Jyväskyläläinen Jussi Wiik asui kadulla kuutisen vuotta 90-luvun puolivälin jälkeen. Hänellä on taustalla rankka rikos- ja vankilakierre. Wiik pääsi viimeisen kerran vankilasta 26 vuotta sitten. Takana oli kolme eripituista vankilareissua.

Ratkaisevan sysäyksen muutokselle antoi hammaslääkäri, joka vastaanotolla kysyi, millaisia päihteitä Wiik käyttää.

Tilanne jäi vaivaamaan hammaslääkäriä. Hän pohti Wiikin tilannetta illan ja yön ajan ja seuraavana päivänä hän tuli tapaamaan Wiikiä.

– Sinä kuolet, jos et lopeta noiden aineiden käyttöä, muistelee Wiik hammaslääkärin sanoneen.

Wiikiin teki suuren vaikutuksen, että joku luotti ja kuunteli häntä.

Työtoiminnan ja -kokeilujen kautta hän pääsi lopulta kiinni työelämään ja kouluttautui päihdetyöntekijäksi. Wiik toimii tällä hetkellä projektityöntekijänä ja kokemusasiantuntijana muun muassa päihdeongelmaisia ja entisiä vankeja auttavassa Sovatek-säätiössä.

Hän onnistui saamaan myös asunnon, mutta monelle vankilasta vapautuneelle ei asuntoa löydy: vuosittain vapautuu noin tuhat vankia, joilla ei ole asuntoa.

– Työ ja koti ovat varmaan olleet minulle pelastus, sanoo Wiik.

Jussi Wiik on rohkaiseva esimerkki siitä, miten entinen vanki pääsee kiinni normaaliin elämään.

Tavallisia kadunmiehiä

Wiikin avustuksella haastateltaviksi lupautui kaksi entistä vankia, jotka hekin yrittävät päästä kiinni normaaliin elämään pitkien vankilatuomioiden jälkeen.

Entisten vankien tapaaminen järjestyy Jussi Wiikin pienessä työhuoneessa Sovatek-säätiön tiloissa Jyväskylässä. Keskustan tuntumassa sijaitsevassa matalassa, hieman nuhruisessa rakennuksessa on aikaisemmin toiminut muun muassa lähikauppa. Jussi Wiik valittelee, että huoneen ilmastointi ei toimi.

Huoneeseen saapuu kaksi keski-ikäistä miestä. Toisella on runsaasti tatuointeja jaloissa. Toinen on vetänyt lippiksen syvälle päähänsä. Tavallisista kadunmiehistä kumpikaan ei kuitenkaan erotu millään tavalla.

Miehet kertovat avoimesti tarinaansa, mutta haluavat pysyä nimettöminä, koska heidän vankilareissuistaan on kulunut vasta vähän aikaa. Molemmat ovat istuneet kymmenen vuoden vankilatuomion taposta tuomittuina.

Vanhempi miehistä kertoo, että hänen ongelmansa alkoivat vuonna 1989 sen jälkeen, kun hänen veljensä tapettiin. Elämä muuttui. Ensimmäinen kahdeksan vuoden tuomio taposta tuli vuosi sen jälkeen.

Hän kertoo, että vankilatuomioita on ollut sen jälkeen tiuhaan. Pisin yhtäjaksoinen vapaanaoloaika on ollut vain yksi vuosi.

Kaikilla kolmella entisellä vangilla on lastenkotitausta, ja päihteiden käyttö on alkanut jo nuoruusvuosina.

Ihmiset eivät halua rikollisia asuntoihinsa

Puhe kääntyy entisten vankien asunto-ongelmiin. Vanhempi miehistä sanoo, että eivät ihmiset halua rikollisia asuntoihinsa ja kunta pystyy yleensä järjestämään vain yhden yön paikkoja.

Asioiden hoitoa vaikeuttaa myös se, että monella entisellä vangilla luottotiedot ovat menneet ja vankeustuomion lisäksi niskassa saattaa olla kymmenien tuhansien, jopa satojen tuhansien eurojen korvausvastuut.

Nuorempi miehistä puolestaan kertoo, että kun vankilasta pääsee pois, odottavat kaverit vankilan portilla.

– Portista ulos ja puolen tunnin kuluttua oltiin niin katollaan kuin ihminen vain voi olla.

Omien asioiden hoito jäi siihen paikkaan. Majapaikka järjestyi aina jonkun kaverin luota ja majoitus maksettiin yleensä päihteillä, joita oli tarjolla koko ajan.

