Za razliku od Hrvata, Britanci su poprilično nezainteresirani za detalje, uključno i posebice geografske. Jedan od tih detalja zove se, simpatično, Croatia. Becky McKay je surovo iskrena – nije imala pojma da navedeni detalj uopće postoji dok nije srela sadašnjeg muža iz Zagreba. Unazad četiri godine, jasno, podebljala je kolekciju hrvatskih pojmova. Evo par: petarde, pogled u oči, naguravanje na ulici

'Kada smo odlučili doći živjeti u Zagreb nakon završenih studija u Londonu, odlučila sam ga prvo sama posjetiti. Bilo je ljeto. Stigla sam na Glavni kolodvor, što je najbolji način dolaska u Zagreb, budući da se sva arhitektura vrti oko stanice. Predivan doživljaj. Impresivni, veliki prostori. Male aleje. Gomila ljudi po terasama. Doduše, centar je malen, a izvan njega grad je poprilično prljav i prepun socijalističke gradnje. Kasnije, u zimu, zajedno smo doselili. Nisam mogla vjerovati razlici. Sve je bilo hladno i sivo i s daleko manje dinamike. Totalno drugi grad. Malo me to deprimiralo', kaže Britanka o svom iskustvu pred četiri godine. Dugo vremena nije se usuđivala hodati po kvartovima sa socijalističkim stambenim blokovima jer su u Londonu takva područja pretrpana kriminalom i nasiljem. Kasnije je, kaže, saznala da se radi o mini svjetovima dobrosusjedskih odnosa i obiteljske atmosfere.

So far so good, Becky se snalazi sve u šesnaest. Osnovala je udrugu SF:ius | Socijalni rub: zanimljive neispričane priče. Zagreb ju je očito toliko intelektualno stimulirao da se namjerava vraćati i nakon što se u bližoj budućnosti odseli u Bruxelles. Pomalo obeshrabrujući kompliment koji smo čuli u nekoliko navrata, ali očito strancima u Hrvatskoj predstavlja prioritetni razlog za ostanak – Zagreb je, naime, ekstremno siguran grad. Ja bih skoro pa dodao - tu ti se stvarno ništa ne može dogoditi, htio to ili ne htio.