Tro nu inte att jag hyser fördomar om stadsbor. Men Sverige har blivit klyftornas land, till och med civilminister Ardalan Shekarabi talar om att landet splittras. Men hans lösning är dessvärre större och färre kommuner. Som om det skulle hjälpa med ännu mer centralisering. Klyftorna går inte bara mellan stad och land utan finns också i städerna. De hårt segregerade stadsdelarna är lika utanför som landsbygdsbefolkningen. Den störst bidragande orsaken till klyftorna är centraliseringen, koncentrationen av befolkning, näringsstruktur och makt.

Staten går till reträtt på nästan alla områden och den grundläggande basservicen läggs ner. Nätet fungerar dåligt, bankerna lägger ner, stora matleverantörer som Ica och COOP vägrar köra ut till lanthandlare.

Polisen är ännu ett exempel. Där finns nu sju polisregioner. De största sträcker sig från Västernorrland upp till Norrbotten. Det är mer än halva Sverige. På landsbygden och i inlandet har polisen stora områden att bevaka – det kan handla om 25 mil. Nu kommer nästa centralisering. Polismyndigheten har nämligen bestämt att det ska vara fem man för en polisbil. Redan i dag hinner rånarna i Norrlands inland försvinna på cykel.

Sjukvård och akutvård fungerar inte. I Västerbottens inland drog landstingsledningen, sittandes i Umeå, in både akutvård och akutambulanser. Personer som brutit benet så illa att benpiporna stack ut har fått rådet att gå hem och lägga sig och vänta till nästa dag.

I Borgafjäll fick fjällräddarna ett larm via sms från larmcentralen men det kom fram tre dagar försent eftersom nätet är för dåligt.

Jag tog kontakt med Inez Abrahamzon – tidigare ordförande i Hela Sverige ska leva, boende i Latikberg i Vilhelmina kommun – och frågade henne om hur det är att leva i glesbygden.

– När jag beställde varor från Jula var uthämtningsställe Umeå som är 24 mil enkel väg. När jag beställer varor via budbil får jag vänta tills de har vägarna förbi och det har de ju nästan aldrig. Så jag börjar bråka en vecka eller två efter det att varorna skulle levereras.

Så har vi äganderätten, vem äger vinden vattnet och malmen?

– Det har centralstaten sett till att den gör. Trots att malmen ges bort samtidigt som gruvbrytningen förgiftar stora områden, miljarderna från vattenkraften spelas bort på dåliga affärer och marken exploateras av enorma vindkraftparker, så har inte ens människorna i berörda kommuner någon möjlighet att påverka. De mest exploaterade kommunerna är också de fattigaste, säger Inez Abrahamzon.

Till sist politikerna, inte ens de har lokalbefolkningen alltid nytta av. De är toppstyrda av partiorganisationer som bygger sin världsbild på centralismens grundvärderingar: av Stureplanscentern, av miljöpartister på Södermalm, av storskalighetsälskande industrisossar och moderater och av ointresserade folkpartister. En del av missnöjet visar sig i att rösta på SD, andra röstar på lokala uppstickarpartier och många väntar på ett nytt parti kraftfullt parti som tar klyftorna och landets utveckling på allvar.