På 90-talet fanns ett radioprogram som hette Hassan, där bland andra Kristian Luuk (numera programledare för På Spåret) och Fredrik Lindström (numera OCKSÅ programledare för På spåret!) ägnade sig åt att busringa myndigheter och företag.

Det var ytterst fånigt och ytterst roligt.

Ett samtal, nu alltså mer än 20 år gammalt, känns i dag extra aktuellt. En kille ringer till lokala Ica-butiken för att fråga om han får byta en flaska schampo han precis köpt. För på flaskan står nämligen att schampot är ”FÖR fett hår” och han behöver ju ett schampo MOT fett hår.

Simpel språkhumor.

I fem minuter pågår replikskiftet mellan den busringande radiokillen och den alltmer frustrerade butiksbiträdet som på olika sätt försöker förklara att det är rätt schampo killen köpt, att ”för fett hår” betyder att det är lämpat för personer som har fett hår som vill motverka detta.

Fem minuter.

Säkert dussinet nästan ordagranna replikskiften innan butiksbiträdet drar en djup suck och resignerar: ”Det går bra att komma ner och byta”.

Att försöka övertyga den som inte vill bli övertygad är tids- och energikrävande och förr eller senare orkar man inte längre.

Kanske var det så det gick till när samhället resignerade inför vad den medicinska vetenskapen menar är en påhittad sjukdom: elöverkänslighet. Det vill säga att man får en rad sjukdomssymtom när man utsätts för elektromagnetiska fält, EMF.

Att det finns människor som har besvär, och allvarliga sådana, ifrågasätts nu alltså inte. Symtomen finns ju och något ligger bakom. Men inga studier har kunnat påvisa något orsakssamband mellan de vanliga elöverkänslighetssymtomen och exponering för EMF.

Som Socialstyrelsen konstaterar på sin hemsida har ”varken friska eller elöverkänsliga personer kunnat avgöra bättre än slumpen om de varit exponerade för EMF eller inte” i blindtester.

Detta är en sedan många år pågående debatt mellan en skeptisk forskningsvärld och ett fåtal ytterst engagerade drabbade. Att den aktualiserats just nu beror just på att samhället avslöjats som väldigt inkonsekvent i sitt bemötande.

För trots att man först slår fast att sjukdomen inte finns, så ger man Elöverkänsligas förbund 1,7 miljoner i statsbidrag per år. Flera hundratusen mer per år än exempelvis Alzheimerföreningen eller Ung Cancer får, avslöjade SVT Smålandsnytt igår.

Och flera landsting, inklusive Västernorrland, har lagt omfattande resurser på att elsanera rum i vårdinrättningar för att underlätta för elöverkänsliga patienter. Rum som praktiskt taget aldrig används. I Västernorrland erfar allehanda.se att rummet användes en gång under de första fyra åren efter att det iordningsställts!

Är det rimligt?

– Det har sänt budskapet till många att det är ett accepterat orsakssamband, mellan symptomen och strålningarna, från myndigheterna. Men så är det inte, säger överläkare Lena Hillert till SVT Smålandsnytt om statsbidragen.

Även andra läkare ifrågasätter det dubbla budskapet i både bidrag och anpassade rum.

– Ska man hjälpa dem så kan man inte gå med dem in i det här som är en villfarelse. De är förstås experter på hur de känner och mår, men patienterna är faktiskt inte experter på vad som orsakar det, förklarar barnläkaren Mats Reimer, barnläkare som även skrivit en hel del om pseudovetenskap (”hittepå”-vetenskap).

Reimer menar att samhället genom att anpassa sig till ”elöverkänsliga”, gör dem en björntjänst. Man bekräftar deras villfarelse att EMF är farligt för deras hälsa och förstärker deras negativa förväntningar.

Men att räkna med att politikerna, som i alla fall har makten att påverka hur landstingen ska använda sina resurser, ska sätta ner foten mot en ovetenskaplig men högröstad lobbygrupp är väl inte heller något att räkna med i första taget.

Politikersjukan, att försöka vara så många högljudda intressegrupper till lags som möjligt, är nämligen även den en pseudosjukdom som samhället håller under armarna med ekonomiskt stöd.