Han kallar sig patriark, präst, trollkarl, schaman och genusvetenskapens fiende nummer ett. “Jag kommer däremot aldrig bli kung, det intresserar mig inte”, förklarar han. Hans senaste projekt är den nya mansrörelsen, ett återtagande av maskuliniteten och ett bejakande av könens olikheter. “Människor som inte har sin sexualitet i ordning är totalt opålitliga”, slår Alexander Bard fast. Här ger han sin syn på hur den vite heterosexuelle mannen kan återfinna lyckan i en värld som förändras i ett allt snabbare tempo.

Strumporna i sandalerna är blå och orange, ryggsäcken är svart och skägget yvigt.

– Hej matriarken, det är jag som är patriarken säger han skämtsamt men med en gnutta allvar i undertonen. Matriarken och patriarken, det är fina ord. Det är vi som är de vuxna i det här barnsliga samhället.

De blå ögonen lyser och vi ger varandra en lång kram. Jag ska intervjua Alexander Bard och höra mig för om den senaste tidens kontroverser, om hans syn på samhället och vart vi är på väg. Framför allt ska vi prata om mansrörelsen, om de vita heterosexuella männen och om gentlemannen, som känns på utdöende. Det blir mina andra text i serien om den nya mansrollen. Den första delen hittar du här.

Vi slår oss ner och beställer kaffe till att börja med. Alexander tar en latte, jag dricker te, han börjar prata meddetsamma, det finns ingen startsträcka. Orden kommer i kaskader och det är inte alltid lätt att hänga med, det är många bra citat och oneliners, en guldgruva för en journalist. Hans energi fyller den ännu halvtomma kroglokalen, han pratar högt och tydligt, formulerar sig ledigt och elegant. Han börjar med att gå hårt åt Dagens Nyheter och framför allt chefredaktören Peter Wolodarski.

– Varje gång jag hör ordet fake news blir jag förbannad, det ska aldrig komma från DN! Inte ett enda ord de har skrivit om mig på trettio år har varit sant. Samma med kvällstidningarna, jag publicerar mig inte längre i Aftonbladet och Expressen, jag håller mig långt borta från dem. Jag jobbar hellre med Chang Frick och Nyheter Idag, han är på gatan. De etablerade medierna, radio och teve, tidningarna, har förvandlats till ett slags pöbel. Nu kollapsar de under trycket från de sociala medierna.

– Nätverkssamhället kopplar ihop sju miljarder människor. Det är svärmen mot mobben. Svärmen har heroiska förebilder. Mobbarna hyllar offret, sparkar neråt, de odlar istället destruktiva ideal. Heroiska ideal innebär att man vill lyfta något, mobbarna vill hacka ner på något. Svenska medier är mobben. De drivs med rädsla, hat, de vill hitta syndabockar som binds vid en skampåle där de ska skämmas. De vill få människor att känner sig som paria. Det är därför de stör sig på mig, jag låter dem inte göra så mot mig. Medierna som tredje statsmakten är döda. De levererar ju själva ingenting annat än fake news. Kvaliteten i rapporteringen försvann när redaktörerna rök på redaktionerna. Tidningarna idag är ju bara ett slags trollsvans.

När ordningen rubbas uppstår kaos och när det blir kaos blir människor oroliga.

– Då söker man sig tillbaka till den gamla stamstrukturen, där hittar man trygghet och bekräftelse. Det gör man i sociala medier. Det är här jag pratar om “nodalisering”. En nod är en tydlig pelare, en fyr. Något som står upp, som syns, som inte viker sig.

Att vara tydlig och principfast är viktigt inte minst i en tid av digitalisering och globalisering, förklarar han.

– Det vi nu ser till exempel är den första smartphone-migrationen – flyktingar som googlar vilken stat som är bäst att ta sig till. Det har tagit det gamla systemet med chock. Vårt samhälle kan bara vara invandrarvänligt under villkor. Det är det enda sättet. Man kan inte ta emot folk som är totala sociala misfits i vår kultur. Herregud, vi har ett helvete att få vanliga svenska män runt tjugo att klara sig… Den stora problematiken i dag i vårt samhälle är den infödda underklassen.

