Pikaviestipalvelu piippaa. Olen saanut taas viestin Syyriasta.

Olen yllättynyt. Viime kuukausina olen tavoitellut useampia Syyrian-matkaajia, mutta yleensä keskustelu katkeaa alkuunsa.

Kantasuomalaisen Jonin bongasin ensimmäisen kerran syyskuussa. Ajattelin hänen olevan yksinäinen Isis-symppari, ei vielä toiminnan asteella. En tiennyt silloin, että hän teki juuri lähtöä Syyriaan.

Takana on nyt melkein viisi kuukautta Isisin riveissä. Tai niin hän itse väittää. Sataprosenttista varmuutta emme voi saada.

Syystä tai toisesta hän suostuu jatkamaan chattailua. Keskustelemme harvakseltaan kolmen päivän ajan.

Nuori mies ei varsinaisesti piilottele olevansa Suomesta. Hänen taistelijanimeensä sisältyvät sanat ”al Finlandi”. Twitterissä hän kirjoittaa englanniksi, mutta joskus myös suomeksi:

”Epäjumaluudet kuten siniristilippu ja eduskuntatalo ovat jääneet taakseni. Ikuisesti, in shaa Allah.”

Jonin taustoista piirtyy kuva epävarmasta ja epäsosiaalisesta nuoresta, jolla ei ole juurikaan ystäviä. Hän sanoo sen itsekin suljetulla nettifoorumilla:

”Olen yksinäinen tyyppi, joka istuu koneella kaiket päivät.”

Hän kirjoittaa nettikavereilleen, että ennen Allahin tuloa elämäänsä hän oli vaarassa tulla sellaiseksi, jolla ei ole mitään syytä elää.

Nyt hän on jotakin. Mujahid in the blessed land of Sham. Kun Twitter sulkee Jonin tilin, joukko Isis-kavereita levittää heti uutta tunnusta.

”Please support our brother al Finlandi.”

Hän ei tunne alueella muita suomalaisia. Vain etäisesti yhden somalitaustaisen, johon Joni törmäsi Syyriaan saavuttuaan. Hän hengailee enimmäkseen englantia puhuvissa porukoissa.

”Neljän kuukauden jälkeen olen kadottanut suomalaisen aksenttini ja minulla on brittiaksentti”, hän päivittelee Twitterissä.

Mutta eipä hän tuntenut suomalaisia aiemminkaan. Joni on todellinen yksinäinen susi, joka oli hädin tuskin puhunut muslimille Suomessa. Maan hänen mukaansa ”ainoa” moskeijakin oli kaukana pääkaupunkiseudulla.

Keväällä 2014 Joni tunnusti nettikavereilleen käytyään Helsingissä, että oli nähnyt kadulla ”muslimin näköisiä ihmisiä”, mutta ei uskaltanut puhutella heitä.

Myös muita nettituttuja on päätynyt Syyriaan.

”Olen hämmästynyt kuinka monta veljeä voin nyt tavata uudelleen ja nähdä heidän menevän samaan suuntaan kuin minä. Alhamdulillah”, hän iloitsee Twitterissä.

Lähtökaveri, latvialainen nettiystävä, on ainakin tammikuussa edelleen Jonin seurassa. Tuolloin Joni ilmoittaa sijainnikseen Hama-Homsin Syyriassa.

Aiemmin hän näyttää liikkuneen ainakin Raqqassa ja aavikolla, ilmeisesti koulutusleirillä. Kerran ilmaisku osui aivan lähelle Jonia.

Joni kuitenkin kehottaa siskoja ja veljiä tulemaan kalifaattiin.

”Turkin rajavartijat katsoivat meitä kuin turisteja”, hän kertaa Twitterissä kokemuksiaan.

Täysin mutkatonta ei elo siunatussa Shamissa ole. Arabian kieli tuntuu hankalalta ja omaa paikkaa pitää hakea.

”Vaikka pääsin islamilaiseen valtioon ja minusta tuli taistelija, olen silti prosessissa löytääkseni itselleni oikean paikan sen sisällä”,hän avautuu Twitterissä helmikuun alussa.

Minulle hän vakuuttaa, etteivät länsimaiset mujahidit ole alempaa kastia.

Jonin ympärillä monet tuntuvat menevän naimisiin. Hän tiedottaa Twitterissä, että uusien mujahidien on odotettava puoli vuotta ennen avioitumistaan, jottei mahdollinen karkuri jätä vaimoaan ja lapsiaan.

Suojelupoliisi ei Jonin mukaan ole ollut häneen yhteydessä.

Mitä mieltä Joni on Suomeen palaavista?

Vastausta ei kuulu vuorokauteen.

Ovatko he mielestäsi luovuttajia? yritän uudelleen. Kännykkä piippaa.

Se on viimeinen viesti, jonka häneltä saan.

Jonin nimi on muutettu.