Mistä on kyse? Omistaja joutuu päättämään lemmikkinsä hoidosta.

Päätös tehdään yhdessä eläinlääkärin kanssa.

Aina lemmikin hoitoa ei kannata jatkaa, vaan paras ratkaisu on eläimen lopettaminen.

Kaikilla ei ole varaa maksaa hoidosta, vaikka haluaisivat lemmikkinsä terveeksi.

Lemmikkieläimen omistajan elämä ei ole pelkkää hupia ja leikkimistä. Juuri kun kaikki näyttää olevan hyvin, koira astuu lasinsiruun tai kissan silmä alkaa rähmiä.

Mutta kun koiralta on leikkava syöpäkasvain tai kissalta on avattava maha, päätös hoidon jatkamisesta ei aina ole helppo.

Tässä neljä tarinaa, kun omistaja joutui päättämään lemmikkinsä elämästä.

Robben takajalat halvaantuivat. Tommi Parkkinen / Yle

Robbe-koira – äkkiä leikkaukseen tai lopetettavaksi

Nautittiin ihan tavallisesta perjantai-illasta Haltsosen kotona viime tammikuussa Imatralla. Siitä hetkestä nautti myös perheen 4-vuotias Robbe-koira. Kaikki näytti olevan kunnossa, kunnes yllättäen Robbella alkoivat omituiset vaivat.

– Ihan yhtäkkiä Robbe alkoi täristä, ja huomattiin, että sillä on kamalat kivut, kertoo Robben omistaja Elena Haltsonen.

Koira kärsi silminnähden, ja se piti pikaisesti saada eläinlääkäriin.

Lähin eläinlääkäri oli 65 kilometrin päässä Parikkalassa. Siellä Robbe pääsi röntgeniin, ja syy kivuille alkoi selvitä.

– Robbella oli neljä välilevytyrää. Se aiheutti molempien takajalkojen halvaantumisen, kertoo Elena Haltsonen.

Robben takatassuista oli hävinnyt tunto. Tauti oli iskenyt poikkeuksellisen rajuna, ja vaihtoehdot alkoivat olla vähissä.

Eläinlääkäri kertoi, että koira pitää joko lopettaa tai koira täytyy leikata mahdollisimman nopeasti. Elena Haltsonen kertoo, että loppujen lopuksi päätöstä ei tarvinnut miettiä kovin kauan. Koira oli vielä varsin nuori, ja sillä olisi elinaikaa runsaasti edessä. Lisäksi Robbesta oli tullut koko perheelle tärkeä kaveri ja kumppani. Edessä olisi siis leikkaus.

– Kun halvaus sattui, niin tuli totta kai hirveän epätoivoinen olo. Katsottiin miehen kanssa molemmat vähän aikaa toisiamme ja päätimme, että kyllä tämä hoidetaan, muistelee Elena Haltsonen.

Parikkalassa ei leikkausta kuitenkaan voitu tehdä, vaan yhteyttä täytyi ottaa pääkaupunkiseudulla olevaan yksityiseen eläinsairaalaan. Ensiapuna Robbe sai päivystävältä eläinlääkäriltä kipulääkettä, joka auttoi selviämään yön yli.

Ikinä en olisi kuvitellut, että sellaisia summia koiraan käytän. Elena Haltsonen

Varhain lauantaiaamuna 13. tammikuuta alkoi matka Imatralta Vantaalle. Perillä koira pääsi tutkimukseen ja magneettikuvaukseen, jossa ilmeni, että yksi tyrä oli jo puhjennut ja se vuoti. Koira olisi Elena Haltsosen mukaan menehtynyt vuorokauden kuluessa, jos se ei olisi nopeasti päässyt leikkaukseen.

Leikkaus kesti kolme tuntia.

– Leikkaus oli ihan pirun kallis vielä, kun sattui olemaan viikonloppu. Ikinä en olisi kuvitellut, että sellaisia summia koiraan käytän, mutta sitten, kun se sattuu omalle kohdalle, niin kyllä mieli herkästi muuttuu, kertoo Elena Haltsonen.

