Vaikka pohjalaisuutta pidetään vahvana identiteettinä, ilman uutta määrittelyä sekin on vaarassa kadota. Jo nyt murreilmaisut ovat väistyneet yleiskielen ja englannin tieltä.

Isokyrön Orisbergissa kahvilakyltissä lukee Kaffila. Kyltti on harvinainen, oikeastaan matkailunähtävyys.

Eteläpohjalaiskunnissa näkyy nykyään enemmän englantia kuin eteläpohjanmaata. Moni kahvila on varustettu Café-kyltein.

Käynnissä on maakunnallisen identiteetin uudelleenmäärittely. Ihan konkreettisesti.

– Kun kirjoitamme kahvipöydän päälle Café eikä Kaffila, ajattelemmeko, että asiakkaat ei muuten ymmärrä, vai että Kaffila on maalaista tai vanhanaikaista? Meistä itsestämme riippuu, otetaanko pohjalaisuus voimavaraksi vai väistetäänkö, ja otetaan jotain, mikä kertoo enemmän muusta kulttuurista kuin meistä, sanoo Teppo Ylitalo.

"Uho on se, joka pohjalaisuutta eniten selittää"

Lapualaisen Teppo Ylitalon mukaan suomalaisuuden ja pohjalaisuuden identiteetit ovat syntyneet ajallisesti melko samoihin aikoihin. 1700-luvun jälkipuoliskolla syntyi tarve määrittää nationalistisia yksiköitä ja samaan aikaan käytiin keskustelua siitä, mistä kansakunta muodostuu: onko siinä tilaa erilaisille toisiaan täydentäville osille vai pitäisikö suomalaisten olla samanlaisia ja esimerkiksi puhua samaa kieltä.

1800-luvun alkupuolella yhtenä ensimmäisistä, ellei ensimmäisenä maakuntaidentitettinä syntyi sitten pohjalaiskäsitys.

– Se syntyi uhosta. Siitä ristiriidasta, joka oli vaurauden, uusien vaikutteiden, itsetunnon ja etenemismahdollisuuksien välillä, Ylitalo tokaisee.

Pohjanmaan rannikkokaupungeissa kauppa oli vilkasta. Niistä levisi vähitellen muualle rannikolle ja sisämaahankin rikkauksia ja vaurautta. Ylitalon mukaan juuri rannikkoseutu on ollut koko alueen kehityksen alkuperäinen käyttövoiman lähde.

Kun syntyy porukka, joka tuntee, ettei sovi siihen muottiin, joka yhteiskunnassa on, sieltä aletaan pullistella pois. Teppo Ylitalo

1800-luvun pohjalaisuus oli kaupunkilaista ja rannikkokaupunkeihin sitoutunutta. Vasta 1900-luvulla sotien välinen ajanjakso nosti maaseudun osaksi sitä.

Ylitalo muistuttaa, että 1800-luvulla Pohjanmaalla oli sekä erittäin hyvin että erittäin huonosti voivia ihmisiä. Aatelistoa, ylintä kerrostumaa ei ollut, tai oli hyvin vähän.

– Se otettiin viholliskuvaksi ja se yhdisti tätä porukkaa. Lähdettiin taistelemaan perittäviä erioikeuksia vastaan. Kun syntyy porukka, joka tuntee, ettei sovi siihen muottiin, joka yhteiskunnassa on, sieltä aletaan pullistella pois. Uho on se, joka pohjalaisuutta eniten selittää.

Helavyö, liivi ja Jussi-paita ovat pohjalaisen miehen perinteistä pukeutumista. Myös "uhoo" mielletään pohjalaisuuteen. Anne Rahjola / Yle

Isänmaallisuuden kanssa käsi kädessä

Teppo Ylitalo toteaa, että eteläpohjalaisella isänmaallisuudella on pitkät juuret. Jo 1830-40 -luvuilla kansallisuusaatteen alkuaikoina pohjalaiset tekivät selkeän liiton silloin oppositiossa olevan fennomania kautta. Siitä lähtien pohjalaisuus ja isänmaallisuus ovat kulkeneet käsi kädessä, hän sanoo.

