- NGOer og andre som vil ha mer migrasjon kan fremstille dette som FN-politikk. Deri ligger faren, sier professor Janne Haaland Matlary.

Norge skal neste uke slutte seg til FNs migrasjonsplattform (Global Compact for Migration) på en konferanse i Marrakech i Marokko. Plattformen skal etter planen vedtas på FNs generalforsamling 19. desember. Forhandlingsprosessen har pågått i flere år, og i forrige måned kunngjorde regjeringen at Norge vil undertegne avtalen. Det til tross for at regjeringspartiet Frp tar uformell dissens i saken.

Statsminister Erna Solberg (H) har forsøkt å berolige skeptikerne om at migrasjonsplattformen er en ikke juridisk bindende avtale, og vil dermed ikke påvirke norsk innvandringspolitikk.

Les Gunnar Stavrums leder: Norge bør ikke signere uklar migrasjonspakt

Professor i statsvitenskap, Janne Haaland Matlary, sier imidlertid at en ikke juridisk bindende avtale kan være like mektig og effektfull som en juridisk bindende avtale.

- Migrasjonsplattformen er en politisk avtale om politikk man ønsker å samarbeide om. Ingen er pliktig til å gjøre noe som helst, men makten i en FN-avtale av denne typen, er ganske stor ved at man kan påpeke at Norge har sluttet seg til disse punktene i avtalen, sier Matlary, som er professor i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo, til Nettavisen.

- I det internasjonale systemet spiller jussen mindre rolle enn nasjonalt. Det er ingen domstol eller politimakt som kan arrestere noen for ikke å følge opp en bindende juridisk avtale. Så en ikke juridisk avtale kan være like mektig og ha like stor effekt som en juridisk bindende avtale, det kommer an på hvordan den brukes i nasjonal politisk prosess, sier hun.

- Deri ligger faren

Matlary sier tilhengere av mer migrasjon kan aktivt bruke migrasjonsavtalen i norsk politisk debatt.

- Dette er det vi statsvitere kaller «soft law», at det ikke er juridisk bindende, men kan likevel ha like stor effekt. Hvis pådrivere for migrasjon bruker avtalen aktivt i for eksempel norsk politisk diskusjon, vil den kunne ha avgjørende effekt. I utgangspunktet har en stat 100 prosent frihet til å bestemme i migrasjonspolitikken, til ikke å ta inn migranter, men det er mange utsagn i plattformen som sier omtrent det motsatte også; så NGOer og andre som vil ha mer migrasjon kan fremstille dette som FN-politikk. Deri ligger faren, derfor er det så mange land som ikke vil signere avtalen, sier Matlary.

USA, Australia, Østerrike, Ungarn og Tsjekkia er blant landene som har valgt ikke å slutte seg til FNs migrasjonsplattform.

Janne Haaland Matlary er professor i internasjonal politikk ved Universitetet i Oslo. Foto: Uio

Sp krever stortingsbehandling

Norges tilslutning av migrasjonsplattformen er kun behandlet av regjering. Stortingsrepresentant i Finanskomiteen, Sigbjørn Gjelsvik (Sp), reagerer på at regjeringen har besluttet å signere avtalen uten at saken er lagt fram for behandling i Stortinget.

- Det som gjør at denne migrasjonsplattformen skaper bekymring og usikkerhet i ulike miljøer, er at jo nærmere man kommer tidspunktet for signering, desto mer splittet fremstår regjeringen. Regjeringen virker ikke å enes om konsekvensene av avtalen og hvordan den skal følges opp. Vi ser at representanter fra regjeringspartiene går i strupen på hverandre i debatter og bidrar til mer kaos, sier Gjelsvik til Nettavisen.

- Det mener jeg er ganske alvorlig. Vi som stortingsrepresentanter har ikke fått saken forelagt. Det er regjeringens ansvar å legge fram et kunnskapsgrunnlag og beslutningsgrunnlag for Stortinget, som viser hvordan regjeringen mener denne avtalen skal følges opp i praksis, sier han.

Migrasjonsplattformen ble blant annet heftig debattert av regjeringspartiene på NRKs «Debatten» forrige torsdag, Høyres stortingsrepresentant Mari Holm Lønseth sa følgende om migrasjonsavtalen: «for oss har det ikke noen praksis betydning», mens Frps innvandringspolitisk talsperson Jon Helgheim sier «dette har konsekvenser for norsk politikk».

Sigbjørn Gjelsvik er finanspolitisk talsperson og stortingsrepresentant for Senterpartiet. Foto: Lise Åserud (NTB scanpix)

- Synes du Norge bør avstå fra å signere avtalen neste uke, Gjelsvik?