Operaation jälkeen alkoi matka takaisin kotiin Imatralle, jossa oltiin myöhään lauantai-iltana. Kaikki ei kuitenkaan ollut sillä selvä. Edessä oli vielä pitkä kuntoutus. Ennen leikkausta eläinlääkäri oli varmistanut perheeltä, että se varmasti olisi valmis hoitamaan koiran pitkän kuntoutuksen, sillä menisi ainakin puoli vuotta, ennen kuin takajalat olisivat kunnossa.

Perhe oli valmis.

Nyt operaatiosta on aikaa kolme kuukautta. Takajalat eivät vielä kanna niin, että koira pystyisi kävelemään.Perhe joutuukin liinan avulla kannattelemaan koiran lantiota, jotta kävely alkaisi taas onnistua.

Takajalat ottavat jo huteria askeleita.

– Päivä päivältä paremmin sujuu, kertoo Elena Haltsonen.

Haltsoset ovat saaneet fysioterapeutilta tarkat ohjeet, miten Robben pitää voimistella ja jumpata.

– Monilla on sellainen käsitys, että käydään leikkauksessa ja kävellään terveenä ulos, mutta ei se näin mene. Monta kertaa päivässä jumpataan.

Vesiuinnissa Robbe pystyy käyttämään takajalkojaan. Tommi Parkkinen / Yle

Jumppaan kuuluu hierontaa, venyttelyä ja jalkojen taivuttelua. Robbe pystyy jo itse seisomaan, ja silloin Elina Haltsonen hieroo ja taivuttelee koiran takajalkoja. Se auttaa jalan lihasten vahvistumista. Kävelyn Robbe joutuu opettelemaan kokonaan uudelleen.

Robbea itseään ei takajalkojen toimimattomuus tunnu harmittavan. Luonteeltaan koira on rauhallinen, mikä auttaa toipumisessa.

– Hän hilaa itseään eteenpäin pelkillä etutassuilla. Välillä vauhti on aika kova, naurahtaa Elena Haltsonen.

Kotona tehtävän jumpan ja voimistelun lisäksi Robbe käy kerran viikossa Lappeenrannassa vesiuinnissa, mikä on tuntunut kovasti helpottavan Robben elämää. Vedessä koira on oppinut käyttämään takajalkojaan ja käyttää niitä uimiseen.

Robbe on rodultaan welsh corgi cardigan. Näillä koirilla on ollut taipumusta selkäsairauksiin, kuten välilevyrappeumaan ja välilevytyrään.

– Näillä pitkäselkäisillä on niitä selkäongelmia ja kyllä se tiedettiin, että ongelmia saattaa tulla. Kaikille koirille ei tule vaivoja, mutta meille tuli.

Elena Haltsonen on tyytyväinen, että he päätyivät leikkaamaan Robben selän kuntoon. Aika näyttää, miten selän käy.

– Varmaan ihan samanlaista ei tule kuin ennen, mutta odotukset ja oletus on, että koira tulee vielä kävelemään, pohtii Elena Haltsonen.

Hemppa-kissa –putosi neljännestä kerroksesta ja katkaisi jalkansa

Hempan oikea takajalka sai värikkään lastoituksen. Päivi Seppänen

Seppäsen perhe asui kerrostalon neljännessä kerroksessa Lappeenrannan keskustan tuntumassa. Perheeseen oli vastikään hankittu kissanpentu, joka sai nimekseen Helmikki. Ei sitä kuitenkaan Helmikiksi tullut kutsuttua – lempinimeksi tuli Hemppa.

Hemppa oli vain kahdeksan kuukauden ikäinen, kun se eräänä heinäkuisena lauantai-iltana lähti retkelle parvekkeelle. Pahaksi onneksi parvekelasit olivat illalla jääneet vahingossa auki.

