Medierevisjonen: Frode Berg-syndromet | Anki Gerhardsen

Anki Gerhardsen Medlem av Norsk Presseforbunds kildeutvalg

26. des. 2019 21:00 Sist oppdatert 27. desember 2019

Problemet er altså ikke at norsk etterretning foregår. Problemet er at journalistene i svært liten grad konfronterer Berg med hans ansvarsfraskrivelse for egne valg, skriver Anki Gerhardsen. Bildet er fra november i år. Fredrik Hagen

Hvis det finnes en kåring for «Årets største nyhet, formidlet med minst mulig nyansert journalistikk», må pressens dekning av Frode Berg-saken være en god kandidat.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Problemet er altså ikke at norsk etterretning foregår. Problemet er at journalistene i svært liten grad konfronterer Berg med hans ansvarsfraskrivelse for egne valg, skriver Anki Gerhardsen. Bildet av Frode Berg er fra pressekonferansen hans i begynnelsen av desember. Ørn Borgen

I begynnelsen var det selvsagt nødvendig å være varsom. Mannen hadde faktisk sittet to år i et russisk fengsel. Men så må man enten la mannen i fred, eller begynne å problematisere de narrativene han presenterer.

I stedet har vi endt opp med en mediefortelling der E-tjenesten er inkompetente halvskurker og Frode Berg et rundlurt offer. Denne fortellingen fikk feste like etter at Berg ble arrestert.

Den ble forsterket gjennom hans egen pressekonferanse, der vi også fikk vite at FSB er ganske koselige fangevoktere. Og til tross for stadig nye opplysninger om hva Berg har tatt med seg inn i Russland av penger, plasthansker, kamera og kodede beskjeder, har fortellingen holdt seg overraskende godt. Sist i VG 19. desember, der Berg forteller at han regelrett hater E-tjenesten og sier han var redd for hva de ville gjøre med ham da han kom tilbake til Norge.

Det er sterk kost altså, men for Putin må det smake som fløyelsgrøt. Mer om det snart.

Hemmeligheter

Det er ikke rart at Berg er sint og sterkt preget. Han har deltatt i en operasjon som gikk galt, og han måtte betale prisen.

Det kan også godt hende E-tjenesten gjorde store feil. Det får vi ikke svar på. De hemmelige tjenestene må og skal være fulle av hemmeligheter. Men det vi vet, er at Berg er en erfaren mann som kjenner Russland, som kjenner E-tjenesten, og som vet hvem han jobbet for. Han sendte tross alt reiseregningene sine til folk fra Lutvann leir.

Problemet er ikke at Berg har påtatt seg hemmelige oppdrag. Tvert imot. Norge er nabo med et autoritært regime som neglisjerer folkeretten og tester ut missiler for atomvåpen ikke langt fra oss. Vi trenger etterretning, og vi skal være takknemlige for at noen utøver den. Derfor blir det rart når lokale beboere krever at Kirkenes skal være en no go-sone for E-tjenesten. For det første må alle mennesker i Norge få velge selv hva de vil gjøre for Forsvaret. For det andre er det naivt å tro at russiske myndigheter har en tilsvarende omsorg for det grensenære fellesskapet i nord.

Gjennom Barents Press er jeg en del av dette fellesskapet selv, og vi merker godt at FSB følger med. Og verre skal det bli. Fra 1. februar trer en ny medielov i kraft i Russland. Da kan alle journalister som mottar penger og honorar fra utlandet, stemples som «fremmed agent». Oversatt til folkelig betyr det noe i retning av «sviker».

Underlig virkelighetsbilde

Problemet er altså ikke at norsk etterretning foregår. Problemet er at journalistene i svært liten grad konfronterer Berg med hans ansvarsfraskrivelse for egne valg.

Når ble vi for eksempel enige om at en oppfordring om å være god nordmann kan få defineres som utilbørlig press? Dagsavisen kaller det på lederplass for manipulasjon.

Kanskje er det medfølelse med enkeltmennesket som hemmer trangen til å stille kritiske spørsmål, men konsekvensen er uansett artikkel på artikkel der den ene parten har fritt leide, mens den andre ikke kan si ett ord. Dermed ender vi opp med en journalistikk som former et underlig virkelighetsbilde. I denne virkeligheten er det ikke Russland som er en urovekkende størrelse. Det er ikke FSB som truer menneskets frihet. Det er vårt eget forsvar.

Å la Berg i ukevis og uten motstand få klandre en part som ikke kan ta til motmæle, skaper ikke bare tendensiøs journalistikk. Det er også en lissepasning til Putin. Skjalg Fjellheim er inne på det samme i en kommentar i Nordlys. I en kronikk i samme avis skriver også utenrikspolitisk forsker Asle Toje at Russland driver med opinionspåvirkning i andre land. Det har vi også fått vite etter det amerikanske valget.

For Russland er det da essensielt å nøre oppunder mistro til myndighetene. Det må norsk presse ha in mente når kritikken av E-tjenesten hverken verifiseres eller nyanseres, men snarere forsterkes av både synsere og egne kommentatorer.

Risikofylt virksomhet

Norske myndigheter har jobbet hardt og systematisk for å få Frode Berg hjem. De har stilt opp for ham i etterkant på alle mulige vis.

Kanskje finner EOS-utvalget ut at de likevel har gjort feil. Eller kanskje er både spionasje og kurérarbeid en risikofylt virksomhet der det noen ganger går riktig galt. Dessverre.

Det går i alle fall an å dvele et øyeblikk ved den tanken.

Endret 27. desember: Oppdatert med henvisning til Skjalg Fjellheims kommentar i Nordlys.