Förra veckan dippade Melodifestivalen rejält både vad det gällde tittning och röstande. Mycket talar för att tappet fortsätter den här veckan och i den kommande andra chansen.

Så kanske var Mariettes (klassen bättre än resten) och Rolandz' (också i en ehh... egen division) triumfer i Örnsköldsvik på lördagskvällen början på slutet för Melodifestivalen som den ser ut nu.

Melodifestivalen hade några spännande år under 00-talet då man attraherade stora artister. Kombinationen av deltävlingar, ökande tittarsiffror, medialt intresse och inte minst att en musikbransch, pressad av fildelandet, famlade efter lösningar gjorde att det att den inspirerade schlagergeneralen Christer Björkman hade ett gyllene förhandlingsläge.

Så är det inte längre. De etablerade artisterna behöver inte Mellon i samma utsträckning som tidigare, det är en omöjlig tanke med exempelvis Veronica Maggio eller ens Darin i schlagerfestivalen. Och därmed sjunker värdet på tävlingens konstnärliga kapital vilket gör att attraktionskraften minskar ytterligare.

Björkman upprepar envist att hans uppdrag är ett att sätta ihop en bra blandning av artister och olika sorters musik. Men det går inte längre att blunda för att namnen med verklig lyskraft och musikalisk verkshöjd saknas. Istället har de ersatts av en blandning av trams (gaffelmannen), talangjakt (Alingsås-Olivia mfl) och typiska försök att sparka nytt liv i en karriär som kallnat (Mendez).

De artister som faktiskt har en publik är bara med eftersom Melodifestivalen fortfarande är en unik bjudning på gratis reklamtid från SVT. Den uppmärksamhet Robert Gustafsson och Jonas Gardell får för sina krogshower senare i år och den skjuts Kikki Danielsson ges inför sin turné skulle inte gå att köpa för pengar i någon av de kommersiella tv-kanalerna. För veteranen Jessica Andersson och göteborgskan Ida Redig innebär platsen i Mellon också en plats på scenen i den kommande Diggiloo-turnén.

Frågan är hur länge SVT, Live Nation och landets kommuner kan fortsätta sin märkliga allians när den till slut bara handlar om att arrangera en kombination av landets vräkigaste talangtävling och musikbranschens dyraste direktreklam rakt in i svenska vardagsrum.

Nivån på musiken är nere i källaren och tv-programmet är bortsett från teknik och produktion direkt mediokert. Det håller rimligen inte mycket längre än hit.

Mitt tips är att tittarna har synat bluffen. Senast efter att Christer Björkman kliver av 2021 kommer Melodifestivalen att ha antagit en mer rimlig skepnad.

Vill du veta mer om hur GP arbetar med kvalitetsjournalistik? Läs våra etiska regler här.