– Aamulla kutsuin Hemppaa syömään, mutta ei se tullut, kertoo Päivimaria Seppänen.

Tuolloin Päivimaria tajusi, että Hemppa on varmasti tipahtanut parvekkeelta alas.

Vaikka kissa kestää monen metrin pudotusta, niin neljäs kerros oli kuitenkin liikaa. Parvekkeen alla oli kaiken lisäksi kovaa asvalttia.

Hemppa löytyi piikkisen puskan juurelta. Sinne kissa oli itsensä raahannut. Kissa oli elossa, mutta heti näki, että kaikki ei ollut kunnossa. Ainakin oikea takatassu oli loukkaantunut.

Päivystävä eläinlääkäri epäili aluksi, että polvi oli mennyt sijoiltaan. Lopulta selvisi, että oikea takajalka oli murtunut polven yläpuolelta. Eläinlääkärin tuomio oli tyly. Lääkäri ehdotti suoraan, että kissa kannattaisi lopettaa. Perhe ei kuitenkaan siihen suostunut, vaan kissa lähti kipulääkkeiden turvin takaisin kotiin.

Aamulla kutsuin Hemppaa syömään, mutta ei se tullut. Päivi Seppänen

Arjen tultua kissa vietiin uudelleen eläinlääkäriin. Tämä toinen eläinlääkäri oli sitä mieltä, että murtuma oli korjattavissa.

Eläinlääkäri asensi luuhun kaksi naulaa, joilla luut saatiin yhteen. Lääkäri myös lastoitti jalan.

Kotona Hemppa oli pakko laittaa häkkiin, että se ei lähtisi kävelemään murtuneella jalallaan. Häkkielämää kesti kuusi viikkoa. Sen jälkeen naulat lähtivät luusta irti ja kipsikin poistettiin.

Päivi Seppänen ja Hemppa Petri Kivimäki /Yle

Putoamisesta tulee ensi heinäkuussa viisi vuotta. Hemppa istuu perheen Saima-tyttären sylissä, havaitsee kuitenkin parvekkeella jotain mielenkiintoista ja juoksee sinne: kevään ensimmäiset kärpäset täytyy saada kiinni.

Parveke on nyt sellainen, että sieltä ei pääse putoamaan vahingossakaan.Yleensä kun kissat istuvat, niiden molemmat takajalat ovat piilossa kehon alla. Hempalla kuitenkin oikea takajalka tulee viistosti esiin. Pieni vika ei tunnu häiritsevän.

– Hemppa elää ja nauttii elämästään. On hyvin aktiivinen mainio tapaus. Pistää koirat ojennukseen ja toimii vahtina, kertoo Päivimaria Seppänen.

Vanha vamma kuitenkin vaatii edelleen hoitoa.

– Kissa on käynyt aina välillä fysioterapeutilla ja nyt käytin ortopedillä. Polvessa on paha nivelrikko, kertoo Päivimaria Seppänen.

Seppänen kertoo, että kerran kuukaudessa kissa saa pistoksena nivelapuainetta. Lisäksi fysioterapeutti hieroo silloin tällöin kissan lihaksia, että jalka pysyy kivuttomina.

Vanu-kissa – söi pääsiäiskoristeen ja päätyi leikkaukseen

Vanu toipuu leikkauksesta. Sanna Behm-Hänninen

Viime pääsiäisenä Sanna Behm-Hännisen kotona Imatralla pääsiäiskoristeet loivat mukavan kevättunnelman. Edessä piti olla rauhallinen pääsiäiäisaika pitkine vapaapäivineen.

Lankalauantai-iltana perheen 1-vuotias kissa, norjalainen metsäkissa Vanu oli löytänyt mielestään hyvin mielenkiintoisen pääsiäiskoristeen. Se oli kankainen pääsiäispupu, jonka jalat oli tehty helmistä.

