Suomen kansainvälisesti menestynein graffititaiteilija EGS on nyt suositumpi kuin koskaan. Hän on myös ensimmäinen graffitimaalaaja, jolta Kansallisgalleria on ostanut teoksen kokoelmiinsa.

Suomen kansainvälisesti tunnetuin graffititaiteilija EGS istuu haastattelussa huppu päässä. Taiteilijan kasvoja ei saa kuvata, sillä EGS haluaa pitää henkilöllisyytensä salassa.

Hän on onnistunut siinä jo 25 vuotta.

Graffititaiteeseen liittyvät nimettömyys ja salaperäisyys, ja EGS haluaa pitää niistä kiinni.

– Amerikkalainen Kiss muuttui keskinkertaiseksi bändiksi, kun se riisui maskit. Samalla tavalla Spider-Man on paljon jännittävämpi hahmo kuin Peter Parker, joka se on siviilissä.

Unohdettujen paikkojen koluaja

EGS on matkustanut jo vuosia maailmalla. Hänestä puhutaan taiteilijana, jolla on graffitiin antropologinen lähestymistapa.

En halua kapinoida graffiteilla EGS

– Olen aina ollut kiinnostunut historiasta ja kulttuurista. Se on yksi iso syy siihen, miksi matkustan.

EGSin töihin voi törmätä viidellä mantereella. Kolme kirjainta, e, g ja s, löytyvät erilaisista paikoista, kuten junista, seinistä, tunneleista ja rakennetuista joenuomista. Kirjainyhdistelmän voi bongata ainakin yli neljästäkymmenestä eri maasta.

– Koetan käydä paikoissa, joissa en vielä ole käynyt ja jotka kiinnostavat kulttuurisesti ja sosiaalisesti.

Graffiteihin ja niiden tekijöihin suhtaudutaan eri kulttuureissa eri tavalla. Graffitien teko on yhä vaarallista monessa paikassa.

– Itse en hae siitä jännitystä. Sellainen ei ole kiehtonut minua enää pitkiin aikoihin.

EGS pitää graffitien tekoa eräänlaisena henkilökohtaisena matkapäiväkirjana.

– Haluan, että graffitit sopeutuvat ympäristöön. En halua kapinoida niillä. Siksi tykkään tutkia hylättyjä ja unohdettuja paikkoja. Taltioin jollain tavalla niiden historiaa tekemällä sinne teoksen.

Omituisten paikkojen vieras kulkija ei voi välttyä paikallisten kysymyksiltä.

– Ensimmäinen ja yleisin kysymys on se, että olenko eksynyt.

EGS tykkää kartoista

Suomalaiset galleristit pääsivät viime vuonna näyttävästi esille Madridin nykytaidemessuilla, jossa myös EGS oli mukana.

Taiteilijaa edustava Make Your Mark -galleria oli ripustanut esille EGSin mustavalkoisia, musteella piirrettyjä maailmankarttoja. Kansallisgalleria osti hiljan yhden niistä kokoelmiinsa.

– Ne tiivistävät jollain tavalla koko historiani graffititaiteilijana.

Viime vuosien matkat ovat vieneet EGSin Aasiaan ja Etelä-Amerikkaan sekä Euroopan laitamille, kuten Kosovoon ja Albaniaan.

Transnistria oli kuin Tintti-albumista. EGS

– Olin toissa vuonna Moldovassa sekä Transnistriassa. Siellä tuntui kuin olisin sukeltanut Tintti-albumiin. Se oli sellainen täysin keinotekoinen diktatuuri.

Poliittinen kartta kiinnostaa taiteilijaa. Osa maista, joissa EGS on maalannut, on kadonnut, ja tilalle on tullut uusia valtioita, kuten Balkanilla.

EGS on pohtinut sitä, miten yksi kartalle vedetty viiva voi muuttaa maailmanhistoriaa tai kokonaisen kansakunnan kohtaloa, kuten Afrikassa tai arabimaailmassa.

– Sen voimakkaampaa viivanvetoa ei ole.

Interrail avasi silmät

Aloittelevana graffitimaalaajana 90-luvun alussa EGS kiersi Eurooppaa. Piirit olivat vielä pienet eikä graffiteja tehty juuri muualla kuin Keski- ja Pohjois-Euroopassa.

Osa graffitista on yhä villiä ja anarkistista EGS

– Se oli tosi pieni verkosto, joka kasvoi orgaanisesti. Interrailattiin, vaihdeltiin maalaajien kesken osoitteita ja soiteltiin kolikkopuhelimella keskusasemilta, että olisi kiva tavata.

Moni EGSin alkuaikojen ystävä maalaa yhä ja useasta on tullut tunnustettu taiteilija.

Samaan aikaan graffitista on tullut salonkikelpoista taidetta, jota ostetaan ja myydään gallerioissa ja esitetään taidemuseoissa.

EGS uskoo kuitenkin vakaasti, että uusilla graffitimaalaajilla on sama palo ja vimma kuin hänellä uran alussa.

– Osa graffitista on onneksi edelleen villiä ja anarkistista. Sellaista, joka lentää kaaressa ulos taidemuseoista.

Kahdenkymmenenviiden vuoden aikana Suomeen on kasvanut kokonaan uusi graffitisukupolvi.

– En tunne Helsingistä enää kovin montaa maalaajaa, mutta minulle riittää, että koen kuuluvani johonkin graffitiyhteisöön.