Ympäristöministeriön kansliapäällikkö, Hannele Pokka kertoo Iltalehden haastattelussa ja tuoreessa kirjassaan Talvivaaran sisäpiirissä (Otava 2019), kuka Talvivaaraa hoitaneista ministereistä paneutui työhönsä, kenen toiminta nolotti ja kuka pelkäsi, että lika tarttuu.

Hannele Pokka tunsi olonsa vaivaantuneeksi pääministeri Stubbin Talvivaara-hehkutuksesta. Inka Soveri / IL

Yli kahdeksan vuoden aikana lukuisat ministerit, kuten pääministerit Jyrki Katainen (kok), Alexander Stubb (kok) ja Juha Sipilä (kesk), sekä ympäristöministerit, Ville Niinistö (vihr), Sanni Grahn-Laasonen (kok) ja elinkeinoministerit Jan Vapaavuori (kok) sekä Olli Rehn (kesk) joutuivat työssään kohtaamaan Talvivaaran kaivoksen kriisin.

Ympäristöministeriön kansliapäällikkö, entinen maaherra ja keskustaministeri Hannele Pokka kertoo tiistaina julkaistussa kirjassaan, että joku voi ajatella, että hallituksen päätökset ovat aina huolellisesti suunniteltuja, mutta Talvivaaran kohdalla hallituksen oli monta kertaa pakko improvisoida, tai sopeutua siihen, mitä oli tapahtunut.

Pokka nostaa Talvivaaran yli kahdeksan vuotta kestäneestä kaivosdraamasta esille muutaman ministerin, jotka olivat hänen mukaansa niin ammattitaitoisia, että virkamiesten oli "ilo palvella" heitä. Nämä ministerit olivat Ville Niinistö ja Jan Vapaavuori.

–Niinistö ja Vapaavuori ottivat vetovastuuta ja perehtyivät asiaan hyvin, vaikka ovat ihmisinä ihan erilaisia, ja molemmat halusivat hoitaa kaivoksen asiat kuntoon, mutta kumpikaan ei sitten lopulta onnistunut, eli kriisi jatkui vaikka tahtoa heillä oli.

Tarmokas tietäjä

Jo ensimmäisenä päivänä ympäristöministeriksi Kataisen hallitukseen valittu vihreiden puheenjohtaja Niinistö teki Pokan mukaan ministeriön virkamiehille selväksi, että hän tuntee ympäristöasiat.

Kansliapäällikön mukaan tämä pitikin paikkansa, sillä Niinistö otti asioista selvää ja hänellä oli perustellut linjaukset kantoihinsa. Niinistö osasi myös asettaa asiat tärkeysjärjestykseen, mutta toisaalta hän ei lainkaan pitänyt kynttiläänsä vakan alla ja halusi sanoa aina viimeisen sanan.

Talvivaara-kriisin aikana Niinistöstä tuli kaivoksella vihattu mies, kun vaati yhtiötä uhkausten saattelemana noudattamaan ympäristölupien normeja. Lisäksi hän halusi tehostaa kaivoksen valvontaa.

Pokan mukaan kaivoksella politikoiva Niinistö rikkoi myös politiikan pöytätapoja, kun hän yritti siirtää kiusallisessa kaivosasiassa omaa vastuutaan edeltäjilleen.

Pelätty paneutuja

Jan Vapaavuori tuli Kataisen hallituksen elinkeinoministeri marraskuussa vuonna 2012 Jyri Häkämiehen siirryttyä Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtajaksi.

Pokka kertoo kirjassa, kuinka virkamiesten kauhuksi Vapaavuoren tarmo ottaa asioista perusteellisesti selvää oli loputon. Hän vaati jatkuvasti selvityksiä ja lisätietoja. Pokan mukaan Vapaavuori opetteli Talvivaarasta kaiken ja vaati myös alaisiltaan keskivertoa enemmän, ja jos ministeri ei ollut tyytyväinen, kenelläkään ei ollut mukava olla.

