Den här tankemodellen har jag under Almedalsveckan testat på en rad olika företrädare för olika partier, samtliga har skakat på huvudet och undrat om jag drabbats av solsting. De jag har frågat har kallat det för omöjligt och att deras parti aldrig skulle ställa upp på något sådant.

Men Sverigedemokraterna är inte som andra partier. På en utfrågning om SD:s försvars- och säkerhetspolitik hos Försvarspolitisk Arena under Almedalsveckan deltog både talespersonen Mikael Jansson och SDU-ordföranden Gustav Kasselstrand, som uteslutits ur moderpartiet. När jag talade med SD-företrädare efteråt var deras uppfattning att det inte var något konstigt och något man pratat igenom i förväg. Synsättet var att man kunde göra som de andra partierna som deltog med sina ungdomsordförande tillsammans med partiets försvarspolitiska talesperson. Att SDU-ordföranden av utesluten ur partiet var inte en avgörande faktor.

I sammanhanget ska man komma ihåg att Mikael Jansson var kritisk mot uteslutningen. Under utfrågningen framförde Gustav Kasselstrand väl kända uppfattningar om tillståndet i världen, bland annat motståndet mot EU:s sanktioner mot Ryssland, att Sverige borde stödja Assads armé i Syrien och så favoritsynsättet att Nato expanderar trots att utfrågaren Stefan Ring, generalsekreterare för Allmänna Försvarsföreningen, ställde frågor ur det baltiska perspektivet, att det är dessa länder som aktivt sökt sig medvetet till Nato och inte tvärtom.

Ett par citat från utfrågningen:

"Huvudförklaringen till att vi får en ökad aktivitet över till exempel Östersjön är just att även Nato expanderar. Det finns flera olika sidor av det här myntet vill jag betona."

"Det är klart att jag förstår människor, till exempel i Estland, som känner stor sympati för Nato för att man är i utsatt geopolitiskt läge, inte desto mindre måste man alldeles oavsett se att Nato expandera. De länder, som till exempel Polen, som är mer Natovänliga används inte minst av USA för att försvaga banden mellan det något mer rysslandsvänliga Tyskland och Ryssland."

Att Kasselstrands världsbild är den som Moskva har är ingen nyhet. Mellan Moskva och Sverigedemokraterna finns också en gemensam framtidsvision om en ny säkerhetsordning för Europa där EU och Nato har rullats tillbaka. I det ryska fallet handlar det om en återupprättad rysk inflytelsesfär där inget sker om Moskva är emot det.

Sverigedemokraterna brukar med vild frenesi förneka partiets säkerhetspolitiska Sverigefientlighet, trots en minst sagt deprimerande röstningslista i Europaparlamentet där man konsekvent inte vill stödja en kollektiv europeisk linje mot den ryska aggressionen.

När nu Kasselstrand, sida vid sida med partiet, talar om SD:s säkerhetspolitik är det ytterligare en signal om Sverigedemokraternas opålitlighet när det gäller nationella ansvarsfrågor. Den värld som Putin vill se innebär osäkerhet för små stater, en ekonomisk tillbakagång när EU:s fria inre marknad avskaffas och ett brutet transatlantiskt band. Inget av detta ligger i Sveriges säkerhetspolitiska intresse, om man är Sverigevän för att använda partiets eget språkbruk.

Sverigedemokraterna är ett populistiskt parti, populister kan både vara för och emot beroende på vad som passar deras syften just där och då. Sverigedemokraterna är inte som andra partier.