Pod kojim okolnostima je dječak s porezotinom od noža na vratu završio na operacijskom stolu splitskog KBC-a, stanovnici Brda i Neslanovca ne znaju. Znaju, zato, da će od sad zaključavati vrata, pa što god da bilo, piše Slobodna Dalmacija.

Dio ljudi je prestavljen, pitaju se i kako bi ovo nazvali - bizarni incident, gotovo tragedija? Slučajnost? Provala koja je pošla po zlu? A ništa, kažu, nije ukradeno.

Dok jedni odmahuju rukom kako se radi o dječjoj igri, drugi vjeruju da postoji visoki provalnik odjeven u crno o kojem smo nedugo nakon događaja slušali ispred obiteljske kuće u Sarajevskoj ulici.

I vuku paralelu s marjanskim i spinutskim napadačem. U prilog toj teoriji - dokazano je u više navrata - da Splitom šetaju manijaci. Čuli smo čak i ideje da se radi o bizarnoj igrici Plavi kit koja potiče maloljetnike da sami sebi naude.

Jedino što je bitno - dječak je sada stabilno.

- Sve šta ljudi znaju, to je iz novina - prenosi nam prodavačica iz trafike kraj crkve na Brdima. Kaže, i ona je dugo godina živjela u Sarajevskoj ulici.

- I meni se nevista pripala. Ali možda mali laže. Ko će to znat, a opet, nije ti svejedno da neka budala 'oda po kvartu. Ako se o tome radi, sigurno nije normalan čovik. Triba dite ispitat - zaključuje Zvonka i nastavlja - saznat će se prije ili poslije.

Da se ne boji, odlučno nam je kazala Jelena Pocrnja, majka sedmogodišnje djevojčice.

- Pratim dijete gdje god ide. Sad je vodim u školu. Živim normalno i osjećam se sigurno, ali evo, moja susjeda je starija žena, boji se svega. Uvik je zaključana. Ali niti je ikad neko ukra nešto, niti sumnjivi ljudi dolaze na vrata – odgovara Jelena.

Kaže, uvijek se neko zlo može dogoditi.

- Čak sam pomislila da se nije poriza slučajno. Znate, dica se zaigraju, svašta in dođe pod ruku. Da među sobom nisu nešto napravili? Možda se mali plaši da to kaže mami, jer koji bi počinitelj ostavio nož iza sebe - pita se Jelena.

Duje Klaric / HANZA MEDIA

Na kvartovskom pazariću susreli smo gospođu Željanu. Ona nam je pak kazala da joj se strah uvukao u kosti.

- Od sada zaključavan vrata. U zgradi san, iman parlafon, ali više nigdi nisi siguran - kratko će Željana.

Zgrožena nedavnim zbivanjima je i šjora Petra Radanović. Prodaje verduru ispred trgovine i moli se Bogu:

- Gospe sačuvaj! Reče meni sin da ja uvik ključan kuću, uvik govori "mama zaključaj". Čujen da govoru kako je mali nastrada. Nije se oko nas ništa 'vako desilo. Živin blizu crkve svetoga Marka, oko nas je svak' dobar. Moj Bože, svašta dolazi na svit - razočarano će Pere.

Kaže, ima osmero unučadi i nije joj svejedno. Bori se kako može:

- Svaku večer, svako jutro molin po očenaš za cilu kuglu zemaljsku. Čitan Bibliju, dobila san je od sina... Triba Boga molit i krstit se - poručuje šjora Pere.

Nije svejedno ni ženama za bancima. Dok se probiru pomidori i salata, prodavačica Danica Drlje priča nam da su vrata njene kuće uvijek zaključana.

- I nije mi ugodno. Nikad se ovakvo nešto nije dešavalo, da je neko uletija, nožon – ko to zna je li neko provalio, ali u našoj ulici nikad toga nije bilo - govori Danica.

I ona ima teoriju:

- Triba se zaključavat, nikome ne moš virovat. Prije će bit da je to narkoman. Možda je tija ukrast, uletija, a dite ga iznenadilo. Prekjučer je neko ukra auto iz praone, pa su se umalo potukli na ulici - svjedoči Danica. Ona živi u Imotskoj ulici, pokazuje nam, tamo je, u daljini, ali nije to ni daleko od Sarajevske. Usput priča da na Brdima nikad nije vidila policajca.

- Je, nisan ni ja, ma nikad! - nadovezuje se gospođa Jerkica Bogdan sa susjednog štanda. Ona se, za razliku od kolegice, ne boji.

- 30 godina san tu, niko mi nije uša u kuću, a ne zaključavan je - nadglašava Jerkica. Na to će joj mušterija, "e, ali ne znači da neće!"

Pokazuje nam, nosi švicarski nož na privjesku od ključa. I tko joj šta može.

Pitamo, je li je bar malo strah?

- Nije. Nimalo - spremno će prodavačica.

- Mene bome je - javlja se opet Danica.

- Skupe se tu navečer mulice od 15 godina pa puše travu, eto šta van je to bilo - dobaci nam u prolazu neki čovjek svoju teoriju... I nema baš nekog smisla, ali eto...