Ristiriitaisuuksiakin kuitenkin löytyy.

– Ei ollut mitenkään tavatonta, että pohjalaisylioppilaat ylimielisesti ja uhoten totesivat, että en ole suomalainen, olen pohjalainen. Kuitenkin liitto kansallisuusaatteen kanssa tuli voimakkaaksi.

Ei ollut mitenkään tavatonta, että pohjalaisylioppilaat ylimielisesti ja uhoten totesivat, että en ole suomalainen, olen pohjalainen. Teppo Ylitalo

Ylitalon mukaan sekä fennomania että pohjalainen ajatusmaailma haastoivat vakiintuneen, vanhan, säätyihin ja lokeroihin perustuvan yhteiskuntajärjestelmän.

– Ei ole sattumaa, että valtaosa suomalaiskansallisista suurmiehistä oli alkuvaiheessa pohjalaisia. Silloin kun isänmaata ja pohjalaisuutta rakennetaan yhdessä, liitto muodostuu tosi voimakkaaksi.

Että ymmärtäisimme emmekä tuomitsisi

Omat jälkensä pohjalaisuuteen jättivät varmasti 1920-30 -luvut. Lapuan liike ja Mäntsälän kapina.

Ylitalon mukaan oikeistoradikalismin puolella oli monia ja sitä vastaan oli varmasti yhtä monia – ja suuri osa pohjalaisista ei halunnut valita puoltaan ja ottaa kantaa, vaan pysyi etäällä. Tutkija toteaa, että molemmille kannoille löytyi perusteita vanhasta pohjalaisuuskäsityksestä. Hän toivoo, että tuomitsemisen sijaan ymmärtäisimme, miksi toiset ihmiset toimivat toisella ja toiset toisella tavalla.

– Ääri-isänmaallisuus oli perusteltavissa niin, että pohjalaisille semmoinen kuuluu ja pohjalaisten pitääkin puolustaa isänmaataan silloin, kun ketkään muut eivät siihen pysty, Ylitalo sanoo.

– Toisaalta yhtä lailla voitiin puolustella, että on nimenomaan pohjalaisten tehtävä pysäyttää tämmöiset isänmaata ja yhteisöä uhkaavat voimat.

Teppo Ylitalo tutkii väitöskirjassaan maakuntaidentiteetin rakentumista Etelä-Pohjanmaalla. Elina Niemistö / Yle

Kuin kuka tahansa - vai pohjalaisia?

Pitkään kunnallisissa luottamustehtävissä toimineelle Teppo Ylitalolle väitöskirjan aihe löytyi arkisesta työstä ja kunnalliselämän tuleviin muutoksiin valmistautumisesta.

– Identiteetti, maakunnallisuus alkoi tulla vastaan joka paikassa. Tuntuu, että kaikkialla mietitään, mikä uusi maakunta sitten on. Mitä on eteläpohjalaisuus ja pohjalaisuus, ja onko niillä annettavaa meille vielä tässä ajassa, Ylitalo sanoo.

Yksi maakuntaidentiteetin kannalta keskeinen kysymys on ”keitä me olemme ja keitä ovat ne”. Ylitalon mukaan identitettiin kuuluu aina rajanveto siitä, ketkä kuuluvat samaan ja ketkä eri porukkaan.

– Ei identiteetti ole sillä tavalla selvä, että se olisi kaikkien mielestä samanlainen. Se, että käydään keskustelua ja tehdään määrittelyä koko ajan, on positiivinen asia, Ylitalo sanoo.

Hänen mukaansa pohjalaisuutta ja eteläpohjalaisuutta on perinteisesti ajateltu vahvimpina maakunnallisina identiteetteinä Suomessa. Mikä niiden tulevaisuus on, vain aika näyttää.

Tutkija itse lähtee siitä, että siinä vaiheessa, kun pohjalaisuus vaihdetaan johonkin ”hienompaan ja parempaan” ja pohjalaisuus mielletään vanhaksi jutuksi, se menettää merkityksensä.

– Silloin meistä tulee harmaan massan edustajia. Kuin kuka tahansa, missä tahansa – ja se olisi kauhiaa.