Norge oversvømmes. Ikke av flyktninger, men av en brun og klebrig ordsuppe. Den legger seg som et stinkende teppe mellom bakker og berg, stadig vasser man rundt i den, ingen unnslipper den retoriske dritten. Den har sitt opphav et sted i Per Sandberg; den pipler og renner ut av mannen i ett sett. Og han ligger ikke på latsiden, han sprer den høyrepopulistiske, nedrige møkka si over hele det langstrakte land med jevne mellomrom.

I forgårs varslet møkkasprederen storstilt flyktningflom. Han refset og irettesatte regjeringen, Stortinget, kommuner og alle som ønsker å ta imot mennesker i nød. Bablet om en eksplosjon i antall flyktninger som truer med å innta Norge på grunn av Stortingets «useriøse» Syria-vedtak. Flyktninger som tømmer kommunekassene og fratar de eldre omsorgen. Det var ekstra tynn suppe fra Sandberg denne gangen - men med en særs vemmelig eim. «Møkkamannen» var ute etter å skape frykt blant folk flest. Fremmedfrykt som stemmesanker i kommunevalget er Sandbergs suppeoppskrift.

Så langt i år har litt over 6000 mennesker banket på Norges inngangsdør og bedt om å få innpass. Det er lite i en tid der for eksempel tyske myndigheter anslår antall asylsøkere (brorparten flyktninger, mange fra Syria) til å bli 800.000 bare i år. Det er 100 ganger mer enn hva Stortinget ble enig om å ta imot av syriske flyktninger i Norge på de neste tre årene. Tyskland har intet Syria-vedtak. Så ja, flyktninger strømmer til Europa, med eller uten Stortingsvedtak. Fordi - hvis noen skulle lure - det er krig. Mange steder på en gang. Inntil vi får slutt på bombing, halshogging og massevoldtekt, flykter folk for livet. I Tyskland og en rekke andre land settes det opp teltbyer for å gi sultne, slitne, skadde og traumatiserte kvinner, barn og menn tilbake et minimum av verdighet.

Hos oss er det ikke satt opp ett eneste telt. Hos oss er det ingen flyktningflom. Men møkka siler ned.

Ironisk nok - og det er han kanskje ikke klar over selv engang - er nettopp Per Sandberg den sikreste garanten for en skikkelig flyktningstrøm. Nei, ikke en strøm - en bølge! Forestill deg et øyeblikk at Sandberg tas på alvor, og at meningene hans blir til politiske vedtak. I Sandberg-land hadde vi kanskje ikke bosatt en eneste flyktning, men på sikt hadde store mengder folk strømmet til uansett. I Sandberg-land hadde Norge gjennomført null klimatiltak og pumpet opp absolutt alt av olje og gass vi kommer over, og slik hadde vi gitt verden et solid bidrag til raskest mulig global oppvarming, med alt som hører til: mer krig, økt fattigdom, enda mer terrorisme og titalls millioner klimaflyktninger. Ifølge FN blir nettopp massive forflytninger av folk en av de største bieffektene av klimaendringer. For klimaendringer gir stigende havnivå, tørke og vann- og matmangel mange steder på kloden. En rekke av verdens tettest bebodde områder kan bli ubeboelige om ikke utviklingen stoppes.

Med Sandberg sin klimapolitikk hadde det blitt fart på utviklingen. I Norge ville det i framtiden bli storflom, både av ekstremværet som følge av klimaendringene og av Sandbergs klimaflyktninger.

Heldigvis lever vi ikke i Sandberg-land. Og heldigvis kommer ikke suppedemagogen fra Frp til å få nok makt til å presse gjennom verken flyktninge- eller klimapolitikken sin. Folk flest liker nemlig ikke å vasse rundt i retorisk møkk stadig vekk.