Inledning

Slagordet är: ”Ingen föds till rasist”. I sin ursprungliga betydelse är det helt sant: ingen föds till att tro att man kan dela upp mänskligheten i distinkta raser som har objektivt sett bättre eller sämre egenskaper – och att genom detta så har vissa ”raser” företräde och är viktigare än andra.

Tyvärr är inte den svenska debatten såpass rationell. ”Rasism” tillåts idag vara en synonym för ord från ”främlingsfientlig” till ”inte ökad-invandrings-ivrare”.

Men hur bra stämmer då denna utökade betydelse? ”Ingen föds till att vara främlingsfientlig” – är det verkligen så?

Vi människor är byggda för social interaktion. Det innebär att vi har en instinktiv förmåga att associera sig med en grupp. Vår första grupp vi ingår i är familjen. Som spädbarn är det mamma och pappa, sedan kommer med åldern eventuella syskon. Instinktivt gör vi skillnad mellan de nära och de okända.

Allt eftersom vi växer så lär vi oss vad som kännetecknar olika grupper: “pojke/flicka”, “gammal/ung”, “lång/kort” osv. Ur detta lär sig vi oss känna vår omvärld, men också oss själva och vilken plats vi har i världen. Tidigt börjar vi identifiera våra egna grupper: vilka är vänner, vilka är nära bekanta och vilka är mer avlägsna.

Gruppens effekt

Primatologen Robin Dunbar lade på 90-talet fram en teori som sade att vi människor i genomsnitt kan ha stabila sociala relationer med ca 150 individer. Över detta antal så behövs mer restriktiva regler och lagar mellan folk för att förhindra brott eller våld. Dunbar fick sina siffror från uppskattningar av kända och typiska gruppstorlekar mellan människor.

Dunbars teori har egentligen fler gruppstorlekar som indikerar varierande grad av intimitet. Men det intressanta är skillnaden i möjligheterna för hur brottslighet kan förhindras mot folk ”inom gruppen” respektive ”utanför gruppen”.

Inuti en grupp så förhindras brott med hjälp av instinktivt socialt tryck: jag stjäl inte pengar av en vän för då kommer alla mina andra vänner sky mig. För de som är utanför gruppen, “främlingar”, är sociala trycket drastiskt mycket mindre och studier visar att att ju större skillnad i utseende, kultur, religion och övriga gruppidentifierare, desto mindre socialt tryck för att förhindra brott.

Det är alltså detta instinktiva beteende vi skall försöka “bota” för att “vinna mot rasismen” (i betydelsen främlingsfientlighet).

Den instinktiva främlingsfientligheten

Vad kommer detta beteende från? Tittar vi på primitiva kulturer eller andra djur än människan så kan vi se en tydlig trend: sociala djur har lojalitet mot gruppen, men har inte problem att anfalla en annan grupp av samma djur. Att människor gärna dehumaniserar personer ur andra grupper är ingen hemlighet. Detta har varit grundfundamentet i de senaste århundradenas krig – att demonisera fienden för att mobilisera opinionen mot ett annat land eller folk.

Våra förefäders primitiva krigsföring krävde att vi skulle kunna leva ett fredligt liv inom gruppen, men samtidigt kunna mobilisera mot en yttre fiende och utan betänkligheter slå ihjäl dem. Den psykiska separationen mellan den egna gruppen och andra är fundamental och inbyggd.

Vi är dock inte styrda av våra instinkter, utan kan kontrollera detta genom erfarenheter och medvetenhet. Därför är positiva kontakter mellan grupper i samhället en av de mest effektiva sättet att bryta fördomar och fientlighet.

– Men man måste förstå att främlingsfientligheten är det ursprungliga, naturliga tillståndet. Ett “krig mot intolerans” kan aldrig vinnas, och ett samhällssystem som byggs på premissen att tolerans är det naturliga tillståndet är dömt att kollapsa.