Republiko, pamatuješ? Ještě před rokem jsme byli kamoši: když někdo vykřikoval, že je stát v lepším případě k ničemu, tak jsem se tě zastával. Obhajoval jsem regulaci automobilové dopravy anebo nápad povinně vypisovat alergeny. Čtenáři mi za to nadávali do etatistů, ale mě to neuráželo, vždyť to byla pravda a neviděl jsem na tom nic špatného.

A právě proto ti píšu. Poslední dobou podnikáš všechno pro to, abych tím etatistou přestal být. Děláš ze mě anarchistu.

Tak třeba tenhle zátah Policie ČR proti lidem, co uspořádali piknik v jednom z mála duchcovských parků, kde to nezakazuje už tak dost ostrá městská vyhláška. „To mi neříkejte, že je normální, abyste si grilovali, kde se vám zalíbí,“ ptá se jich na záznamu příslušník. Ten nesmrtelný druh, který se neomezuje na střežení práva a hlídá i to, aby se náhodou někde nedělo něco nenormálního: grilovačka v parku, žena v kalhotách, mladík s dlouhými vlasy. A já se tě musím na oplátku zeptat: tobě přijde normální tohle?

Když jsme u těch hrrr policistů: není v České Lípě na práci nic důležitějšího, než kontrolovat, jestli technické (!) konopí sbírají lidi, kteří na to mají bumážku? A když už, nedá se to dělat nějak asertivně, aby potom neskončil jeden člověk celý modrý a zbytek brigádníků se nebál přijít znovu na pole?

Nebo ta půlroční podmínka pro dva chlapy, kteří nastříkali na ulici před Sněmovnou smytelným sprejem obrys člověka; na památku Ostraváka, který vyskočil z okna, když mu nepřišel doplatek na bydlení. Sprejeři vykonali čin bez oběti i beze škody, s pietním motivem – a tvým jménem dostali stejný trest jako za zlomení nohy level invalidní důchod, vydírání seniora nebo řízení v opilosti. Přijde ti to v cajku?

Pak ta záležitost s elektronickou evidencí tržeb. Daňové úniky jsem vždycky považoval za jistou formu krádeže: nic, čím bych se chlubil v hospodě. Jenže i tak mi ten plán přijde šílený: vždyť kvůli klasickým krádežím přece taky nezavádíš elektronickou evidenci všech věcí a jejich majitelů s likvidačními pokutami za špatně poslané formuláře. A pak: není ti trapné, že po občanech vyžaduješ naprostou otevřenost, a přitom když se někdo zeptá na specifikaci projektu EET tebe, kompletně začerníš 136 ze 192 stránek? Nechceš si dát facku?

Nakonec, pardon, že je zase připomínám, jsou tu ti uprchlíci. Pořád. Ještě. Vážně je nutné držet v detenčácích rodiny, které spáchaly v nejhorším případě přestupek? Ve tvrdších podmínkách, než v jakých držíš kriminálníky? Musí za dětmi, které si prošly peklem, v noci lézt policisté se psy, budit je a přepočítávat je? Znám hodně lidí, kteří by si tyhle uprchlíky vzali k sobě domů. Tobě by tím ušetřili starosti, jim zachránili úspory i důstojnost. Proč to nejde? Stejně je za pár týdnů pustíš a budeš doufat, že zmizí.

Republiko, proč jsi najednou taková sketa? Nebo jsi taková byla i dřív a já to neviděl? Neříkej mi, že jo, protože potom by měli pravdu Svobodní a to by byl trapas.

Ale vážně: jaký to dává smysl? Poradíš mi? Platí mě jako sloupkaře za to, že věci vysvětluju, jenže tohle vysvětlit neumím.

Proč se to musí dít? Tihle všichni tví noví nepřátelé přece nijak neohrožují tvoje politické zřízení ani ekonomický systém. V Duchcově se opékaly špekáčky, nezakládal sovět. Sprejeři před Sněmovnou upozorňovali na problém s výplatou jedné dávky, nechtěli nahradit manželství trhu a dotací dýcháním prány a přijímáním fotonové energie skrze korunní čakru.

Kdo to z tebe udělal? Očividně v tom nemá prsty jedna konkrétní strana ani jedna konkrétní ideologie, vůči které by se dalo vymezit. Prostupuje to politikou od vlády až po obecní zastupitelstva. Přitom nikdo nevyhrál volby s heslem „Víc byrokratického sadismu!“ Krom několika nahodilých výjimek je tvoje saďourské chování svorně ukradené politikům nalevo i napravo, konzervám i liberálům. Proto mě tak štveš ty celá.

Poslední zbytky citu, které k tobě chovám, mě nutí tě varovat: tím vším jdeš sama proti sobě. Vyrábíš anarchisty z lidí, kteří v tebe upřímně věřili. Sám jsem před rokem stál bez větších pochyb na tvojí straně. Teď ale nemůžu dostat z hlavy rap Potmě:

„Polib mi prdel s jakýmsi státem, až dneska večer usneš, oplotím tě drátem.“

Pomůžeš mi a udělala bys prosím konečně po dlouhé době aspoň jednou něco opravdu hezkého? Rád bych tě zas bránil vlastním tělem. Ale teď bych si při tom připadal jak trouba.