Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

En liten notis i morgenavisa setter en støkk i meg: Finansdepartementet ønsker å fjerne minnemynter i edelt metall fra ny sentralbanklov. Det betyr at Det Norske Myntverket på Kongsberg mister produksjonen av spesialmynter etter oppdrag fra regjeringen.

Du vil naturligvis spørre: Er det så farlig da?

Nei, selvfølgelig ikke om man er historieløs. Det kan rett nok bety at et 20-tall ansatte mister jobben. Men verre er det at en institusjon med historie tilbake til sist på 1600-tallet vil stå i fare for å måtte nedlegges. I et land der det gamle stadig står utsatt til, er en 400-årig tradisjon langt viktigere enn Sylvi Listhaugs «vafler, brunost og barne-TV» som norske kulturverdier.

«Mynta» på Kongsberg har levd et liv på kanten av stupet siden den forrige konservative regjeringen i 2004 privatiserte Den Kongelige Mynt i kjølvannet av den nyliberale raptus som rammet vårt land på 1990-tallet. Som privateid bedrift skulle den konkurrere på det internasjonale markedet om oppdraget med å lage de norske skillemyntene. Takket være stor innsats fra ledelse og tilsatte, greide de å vinne anbudet i 2009. Men det har ikke vært lett å måle seg mot myntbedrifter ute i verden som har statlig beskyttelse og subsidier.

At «Cash is king» er nok fortsatt riktig over store deler av verden. Men i Norge er verken skillemynt eller sedler lenger en sterkt etterspurt vare. Derfor har minnemyntene kompensert for tilbakegangen for det som tidligere var Myntas hovedprodukt. Uten minnemynter kan bedriften være i stor fare.

Dette skjønte Finansdepartementets myntkomité. Men utvalget som har foreslått ny lov for sentralbanken, har mer tenkt på pengeverdier enn tradisjonsverdier, og Finansdepartementet har sluttet seg til denne tankegangen.

Minnemynter er i dag blant de største hedersutmerkelser en person eller en institusjon kan få ved jubileer eller andre markeringer. De har ofte i utgangspunktet høy verdi, og erfaringen er at den styrkes med åra. Derfor går minnemynter gjerne i arv. Dessuten går overskuddet av produksjonen til allmennyttige formål. Det foreslår departementet å avvikle.

For oss som er imot det kongelige ordensvesen, er slike minnemynter av større affeksjonsverdi og mer demokratisk enn St. Olav, som Mynta ikke produserer. Siden vi nettopp har hatt store jubileer for norsk selvstendighet, både fra Sverige og fra Danmark, er jeg sikker på at det ligger en rekke vakre minnemynter i skattkister landet rundt.

Finansdepartementet er ingen god ivaretaker av vår kulturarv. Norges Bank kunne ha vært det, og har vist historisk og kulturell ansvarlighet ved viktige markeringer i nasjonens liv. Men i lys av dagens oppdrag har også denne 200-årige institusjonen begynt å vakle i sin tradisjonsbevissthet.

Jeg syns likevel det er mest merkelig at det stadig er regjeringer dominert av det konservative partiet, Høyre, som står i spissen for å avvikle våre siste institusjoner med historisk sus over. Edmund Burke og Lars Roar Langslet må rotere i sine graver. Finansdepartementet ledes rett nok ikke av Høyre, men av FrP. Men Erna Solberg står i spissen for regjeringen, og hennes selvoppfatning er vel at hun er en konservativ.

Her har du en sjanse til å vise det, Erna.