Ještě jako radní Českého telekomunikačního úřadu (ČTÚ) patřil Ondřej Malý k nejhlasitějším kritikům mobilních operátorů, kterým vytýkal například to, že nejsou běžným zákazníkům ochotni nabídnout neomezené datové tarify a brání tím rozvoji digitalizace v Česku. Svým postojem se však znelíbil dnes už bývalému ministrovi průmyslu a obchodu Janu Mládkovi, který ho chtěl v Radě ČTÚ nahradit. Zatímco Mládek záhy doministroval, Malý se přesunul na Úřad vlády, kde po Tomášovi Prouzovi převzal pozici koordinátora digitální agendy. Na operátory ale rozhodně nezapomněl.

Jak je to vlastně s vaším mandátem? Je vázaný pouze na tuto vládu, nebo budete automaticky pokračovat i po volbách?

Je vtipné, že se mě novináři hned na začátku rozhovoru ptají, jak dlouho tady ještě budu. Jsem jmenovaný usnesením vlády, mandát není časově omezený. Vláda mě ale může usnesením zase kdykoli odvolat. Budu se samozřejmě snažit pracovat tak dobře, aby k tomu neměla důvod.

Řežeme náklady! Účty za telefon, elektřina, plyn. Neplatíte zbytečně moc? Poradíme, jak odlehčit rodinnému rozpočtu – porovnáme nabídky a vybereme tu nejlepší. Levné volání Elektřina Plyn Chci také ušetřit

Bavil jste se s předsedy největších politických stran o tom, jestli s vámi dlouhodobě počítají?

Jsme v kontaktu a probíráme záležitosti kolem digitální agendy. Jestli se mnou dlouhodobě počítají, nijak neřešíme. Myslím, že zrovna teď mají svých starostí dost.

Při jednání s politiky musím počítat s tím, že digitální agenda je jen jedna z mnoha, které řeší. Snažím se samozřejmě, aby pro ně byla co nejdůležitější, protože je průřezová napříč všemi rezorty. O digitální agendu a věci, které se týkají internetu, se teď zajímají všichni. Obrovské téma je třeba proměna průmyslové výroby, ke které vede rozvoj digitalizace. Ale nedávno mě například požádal náměstek ministra zemědělství, abych vystupoval na jedné z jejich konferencí.

O čem tam budete mluvit?

Zemědělství řeší rozvoj venkova a rozvoj venkova teď představuje i rozvoj internetu. Stejně jako byla pro venkov v letech 1920 až 1938 klíčová elektrifikace. Dnes může internetizace znamenat stejný kvalitativní skok.

Není mezirezortní „průřezovost“ pro digitalizaci zároveň nevýhoda, protože si ji nechce žádné ministerstvo vzít zcela pod křídla?

Z určitého pohledu ano. Netajím se tím, že zrušení Ministerstva informatiky v roce 2007 byla chyba. Skoro každý z branže výpočetní techniky a telekomunikací si myslí, že k tomu nemělo dojít. Část kompetencí přešla na Ministerstvo vnitra a část na Ministerstvo průmyslu a obchodu. Když se pak jednalo třeba o dotacích na vysokorychlostní internet, ministerstva se hádala, kdo dostane větší díl koláče. Rozhodně by dávalo smysl, kdybychom časem směřovali k tomu, že tu vznikne stejně jako v Polsku Ministerstvo digitalizace.

Jaký je to pocit, když se jednu dobu v novinách píše o tom, že s vámi ministr průmyslu a obchodu nepočítá a že vás dál nechce v Radě ČTÚ, a o chvíli později se stanete koordinátorem digitální agendy na Úřadu vlády?

Když jsme do Rady ČTÚ s jejím současným předsedou Mirkem Novákem nastupovali, ani jsme nepočítali, že bychom zůstali déle, než je pětileté funkční období. Byli jsme totiž první radní, kteří se tam nedostali jako političtí trafikanti. Natvrdo jsme si řekli, že jestli chceme v oblasti regulace telekomunikací něco užitečného udělat, musíme to stihnout hned v první pětiletce, protože se tím hodně lidem znelíbíme.

