Regjeringen har som mål å effektivisere og slanke statlig sektor. Et middel i dette arbeidet er å pålegge flate kutt i alle deler av staten som finansieres over statsbudsjettet. Bruken av denne politiske ostehøvelen kan få uheldige konsekvenser. Domstolene er en sektor der tre år med kutt nå gir alarmerende effekter. Klassekampen har fått nøkkeltall fra Domstolsadministrasjonen som bekrefter utviklingen.

Tallene viser at 36 av 63 tingretter har mindre bemanning enn de trenger. 29 tingretter holder ikke fristene for saksbehandling som er fastsatt av Stortinget. 62 årsverk er blitt borte de siste årene. I år er domstolene pålagt å spare 48.6 millioner, men når ikke ikke målet uten ekstraordinære tiltak som sluttpakker eller oppsigelser.

Direktøren i Domstolsadministrasjonen, Sven Marius Urke, er meget tydelig i sin kritikk av nedskjæringene. Til Klassekampen sier han at det handler om omfordeling av offentlige midler, ikke kutt i statens utgifter: «Det regjeringa gjer, er å ta pengar frå domstolane for å finansiera hjartesakane sine. Dermed blir den dømmande makta svekka på kostnad av den utøvande makta». Ifølge Urke vil slike kutt utarme domstolene, saksbehandlingstida vil bli lang og tilliten til domstolene blir undergravd.

Det er knapt noe nytt at offentlige etater eller virksomheter klager sin nød når politikerne svinger sparekniven. Alle typer byråkrati stritter mot endringer som kan true status og økonomi. Når det gjelder domstolene finnes det likevel en annen og dypere dimensjon som berører rettsstaten og forholdet mellom statsmaktene. Det var også grunnlaget da Høyesterett i fjor gikk til det oppsiktsvekkende skritt å advare mot nedskjæringer som kunne svekke kvaliteten på dommene og den anseelse og tillit som Høyesterett er avhengig av. Vi er vitne til en bekymring som omfatter hele rettsområdet.

Det er ikke mangel på penger i justissektoren. Partiene kappes om å øke bevilgningene til politiet og fremstå som beskyttere av lov og orden. Politiet alene er ingen garantist for at rettsstaten fungerer. Vi må ha domstoler som fortolker lovene og bruken av tvangsmidler, sikrer borgernes rettigheter og skaper rettferdighet. Det krever domstoler med stor grad av autonomi, ikke minst fordi domstolene er kontrollør av de øvrige statsmaktene. Tilstrekkelig finansiering er en viktig forutsetning at rettsstaten fungerer.