Automaattimetron tuomiopäivä

Tänään torstaina 27.11. yhdeksänhenkinen HKL:n poliittinen johtomme tekee päätöksen pahasti takkuilleen automaattimetrohankkeen etenemisestä ja kohtalosta – kaupunginhallituksen mandaatilla. Järjestely on poikkeuksellinen, sillä yleensä kaupunginhallitus pidättää itsellään oikeuden tehdä asioissa toinen päätös. Itse olen istunut johtokunnassa Vihreiden luottamushenkilönä kunnallisvaalien jälkeen, vuoden 2013 alusta. Helsingin kaupungin liikennelaitos on osa Helsingin kaupunkia, ja liikennelaitoksen johto päätetään poliittisesti puolueiden kesken.

Automaattimetron lyhyt historia

Päätös Helsingin metron rakentamisesta vuonna 1969 sisälsi taustalla ajatuksen automaattimetrosta. 1970-luvulla metroa rakentaessa ja suunnitellessa automatisaatio tehtiin automaattiajoa silmällä pitäen. Koeradalla testattiin automaattiajoa ja siihen liittyvää tekniikkaa laajasti. Metroliikenne kuitenkin aloitettiin 1982 manuaalisena, ilman teknistä valmiutta automaattiajoon, ns. ATO:hon. (Hietaranta, Juhana 2013: Helsingin metron automatisoinnin historia ja perustelut)

Metron automaattiajo tuli uudelleen ajankohtaiseksi 2000-luvulla, kun metrojärjestelmän laitteiden uusiminen tuli ajankohtaiseksi. Jälkikäteen hatariksi osoittautuneiden selvitysten pohjalta päädyttiin täysautomaattiratkaisuun. Köpenhaminan kokemusten pohjalta päädyttiin sisällyttämään laituriovet hankkeeseen. Hanke aloitettiin 2006 ja automatisaation toimittajaksi valittiin tarjouskilpailulla Siemens, metrojunien toimittaja CAF:in tappioksi. Sopimus solmittiin 12/2008 (Hietaranta 2013).

Projektissa ilmeni varhain ongelmia, joista olen itse päässyt todistamaan vain osan. Siemensin ja HKL:n välillä on ollut merkittäviä näkemyseroja siitä, miten projekti tulisi toteuttaa ja mitkä työt kuuluvat sopimukseen. Teknisiä haasteita on ilmaantunut M100-sarjan, eli teknisesti vanhimpien metrojunien, automaattilaiteasennuksissa. Työtaakka yllätti Siemensin ilmeisesti täysin ja asioista riideltiin. 7/2011 Siemens ehdotti täysautomaatin sijaan kuljettajallista puoliautomaattia, mutta Siemens ei suostunut laskemaan projektin hintaa vastaavasti. (Hietaranta 2013)

HKL varoitti Siemensiä kahdesti 2 vuotta myöhästyneen sopimuksen purkamisuhasta, koska Siemensin ei katsottu suorittaneen sopimusvelvoitteitaan. HKL:n johtokunta päätti 05/2012 purkaa Siemensin sopimuksen ja option länsimetron automatisoinnista. Siemens otti yhteyttä apulaiskaupunginjohtaja Sauriin, jonka johdolla käytiin neuvotteluja. Sauri vei asian kaupunginhallitukseen, joka kumosi HKL:n purkupäätöksen. (Hietaranta 2013)

Saman kuun lopussa allekirjoitettiin surullisenkuuluisa vuoden 2012 etenemissopimus, jonka jälkimainingeissa sain aloittaa luottamushenkilötyöni HKL:ssä. Syvällisempää raporttia löytää jonkun verran blogini arkistosta avainsanalla HKL, mutta tiivistetysti etenemissopimus ei minun silmin ole vaikuttanut projektin etenemiseen tai sen erimielisyyksiin juuri mitenkään. Lähinnä HKL:lle ja johtokunnalle on syntynyt jatkuvasti tarkentuva kuva siitä, mikä projektissa on pielessä – teknisesti ja hallinnollisesti.

Nykytila

Automaattimetroprojektissa ei ole tapahtunut merkittävää tai edes näkyvää edistymistä pitkään aikaan, ja tähän liittyy ratkaisemattomia teknisiä ongelmia ja alkuajoista jatkuneet konfliktit HKL:n ja Siemensin välillä. Projekti on etenemissopimuksestakin reilusti myöhässä, eikä ole enää uskottavaa sen valmistuvan tätä tahtia lykätyn aikataulun vuoden 2016 syksyyn.

Viimeisenä mahdollisuutena Siemensin kanssa pyrittiin kesästä 2014 lähtien käymään neuvotteluita korkean tason edustajien kanssa siitä, että saataisiin selvyys Siemensin maantieteellisesti hajaantuneen organisaation tahtotilasta hankkeen loppuun saattamiseksi. Alustavia edistysaskeleita tehtiin, mutta lopulta Siemens vain lykkäili, lupaili ja taas lykkäili asiakirjojen toimituksia ja kieltäytyi allekirjoittamasta kokousten pöytäkirjoja.

Nyt kun Siemensille on tehty päivänselväksi, että jonkun täytyy muuttua, on Siemens ehdottanut uutta etenemissopimusta “allianssimalli“-nimikkeellä, jossa aiemmat kustannusriidat tulisi sopia ja luotaisiin uusi jakomalli hankesopimuksen selvästi ylittäville kustannuksille. Kaikki tämä on tietenkin hankintateknisesti ongelmallista, eikä Siemensin ulosanti vaikuta siltä, että olisivat asiaa juurikaan itsekään pohtineet kunnolla. Itse tulkitsenkin allianssimallin lähinnä Siemensin keinoksi paineen alla jälleen väistää projektin poliittisia päätöksiä ja ostaa itselleen lisäaikaa joulun yli.

Selvää lienee se, että Siemens on ennakoinut ja budjetoinut hankkeen tarjousta tehtäessä pieleen, pelkää menevänsä tappiolle ja on lähtenyt hanketta rahoittaakseen peräämään lisämaksuja asioista, jotka voidaan katsoa kuuluvan alkuperäiseen sopimukseen. On myös mahdollista, että Siemensin maantieteellisesti pirstoutuneessa organisaatiossa on sisäistä skismaa osastojen välillä tai tieto ei vain kulje.

Tänään teemme jonkun päätöksen automaattimetroprojektista, ja toivon, ettei kaupunginhallitus vesitä päätöstämme, niin kuin kävi edelliselle johtokunnalle.

Pidän blogia ajan tasalla.