Hiihdon MM-kisoissa Lahdessa 1958 hiihtojohtajat kertoivat suomalaisten hiihtäjien tankanneen mustikkakeittoa, grapemehua sekä sokerivettä. Jokaisen hiihtäjän rinnuksia koristivat mustikkaiset tahrat, kun he sivakoivat maalisuoralle.



Pekka Tiilikainen selosti Ounasvaaran kisoissa 1950-luvulla Eero Kolehmaisen maaliintuloa: ”Sieltä tulee Hämytsaaren isäntä kaikkensa antaneena, kaikkensa yrittäneenä. Rintamus on ryvettynyt mustikkasoppaan ja nestettä tulee nenästä ja ... ja ... vähän muistakin paikoista...”



Tietokirjailija ja historioitsija Erkki Vettenniemi kertoo uudessa kirjassaan Suomalainen hiihtodoping, Punssia, pillereitä ja punasoluja (Suomalaisen kirjallisuuden seura 2017), että Kolehmainen muisteli turvautuneensa myös pervitiiniin ”muutamassa paikassa”.



Veikko Hakulinen, 1950-luvun hiihtosankari, ei sen sijaan myöntänyt koskaan ottaneensa pervitiiniä. Lahden MM-kisoissa tallentui kuitenkin kuvaajan kameraan otos, jossa huoltaja ujuttaa Hakulisen avoimeen suuhun jotakin muutakin kuin mustikkasoppaa.



Vettenniemi kirjoittaa: ”Suomalaisen sisun voitto, Helsingin Sanomat riemuitsi. Saman tulkinnan tarjoaa Hakulisen elämäkerta: Suoritustani voidaan kyllä näyttönä oikeasta suomalaisesta sisusta. Lahden MM-kisoissa 1958 kuvaaja onnistui tallentamaan pervitiinitabletin syöttämisen Hakuliselle, ja koska tätä vauhdinantajaa kutsuttiin muun muassa sisupilleriksi, suomalaiseen sisuun vetoaminen ei ollut turhaa puhetta.”

Saksan armeijalle kehitetty