Alexander Bard var med och startade synteisterna eftersom det enligt honom behövdes ett andligt uppvaknande, när det politiska inte räckte till. Boken “Synteism – att skapa Gud i internetåldern” som han skrev med sin ständige medförfattare Jan Söderqvist, kom 2014.

– Men jag hatar new age, bara så vi är tydliga med det!

Man kan lugnt kalla honom för rörelseentreprenör. Han följer inte utvecklingen, istället är det han som skapar trenderna. Förmågan att betrakta samhället utifrån en både analytisk, kritisk, kreativ och samtidigt självständig blick är inte alla given, inte heller att vara fristående från företag och institutioner. Nu är det manligheten som står i centrum. Den nya mansrörelsen. Den som omdefinierar mannen och ger honom värdigheten åter.

– Jag och Jan Söderqvist jobbar med en ny bok, “Digital libido”, som handlar om sex, makt och våld i nätverkssamhället. Vi använder Freud för att förstå samtiden. Boken kommer ut i augusti 2018, den släpps samtidigt i Sverige och i USA. Den kommer att handla mycket om mansrollen. Men även om kvinnorollen. Det är ingen tillfällighet att det kommer så mycket nymoralism i sexualiteten! Drömmen om att sex ska vara något harmoniskt är en illusion. Sexualitet är den arena där vi lever ut våra frustrationer. Just nu är det en guldålder för BDSM – där får du både “50 shades of Grey” och #metoo samtidigt…

Det är otänkbart att inte beröra att han rörde upp starka känslor i sociala medier när han twittrade om just detta. Han slår ut med händerna.

– Att nämna “50 shades” och #metoo i samma mening, då small det! Det är väldigt starka krafter i rörelsen. Men om vi inte hanterar sexualiteten så kommer dessa krafter att gå ut i politiken.

Han skulle föreläsa vid Lunds universitet, men hans uttalanden ledde till att flera kvinnor krävde att föreläsningen skulle ställas in.

– Det blev tvärtom, säger Alexander Bard. Biljetterna tog slut och jag fick gå upp på en scen med poliseskort, som en rockstjärna. Och vilka applåder jag rev ner. Det funkar inte längre att kräva att en röst ska tystna bara för att man sagt något som inte alla gillar. Jag står för det. Det går inte att ha pöbelvälde, det är farligt. Låt rättsväsendet avgöra vem som är skyldig. Ett pöbelvälde är livsfarligt, för vem vet vem det vänds mot nästa gång? Jag förstår #metoo, det är bra att man belyser strukturproblem. Och det är bra med debatt. Men det ska vara utan personliga vendettor. Det är inte bra när en individ blir uthängd.

Han skakar på huvudet.

– Lesbiska kvinnor är mot #metoo… de förstår inte grejen. Vad är detta med att heterosexuella kvinnor vill göra sig till offer? Är någon dryg och kladdar, så slå tillbaka då! Kom inte och gnäll fem år senare. De här svaga kvinnorna, offerrollen, våpet, varför ska man försvara det? Du blir din värsta fiende när du gör dig svag. Kvinnor måste ta ansvar för sitt eget liv.

Han har innan vårt samtal sagt att han vill tala om det infantiliserade samhället, och samtalet glider in på det nu. För det är här ansvarslösheten hör hemma.

– De vuxna idealen är borta, vi har ett barnsligt samhälle där det är ont om vuxna. Det är ett ängsligt samhälle. Och ängsligheten leder till rädsla. De rädda pöblarna är barnungar, flugornas herre, och det är farligt som fan. Dreven kan vändas åt vilket håll som helst. Samtidigt så ska man inte vara så rädd för drev, drev rensar adressboken. Och backa aldrig! Då är du körd.