Jednání bývalého ministra Jana Mládka, kdy mě pohaněl na tiskovce před třiceti novináři, pro mě bylo docela překvapení. Dva týdny předtím jsme měli osobní schůzku, na které jsme probírali mé případné pokračování v Radě ČTÚ, a vůči mojí práci neměl žádné výhrady. Kdyby mi tehdy řekl, že se mnou není spokojený a že mě chce nahradit typově někým jiným, mohl bych jen pokrčit rameny a jeho rozhodnutí plně respektovat. Takhle to bylo hodně zvláštní… Bohužel je to asi něco, na co si člověk musí zvyknout.

Souviselo to s tím, že patříte k tvrdým kritikům mobilních operátorů, zatímco on jim šel údajně na ruku?

To vám neřeknu. Nevidím mu do hlavy. Nerad beru věci osobně, všechno se snažím řešit ve faktické rovině. Pravdou je, že za poslední léta toho z Ministerstva průmyslu v oblasti ochrany spotřebitele v telekomunikacích příliš nevylezlo. Naopak tam byla zcela evidentní podpora mimořádně ostudného zákona o elektronických komunikacích z roku 2014, který dal operátorům takřka neomezenou moc nad jejich zákazníky. Dobře si pamatuju, jak na výborech v Senátu náměstek ministra průmyslu tvrdil, že jde o úžasnou věc, která sníží administrativní zátěž. Jak to dopadlo, všichni víme.

Teď je zcela zásadní, aby se ochrana spotřebitele vrátila tam, kam má. Jsem rád, že je na tom viditelná politická shoda, která se projevila i hlasováním o novele zákona o elektronických komunikacích, když pro bylo 132 poslanců napříč politickými stranami a proti nikdo. Je skvělé, že potřebnou změnu prosazovali nový ministr průmyslu, premiér Sobotka, který to dokonce označil za jednu ze svých priorit, i tehdejší ministr financí Babiš.

Anketa Jak moc platíte za volání? Nevolám, neplatím Neplatím, platí podnik Platím málo, všechno zařídím z práce Platím málo, málo volám Platím málo, mám to levně Tak nějak přiměřeně Platím moc, je to drahé Platím moc, nejde mi zavřít pusa

Nejsou teď vyjádření politiků, že zákazníkům pomůžou vymoct u operátorů důstojné podmínky, jen předvolební sliby?

Celý minulý rok jsem říkal, že jestli má na trhu telekomunikací dojít k zásadnější kvalitativní změně, musí se z toho stát politikum. Jako se na politické úrovni řeší energetika, zdravotnictví nebo důchody, musí se řešit i internetová infrastruktura, nabídka a konkurence na trhu a úroveň poskytovaných služeb, jejichž prostřednictvím spolu lidé komunikují. Zástupci Asociace provozovatelů mobilních sítí rádi říkají, že by tohle téma mělo zůstat na odborné rovině. Hloupost. Na odborné rovině bylo patnáct let a podívejte se, jaký stav tu je.

Nevěřím, že je to jenom součást předvolebního boje a po volbách tohle téma utichne. Opravdu se z toho stává jedna z politických priorit a téma bude rezonovat ještě hodně dlouho. Už jen kvůli tomu, že se týká všech voličů.

O operátorech říkáte, že jsou pro digitalizaci Česka obrovská brzda, zejména co se týče mobilního internetu. Jsme na tom ve srovnání s Evropou vážně tak bídně?

