Faren min har en god regel. Han vil ikke være på Facebook eller Twitter fordi han vet at han ville ha skrevet så mye dumt der inne. Mest fordi det allerede skrives såpass mye på nettet, som fører til at du engasjerer deg i saker og ting du muligens aldri hadde blandet deg oppi hvis det ikke hadde vært for alle disse delingene, trådene og meningene.

Jeg liker regelen hans fordi den minner meg alltid om hvor forsiktig jeg bør være med skriftspråk. Særlig når det skal kommenteres under bilder eller andres kommentarer, selv om nettspråk er befriende muntlig. Men nettvettregler inneholder tydeligvis mye mer enn bruk av språket. Denne uka har aviser, spaltister og ikke minst «alle» på face og twitter engasjert seg i saken om Kristoffer Joner. Hans aller første facebookpost. Dette fine engasjementet fra en innrøkt stavangersjel om at han håpte på bedre tider enn å bruke likes og tommel opp når det gjelder utsendelser av barn. Han håpte folk reagerte på måten Sylvi Listhaug skriver skrytemeldingene sine på veggen: «At en som representerer landet vårt fryder seg over medmenneskers tragedie, er forkastelig. At hun i tillegg bruker en «LIK og DEL»-taktikk for å spre disse holdningene ut til flest mulig folk, vil ikke jeg være bekjent med.» Lite visste Joner at han trykka på så mange følelseknapper at Facebooks emoticons ikke hadde nok ansiktsutrykk til å vise hva folk følte til slutt.

Les også: Reklamebyrå bak Joners Listhaug-kritikk

Først delte alle vi som mente det samme som han. Deretter våknet vi dagen derpå til krigsoverskriften: Joner hadde bløffa. De mente det sto et reklamebyrå bak hvert ord. Og før tirsdagskvelden var omme, hadde alt av nyheter kastet seg rundt og endevendt og fått oss til å glemme det viktigste budskapet vi bør ha rett før jul: Ta vare på alle jordas barn!

Gjett om jeg angret. Jeg hadde også fått mailen fra Noas fredag kveld. Der de spurte om jeg kunne dele SMS-kampanjen deres «Hilsen Sylvi til 2160». Jeg har nemlig gjort kampanjer for dem før. Treig som jeg er på sosiale medier, glemte jeg hele pakka og kom ikke på det før jeg så Joner sitt fine utspill på mandag. Jeg tenkte umiddelbart at det var en fin måte å støtte NOAS’ arbeid på. Jeg tenkte ikke som tydeligvis en eller annen «varsler», at dette var et PR-stunt. Eller som Hans Petter Sjøli i VG mente: At tilsynelatende harmdirrende «rett fra levra»-statuser viser seg å være nøye planlagte reklamekampanjer.

Da må jeg dessverre si som folk flest på face: Hva faen?

Hvor har folk vært? Og er hele medienorge blitt idioter? Har ikke folk fått med seg at det er vanlig å skrive en støtteerklæring til en veldedig organisasjon, i sitt eget personlige språk, for så å dele reklameplakaten til denne organisasjonen? Trodde folk alvorlig talt at Joner satt med photoshop hjemme og lagde SMS-kampanjer med ironisk vri? Det er ikke noe nytt å spørre kjendiser om å stå opp for en god sak. Jeg får hundrevis av forespørsler og selve kunsten er å si ja til de sakene du er engasjert i, for det er bare da det gjør en forskjell. Derfor stiller jeg opp for Amnesty, derfor har jeg ledet Unicef-gallaer på TVNorge, fordi jeg velger ut de sakene jeg tror på. Og det er derfor Kristoffer Joners melding også ble lagt merke til, fordi den viste hans engasjement, fra en fyr som hadde fått nok.

En fyr som ellers kunne gjort som flere andre skuespillere, låne ut stemmen sin til en smørreklame eller til GET, men i stedet valgte å gjøre en sak til sin egen.

Har jeg altså vært en del av nøye planlagte reklamekampanjer når jeg har delt og oppfordret mine følgere til å betale 40 kroner for en middag til en som gruer seg til jul? Har folk følt seg støtt og tenkt at jeg er falsk som lar meg bruke av noen «kjipe» reklamebyråer som finner på kampanjer for organisasjoner som skal få folk til å stoppe opp og huske på at jula ikke bare handler om å kjøpe inn stygge plastleker til sine egne barn? Er det slik at når jeg går ut og sier at jeg er SMS-aktivist for Amnesty International, så mener folk at jeg er en stor bløff og en hykler? Kan en ærlig og kul vinkling på en åpenbar veldedig kampanje få en minister til å stå med sitt bredeste smil og si at hun tipper folk føler seg lurt? «Dette luktet profesjonell hjelp lang vei. Det som er svært overraskende er at NOAS som mottar pengene, og også er initiativtager, allikevel ikke er åpne om det», sa hun. «Jeg visste ikke at det var noen regel om at man må stå alene om alt på sosiale medier. Jeg skjønner ikke at det er så farlig at engasjerte mennesker har jobbet sammen om et viktig budskap», svarte Joner. Og hvem følte seg lurt? Jo, svært mange journalister følte seg tydeligvis lurt. Fritjof Jacobsen i VG skrev på face at han følte seg lurt. Og håvet inn et kommentarfelt langt som et år. Folk var i harnisk. Noen ville til og med ha hundrelappen sin tilbake, eller som han ene fyren på TV 2-nyhetene sa: «Jeg hadde blitt forbanna hvis jeg hadde gitt penger!»

Les også: Frp svarer NOAS: Samler inn penger med bilde av innvandrer i håndjern

Det er mulig jeg er for ung til å skjønne hvorfor du føler deg lurt av en åpenbar støttekampanje til en asylorganisasjon, men jeg må derfor ty til godt gammaldags facespråk: WTF? Hvis du blir såpass forvirret, spesielt hvis du er journalist som jobber i en nettavis som pakker inn annonsørinnholdsartikler så godt at det er vanskelig å se om det er Giæver eller Rema som skriver saken, så vet jeg neimen ikke om det er verdt for deg å være på internett? Hvis du som et oppegående menneske i vårt digitale samfunn, ikke klarer å lese sosiale medier-kodene, og lurer på om Sophie Elise sine tekster handler om følelser eller om å selge selvbiografien sin, så vet jeg ikke om du bør være på internett? Hvis du på død og liv trenger å se #ad på et blogginnlegg om Jordan tannbørster, så har du et problem. Tenk at folk hisser seg mer opp over dette enn at Carew reklamerer for nettkasino. Hvis du ikke ser at når Donald Trump fyrer av twitter-meldinger om en musikal på Broadway, så er det for å få fokuset bort fra forliket han må betale til studentene som har saksøkt ham. Hvis du ikke skjønner at det ikke er Sylvi Listhaug som sitter døgnet rundt og knatrer på tastaturet, men 24 år gamle Espen Teigen fra Frp som skriver det folk flest mener, ja da foreslår jeg at du logger deg av internett og begynner å lese papiraviser igjen. For makan til oppstuss og PR-vri på en sak som skulle angripe vår tids mest ufølsomme asylpolitikk. Den gjorde at folk heller tvilte på om Kristoffer Joner finnes eller er en karakter laget av reklamebyrået Anorak. Den så jeg ikke komme. En viktig del av nettvettet er rett og slett å klare å lese internett som det er nå! Full av tull og faenskap, kjøpt og betalt, men skrevet med engasjement, ironi og altfor mange utropstegn!!!!!!!