Varför är vi så ängsliga, tror du?

– Tvåhundra år av fred har fuckat upp Sverige. Titta på Fi, de är pacifister, förstår de inte att militär och polis är kvinnors bästa vän? Så, var börjar en sån som jag jobba? Jag måste börja med mannen. Nu har den vite heterosexuella mannen varit slagpåse hur länge som helst, och vi har fått ny mansdominerad underklass. Det är där SD hämtar många medlemmar. Vi skrev om extremhögern redan 2000 i boken “Nätokraterna”. Jag förstår de killarna, att de knuffas ut i utanförskap. Hela identitetsvänstern, alla de lösa grupperna, har ju gjort den vite heterosexuelle mannen – VHM – till ett abjekt, allas gemensamma fiende. Det är som gjort för att han ska samla ihop sig med likasinnade och slå tillbaka. Så nu måste man börja skola om VHM till sociala män så att de ska klara sig.

Hur gör man det?

Alexander Bard har allt tydligt klart för sig.

– Vi ska klara av att leva i ett jämlikt samhälle, där män och kvinnor får vara olika. Vi måste sträva efter något som heter “equality & difference”. I Sverige har vi kört “equality & sameness”. Klart det gått åt helvete. Jag är genusvetarnas stora fiende. Genusvetenskap är ingen vetenskap, det är bara en propagandaapparat för statens ideologi. De hittar på idéer de ska tvinga på människor. Det är en chefsideologi som fräter sönder allting. Det har inget med vetenskap att göra, det måste bort för det förstör så mycket och förvirrar i onödan. Att förminska människors olikheter är sjukt och livsfarligt.

– Den allra första grejen män måste lära sig är get your sexuality together. När man inte har sin sexualitet i ordning är man totalt opålitlig. Det gäller kvinnor också. Det är därför som sexologi ligger i framkanten. Jämlikhet är nummer ett, sen kommer sexualiteten.

Pöbeln drivs av sin sexuella frustration. De med fungerande sexliv har inte den aggressionen. Titta på de här genusäktenskapen, de är rena helvetet. Killarna går på antidepressiva och kvinnorna är superfrustrerade. Människor längtar innerst inne efter tydliga roller, manligt, kvinnligt, men istället kläs de i nåt könslöst och vågar knappt ta på varandra. Männen tar ut det med aggression, kvinnor blir bitchiga. Samtidigt är det bekvämt att leva i självhat. Det finns ett njutande i att hata sig själv. Du blir en barnunge. Inget krävs av dig. Det är synd om dig. Du är offret. Åter det infantiliserade samhället!

Alexander Bard lär ut manlighet.

– Vi sätter killarna i stora ringar och frågar – varför har vi inte slagit ihjäl dig? Du ska kunna tala om för andra varför de behöver dig. Du ska ha en mening i ditt liv. Du ska vara trygg bland andra män. För det är vad kvinnor letar efter. En trygg man. Unga killar kommer till mig och babblar om sina dåliga relationer med kvinnor. Jag låter dem hållas och frågar sen, är du klar? Sen talar jag om för dem att det är deras relationer med män som inte fungerar. Kvinnor drar, när män inte har bra relationer med män. För det är inte kvinnorna som är deras kompisar. De behöver ha bra mansrelationer för att fungera.

– Vi lär dem sex, gärna tantra. Då får de också bättre relationer med män. För män måste söka meningen med livet. Kvinnor kan alltid föda barn, men män, de måste bli projektorienterade fort. Då har de anledning att träffas. Så de startar mansgrupper där de bor. Det är den nya gräsrotsrörelsen, mansgrupper. Killar blir lugna när de får något att göra. Som bergsklättring, kampsport, jakt. Där finns regelverk och hederskodex som män behöver.