Seuraavana aamuna kissa ei ollut entisensä. Ruoka eikä juoma maistunut, ja kissa oli muutenkin vetäytyvä ja kipeän oloinen. Vanu oli purrut pääsiäispupun jalan irti ja nielaissut siinä olevan melko ison helmen. Se oli päätynyt Vanun mahaan, eikä tullut pois.

– Soitimme päivystävälle eläinlääkärille. Hän neuvoi antamaan kissalle apteekista saatavaa parafiiniöljyä, jonka avulla helmi voisi tulla ulos luonnollista tietä, kertoo imatralainen Sanna Behm-Hänninen.

Helmeä ei näkynyt, ja kissa muuttui todella voipuneeksi. Se vetäytyi piiloon sairastamaan, eikä edelleenkään suostunut syömään tai juomaan.

Pääsiäisen takia lähiseudulla ei päivystävän eläinlääkärin lisäksi ollut muita eläinlääkäreitä tavoitettavissa. Kissalle yritettiin ruiskun avulla antaa nestettä suoraan suuhun, että kissa ei kokonaan kuivuisi. Eläinlääkärin vastaanotolle pääsisi vasta tiistaina.

Kissa oli kuin pehmolelu siinä vaiheessa. Sanna Behm-Hänninen

– Hätä alkoi olla suuri, kun ei tiennyt, selviääkö kissa tiistaihin saakka. Entä jos tiistaina ei enää ole mitään tehtävissä, jos helmi on jäänyt suolistoon kuolioon? tuskaili Sanna Behm-Hänninen.

Vihdoin koitti tiistaiaamu, ja Vanu-kissa pääsi eläinlääkäriin.

– Vanu oli todella uupunut, eikä edes jaksanut yhtään laittaa eläinlääkärille vastaan. Kissa oli kuin pehmolelu siinä vaiheessa, kertoo Sanna Behm-Hänninen.

Kissalta otettiin verikokeet ja röntgenkuva. Se paljasti, että helmi todella on mahassa. Eläinlääkäri kertoi heti, ettei helmi olisi sieltä mitenkään tullut itsestään pois. Se oli juuri sopivasti liian iso. Helmi oli pakko leikata pois mahasta.

– On siinä ollut kissalla nieleminen. Se helmi oli niin iso, ettei mitkään ruokanappulatkaan ole niin isoja. Mikä ihme päähänpisto on kissalle tullut, pohtii Sanna Behm-Hänninen.

Behm-Hänninen kertoo, että oli itsestään selvää leikata helmi pois mahasta. Lopettaminen ei käynyt mielessäkään, varsinkin kun eläinlääkärin mukaan helmi saadaan pois ja mitä todennäköisimmin kissa paranee entiselleen.

Kaikkiaan eläinlääkärillä käynti verikokeineen ja leikkauksineen kesti puolisentoista tuntia. Leikkauksen kustannuksista 65 prosenttia maksoi kissavakuutus, mutta itsekin piti vielä maksaa noin 200 euroa.

Nyt Vanulla on taas kaikki hyvin. Sanna Behm-Hänninen

Edessä oli vielä toipuminen. Myös leikkausarvet piti suojata, ettei kissa pääsisi niitä repimään irti. Sanna Behm-Hänninen ei halunnut tehdä kaulaan tötteröä, joka estäisi kissan raapimasta arpia. Sen sijaan hän tuunasi vanhasta T-paidasta sukkapuvun mahan ympärille.

– Etutassut ja takatassut paidasta läpi ja hännälle reikä. Ei tarvinnut kävellä pönttö päässä, naurahtaa Behm-Hänninen.

Leikkauksesta on nyt aikaa reilut kaksi viikkoa. Kymmenen päivää operaation jälkeen poistettiin tikit.

Vanu on jo parin päivän ajan ollut entisellään. Leikki maistuu, ruoka maistuu ja temmellykset perheen toisen kissan kanssa ovat jälleen päässeet vauhtiin.

