E o viziune sumbră, în care politicianul nu concepe că un ziarist poate să fie de capul lui şi să ia un interviu fără să fie trimis de cineva. “Voi n-aţi fost autorizaţi să-mi luaţi interviu. N-a ştiut nimeni ce faceţi, trebuia să întrebaţi redacţia şi pe proprietarul ziarului”, ne-a reproşat Cătălin Rădulescu.

Rădulescu e genul de politician care acceptă bucuros să-ţi ofere un interviu. Îi pui o cameră în faţă, îi prinzi o lavalieră în piept şi începi să-i pui întrebări. Îţi povesteşte că are acasă o mitralieră păstrată de la Revoluţie pe care e pregătit să o folosească oricând, cere alungarea manifestanţilor cu tunuri de apă şi se plânge că salariul de parlamentar e o mizerie. Printre toate acestea, are grijă să menţioneze că e prieten la cataramă cu patronul ziarului la care lucrezi şi că - a dracu' coincidenţă! - chiar astăzi are o întâlnire cu el. “Las’ că vorbesc eu cu Cristi, îi spun eu lui...”. La final, îţi strange mâna volubil, mai face o aluzie la patron şi se desparte de tine convins că o să fie bine.

Trec câteva zile şi apare interviul. Şocat că nu s-a ales cu o odă, Rădulescu înroşeşte telefoanele şi mai vrea o dată. “Vă prezentaţi mâine la Parlament şi reglaţi situaţia. Vreau un interviu drept la replică”. La Parlament ne ia tare: “Dacă vreţi să nu fiţi daţi afară amândoi şi să nu vă cer două milioane de euro daune, că aveţi familii, de data asta scrieţi ce vreau eu, nu ce vreţi voi”. Îi explicăm omeneşte că nu obişnuim să scriem la comandă şi că o să ne dea în judecată degeaba pentru că o să piardă procesul. Brusc, Rădulescu vrea să afle care e numele nostru mic şi se înmoaie la vorbă: “Măi, Mihai! Măi, Cristi...”.

Urmează o discuţie de o oră în care ne acuză că i-am trunchiat afirmaţiile, dar refuză să vizioneze interviul pentru a indica în mod concret pasajele care l-au deranjat şi pe care le consideră denaturate. Ne ceartă că am tratat subiectul Revoluţiei (“De ce trebuia să mă întrebaţi despre asta?”), dar începe să vorbească din nou despre el: “În ţara asta eu am mai mult drept să vorbesc decât alţii, pentru că am făcut Revoluţia”.

Ne despărţim fără să ajungem la vreo concluzie, cu Rădulescu foarte curios să vadă ce-o să publicăm. Spre seară, deputatul PSD intervine telefonic la Antena 3 şi îşi întăreşte crezul că nu pot exista jurnalişti care să facă interviuri de capul lor. “Aceşti băieţi au decupat interviul în mod securistic, au făcut montaje cum i-a învăţat cine trebuie să-i înveţe”.

În timp ce el transmitea aceste teorii, noi am montat la asta. Vizionare plăcută!