– Sen får männen arketyper. De får identifiera olika sorters män, olika sorters manligheter. De får helt enkelt lära sig att beundra andra män som har kvaliteter de inte har, istället för känna avundsjuka. Män behöver beundra varandra för olika talanger. Avundsjukan bara förstör! Det är också en omogen och barnslig känsla. Lånebubblan i Sverige till exempel, den drivs av avundsjukan. Det är en fruktansvärt destruktiv och kostsam drivkraft.

Du hittar Alexander Bards mansrörelse på nätet. Den heter Men’s Movement 2.0, Maniphesto och finns i dag i nio olika länder.

– Det här är ett behov som uppstått på många håll samtidigt, säger han. Även om behovet kanske är störst i Sverige och i väst. I Östeuropa är det ofta lättare, där har man inte rivit ner manlighet och kvinnlighet som här, här måste vi bygga upp det från grunden. Här är vi så fucked up. Men även till exempel Indien vaknar nu, man inser att övergrepp inte okej, lagarna ändras. Rörelsen sprider sig.

– I människans ursprungsstam fanns både matriarkat och patriarkat. De äldre satt med kunskaperna, de yngre fick lära sig. Man respekterade dem som levt länge. Matriarken styrde den inre kretsen, patriarken den yttre. Det är fortfarande samma sak i en organisation: Du hittar män i yttre kretsen, de sysslar med vision och strategi, kvinnorna med effektiv kommunikation och multitasking. Det androgyna behövs också, men det får inte vara normen för hela stammen. Vi vill plocka bögarna ur ghettot och sätta bland andra män. De ska tillbaka in i stammen, in i samhället, och se sin roll. Vi behöver någon som förstår bådas könen. Homofobi uppstår ofta när bögarna inte vet hur de ska presentera sig. Homofobin har att göra med oklarheter. Men sen är det så att bögarna måste respektera samtyckesprincipen. Alltså det gäller alla. Män ska respektera kvinnor, kvinnor ska respektera män… vi lär ut en gentlemannakultur, att man ska vara trygg i sig själv. Det är därför jag tar med killarna på kampsport, där man lär sig vördnad. Honour your brother! Också det ingår i gentlemannen.

Han lägger handen i skrevet, tar ett fast grepp och ler.

– En man har en kuk mellan benen och en kuk i skallen – en man som är gentleman har båda och. En symbolisk kuk och en bokstavlig kuk mellan benen är fallos, stake. En riktig gentleman kan konversera, han tar ut kvinnan på middag och där använder han den symboliska kuken, alltså huvudet, sen går de hem och han använder den kuken han har mellan benen. En man har åtminstone antingen en kuk mellan benen eller en kuk i skallen – men en gentleman har båda. Och hon blir tillfredsställd på alla plan.

Patriarkat används ofta som ett skällsord, något som ska förstöras och rivas ner. Alexander Bard skakar på huvudet.

– Tvärtom. Nu tar vi tillbaka ordet patriarkat! Jag kallar mi egalitarian – jag är för jämlikhet. Jämlikhet fast med olikhet. Än en gång, det är krigsbristens fel att svenska män tappat instinkten att försvara sin stam, vi har den längsta fredsperioden som någonsin förekommit i ett samhälle…. Titta på unga killar, de har ingen mening med sitt liv. De tar ut det på sig själva, de knarkar, super, tar antidepressiva, missbrukar tevespel, klart tjejerna tröttnar. Sen blir det terapisamtal. Men män talar inte lika mycket om känslor som kvinnor, kvinnorna pratar med sina väninnor och ältar oförrätter. Män är väldigt ovana vid det som kallas gnat. De förstår inte, de har inte det behovet. De behöver snarare en smäll på käften. Jag brukar säga, jag är inte din kung, men jag är din präst/trollkarl/schaman. Det är prästerna som bygger mansrörelsen. Det är alltid prästerskapet som griper in när det är kris.

Apropå kris… vad tror du kommer att hända härnäst i samhället?

Alexander Bard behöver inte många sekunder för att svara.

