Kommentar till professorernas artikel på DN Debatt 22/3:

I en serie instruktionsfilmer lär Syndikalistiska ungdomsförbundet, SUF, ut hur medlemmarna ska agera vid så kallade konfrontativa aktioner. ”Tänk på att aldrig kasta saker om det finns risk att kamrater träffas”, upplyser speakerrösten (däremot anses det okej att kasta saker på poliser). Det sägs också att det är viktigt att maskera sig och byta kläder så att man inte blir igenkänd av polisen efter att man begått brottsliga handlingar.

Det är tydligt att SUF ser våld som en legitim metod i sitt politiska arbete. Så har man också i andra sammanhang öppet hyllat våldsamma kravaller och har ett mångårigt och nära samarbete med det mer militanta Afa, Antifascistisk aktion.

På samma sätt har den autonoma gruppen Allt åt alla vid flera tillfällen gett sitt moraliska stöd för våld i aktioner och demonstrationer där de själva deltar tillsammans med mer hårdföra aktivister. Gruppen har även samlat in pengar till stöd för aktivister inom Revolutionära fronten som dömts för grova våldsbrott.

Efter de våldsamma demonstrationerna mot Svenskarnas parti den 30 augusti i Stockholm visade Allt åt alla på ett tydligt sätt hur gruppen i vissa fall stödjer direkt våld mot andra människor. I en utvärdering av händelserna gav man förslag på hur våld mot nazister bör gå till:

”Vi menar att skiljelinjen mellan ”bra” och ”dålig” taktik inte löper mellan våld och icke-våld, utan mellan en taktik där vi bestämmer, och en där någon annan, i det här fallet polisen, sätter spelreglerna. Istället för att på polisens villkor och framför medias liverapporteringar delta i skådespelet i Kungsträdgården, borde den ”smala” militansen ha riktats direkt mot nazisterna via öppningar och passager utanför rampljuset, och den ”breda” militansen ha strategisk förtur.”

Såväl Syndikalistiska ungdomsförbundet som Allt åt alla är delar av en vänsterextrem miljö som ibland använder våld. Synen på hur och när våld är legitimt att använda skiljer sig åt inom miljön, men våldet som sådant avfärdas inte av någon av ovan nämnda grupperingar. Istället anser man att det är upp till miljön, och inte polis och rättsväsende, att avgöra om våldet är legitimt.

Jag har varit med att ta fram regeringens utbildningsmaterial om våldsbejakande extremism, Samtalskompassen, som femton professorer och docenter idag kritiserar på DN Debatt. Akademikerna tycker att det är fel att där peka ut ovanstående grupper som våldsbejakande och menar att de ”konfrontativa aktioner” som Syndikalistiska ungdomsförbundet och Allt åt alla sysslar med är civil olydnad som bygger på öppenhet och icke-våld:

”Då den utformas som civil olydnad bygger den konfrontativa handlingen på öppenhet. Den är en symbolisk handling som syftar på att peka på orättvisor eller förtryck i syfte att få till stånd debatt och i förlängningen förändring”, skriver professorerna.

Det finns inslag av civil olydnad i ovanstående gruppers verksamhet. Men det har mindre betydelse när samma grupper i andra sammanhang bejakar det politiska våldet. Till skillnad från vad Allt åt alla anser så är det närvaron och synen på våld som avgör om en taktik är bra eller dålig, eller om en grupp ska räknas som våldsbejakande eller inte. Det måste vara tydligt för alla och envar, oavsett vad gruppen i övrigt har för verksamhet. Det borde även en professor förstå.