Sanna Behm-Hänninen tuskailee, miten hankala on pyhien aikana saada eläintä lääkärin hoitoon. Päivystävä eläinlääkäri vastaa puhelimeen, mutta muuta kuin puhelinapua ei pikkukaupungissa oikein tahdo saada.

– Vahingosta viisastuneena olen nyt kyllä selvittänyt, mitä tehdä, jos pyhänä sattuu jotain. Yleensähän kaikki sattuu pyhänä, tuumii Sanna Behm-Hänninen.

Elli-koira – hirvi talloi ajokoiran kylkiluut murskaksi

Ellin silmään piiloutui puolukanlehti, joka melkein sokeutti eläimen. Silla Saalasti

Silla Saalasti on innokas koiraihminen. Hän käyttää koiriaan ajokoirakokeissa ja näyttelyissä. Lisäksi hän järjestää ja tuomaroi metsästyskoirakokeita. Omalla pihalla pyörii kuusi koiraa.

– Eläinlääkäri on tuttu vieras täällä. Meidän koirat ovat metsästyskoiria, joten kyllähän niille sattuu vaikka ja mitä, naurahtaa Silla Saalasti.

Yksi Silla Saalastin koirista on harmaa norjanhirvikoira, 4-vuotias Elli. Viime syksynä Ellin silmä alkoi oudosti rähmiä.

– Me aina varsinkin syksyisin ulkoilun jälkeen huuhdotaan koirien silmät, kun niihin kerääntyy roskaa ja heinää. Ellin silmiä myös huuhdottiin, mutta silmä vain vuoti ja lopulta alkoi rähmiä.

Eläinlääkäri tutki silmää. Silmästä löytyi pieni haava, joka oli saattanut tulla vaikka jonkun risun osumisesta silmään. Edessä oli viikon antibioottikuuri.

Silmä ei kuitenkaan parantunut, vaan rähmiminen vain yltyi. Huoli alkoi olla kova, koska rähmiminen saattaa pahimmassa tapauksessa aiheuttaa jopa silmän sokeutumisen, jos sitä ei hoideta.

– Eläinlääkäri oli sitä mieltä, että nyt eläin täytyy rauhoittaa ja silmä pitää tutkia perusteellisesti. Siellä on joku vika, koska muuten sen olisi pitänyt antibiootilla parantua, kertoo Silla Saalasti.

Lopulta koiran silmän vilkkuluomen takaa löytyi puolukanlehti. Se oli hangannut koko ajan koiran silmää.

– Se oli niin piilossa, että se piti kaivamalla kaivaa sieltä pois.

Kun puolukanlehti saatiin pois, oli koiran silmä kolmen päivän kuluessa kunnossa, ja Elli oli valmiina hirvimetsälle. Se hirvireissu oli kuitenkin viedä Elliltä hengen.

Elli-koira on erityisen taitava etsimään haavoittuneita hirviä. Siksi se laitettiin haavoittuneen vasan perään viime marraskuussa.

Aina on riski, saako koiran elävänä takaisin vai ei. Silla Saalasti

Elli löysi vasan ja sen emän. Joskus hirvi saattaa antaa koiran haukkua vieressään kaikessa rauhassa ja onpa nähty tilanteita, joissa hirvi ikään kuin alkaa leikkiä koiran kanssa. Tämä hirvi oli kuitenkin toista maata.

– Hirven vasa ei ollut terve ja se käveli huonosti. Niinpä hirviemä alkoi voimakkaasti puolustaa vasaa ja alkoi talloa Elli-koiraa. Sieltä kuului kamala huuto, ja me olimme varmoja, että nyt se koira on hengiltä, muistelee Silla Saalasti.

Ei ole tavatonta, että hirvi tappaa metsästyskoiran. Silla Saalasti tietää lähialueelta kolme tapausta viime talven ajalta, joissa hirvi on tallonut koiran hengiltä.

– Metsäkoirien omistajat tietävät, että aina on riski, saako koiran elävänä takaisin vai ei.

