Itä-Aasiasta 2000-luvun alussa Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan kotiutunut harlekiinileppäkerttu (eli aasianpirkko; Harmonia axyridis) yleistyi hälyttävän nopeasti, ja samalla tulokas muutti luonnon eliökunnan suhteita kielteisesti. Koko Euroopassa tavallisin – ja meilläkin kaikille tuttu seitsenpistepirkko (Coccinella septempunctata) harvinaistui ja jopa hävisi monilta alueilta etenkin Keski-Euroopassa, kun alkuperäistä lajia suurikokoisempi ja voimakkaampi vieraslaji valtasi elintilaa. Harlekiinileppäkerttu vei ravintoa muilta kovakuoriaisilta, ja lisäksi tulokas hävitti seitsenpistepirkkoja syömällä tämän toukkia. Saksassa vuonna 2002 ensi kerran luonnosta havaittu harlekiinileppäkerttu oli jo parin vuoden kuluttua ainoa leppäkerttulaji laajoilla alueilla. Mutta uusimpien havaintojen mukaan alkuperäinen leppäkerttumme ”selvisi säikähdyksellä ” tulokkaan rantautumisesta. Tätä nykyä seitsenpistepirkon kannat ovat ainakin Saksassa toipuneet entiselleen (Deutsche Welle 17.8.2015).

Tulokkaan kotiutuminen ja nopea leviäminen ovat varoittava esimerkki ihmisen puuttumisesta luonnon oloihin. Harlekiinileppäkerttu tuotiin tarkoituksella länsimaihin biologisen torjunnan välineeksi – syömään viljelyksillä tuhoa aiheuttavia kirvoja. Vieras onkin tässä työssään tehokas, mutta luontoon levittäytyessään hyödyllisestä apulaisesta tulee usein ei-toivottu ja vahingollinen.

Ilmaston lämpeneminen ja talvien leudontuminen näyttää hyödyttävän seitsenpistepirkkoa huomattavasti suhteessa aasialaiseen kilpailijaansa. Vuonna 2012 Julius Kühn-Instutut -tutkimuslaitoksen tutkijan Sandra Krengelin johdolla Enviromental Entomology -tiedelehdessä julkaistun kokeellisen tutkimuksen mukaan seitsenpistepirkot syövät nykyistä lämpimämmissä (ja ennusteiden mukaan jo lähitulevaisuudessa luonnossa tavanomaisissa) oloissa enemmän kuin harlekiinileppäkertut. Alkuperäisen leppäkerttumme kasvu on nopeampaa ja yksilöt kehittyvät suhteessa voimakkaammiksi kuin aasialaiset sukulaisensa ( http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/22732627