V první řadě chci poděkovat panu Jančurovi, který svým odvážným happeningem „Přestáváme vozit hendikepované, teda spíš přestáváme si půjčovat plošiny od ČD, totiž vlastně nemusíte se k přepravě objednávat předem“ otevřel toto opomíjené téma, které se pochopitelně netýká jen hendikepovaných.

Kauza „Jančura versus vozíky“ vyvolala na sociálních sítích obrovskou bouři nevole. Odsoudit neomalenost, s jakou podnikatel vydal (a posléze několikrát upravil) své prohlášení ohledně přepravy hendikepovaných, je jistě na místě, ale neměly by zapadnout ani další veselé momenty týkající se cestování s kriplkárou.

Lidem na invalidním vozíku totiž z jakýchsi záhadných důvodů nestačí sedět doma a zamýšlet se nad svým osudem, ale chtějí se rozmařile přepravovat z jednoho místa na druhé, ať už za prací, k lékaři, k příbuzným či jen tak planě za zábavou.

A jestlipak víte, že:

- když chcete jet s invalidním vozíkem vlakem ČD, musíte se hlásit den (respektive dva dny) předem? Žádné „přijedu, koupím lístek, nastoupím“, kam bychom přišli.

- do vlaků ČD můžou současně jen dva lidé na vozíku? (Ze stejných důvodů, které v prvních verzích svého prohlášení uváděl Radim Jančura – zpožďování; toto moudré pravidlo vstoupilo v platnost poté, co nezodpovědní vozíčkáři v Brně zpozdili vlak jen kvůli tomu, že se chtěli dostat na rekondiční pobyt.)

- v mnoha spojích ČD se hendikepovaní na elektrických vozících přepravují v takzvaných hitlácích, tedy vagonech na přepravu zboží?

- létání s elektrickým vozíkem z Prahy je téma na komedii? (Například zvedací zařízení pro elektrický vozík, jímž se člověk přepraví až do kabiny, pasuje k modelům velkých letadel, které v Praze nepřistávají, za vozík rozmlácený při neodborné přepravě dostanete kompenzaci ve výši zlomku jeho ceny – těch komických momentů je pochopitelně daleko víc.)

- v našem nejkrásnějším Jihomoravském kraji je bezbariérových pouze 31,37 % spojů hromadné dopravy? Ale co, třetina je fajn, a když náhodou nějaký ten bezbabus vypadne, vozíčkáři si rádi počkají na další – prostě si pár desítek minut posedí na zdravém vzduchu, o nic přece nejde.

A teď několik legračních postřehů přímo od specifických zavazadel, tedy aktérů dění, tak jak se objevily na facebooku. (A pokud byste se do toho nedokázali patřičně položit, zkuste si pojmy „vozíčkář“ nahradit nějakými méně exotickými, ale stejně komickými ekvivalenty, třeba „kočárek“, „kočárek pro dvojčata“, „starší dáma po operaci kyčlí“…)

My jsme před těma rokama třeba uvažovali o tom, že to zkusíme rozmáznout, jenomže kriplpřepravu řeší v ČD jeden člověk, na jehož reakcích je člověk závislý. Nasereš ho, nejedeš… Po té kauze se zdržením jsme měli co dělat, abychom usmlouvali jízdu se třema vozíkama na tábor. Regulérní připosranost, když jsi závislý a když na tom závisí to, jestli navštívíš rodinu - sice hitlákem, ale navštívíš.

Jezdím v nákladním prostoru mezi koly, neb se jinam nedostanu. Ulička je příliš úzká. Můžu se kochat krajinou skrz zamřížované okno, v zimě je tam kosa, v létě vedro, v každé stanici se otevřou vrata a občas mi přibude kolo či balík, a když je hodná průvodčí, dostane můj doprovod i židli. Jinak sedí na zemi. ČD už 2 roky slibují bezbarkupé, ale ještě jsem ho neviděl.

V místě mého bydliště není ani jeden bezbar vlak, když chci někam jet, např. směr Brno a Praha (nejčastěji), tak musím jet ze Zlína. A to jsou max. tři bezbar spoje za den, z toho jeden jede v 5.20 hodin.

Jezdím vlakem nejraděj a pořád. Ještě nikdy jsem nejela vlakem, do kterého bych dokázala bez problémů nastoupit a ze kterého bych po přistání nevypadla na perón taškou napřed. Chtěla jsem tím říct, že co se týká nástupu a výstupu do stávajících vagónů vlaku, je to bariéra pro všechny a chci, aby bylo bezbariérových 100 % vozů.

Úplně všechno je o lidech, a pokud je zaměstnanec ČD debil a řekne, že plošinu sundávat nebude, poněvadž to dlouho trvá, tak to je prostě potom konec mariáše.