Elli onneksi säilyi hengissä. Hirvi talloi koiraa niin pahasti, että koiran jalka kipeytyi ja siltä katkesi useita kylkiluita ja edessä oli pitkä lepo. Kylkiluut paranevat itsekseen, mutta aikaa paranemiseen kuluu.

Sen verran pahasti Elli pelästyi, ettei enää ole suostunut lähtemään metsälle. Nyt Silla Saalasti toivoo, että Elli unohtaisi tallomisen kesän aikana ja olisi syksyllä taas halukas hirvijahtiin.

Silla Saalastin Puhti-koira päätyi suoraan metsäreissulta eläinlääkäriin tikattavaksi. Silla Saalasti

Vaikka eläinlääkäri on tullut savitaipalelaiselle kuuden metsästyskoiran omistajalle Silla Saalastille tutuksi, on hän usein joutunut pohtimaan, milloin eläin olisi parasta lopettaa.

– Se on aina vaikea päätös omistajalle. Sitten eläinlääkärin kanssa yhdessä pohditaan, mikä on eläimen kannalta parasta, kertoo kokemuksistaan Silla Saalasti.

Metsästyskoirat eivät Saalastin mukaan ole sellaisia, että ne tykkäisivät olla sisällä sohvalla makaamassa.

– Pitää itse arvioida, onko enää koiran elämää, jos se jää rammaksi tai sille jää joku vaiva, eikä se pysty enää ikinä työskentelemään. Metsästystyöskentely on rankkaa ja koiran pitää olla kunnossa, kertoo Saalasti.

Omistaja päättää hoidon

Lain mukaan kotieläin on esine, joten eläimen omistaja päättää sen hoidosta. Hän voi samalla tavalla myös päättää esimerkiksi eläimen lopettamisesta. Toisaalta eläimestä täytyy pitää hyvää huolta. Sen määrää muun muassa eläinsuojelulaki.

Lemmikkieläin on usein omistajalleen hyvin rakas. Siitä on myös voitu maksaa huomattava summa rahaa.

Mutta kun eläin on hyvin sairas, ei sen hoito välttämättä enää ole järkevää. Siitä huolimatta osa lemmikkieläimien omistajista haluaa lisää hoitoja ja voi vastustaa eläinlääkärin suosittelemaa eutanasiaa. Helsingin yliopistollisen pieneläinsairaalan johtava eläinlääkäri Katariina Thomson kertoo, että aina pitää muistaa myös eläimen etu.

– Sellaisessa tilanteessa, jossa ei ole enää eläimen edun mukaista lähteä hoitamaan tai ennuste on toivoton, voi eläinlääkäri tehdä lopettamispäätöksen eläinsuojelulain nojalla. Tällaisia tapauksia on silloin tällöin. Lopettamispäätöksen tekee virallisesti virkaeläinlääkäri, kertoo Thomson.

Thomsonin mukaan suurin osa omistajista suostuu eläimen lopettamiseen, kun eläinlääkäri sitä suosittaa. Tosin toisinaan asiasta pitää eläimen omistajan kanssa keskustella tavallista pitempään ja perusteellisemmin.

– Eläin on omistajalle hyvin tärkeä, eikä omistaja ehkä pysty suhtautumaan asiaan enää objektiivisesti. Vielä jos eläimessä on muutos tapahtunut hitaasti, ei omistaja välttämättä havaitse, miten huonossa kunnossa eläin todellisuudessa onkaan.

Katariina Thomson muistuttaa, että kaikille eläin ei suinkaan ole maailman tärkein asia. Esimerkiksi maaseudulla tavallinen maatiaiskissa saattaa helpostikin päästä päiviltään, kun hiirien metsästys ei enää suju.

Elena Haltsonen hieroo Robben jalkoja useita kertoja päivässä. Tommi Parkkinen / Yle

Mikä on eläimen kannalta parasta?