– Allt kraschar. Högskolorna, den akademiska världen… Ungarna går inte på föreläsningar, de kollar på Youtube. Politiken kraschar också, vi har noll förtroende för politikerna. Teknologin kommer slå sönder alla de gamla institutionerna. Vi har redan digitaliseringen och nu kommer robotiseringen, kryptovalutorna, blockkedjorna och allt det andra. Och med denna utveckling krävs en helt annan sanningsproduktion än den förlegade akademiska. Bolånebubblan kommer smälla, den har blåsts upp i trettio års tid. Man ska inte äga något, inte ha lån. Sälj, sälj, sälj! Snedkantring kommer det alltid reaktioner på. Kommer de tidigt så blir de fredliga, kommer de senare blir de våldsamma. Valet nästa år blir avgörande. Jag vill ha bort sossarna och framför allt bort med miljöpartiet, de är vidriga. Ett totalitärt parti som dessutom låtit islamister infiltrera politiken. Och Fridolin är värst, jag tror han går där hemma och drar benen efter sig, han känns slö, och självgod. Uppblåst. Vem tror han att han är?

Vilken är den viktigaste frågan i dag?

– Den viktigaste frågan är yttrandefriheten. Den är grundvalen för demokratin, för det öppna samhället. Jag är med alla som står upp för yttrandefriheten, oavsett vilken partifärg de har. Hjälten är aldrig rädd för yttrandefriheten – offret däremot är skräckslaget

När blev det så farligt att tycka olika i Sverige?

Här blir faktiskt han faktiskt tyst för första gången under vårt långa samtal Han tänker efter, och det tar längre tid än jag tror innan han tar till orda igen.

– Vänstern segade sig fram till löntagarfonderna. Det var ett totalt misslyckat projekt och där nådde vänstern sin ände, på 80-talet. När staten och fackföreningarna skulle styra gick det åt pipan. Vänstern blev rådvill och började känna sig fram, där väcktes identitetsvänstern och alla började bli offer. Alla utom den vite heterosexuelle mannen då. Och största offret blev största stjärnan – då försvann alla hjältarna och alla ideal.

– Vi saknar starka kvinnliga och manliga förebilder. Det här har eskalerat under lång tid. Ingen har principer, alla ursäktar sig, ingen står för någonting. Den utvecklingen har pågått under lång tid i Sverige, sen 70-talet och framåt. Proggsverige var lika smalt då – alla var livrädda för att avvika. Det var mycket symbolik, hyckleri och flocktänkande. Ve den som inte inordnade sig och tyckte linsgrytan var jättegod, liksom!

– De vuxna idealen måste tillbaka. Vi har studerat två fenomen: Välfärdsstaten Sverige och konsumtionssamhället USA – de gör människor till barnungar. Ett tydligt exempel på infantilitet är det ständiga ätandet i USA. I Sverige förväntar sig alla att staten ska ge en mjölk, staten är den stora tutten. Men resurserna är ändliga så det är kopplat till infantilitet och naivitet att tro att staten ska ordna allt. Sverige har blivit ett dagis. Det är bra för barn, men ett helvete för vuxna.

– När jag var liten drömde jag om att bli vuxen – idag är man barn tills man är gammal. Alla har bara rättigheter men inga skyldigheter. Naivitet och ängslighet är de två stora sjukorna, och vi har ett överemotionellt samhälle – man skiter i fakta och går på känslor.

Det sunda förnuftet går förlorat. Men känslor är irrationella, de slår blint. Nästa gång kan det där känslosvallet drabba dig. De utsikterna gör att du blir rädd och då håller du tillbaka. Därför vågar man bara göra utfall i grupp, som att vara trettio personer och skriva under någon kliché i en kvällstidning. Och man slår in öppna dörrar. Man kallar sig antirasister bara för att få kalla andra rasister…

Du är ju 60-talist – precis som jag. Vad händer med oss mitt i allt det här?

– Vi fastnade i en massa ytliga grejer, men nu tvingas vi ta politisk ställning. Vi är den ironiska generationen, bortskämda… men nu ryker högskattesamhället och vi får en helt annan konkurrenskraft.

