Foto: Roar Hagen

Debatt

Kina er ikke en ideologisk fiende

Overdrevne fiendebilder er farlige og tilslørende. Kina forsøker ikke å utbre sin samfunnsmodell.

24. februar

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Henrik Stålhane Hiim, seniorforsker, Norsk utenrikspolitisk institutt

VGs politiske redaktør Hanne Skartveit advarer mot farene Kina utgjør for norsk sikkerhet. «Kina ønsker å utbre sin samfunnsmodell» slår Skartveit fast, og viser til at Kina «vil forandre Norge».

Det er riktig at Kina kommer til å forandre Norge, som det også forandrer resten av verden. Kina vil i kraft av sin størrelse påvirke nær sagt alle land, markeder og teknologier. Den raske kinesiske veksten er også en stor utfordring for hele den internasjonale orden. Kina går i stadig mer autoritær retning, og det er viktig å forholde seg kritisk til landets framferd overfor dissidenter og minoriteter, særlig i Xinjiang.

Skartveits kommentar representerer likevel en urovekkende tendens, der det tegnes overdrevne fiendebilder av Kina. Påstanden om at Kina ønsker å utbre sin samfunnsmodell er misvisende.

les også Kina vil forandre Norge

Det styrende i kinesisk politikk er å fremme egen økonomisk utvikling og ivareta egen styringsmodell, ikke å eksportere den. Kinesiske ledere er stort sett uinteressert i hva slags type regimer de forholder seg til – demokratiske eller autoritære – så lenge relasjonen kan tjene Kina. Kinas viktigste økonomiske forbindelser er til demokratiene i USA, Europa, Japan og Sør-Korea.

I motsetning til i Maos tid er det også vanskelig å peke på hvilken samfunnsmodell Kina eventuelt skulle kunne spre til resten av verden. Det å være autoritær er ikke en ideologi: Kina, Iran og Russland er alle autoritære, men det er lite som forener dem ideologisk.

Kinas styringsmodell – en partistat styrt av et politbyrå – er uansett en lite attraktiv eksportvare. Få, om noen i vestlige land vil omfavne en slik modell. I enkelte utviklingsland kan Kinas økonomiske modell fremstå som forlokkende, men lite tyder på at de ønsker seg Kinas politiske system. Faren for at Kinas samfunnsmodell skal utbre seg er derfor liten.

Det er imidlertid grunn til å være urolig for politisk press og påvirkning fra Kina. De siste årene har Kina i økende grad forsøkt å stanse ytringer regimet misliker, for eksempel støtte til demonstranter i Hong Kong, også når de finner sted i andre land. Kina har rettet skytset mot politikere, medier og universiteter, og har ved flere anledninger brukt sine økonomiske muskler.

les også Truet av epidemier

Forsøk på å kneble eller straffe kritikk fra andre land er svært uheldige, men noe ganske annet enn å aktivt spre en samfunnsmodell. Kinas atferd peker i retning av en partistat som er redde for å miste sitt maktmonopol, heller en stat som har stor trygghet og tro på egen ideologi. Det kan være krevende å stå i mot denne type press, og det vil noen ganger være en test på hvorvidt vi står ved våre verdier, men det er liten grunn til å frykte at slike forsøk vil rokke ved vestlige demokratier. I flere land har Kinas forsøk på innblanding snarere ført til betydelige tilbakeslag for Kinas omdømme. I Sverige har for eksempel holdningen til Kina nylig endret seg sterkt i negativ retning, blant annet etter forsøk på å forhindre at svenske politikere deltok under utdelingen av en ytringsfrihetspris til den svenske statsborgeren Gui Minhai.

Skartveit og jeg er enige i at Kinas vekst representer en av vår tids største utfordringer. Vi ser nå at ulike land inntar ulike posisjoner overfor Kina, og det er viktig at vi har en debatt om hva som bør være norsk politikk.

USAs politikk overfor Kina har endret seg stort på kort tid, fra samarbeid og engasjement til økende konfrontasjon. USAs ledere omtaler nå Kina som en rival på de fleste områder, også når det gjelder ideologi. Samtidig pågår det en debatt i USA om hvorvidt en slik politikk er hensiktsmessig. I fjor skrev over 100 ledende amerikanske utenrikspolitiske eksperter under på en kronikk der de kritiserte USAs Kina-politikk under tittelen «Kina er ikke en fiende».

les også Et storpolitisk annerledesland

Europa er også i ferd med å omformulere sin Kina-politikk. I EUs «strategic outlook» omtales Kina som en partner på noen områder, en konkurrent på andre, og en systemisk rival i enkelte sammenhenger. De fleste europeiske land er bekymret for den autoritære utviklingen, men legger liten vekt på ideologi, og forsøker å finne en balanse mellom Kina og USA. Til tross for at presset fra USA øker, demonstrerer debatten om 5G-nett at europeiske land ikke uten videre følger USAs oppfordringer.

Også i Norge må vi tenke grundig gjennom hva Kinas økte internasjonale rolle vil innebære for oss. Utenriksminister Ine Eriksen Søreide presenterte en balansert kurs i sin Kina-tale i februar, der hun pekte på utfordringene et autoritært Kina representer, men også på behovet for samarbeid.

Å føre en realistisk og balansert linje vil være i norsk interesse. Hvis vi bygger overdrevne fiendebilder, kan de tilsløre reelle utfordringer, svekke mulighetene for samarbeid om fundamentale utfordringer som klimaendringer, og kanskje også bidra til å unødig forsterke konflikter i en spent verden.

Publisert: 24.02.20 kl. 10:01

Mer om Kina