Jos kansalaisia eriarvoistavaan kehitykseen ei puututa ajoissa, asiat voivat kehittyä kohti karvalakkikapinan tapaista liikehdintää, kirjoittaa yhteiskuntatieteiden tohtori Juho Rahkonen.

Jussi Halla-aho kuvattuna eduskuntavaalien äänestyspäivänä viime huhtikuussa. Perussuomalaiset jäi niukasti SDP:n taakse, mutta oli toiseksi suurin puolue. Kreeta Karvala / IL

Kuluttajien luottamus talouteen on heikentynyt viime aikoina, ja pelko työpaikan menettämisestä on kasvanut. Samaan aikaan bensiini kortille -tyyppiset avaukset lisäävät keskiluokan epävarmuutta.

Protestipuolueena kannatuksensa luonut perussuomalaiset vahvistaa kärkiasemiaan – tuoreen tutkimuksen mukaan Jussi Halla-aho on 35–49-vuotiaiden joukossa jo selvä ykkösehdokas seuraavaksi pääministeriksi. Jos poliittisia vaikutuskanavia ei koeta riittäviksi, kansalaisten tyytymättömyys saattaa purkautua jopa Ranskan keltaliivien kaltaisena karvalakkikapinana.

Skenaario on pelottava: eräänä päivänä rakennemuutoksesta kärsineillä Väli-Suomen paikkakunnilla tuhansien ihmisten joukko hyppää ajoneuvoihin ja valmistautuu vihantäyteiselle protestimatkalle. Sitä ennen kuukausien ajan sosiaalisissa medioissa on purettu tyytymättömyyttä tavallisen kansalaisen ostovoiman kehitykseen, lisääntyvään verorasitukseen ja hyvinvointivaltion turvaverkon pettämiseen.

Kaupungistumisen ja väestön ikärakenteen muutoksen seurauksena merkittävä osa kansasta ei enää luota siihen, että julkinen valta pystyy takaamaan heille kunnollisia palveluita. He eivät koe kuuluvansa yhteiskuntaan täysiarvoisina jäseninä, vaan henkihieveriin verotettuina lypsylehminä.

Viimeinen pisara on ollut ilmastotavoitteiden täyttämiseen tähtäävä polttoaineen myynnin säännöstely, josta kokevat kärsivänsä erityisesti harvaan asutuilla seuduilla elävät. Digitaalisen viestinnän aikakaudella he eivät kuitenkaan elä eristyksissä, vaan pystyvät organisoitumaan, vaikka bensa maksaa maltaita.

Kaikessa hiljaisuudessa Suomeen on syntynyt karvalakkikapina, joka Ranskan keltaliivien tavoin lähtee kaduille. Heidän päämääränään on aiheuttaa suurmielenosoitus Helsingissä ja saada politiikan huomio kääntymään ”ääritavisten” eli yhteiskunnan luovassa tuhossa eniten menettävien kansalaisten ahdinkoon.

Matkalla pääkaupunkiin karvalakkilähetystö repii traktoreilla peltipoliisit maasta juurineen. Tämä symboloi viranomaisia kohtaan tunnetun luottamuksen rapautumista ja oikeuden ottamista omiin käsiin – jotain, mikä oli vielä jokin aika sitten ollut suomalaiselle ajatusmaailmalle vierasta.

Ääritapauksessa karvalakkikapinaan saattaa sisältyä väkivaltaisia mielenilmauksia, ja se voi lisätä yksinäisten susien alttiutta esimerkiksi kouluhyökkäyksiin. Ulkomaisilta hakkereilta joukkorahoituksella ostettu palvelunestohyökkäys esimerkiksi Kelaan ei sekään ole poissuljettu.

Kirjoittaja, yhteiskuntatieteiden tohtori Juho Rahkonen työskentelee mielipidetutkijana Taloustutkimus Oy:ssä. Inga Rahkonen

Edellä oleva skenaario on onneksi vielä tällä hetkellä kaukaista pohdintaa, mutta ei se ole myöskään mitään tieteiskirjallisuutta.

Suomalaista yhteiskuntaa ei uhkaa Putin eikä pakolaisaalto; maahanmuutto- ja venäläisvastaisuus johtuvat pitkälti siitä, että on tarvetta löytää jokin syntipukki arkielämän vaikeutumisesta kumpuavalle ahdistukselle. Suurin uhkamme tulee sisältä päin, eriarvoistumisen ja keskinäisen luottamuksen rapautumisesta.

