Найгірше те, що якби хтось сказав в 1919 році українському анархісту, атаману, більшовику, соціалісту, націоналісту, міщанину, селянину та іншому зубожілому простому наріду, що якщо втратити ту УНР, яка є, і не підтримати своїх державників, то за 13 років вони будуть жерти один одного в колгоспах, мільйонами вмирати на Сибіру та гинути у війнах за імперію – в їхній поведінці нічого б не змінилося.

Бо навіть знаючи все це, про пекло голодоморів, репресій та чужих війн, в 2019 році наші сучасники, на чиїх очах загинуло 13000 людей через черговий напад Москви, випучивши беньки продовжують робити рейтинг любителям “постоять на колєнях”, вірять в “дешевий газ” та “бесплатні ліки”, слухають, як всьоплохо “в етой странє” та як треба “змініти Конституцію”, збираються “застосовувати силу” на виборчих дільницях і масово, з якоюсь самогубчою пристрастю відтоптуються на державі, не на її негідних представниках.

На тому Президенті, який роками послідовно і вперто протидіє тиску Кремля і вилазить зі шкіри, щоби нас нарешті поважав світ.

У нас, блін, фельдмаршал Сємєнчєнко виліз на крові, бо колись було вбито Коновальця.

Дибільний Кв95, бо було розстріляно Курбаса.

Купа покидьків-“журналістів”, бо було знищено Хоткевича.

Весь народ скалічений, бо колись вже втратив державу.

Хочете знову поекспериментувати з майбутнім? Ви знаєте що робити.

Тільки тоді за 13 років щоб не робили здивовані фізіономії, а може й набагато швидше.