Nedávno jsem četl novou studii finské analytické firmy Rewheel a Česko si nijak zvlášť nepolepšilo. Někteří operátoři sice poskytli víc dat ve svých tarifech, se zahraničím se to ale pořád nedá srovnávat. Za poslední půlrok přibyly tři země, ve kterých jsou operátoři schopni nabídnout obyčejným lidem neomezená mobilní data. Nevidím tu potřebný pokrok, žádnou ochotu v přístupu ke spotřebitelům. To, že vám v datovém tarifu zvýší čerpání dat z jednoho a půl gigabajtu na pět gigabajtů, ničemu moc nepomůže. Pořád to bude lidi neskutečně omezovat. A operátoři budou říkat, že to zákazníkům stačí, protože víc nevyčerpají. Je to stejné, jako kdyby vám každý den dávali k obědu dvě zrnka rýže, vy jste je snědl a oni na základě toho tvrdili, že vám dvě zrnka stačí. Ve skutečnosti budete umírat hlady.

Jak trh mobilních operátorů rozhýbat? Pomohl by čtvrtý operátor? Šéf ČTÚ Jaromír Novák byl při našem loňském rozhovoru přesvědčený, že ano.

Já si to taky myslím. Druhá věc je, že to musí dávat byznysový smysl i nějaké firmě, která by se o to chtěla pokusit. Věřím, že se nějaká najde. Blíží se totiž několik aukcí kmitočtů, které by mohly sloužit jako vstupenka mezi velké hráče. Navíc i zástupci regulátora jasně deklarují, že by rádi zvýšili konkurenci na trhu. Doba, kdy aukce sloužily jako nástroj k plnění státní kasy, je už pryč a nikdy vlastně ani neměla nastat. Stačí se podívat na výsledky aukce z roku 2001, kdy velcí operátoři seděli na kmitočtech, které nepoužívali, ale zároveň je neposkytovali nikomu jinému.

Kdybyste si měl tipnout, budou do roka na našem trhu k mání neomezené datové tarify?

Záleží, jak se k tomu postaví sami operátoři. Pokud chtějí být vnímáni jen jako brzda digitální ekonomiky a budou chtít dál na svém Facebooku denně číst desítky příspěvků od nespokojených klientů, tak k neomezeným tarifům nepřistoupí. V opačném případě se můžou stát někým, kdo nabízí zásadní službu pro celou společnost.

Operátoři jsou ale negativně vnímáni už hodně dlouho. Proč by na tom chtěli něco měnit zrovna teď?

Právě proto, že se z téhle problematiky stalo politikum. Dokud to politiky nezajímalo, mohli si operátoři beztrestně řádit. Například loni se v Senátu hlasovalo o novele, která měla zákon o elektronických komunikacích vrátit do stavu před rokem 2014. Tehdy se tam objevily anonymní letáky, na kterých se psalo, jak to na trhu způsobí apokalypsu, že operátoři nebudou moct uzavírat smlouvy a že všichni budou jejich služby využívat zadarmo. Zkrátka úplné nesmysly. Novela nakonec v tichosti skončila u ledu. Dneska tady ale máme situaci, když političtí lídři s premiérem v čele mluví o bídném stavu na trhu operátorů jako o obrovském problému. Na to už zkrátka trh musí reagovat.

Nový šéf společnosti Vodafone Jiří Báča nedávno říkal, že neomezené datové tarify nemají smysl, dokud tu nebude dostatečná infrastruktura optických sítí. Politici podle něj kritikou operátorů jen zakrývají vlastní selhání…

Komické. V Česku optická infrastruktura do značné míry je, jenom ji na mnoha místech budují malí regionální operátoři, se kterými se velcí hráči z pro mě nepochopitelného důvodu nedokážou domluvit. To si ale nemůžou stěžovat na stát. Zároveň platí, že Vodafone v některých městech, jako je třeba Žďár nad Sázavou, poskytuje zákazníkům z oblasti samosprávy neomezené datové tarify. Je tedy tohle město ostrůvek mobilního zázraku, nebo jsou argumenty pana Báči jen zástěrka? Operátoři neustále brečí, že se jim děje něco nespravedlivého, ale zároveň jsou enormně neochotní začít zametat před vlastním prahem.

Do optických sítí v Česku tedy investují hlavně menší operátoři, což je v mezinárodním srovnání celkem paradox. Jak je to možné?