Kuluttajien luottamus talouteen on heikentynyt viime kuukausina nopeasti, ja samalla työikäiset pelkäävät toimeentulonsa puolesta aiempaa enemmän. Erityisesti 35–49-vuotiaiden ikäryhmässä nähdään pelkojen lisääntyminen. Tämähän on se ikäryhmä, jolla on yleensä eniten vastuita kannettavanaan, lapset huollettavana ja kenties iso asuntolaina – ylipäänsä paljon menetettävää.

Oireellista on, että perussuomalaisten puheenjohtaja hätyyttelee jo tosissaan pääministerin paikkaa. Perussuomalaiset on puolueista selvimmin pitänyt esillä ”kansallista etua” ja pyrkinyt jarruttamaan laajan äänestäjäkuntansa vastustamia ilmastotoimia. Yhä kasvavan joukon näkökulmasta perussuomalaiset on viimeinen tuki ja turva sille, että suomalainen elämäntapa voi jatkua suunnilleen samalla tavalla kuin tähänkin asti.

Taloustutkimus teki lokakuun lopulla omaan käyttöönsä taustatutkimuksen, jossa kysyttiin tuhannelta äänestysikäiseltä suomalaiselta: ”Jos Suomeen muodostettaisiin nyt uusi hallitus, kuka seuraavista puolueiden puheenjohtajista olisi mielestäsi paras henkilö Suomen pääministeriksi?”

Vaihtoehtoina olivat eduskuntapuolueiden puheenjohtajat. Kansalaisten suosikkeja pääministeriksi olisivat tällä hetkellä Petteri Orpo (18 prosenttia) ja Jussi Halla-aho (17 prosenttia). Istuvan pääministerin Antti Rinteen kannatus jäi 12 prosenttiin.

Miesten keskuudessa Halla-aho on 24 prosentillaan ylivoimaisesti suosituin pääministeriehdokas, mutta naiset jättävät hänet keskikastiin 9 prosentilla. Halla-aho on selvästi suosituin pääministeriehdokas 35–49-vuotiaiden keskuudessa.

Toisin kuin presidenttiä valittaessa, pääministeriehdokkaan kannatus on vahvasti sidoksissa vastaajan puoluekantaan. Orpo on omiensa keskuudessa suosituin (83 prosenttia puoluetta äänestävistä kannattaa häntä), Halla-aho toiseksi suosituin (80 prosenttia). Keskustan ja vihreiden joukosta sataa paljon kannatusta myös muille kuin oman puolueen puheenjohtajalle.

Perussuomalaisten nousua valtaan on hillinnyt tähän mennessä se, että puolue herättää edelleen vastustusta etenkin naisten ja korkeasti koulutettujen äänestäjien keskuudessa. Tämäkin on muuttumassa, ja entistä harvempi pitää perussuomalaisia ei-toivottavana hallituspuolueena.

Eriarvoistumisen uhka on maailmanlaajuinen. Ranskalaisen taloustieteilijän Thomas Pikettyn mukaan koko länsimainen maailma on menossa kohti 1800-luvun yhteiskuntaa, jota hallitsi pieni koroilla ja perinnöillä elävä eliitti. Työllä ei enää vaurastu entiseen tapaan.

Historioitsija Juha Siltalan mukaan keskiluokkaa ovat kaikki ne, jotka ovat omalla työllään pystyneet rakentamaan itselleen ja perheelleen säällisen elämän.

Keskiluokan odotushorisontti on ollut voittopuolisen myönteinen, sillä koulutus on parantanut mahdollisuuksia edetä elämässä ja sosiaalinen nousu on luonut ylisukupolvisen sillan. Jos tämän keskiluokkaisen unelman luoma toivo ja yhteisöllisyys asettuvat uhanalaiseksi, ihmiset alkavat muuttaa käyttäytymistään taistele tai pakene -moodiin, millä taas on seurauksia koko yhteiskunnalle ja poliittiselle järjestelmälle.

Huolestuttavat kehitystrendit eivät ole toteutuneet Suomessa läheskään niin jyrkästi kuin monissa muissa maissa, sillä meillä hyvinvointivaltio on hillinnyt eriarvoistumiskehitystä. Silti poliittinen kenttä alkaa täälläkin olla murroksessa, ja se on reaktiota kasvavaan pahaan oloon.

Jos kansalaisia eriarvoistavaan kehitykseen ei puututa ajoissa, asiat voivat kehittyä kohti karvalakkikapinan tapaista liikehdintää. Lievemmässäkin tapauksessa koetaan 25 prosentin ylittävä perussuomalaisten jytkypommi, jonka jäljiltä puolueen menestystä huhtikuun 2011 vaaleissa muistellaan enää vain vaimeana tussahduksena.

Kirjoittaja, yhteiskuntatieteiden tohtori Juho Rahkonen työskentelee mielipidetutkijana Taloustutkimuksessa.