Sairas kissa tai koira ei välttämättä kovin selkeästi osoita olevansa sairas saatikka hoidon tarpeessa. Sairaus paljastuu, kun eläimen omistaja havaitsee lemmikissään normaalista poikkeavaa käytöstä. Eläinlääkärin tehtäväksi jää todeta vamma ja antaa tarvittava hoito.

Helsingin yliopistollisen eläinsairaalan johtavan eläinlääkärin Katariina Thomsonin mukaan eläinlääkärin työmoraali on korkea. Elänlääkärit pyrkivät poistamaan kipua ja kärsimyksiä sekä parantamaan sen, mitä parannettavissa on. Tekniikan kehittyminen on tuonut markkinoille useita hoitomenetelmiä ja tutkimusmenetelmiä, joita ei aikoinaan pystytty kuvittelemaan. Yksi tällaisista on koiran lonkkaproteesileikkaus.

– Jos jalkaa ei leikata, on koiralla jatkuvia kipuja ja särkyjä. Kun leikkaus on tehty, pystyy koira elämään normaalia koiran elämää ilman kipuja. Mutta onhan se suuri taloudellinen satsaus. Kaikki eivät pysty tai halua laittaa 5 000 euroa proteesileikkaukseen, vaikka se toisi koiralle hyvää elämää.

Katso videolta, miten welsh corgi cardigan Robbe selvisi isosta selkäleikkauksesta.

Kaikkia vaivoja ei luonnollisestikaan voida parantaa. Lääkkeillä eläinlääkäri voi yrittää estää taudin etenemisen, mutta lemmikin elämänlaatu ei välttämättä ole hyvä.

– Siinä vaiheessa tulee se eettinen pohdinta, onko eläimen hyvinvoinnin kannalta oikein jatkaa hoitoa vai ei.

Tällaista pohdintaa on Helsingin yliopistollisen pieneläinsairaalan johtava eläinlääkäri Katariina Thomson joutunut käymään myös oman vinttikoiransa kohdalla. Koiralle tuli luusyöpä, ja piti pohtia, amputoidaanko jalka.

– Päädyin siihen, että amputoidaan. Koira oli luonteeltaan sporttinen ja tiesin, että se tulee siitä hyvin toipumaan. Koira pärjäsi oikein hyvin kolmella jalalla, kertoo Thomson.

Helsingin yliopistollisen pieneläinsairaalan johtava eläinlääkäri Katariina Thomson. Annvi Gardberg / Yle

2 000 euroa kipuraja

Ihmiset ovat nykyään valmiimpia maksamaan lemmikkieläintensä hoidosta entistä enemmän. Helsingin yliopistollisen eläinsairaalan johtajan Jussi Anttilan mukaan vielä kymmenen vuotta sitten 1 000 euroa oli se raja, jota enemmän harva halusi hoidosta maksaa. Nyt Anttila kertoo kipurajan olevan noin 2 000 euroa.

– Tosin viime vuonna, että suurin meidän lasku oli yli 10 000 euroa. Siihen liittyi muun muassa eläimen leikkausta ja tehohoitoa, kertoo Anttila.

Eläinlääkärikustannukset nousevat erityisesti siksi, että eläinlääketiede kehittyy ja eläimille pystytään nykyään tekemään isompia operaatioita ja vaativimpia hoitoja kuin ennen. Toisaalta erityisesti viiden viime vuoden aikana eläinvakuutukset ovat yleistyneet, jolloin kynnys ottaa kallis hoito on madaltunut. Lisäksi useat klinikat tarjoavat osamaksua. Silloin on helpompi ottaa eläimelle kolmen tuhannen euron hoito, kun rahaa ei tarvitse heti pankkitililtä löytyä.

– Lemmikistä on tullut vahvemmin perheenjäseniä, ja sairas eläin halutaan hoitaa kuntoon. Mutta kääntöpuoli on tietysti se, että kaikilla ihmisillä ei ole varaa hoidattaa lemmikkiään, vaikka haluaisivat, pohtii Helsingin yliopistollisen eläinsairaalan johtaja Jussi Anttila.