Biologipariskunnalle isäntäänsä kiduttavan pistiäisen löytyminen ja nimeäminen vaimon nimellä on hauska yhteinen vitsi.

Näin kaunis olento on Tapani Hopkinsin löytämä Epirhyssa johanna. Hopkins et al. 2019

Uunituoreessa Turun yliopiston tutkimuksessa on kuvattu kaksi tieteelle uutta loispistiäislajia Afrikasta.

Asiasta kertoo yliopisto tiedotteessa. Tohtorikoulutettava, biologi Tapani Hopkins vietti Ugandan sademetsissä noin vuoden syyskuusta 2014 eteenpäin.

Toisen lajeista hän halusi nimetä rakkaan Johanna-vaimonsa mukaan. Myös vaimo on biologi, joten tämä ei pannut pahakseen sitä, että hänen mukaansa nimettiin loispistiäislaji, joka kiduttaa isäntänsä hengiltä. Tieteelle uudesta loispistiäisestä tuli Epirhyssa johanna.

– Se on meidän mielestämme hauskaa.

Tutkimusartikkeli ilmestyi vieläpä vaimon syntymäpäivänä, joten mikäpä sen parempi lahja biologille.

– Nykyisin biologiassa on aika yleistä, että tieteilijät nimeävät uusia lajeja läheistensä mukaan, Hopkins kertoo.

Juttu jatkuu kuvan jälkeen.

Epirhyssa overlaeti Hopkins et al. 2019

Norsut rynnivät kimppuun

Tutkimuksen teko sademetsässä oli kiehtovaa. Ilmasto on trooppisen lämmin ja kostea, vettä sataa paljon ja puut ovat korkeita.

– Sademetsä on omanlaisensa paikka, jota on vaikea suomalaisesta näkökulmasta hahmottaa, mutta suomalainenkin metsässä kävijä osaa kulkea siellä, hän vakuuttaa.

Hopkins asui tutkimusasemalla, joka oli rakennettu metsän reunaan.

– Kävin päivittäin tarkistamassa pyydykset ja keräämässä pistiäisiä. Varoin norsuja, koska ne tallovat silloin tällöin päälle. Jos ne hätkähtävät, niillä on taipumus rynnätä kimppuun, vaikka ne muuten ovat lauhkeita eläimiä. Kerran vietin kolme tuntia puussa norsuja karussa. Onnistuimme huomaamatta kävelemään keskelle norsulaumaa.

Tutkijat pääsivät puusta alas vasta, kun metsänvartijat tulivat häätämään norsut ampumalla ilmaan.

Jättiläismäisiä pistiäisiä

Turun yliopiston biodiversiteettiyksikössä toimiva tutkimusryhmä on jo vuosien ajan selvittänyt trooppisten sademetsien loispistiäislajiston monimuotoisuutta.

Loispistiäiset ovat yksi maapallon lajirikkaimmista eliöryhmistä, mutta niiden trooppinen lajisto tunnetaan vielä heikosti. Uusimmassa tutkimuksessa ryhmä selvitti afrotrooppisten porapistiäisten lajistoa. Porapistiäiset ovat pistiäisten jättiläisiä. Turun yliopiston tutkimusryhmän johtamaan tutkimukseen osallistui tutkijoita kolmesta maasta ja tutkimuslaitoksesta.

Porapistiäiset ovat suurikokoisia pistiäisiä, jotka loisivat lahopuun sisällä elävissä kovakuoriais- tai pistiäistoukissa. Porapistiäislajien yksilöt voivat kasvaa jopa yli kymmenen senttimetrin mittaisiksi. Naaraiden takaruumiin kärjessä on huomiota herättävän pitkä pistin, jota käytetään porana, myrkkypiikkinä ja munanasettimena.

– Hyvä esimerkki siitä, miten huonosti trooppiset porapistiäiset tunnetaan, on Epirhyssa overlaeti -niminen laji, joka on suurikokoisin afrikkalainen porapistiäinen. Lajista tunnettiin aiemmin vain kaksi naarasta, jotka oli kerätty 1930- ja 1980-luvuilla Kongosta ja Kamerunista. Nyt löysimme Ugandasta yhdeltä tutkimusalueelta runsaasti sekä naaraita että koiraita. Tutkimus muutti kertaheitolla käsityksemme tämän lajin levinneisyysalueesta.

Toinen uusista lajeista sai nimekseen Epirhyssa quagga, koska se muistuttaa väritykseltään seepraa.

Juttu jatkuu kuvan jälkeen

Malaise-pyydyksiä kokiessaan Hopkins joutui kerran norsulauman hyökkäyksen kohteeksi. Tapani Hopkins

Väestönkasvu uhkaa

Yksikön tutkimusryhmä on aiemmin selvittänyt porapistiäisten monimuotoisuutta erityisesti Amazonian alankosademetsäalueella.

Amazonia on viime aikoina ollut maailmanlaajuisen huomion keskipisteessä valtavien metsäpalojen vuoksi. Vähemmälle huomiolle on jäänyt se, että myös Afrikassa on ollut yhtä aikaa laajoja ja jopa laajempia trooppisia metsäpaloja.

– Ne ovat tosiasia kaikissa trooppisissa sademetsissä. Afrikassa sanoisin, että tulipalot eivät ole suurin uhka tällä hetkellä, niitä on, mutta muuten kunnossa oleva metsä selviää tulipalosta. Afrikassa suurin ongelma on väestönkasvu ja metsien raivaaminen pelloiksi ja viljelysten alta polttamalla.

Yhä kasvavan ihmismäärän takia maapallolta kuolee jatkuvasti lajeja sukupuuttoon, vaikka uusiakin löydetään, kuten suomalaistutkijat nyt todistivat.

– Metsät ovat ihmisten uhkaamia ja aina on se pelko, että mitäpä jos tämä löydetty uusi laji kuolee parin vuoden kuluttua sukupuuttoon, mutta parasta pitää toivoa ja Afrikassakin ympäristötietoisuus kasvaa.