–Loppuaikoina ministeri olisi voinut briiffata virkamiehet, sillä niin hyvin hän oli paneutunut asioihin, Pokka kertoo.

Mokaileva Stubb

Kataisen siirryttyä Brysseliin pääministerin pestiä hoiti Alexander Stubb, jonka mielenosoittajien kanssa otetuilla selfie-kuvilla höystetty vierailu Talvivaaraan marraskuussa 2014 ei Pokan mielestä ollut onnistunut.

”Pääministerin kaikesta hehkutuksesta tunsi olonsa vaivaantuneeksi. Uskon myös Vapaavuoren olleen, sillä hän sentään tiesi, millaisessa tilassa Talvivaara oli. Vähän nolotti. Tuntui, että tällä käynnillä tärkeintä oli hyvä meininki”, Pokka kuvaa kirjassaan.

Kansliapäällikön mukaan Stubbin tviitti - ”Kiitos Talvivaara”- närkästytti Talvivaaran vastustajat, ja lukuisat kommentoijat muistuttivat kaivoksen aiheuttamista ympäristöongelmista ja konkurssista, jonka jälkihoito oli jäämässä veronmaksajien kustannettavaksi.

Lika tarttuu

Pokan mukaan ympäristöministeriön virkamiehet googlailivat syyskuussa 2014 ympäristöministeriksi valittua kokoomuksen Sanni Grahn-Laasosta, ja ministeriössä pohdittiin, pitääkö uusi pomo ottaa tosissaan vai jäädäänkö odottamaan, että keväällä pidettyjen vaalien jälkeen tulee uusi ministeri.

Kansliapäällikön kirjan mukaan nuorta ministeriä eivät miellyttäneet huonot uutiset ympäristöasioista, koska hän ajatteli, että huono uutinen tarttuisi samalla häneen: ”Eduskunnan torstain kyselytunti on Sannin painajainen, koska siellä saatetaan kysyä Talvivaarasta, ja Talvivaara on maksimaalisen huono uutinen”, Pokka kirjoittaa.

Pokka kertoo, että Grahn-Laasonen halusi, että kysymyksiin annetaan mahdollisimman tiivis, "kolmen pointin vastaus", joka aluksi oudoksutti yleensä ”pirun pitkiä” taustapapereita kirjoittaneita virkamiehiä.

”Eduskunnan torstain kyselytunti on Sannin painajainen, koska siellä saatetaan kysyä Talvivaarasta, ja Talvivaara on maksimaalisen huono uutinen”, kirjoittaa Hannele Pokka. Jenni Gästgivar

Keskustan parivaljakko

Pokka kertoo kirjassaan, kuinka keskustan parivaljakko, Juha Sipilä ja Olli Rehn, yllätti ympäristöministeriön pelastamalla vastoinkäymisestä toiseen kulkeneen kaivoksen.

–Olimme varmoja, että talousmiehet, Sipilä ja Rehn, katsovat vaan numeroita ja panevat lapun kaivoksen luukulle, ja lähinnä pohdimme ympäristöministeriössä, että joudummeko me hoitamaan kaivoksen alasajon yksin.

–Kesä 2015 oli yksi avainkohta, kun Sipilän hallitus oli aloittanut, ja TEM:in puolella mietittiin, että kaivos voisi olla hallituksen kärkihanke, Pokka kertoo.

Lopulta kaivos päätettiin ottaa valtion haltuun ja rahoittaa sitä. Pian perustettiin Terrafame ja sen tytäryhtiö Terrafame Mining.

–Varmaan yksi avaintekijä kaivoksen pelastamisessa oli, että he saivat uuden kaivosyhtiön toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi teollisuusneuvos Lauri Ratian,

Pokan mukaan Ratia toi kaivoksen toimintaan "uskottavuutta ja tekemisen meininkiä".