Podívejte se do účetních uzávěrek a výročních zpráv velkých operátorů. Vysvětlení se skrývá v části výkazu cashflow, kde se píše o tom, kolik peněz na dividendách odteklo pryč, případně o kolik se snižovalo v posledních letech základní jmění společnosti. Když z nějaké firmy odsajete peníze, tak tam prostě nejsou a nemůžete je investovat.

V mezinárodním srovnání selháváme taky co se týče e-governmentu a online komunikace občanů se státní správou…

Za průměrem Evropské unie stále zaostáváme, ale v posledních letech tady došlo k výraznému pokroku. Velkou radost mám třeba z toho, že se postupně daří otevírat data. Z dostupných analýz nám navíc vychází, že v téhle oblasti není problém technologický, ale procesní. Úřady, které nedokážou přijmout elektronickou fakturu, tak nečiní proto, že by to jejich IT systémy nedokázaly, ale protože mají špatně nastavené procesy. To jde celkem snadno změnit.

Drtivá většina Čechů vám ale rozhodně neřekne, že je tu elektronická komunikace s úřady snadná…

To je asi pravda. Stát se totiž až moc zaměřil na elektronickou komunikaci uvnitř úřadů a mezi úřady navzájem. Vytvoření uživatelsky přívětivého prostředí šlo trochu stranou. To je samozřejmě chyba, ale už se intenzivně pracuje na tom, aby se situace zlepšila. Například připravovaný nový portál veřejné správy vypadá vcelku k světu. Ale souhlasím s vámi, že všechno musí směřovat k jednoduchosti. Není možné, aby se lidé při kontaktu se státní správou museli učit obsluhovat osm různých portálů. Věřím, že až se spolu budeme bavit za pár let, bude tu e-government na úplně jiné úrovni.

Vystudoval žurnalistiku na Fakultě sociálních věd Univerzity Karlovy a obor Mezinárodní teritoriální studia, specializace Americká studia, tamtéž. V rámci magisterských studií vycestoval na semestr na Renvall Institute Helsinské univerzity. Celou jeho kariéru prolínají moderní technologie – působil jako odborný novinář (Lidové noviny a Hospodářské noviny) se zaměřením především na telekomunikace a IT. Několik let také vyzkoušel vývoj v praxi u společnosti Illusion Softworks. Od roku 2012 byl členem Rady Českého telekomunikačního úřadu. V dubnu 2017 ho vláda jmenovala koordinátorem digitální agendy.

Politici rádi mluví o tom, že by z nás chtěli, co se týče e-governmentu, udělat další Estonsko. Není to hrozné klišé?

Rozhodně je. Třeba i proto, že se tu srovnávají hodně odlišná prostředí. Estonsko je malá země s milionem obyvatel, tedy zhruba jako jedna Praha. Hlavní impulz tam navíc vzešel od bank, které nechtěly mít pobočky v každém městě, protože to bylo zbytečně nákladné. Mocně proto tlačily státní správu, aby se lidé mohli elektronicky autentizovat jednotným způsobem, což vyústilo v jejich elektronické občanky. Pak se začaly nabalovat další věci, až z toho vznikl dnešní perfektní systém. Skvěle e-government funguje i ve Velké Británii, ve Finsku, v Austrálii nebo na Novém Zélandu. Než ale politici začnou vykřikovat, že to tady chtějí mít stejné jako v nějaké jiné zemi, musí se zamyslet nad tím, které modely je možné překopírovat do našich podmínek.

Můžete vypíchnout jednu věc, která nám opravdu chybí?

Chybí tu idea elektronické autentizace směrem ke státu. Možnost ověřovat identitu elektronicky je strašně důležitá. Příslušný zákon je ale už v Parlamentu. Osobně vkládám daleko víc nadějí do e-identity než do elektronické občanky. Mimo jiné i proto, že služby e-identity nemusí nabízet jenom stát, ale i soukromé firmy – typicky banky, pojišťovny a mobilní operátoři. To je věc, která může s elektronizací v Česku pořádně zahýbat.