- Jeg mener det mest fornuftige vil være å få lagt fram saken for Stortinget før man inngår avtalen, eventuelt at man signerer avtalen med forbehold om Stortingets samtykke, sier han.

- Slike avtaler behandles ikke i Stortinget

Matlary sier det ikke er vanlig praksis at internasjonale avtaler av denne typen behandles i Stortinget.

- Det er kun der hvor Norge avgir sin suverenitet, som for eksempel ved EU-medlemskap, at man har stortingsbehandling eller folkeavstemmingsbehandling. Når det gjelder vanlige internasjonale avtaler, er det regjeringen som har fullmakt i utenrikspolitikken. Det er nedfelt i Grunnloven. Det er Kongen i statsråd som bestemmer i sikkerhets- og utenrikspolitikken. Norge er tilsluttet en masse internasjonale avtaler, og de behandles ikke i Stortinget, men ratifiseres noen ganger, sier Matlary.

Les også - 14 etiske grunner til å være imot migrasjon



Gjelsvik sier at Stortinget har mottatt svært begrenset informasjon om hvilke mulige konsekvenser migrasjonsavtalen vil få for Norge.

- Jeg mener det er en uklok måte å drive utenrikspolitikk på, spesielt på et så bredt område som migrasjon jo er. Da er det ekstra viktig at man har en bred forankring i Stortinget, sier Gjelsvik.

- For oss som stortingsrepresentanter, må man kunne forvente at spørsmål som omhandler norsk suverenitet og politikk, håndteres på en langt grundigere og mer omfattende måte enn at man henvises til noen pressemeldinger og dokumenter på regjeringens nettsider, sier Gjelsvik.

Les også Regjeringen splittet om den «omstridte» migrasjonsavtalen GCM

- Gir rom for tolkninger

- Har du forstått innholdet i avtalen, Gjelsvik?

- Jeg har lest denne avtalen, og der er det mange ulike formuleringer som kan gi rom for tolkninger i ulike retninger. Hva innebærer det eksempelvis konkret for Norge når man skal med «besluttsomhet gå inn for å oppfylle målene og forpliktelsene som er nedfelt i denne plattformen» og i det videre skal sikre «at ordene i dette dokumentet omsettes i konkrete handling». Det er regjeringen og Utenriksdepartementet som har sittet i denne forhandlingsprosessen i flere år, og så kommer regjeringspartiene med vidt forskjellige beskrivelser av hva denne avtalen er og hva den kan brukes til framover. Mens Høyre sier at avtalen nærmest ikke betyr noe, sier Frp at den vil få store konsekvenser. Hvordan kan vi som stortingsrepresentanter forholde oss til noe slikt? sier han.

Skriftlige spørsmål

Uroen og bekymringen knyttet til migrasjonsavtalen har ført til at både Gjelsvik og Liv Signe Navarsete (Sp) har til sammen stilt tre skriftlige spørsmål til utenriksministeren denne uken, hvor de etterlyser mer åpenhet og informasjon om avtalen.

- Mitt grunnleggende syn for å stille skriftlig spørsmål, er fordi det er oss folkevalgte på Stortinget som skal fatte beslutninger i så viktige temaer. Grunnen til at uroen nå sprer seg, er dels fordi du har en veldig splittet regjering og dels fordi man har et Storting som står på sidelinjen, uten å ha blitt med på forhandlingen, sier han.

Leder i Unge Høyre i Ålesund, Preben Dimmen, har denne uken også tatt til orde for at migrasjonsavtalen bør behandles i Stortinget.

- Regjeringen og embetsverket gjorde et feiltrinn ved å behandle FNs migrasjonsavtale i stillhet, men de har fremdeles muligheten til å rygge tilbake og rette opp feilen. La Stortinget behandle saken og informer befolkningen om innholdet, skriver han i en kronikk i Aftenposten.

- Hvert enkelt land bestemmer selv

Fremskrittspartiet er det eneste regjeringspartiet hvor landsstyret har vedtatt en resolusjon om at de ikke vil slutte seg til migrasjonsavtalen. Verken Venstre eller Høyre, som er for avtalen, har partibehandlet saken.

- Her i Norge har Fremskrittspartiet markert sin motstand og da regjeringen behandlet saken sa de seg uenig i regjeringens beslutning. Frp frykter plattformen kan begrense Norges handlingsrom i innvandringspolitikken. Dersom saken skulle vært behandlet i statsråd, ville Frp tatt formell dissens, slik det har vært gjort i enkelte saker i tidligere regjeringer, skriver statsminister Erna Solberg i en blogg.

- Plattformen er ikke juridisk bindende. I stedet framhever den at hvert enkelt land har selvstendig rett til selv å fastsette sin innvandringspolitikk og sine regler for hvilke utenlandske borgere som skal ha rett til innreise og opphold, skriver Solberg.