Vanhempi miehistä kertoo, että monet vankilasta vapautuneet yrittävät päästä asumaan naisystävien luokse, jos sellaisen löytää.

Molemmille asunnottomuus on tuttua eikä vankilasta vapautumisen jälkeen kertaakaan ei ole ollut asunto odottamassa.

– Reppu selässä on kuljettu 35 asteen pakkasessa Tampereen Hämeenkatua edestakaisin, että pysyy lämpimänä, kertoo nuorempi miehistä.

Kierre on valmis, kun on kaveriporukka ja päihteet.

– Asunnottomana vankila ei pelota. On katto pään päällä ja ruokaa, hän sanoo.

Oma asunto on kaikkein tärkein

Monet vankilasta vapautuneet pitkäaikaisvangit ovat myös tottuneet vankilaelämään niin, että sopeutuminen normaaliin yhteiskuntaan on vaikeaa. Vankeinhoidossa on havahduttu tähän ja nyt arkielämän taitoja opetetaan vangeille jo vankiloissa.

Vuosittain vankiloista vapautuu Suomessa noin tuhat vankia, joilla ei ole asuntoa, tietää verkostokoordinaattori Anna Leppo Kriminaalihuollon tukisäätiöstä. Hän työskentelee Vapautuvien asumisen tuen (VAT) -verkostossa, joka tarjoaa asumista ja asumisen tukea rikostaustaisille henkilöille.

– Oma asunto on kaikkein tärkein. Esimerkiksi päihdeongelman ratkaiseminen, opiskelu tai työssäkäynti on mahdotonta ilman asuntoa, sanoo Leppo.

Hän kertoo, että Suomessa asunnottomuus on yleisesti vähentynyt selvästi, mutta entisiä vankeja tämä kehitys ei ole koskenut.

– Heidän on yhtä vaikea löytää asunto kuin ennenkin.

Jyväskylässä vankilasta vapautuvia yritetään auttaa Pyöröovesta ulos -hankkeen avulla, kertoo projektityöntekijä Hanna-Riikka Alasippola.

– Ilman asuntoa vapautuva on tuuliajolla, sanoo Alasippola.

Tärkeintä olisi saada lisää kohtuuhintaisia asuntoja myös vapautuville vangeille. Jussi Wiik tietää, että Tampereella on vapautuville vangeille tarjolla eri puolilla kaupunkia asuntoja.

– Tampereella asuntojen vuokraus entisille vangeille toimii älyttömän hyvin, sanoo Wiik.

Jyväskylässä on 12 asunnon talo, jonne vapautuvat voivat majoittua.

Riittää kun yksi ihminen luottaa ja kuuntelee

Kaikki kolme tapaamaamme entistä vankia pitävät päihteettömyyttä parhaimpana ratkaisuna heidän ongelmien hoidossa. Monesti saattaa kuitenkin tulla takapakkia, mutta ihmiselle pitää antaa uusi mahdollisuus.

– Tulihan niitä repsahduksia, mutta minä purin hammasta ja pääsin siitä pois, sanoo vanhempi mies.

Näitä kolmea miestä on onnistanut. He ovat päihteettömiä, on asunto ja kahdella heistä on myös työpaikka.

Yksi ainoa ihminen, joka kuuntelee ja luottaa, saattaa kääntää kelkan suunnan, sanoo nuorempi entisistä vangeista.

– Mutta kun niitä ainoita ei ole.

Myös entisiä vankeja tulee kunnioittaa ihmisinä, emme ole sen kummallisempia kuin muutkaan, sanovat miehet.

– Kenelle tahansa voi sattua elämässä jotain, mikä rapauttaa elämänhallinnan.

Lue myös:

Rikokset maksavat yhteiskunnalle miljardin vuodessa ja kustannuksia halutaan pienentää – Vankilakierteestä selvinnyt: "Nyt minulla on työ, asunto, vaimo ja treenit"

Ystävä muurin toiselta puolelta – Irmeli Lindroos on auttanut vankeja jo 26 vuoden ajan: "En tuomitse, mutta en myöskään hyväksy rikoksia"

Päätteet selleihin, Skype-puheluita sukulaisille – vankilat muutetaan älykkäiksi, jotta vangit eivät putoaisi tietoyhteiskunnan kelkasta

Aleksis Salusjärven kolumni: Kuuluisat viisitoista minuuttia – miten vanki saadaan pysymään muurien ulkopuolella