Vårt samtal börjar lida mot sitt slut. Vi pratar ändå på, han tycker vi ska åka till Almedalen nästa sommar. Det låter som en bra idé, och mitt i allt börjar vi diskutera ledarskribenter, journalister, gemensamma bekanta. Han berättar om ett manligt sällskap han träffar en gång i månaden. “Vi behöver varandra”, säger han. Sedan får jag veta att han är på väg till Västerås för att föreläsa för fyrahundra fackföreningspampar. Han ska berätta hur digitaliseringen kommer slå mot deras värld.

– Jag ska bland annat berätta om Task Rabbit, uppdragskanin, det senaste. Man skaffar en massa små nya jobb och då måste fackföreningar organisera sig på annat sätt…

Han reser mycket, det blir många flygplatser och hotell. Han forskar, skriver och föreläser och jobbar med start-ups. Under hösten har han hunnit avverka Marocko, Belgien, Holland, Tyskland, Portugal, Italien, England, Danmark, Norge, Finland, Litauen och Israel. Den fasta basen finns i Stockholm, men han har även en bostad i Berlin.

Han vinkar på servitrisen och sen tar han upp det han pratade om tidigare. Noderna.

– Du och jag får ständigt skit för att vi är kontroversiella, säger han. Men varje gång vi är kontroversiella så får vi fler följare. Det är för att vi är tydliga noder.

Han sätter fingertopparna mot varandra så att händerna bildare ett tak.

– Folk dras till en nod. Som en fyr som lyser i mörkret och visar vägen. Och framgång drar framgång. Att ha fyrtiotusen följare är mer attraktivt än att ha fyrtio, det är en självklarhet. Att vara fyr i ett kaos har alltid lönat sig. Folk ser att händer något, att man står upp. Invandrarkillar på gatan hejar på mig, de ser att Alexander Bard står för någonting. För varje kontrovers får jag fler följare.

Han plockar upp notan och blinkar åt mig.

Sedan betalar han, som den gentleman han är.

Läs gärna också första delen:

*******

Jag skriver om samtidens Sverige ur olika perspektiv. Vill du också bli intervjuad, komma i kontakt med mig eller tipsa om något, dela med dig av din historia/erfarenheter eller skriva själv? Mejla mig på [email protected] – dock arbetar jag ensam, så jag svarar i mån av tid! Läser alla mejl. Vill du vara med och stötta mig, den fria debatten och oberoende journalistisk? Bidrag till mitt heltidsarbete tas tacksamt emot via swish på 0733289122 eller konto SE-Banken 5206-0000114 (första fyra siffrorna är clearingnummer). Har även skaffat crowdfundingtjänsten Patreon och finns här: https://www.patreon.com/katjanouch

International payments: IBAN: SE5750000000052061604404, Bic: ESSESESS

Blir glad för varje liten slant! Och oerhört tacksam om du köper mina böcker. De nyaste hittar du här nedan. Största tacken på förhand! Thank you! Dekuji! Merci. Danke. Och tack alla ni som redan bidragit, ni anar inte hur glad jag är över det ni ger och det ni skriver, även om jag inte kan tacka var och en av er personligen. Ni ger mig kraft och mod att fortsätta. <3 Tillsammans kan vi förändra världen.

Senaste barnboken “Så bråkar man och så blir man sams”, utgiven på Lava Förlag, finns att köpa här.

Senaste småbarnsboken, “Ingrid och Ivar på badhuset”, utgiven på Bonnier Carlsen, finns att köpa här.

Senaste romanen, den 10:e delen i romanserien om Cecilia Lund – Vapendragerskan – finns att köpa här. Vapendragerskan är utgiven på mitt eget förlag Palm Publishing, som jag valde att starta när Piratförlaget – där jag tidigare gett ut mina vuxenböcker – vände mig ryggen då jag berättade sanningen om samhällsutvecklingen i Sverige.