Alkoholilain uudistuksesta käytävä keskustelu on hyvä esimerkki sellaisesta poliittisesta keskustelusta, jossa kumpikin osapuoli kuuntelee vain itseään eikä kukaan halua kuunnella saati ymmärtää vastapuolen näkemyksiä.

Alkoholipoliittisen keskustelun omituisuus on siinä, että se keskittyy lähes yksinomaan haittoihin. Alkoholin sosiaaliset ja terveydelliset hyvinvointihaitat ovatkin kiistattomia. Jostain syystä keskustelussa kuitenkin sivuutetaan se, että myös hyvinvointihyödyt ovat yhtä kiistattomia. Hyötyjen osalta keskustelu on typistynyt elinkeinopoliittiseksi keskusteluksi. En ole kuullut yhdenkään osapuolen tuovan esiin yksilötason hyvinvointihyötyjä, vaikka nämä ovat yhtä ilmeisiä kuin haitat ja monilta osin jopa helpommin laskettavissa kuin haittakustannukset.

THL:n mukaan alkoholi aiheuttaa yhteiskunnalle vuosittain kahden miljardin haittakustannukset (https://www.thl.fi/fi/-/alkoholi-aiheuttaa-vahintaan-kahden-miljardin-eu…). Luku sisältää sekä välilliset että välittömät kustannukset. Välittömiä kustannuksia ovat esimerkiksi terveydenhuollon kustannukset ja välillisiä sairauspoissaolojen aiheuttamat menetykset työajassa.

Ihmiset käyttävät alkoholia, koska se lisää heidän koettua hyvinvointia. Ihmiset ovat valmiita käyttämään rahojaan alkoholiin, koska alkoholi tuottaa heille tyydytystä ja parantaa heidän koettua elämänlaatua. Mikä tämän alkoholin ihmisille tuoman hyvinvoinnin arvo sitten on?

Päihdetilastollisen vuosikirjan (2016) mukaan ihmiset käyttävät alkoholiin vuosittain noin 4,5 miljardia euroa. Kun ihmiset ostavat jotain on heidän saamansa hyöty vähintään käytetyn rahamäärän suuruinen. Hyödyn arvioinnin osalta kysymys koskeekin sitä, kuinka paljon enemmän ihmiset olisivat valmiita maksamaan alkoholista. Tämä määrittelee kuluttajan saaman lisäarvon. Tällaisia tutkimuksia ei valitettavasti ole juurikaan tehty (lisäarvon täsmälliseksi määrittelemiseksi tulisi mm. tuntea kysyntäkäyrän muoto ja kysynnän hintajousto). Muutamissa kansainvälisissä tutkimuksissa on arvioitu, että ihmiset olisivat valmiita maksamaan 50% enemmän alkoholista. Jos samaa lukua sovelletaan Suomeen tarkoittaisi se, että kuluttajien lisäarvo olisi Suomessa yli 2 miljardia.

Yksilötason hyötyjen lisäksi alkoholin myynti tuo valtiolle verotuloja (alkoholivero ja alv) vuosittain vajaat 2,3 miljardia euroa. Lisäksi esimerkiksi panimoala työllistää suoraan vajaa 2000 henkilöä ja välillisesti yli 10-kertaisesti. Lisäksi on huomioitava, että matkailu- ja ravintoala on kokonaisuudessaan oleellisesti riippuvainen alkoholista. Ala tuo valtiolle ja kunnille vuosittain yli 5 miljardin verotulot.

Edellä sanotun perusteella voidaan todeta kaksi asiaa. Ensinnäkin alkoholin kokonaishyödyt ovat varovaisestikin arvioiden 10 miljardin luokkaa. Luultavasti selkeästi enemmän. Toiseksi alkoholin kulutuksen lisääntyessä, myös hyvinvointihyödyt kasvavat ja ovat edelleen selkeästi haittoja suuremmat. Alkoholin kokonaiskulutushan on Suomessa selkeästi eurooppalaisen keskitason alapuolella.

Tämän kirjoituksen tarkoituksena ei ollut esittää täsmällisiä arvioita alkoholin positiivista hyvinvointivaikutuksista, vaan ainoastaan muistuttaa siitä, että alkoholipolitiikasta puhuttaessa olisi vähintään kohtuullista muistaa myös ne positiiviset vaikutukset ihmisten koettuun hyvinvointiin – ei vain negatiiviset.