Monilla toimittajilla on kovat luulot itsestään. He uskovat, että elleivät raahaudu aamulla työpaikoilleen katsomaan somesta mistä viime yönä kohistiin, sananvapaus Suomessa vaarantuu. Koska he ovat sananvapauden ritareita, kaikkien tulisi palvella heitä nöyrästi. Jos toimittaja työskentelee Pasilan päiväkodissa, haastateltavien tulisi olla myös kiitollisia siitä, että toimittaja tarjoaa heille mahdollisuuden päästä TELEVISIOON.

Haastateltavat katsovat asiaa toisella tavalla. Mitä enemmän ihminen asioista tietää, sitä vastenmielisempää hänelle on antaa haastattelua asiasta tietämättömälle, ennakkoasenteiselle toimittajalle. Siksi toimittajat saavatkin helpommin haastatteluja ammatillisten taitojensa johdosta unohduksen yöhön vajonneilta professoreilta. Heiltä he saa mieleisiä lausuntoja, joilla useinkaan ei ole mitään tekemistä todellisuuden, tai professorin tieteenalan kanssa.

Sanomalehdet ovat kaupallisia yrityksiä, jotka yrittävät tehdä voittoa myymällä mahdollisimman paljon lehtiään. Kun toimittaja pyytää sinulta haastattelua, se on sama asia kuin Kesko pyytäisi sinua mainokseensa. Haastattelusi tarkoituksena on myydä nimelläsi lehteä, aivan samoin kuin Keskon mainoksen tarkoitus on myydä naamallasi makkaraa. Sillä, että kieltäydyt haastattelusta jonkun tai joidenkin lehtien kohdalla, ei ole tekemistä sananvapauden kanssa. Se tarkoittaa vain, ettet ole halukas osallistumaan kyseisen lehden myyntityöhön. Toimittajat tietenkin inkuttavat sananvapaudesta ja se heille sallittakoon. Jos he eivät saa haastateltavaa myymään lehteä, seuraavan kuun palkka voi olla hentoisempi tai loppua ajan kanssa kokonaan.

Kun Soini ilmoitti, ettei ole tunne tarvetta edistää haastatteluillaan ruotsinkielisten lehtien myyntiä, eräs lausuntoautomaatti-professori riensi arvostelemaan Soinia ja ölisemään demokratiasta ja sananvapaudesta. Kyseinen professori onkin tunnettu halukkuudestaan saada naamansa ruutuihin ja palstoille.

Suomessa on Sanomalehtien liiton mukaan kaksisataa sanomalehteä. Jos niille kaikille pitäisi antaa kerran kuussa haastattelu, kuten professori vaatii, siihen ei kuukauden työtunnit riittäisi. Ministereillä, toisin kuin kyseisellä professorilla, on muuta järkevämpää tekemistä. Siksi ministeriöissä on tiedottajat, jotka antavat tiedotteita ja tarpeen tullen myös haastatteluja. Ministerin virkatehtäviin ei kuulu osallistuminen minkään yrityksen menekinedistämiseen. Ei edes ruotsinkielisten sanomalehtien.

Jos toimittajat eivät ymmärrä tiedotteita, vaan tarvitsevat ministereitä vääntämään niitä itselleen rautalangasta, kannattaisiko vaihtaa toimittajat päteviin? Kuten Gogol totesi, ei pidä syyttää peiliä, jos naama on vino. Sananvapautta on myös se, ettei ole pakko sanoa.