמונות יוצאות דופן; המעניינת שבהן היא מעין תמונה רשמית של ליגת הכדורגל שהקימו במחנות המעצר הבריטיים בקפריסין העולים הבלתי לגליים. בתמונה נראים פניהם ושמותיהם של שחקני "קבוצת כדורגל – מחנה 67 קפריסין תש"ט". תמונת הניצחון הגיעה גם היא בדרך משונה כלשהי לאותה קופסה בנוטרדם. במוזיאון ההעפלה יודעים לספר על ליגת הכדורגל, אך לא יכולים להשיב לשאלה כיצד הגיעה התמונה למנזר. תשובה חלקית סיפק ד"ר מרדכי בראון, כיום היסטוריון ואיש יד יצחק בן צבי ובעברו מפקד הקו העירוני שחצה את ירושלים בשנים שלאחר המלחמה. לדבריו, שירת אצלו בקו לפחות אחד מאסירי קפריסין.

להשלים את הפאזל

פעמיים ביקשנו מירושלמים מבוגרים להתכנס לצפייה משותפת בתמונות בתקווה שיזהו מישהו מהן. ההצלחה היתה חלקית. ישראל וולטוק, תושב שכונת מחנה ישראל הסמוכה לנוטרדם, זיהה את ברגר, חבר ילדות עוד מימי בית היתומים דיסקין. "הייתי בחתונה הזאת", סיפר מיד עם הקרנת תמונת החתונה. לפני כחודש, זמן קצר לפני ערב שארגנו במתחם הדיור המוגן אחוזת בית הכרם, זיהתה חיה תירוש, תושבת המקום, את יהודה חיון שלמד אתה בכיתה. רבים אחרים זיהו או חשבו שזיהו מכרים מן העבר. המוח האנושי כנראה מבקש להשלים את הפאזל ומוצא לעתים התאמות גם במקומות שהן אינן. בכל זאת בין הזיהויים היותר ודאיים אפשר לראות בלוח 238 את הזמר שמשון בר נוי עם מקטרת. וולטוק חושב שהוא מזהה גם את השוטר מלוח 238, "הוא קיבל ממני מכות פעם. אני זוכר את הפרצוף, זה היה בשנות ה-50".

לא הצלחנו למצוא היגיון גם בסידור התמונות של חיילי צה"ל משנות ה-50 לצד קשישים יהודים מאירופה או ממרוקו. תינוקות בני יומם לצד רבנים קשישים. תעלומה נוספת קשורה לאופן הכנת האוסף. מצד אחד נראה שמי שעמל על עבודת הרפרודוקציה עשה זאת בלחץ זמן, כמעט בבהילות, הניח במהירות ואף ברישול תמונות על לוח הצילום והקליק. לעתים קרובות התמונות עולות אחת על השנייה, מוחקות דמויות. מצד שני, הציוד המיושן אילץ את הצלם האלמוני לעבוד שעות ארוכות שהוקדשו לצילום ולפיתוח התמונות. נוסף על כך, חלק מלוחות הזכוכית עברו מניפולציות עדינות ומתוחכמות שדורשות זמן; בהן צביעה עדינה בצבע אדום שנועדה להבהיר חלקים בתמונה בעת החשיפה. הצלם הוותיק ראובן מילון מעריך כי אם זו אכן עבודה של אדם אחד הרי שהיא נמשכה שבועות רבים. סימונים מסתוריים של איקסים ומחיקות על חלק מהתמונות לא מקדמים את פתרון התעלומה. באחרונה הבחין האב דה-טרגון בסימן נוסף, מעין חצאי עיגול בצד התמונות. הדבר מעיד כי ככל הנראה היה שלב נוסף של פיתוח נגטיבים על פילם עשוי פלסטיק.

מכאן אנו חוזרים לשתי שאלות המפתח – מהו האוסף ומדוע לצלם אותו מחדש? לשם בירור השאלות האלו יש לחזור לנוטרדם. אחרי הקרב ההרואי של פלוגת יהונתן נותר המנזר בצדו הישראלי של הקו שחצה את ירושלים. בראון זוכר בבירור שאל המנזר התקבצו באותה תקופה פליטים יהודים משכונת מוסררה הסמוכה, שנאלצו לברוח מבתיהם בזמן המלחמה. ייתכן שחלק מהתמונות קשורות אליהם. מכאן עולה התהייה אם העובדה ששתי התמונות שזוהו בוודאות קשורות לפלוגת יהונתן היא תוצאה של מקריות?

בחיפוש הועלו כמה תיאוריות בנוגע לאוסף. צלם ארמני ותיק בעיר העתיקה העלה את האפשרות שהאוסף הוא חלק ממאמץ מודיעיני של ישראל או ירדן בשנים שלאחר המלחמה והוא בעל מטרה צבאית. אבל מה חלקם של התינוקות באוסף שעניינו איסוף מודיעין? תיאוריה שנייה, פשוטה יותר, העלו דה-טרגון וד"ר לביא שי: הם מאמינים שמדובר בסטודנט או חייל משועמם שמצא מצלמה עתיקה והחליט לעשות ניסיונות בצילום. ידוע שבשלב מאוחר יותר היו גם מעונות סטודנטים בתוך המנזר. התיאוריה הזאת עדיין לא פותרת את שאלת קיבוץ אוסף התמונות המקורי. כמו שהבטחנו, רק שאלות.

"אין פתרון", אומרת שלו-כליפא, "הדבר הוודאי היחיד הוא שיש כאן מקבץ של תמונות שהיו להן חיים. זה סיפור שמישהו שואב מתוך בתים ומשפחות. אין פה סטודיו או פעולת תיעוד מסודרת. יש כאן קהילה שמתקבצת בעקבות אירועי 1948 או שהיא מתפרקת סביב אותם אירועים, אבל ברור ש-48' זו נקודת המפתח. מה יצר את הקהילה הזו? איך כל התמונות התקבצו ביחד לתיעוד מוזר שכזה? הפתרון נמצא כנראה אצל אדם אחד". ד"ר שמשון ברגר, בנם של חיים ויפה מתמונת החתונה, מעלה אפשרות חדשה: "מי שצילם את התמונות הוא נזיר בודד שרצה משפחה והתמונות האלו הפכו למשפחה שלו".

האוסף השלם יועלה לאתר יד יצחק בן צבי.

nirh@haaretz.co.il