Mitä tarkoitin, kun puhuin rasismin normalisoinnista?

Suoristetaan tässä yksi väärinkäsitys: missään vaiheessa en ole puhunut Maustetytöistä rasistisena bändinä. Kukaan ei vaatinut, että Maustetytöt on canceled ja heidän musiikkinsa pitää kuopata.

Sen sijaan minä ja moni muu suomalainen kaipasi vastuunkantoa ja anteeksipyyntöä.

Kuukausi sitten kutsuimme Maustetyttöjä vieraaksi YleX:n Yeboyah, Renaz & Wekesa -ohjelmaan. Bändi kieltäytyi: Maustetytöt ei tahtonut osallistua keskusteluun kanssamme.

He eivät halunneet puhua siitä, että monille kyse on paljon isommasta yhteiskunnallisesta kysymyksestä kuin pelkästään “yhdestä huonosti valitusta sanasta”.

Maustetytöt vältteli vastuun ottamista loppuun asti.

Virheitä sattuu, ja jokainen meistä mokaa välillä. Silloin on tärkeää myöntää ääneen, että nyt tuli mokattua ja pyytää vilpittömästi anteeksi. Erityisen tärkeää se on silloin, kun tekoja seuraa suuri yleisö ja koko Suomen musiikkimedia.

Julkisessa ammatissa vastuu tulee huomion mukana. Teoilla on väliä, eikä mikään “taiteilijan ilmaisuvapaus” vapauta siitä.

Kyse ei ole nipottamisesta, kun ongelma näkyy jo natsi-kulkueina suomalaisessa katukuvassa.

Niille, joita asia ei henkilökohtaisesti kosketa, on vaikeaa tajuta, miltä tuntuu, kun rasistisen sanan käyttäminen ei ole kunnon anteeksipyynnön arvoista. Valkoinen musiikkitoimittaja ei ehkä ymmärrä, miltä tuntuu, kun kotimainen mediakenttä hehkuttaa tällaista yhtyettä. Bändiä, jonka managerin mukaan pienen paikkakunnan kasvatti ei ymmärtänyt, ettei n-sanaa saa käyttää – mutta ei sitä silti olisi tarvinnut sensuroida.

Tällainen viesti ei ole anteeksipyyntö.

Tällainen viestii, että mitä vain voi sanoa tai tehdä, kun piiloutuu tietämättömyyden taakse. Että on ok jatkaa eteenpäin ilman, että kukaan vaatii vastuuseen sanomisistaan, on normaalia toimia rasistisesti ja olla pyytämättä sitä anteeksi. Että on ihan ymmärrettävää, jos ei vuonna 2019 tiennyt, että n-sana loukkaa.

Tämä normalisoi rasismia ja tekee siitä arkipäiväistä, jopa salonkikelpoista.

Käytännössä tämä nähtiin Maustetyttöjen Facebook-sivuilla, jolla monet fanit rohkaistuivat keväällä käytyjen keskusteluja jälkeen viljelemään n-sanaa kommentti-kenttiin. Kommentit poistettiin jälkikäteen, mutta niiden ilmestyminen kertoo jo tarpeeksi.

Kyse ei ole nipottamisesta, kun sama ongelma, rasismi, näkyy jo natsi-kulkueina suomalaisessa katukuvassa.

Maustetytöt on kuluneen vuoden aikana saanut valtavaa hehkutusta kriitikoilta.

He edustavat klassista suomalaista rappioromantiikkaa ja kosiskelevat yleisöjä, joille halvasta kaljasta, lääkkeistä ja elämän vaikeudesta kertovat kappaleet ovat hienointa taidetta, mitä tässä maassa on pitkään aikaan tehty.

Bändin esittelemä kuvasto on sellaista, johon moni erityisesti valkoinen kantasuomalainen musadiggari samaistuu. Maustetytöt nähdään vastaiskuna kaupallisuudelle ja laskelmoivuudelle, ja siksi yhtye on monelle niin tärkeä.

Ehkäpä juuri siksi on myös helpompi sivuuttaa kritiikki ja kääntää katseensa muualle.

Rodullistetulle suomalaiselle tämä kuvasto yhdistettynä rasistisen sanan käyttöön huutaa, että tätä on oikea suomalaisuus ja tämä on tärkeämpää kuin sinun äänesi tai toiveesi anteeksipyynnöstä.

Teksti jatkuu kuvan jälkeen. Kuva: Maustetytöt, promomateriaali.