Det var också året då en stat för första gången sedan andra världskriget med våld flyttade gränser i Europa för att öka sin egen areal. Begreppet "en-veckasförsvar" från 2013 fick plötsligt en ny innebörd och intresset för läget i det svenska försvaret ökade så markant att det blev en fråga som debatterades i valrörelsen.

Där de flesta svenskar nu blivit medvetna om effekterna av nedrustningen av försvaret i försvarsbesluten under 90- och 00-talen, är effekterna i det civila försvaret mer okända. Om det militära försvaret kunde rustas ned och inriktningen ändras mot internationella insatser eftersom inga yttre hot mot landet kvarstod, så kunde ju det civila försvaret närmast helt avvecklas.

Inför nästa års försvarsbeslut fick därför i somras Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, i uppgift att kartlägga vad som skulle behöva åtgärdas för att det svenska samhället åter ska kunna fungera i händelse av ofred. Rapporten som kom i början av december är mycket dyster läsning. MSB listar sex punkter som behöver åtgärdas för att samhället åter ska kunna ha en chans att möta en militär konflikt: robust akutsjukvård, robusta ledningsplatser för det civila försvaret, robust elförsörjning och telekommunikationer, robust transportinfrastruktur, robust befolkningsskydd och slutligen säkerställande av försörjningen av livsmedel, läkemedel och drivmedel.

Det är med andra ord inte vad som helst som försvunnit sedan det civila försvaret började avvecklas 1994 i och med Sveriges EG-medlemskap utan kort sagt det mesta. Det behöver inte heller till ett krig för att bristerna ska bli påtagliga. Vissa av bristerna har många stött på redan i vardagen i form av sjukvårdsköer, elavbrott och avbrott i tågtrafiken - utan att någon avsiktligt vill något ont.

Läget i den svenska sjukvården kan på många håll beskrivas som på bristningsgränsen redan utan yttre påfrestningar. Men kan då inte det militära försvaret bistå sjukvården?

Nej, sedan krigssjukvården avvecklades under 90-talet är nu tanken istället att den civila sjukvården ska bistå den militära. Dåvarande statsminister Göran Persson fick göra en pudel när han 2002 till den då eventuella FN-insatsen i Irak utlovade ett svenskt fältsjukhus. Problemet var att hans egen regering nyss avvecklat de sista fältsjukhusen åren innan. Enligt en aktuell genomgång finns i svensk sjukvård 375 operationsteam för allvarligare skador. Här kommer Försvarsmakten vid mobilisering i framtiden att kunna addera ytterligare sex stycken. Ett bekymrande läge inte bara i händelse av krig utan även vid andra större påfrestningar på samhället.

Sällan har vi så mycket mat i hemmen som nu under helgerna och ur beredskapsskäl är detta lyckligt. Sedan livsmedelsförsörjningsberedskapen började avvecklas 1994 finns det i dag inga beredskapslager, trots att Sverige endast till 50 procent är självförsörjande. Lärdomarna från svälten under första världskriget ansågs inte längre aktuella i och med EG-inträdet. Om de stora hamnarna skärs av idag är den mat som finns att tillgå helt enkelt det som finns på hyllorna i affären och de är tomma på en dag enligt Civilförsvarsförbundets utredning. På tio-tolv dygn är hälften av alla livsmedel slut - om transportnätet fortfarande är intakt.

Det skadar alltså inte att som privatperson ha ett lager med konserver och det allra nödvändigaste hemma tills de av MSB påpekade bristerna åtgärdats. Själv är bäste dräng brukar det heta.