Punaiset teloittivat viisi nuorta miestä Haminanlahden jäällä pääsiäissunnuntaina 1918. Kun koston aika tuli sodan jälkeen, poikansa menettänyt Viktor Ståhlberg esti teloitukset.

Viktor Ståhlbergin poika menetti henkensä punaisten laukauksista.

Ståhlberg oli varoittanut lapsiaan sotkeentumasta sisällissotaan.

Sodan jälkeen Ståhlbergi esti punaisten teloitukset ja tuli teloituspaikalle puolustamaan teloitusuhan alla olleita.

Viktor Ståhlbergin perhettä Reitkallissa kotitalon pihamaalla: Veikko (vas.), Tauno, Aulis, isä Viktor, äiti Maria, Valter. Takana apulainen Lempi Hurskainen (vas.) ja veljesten ainoa aikuiseksi elänyt sisko Tyyne. VEHKAVUORTEN KOTIALBUMI

Sata vuotta vanhaa tarinaa anteeksiannosta on vaalittu suvun muistoissa.

Kevättalvella 1918 Hamina oli punaisten vallassa. Vain kaksi vuotta aiemmin Reitkallin kylään oli perustettu Suomen ensimmäinen maaseudun adventtiseurakunta.

Kiertävä saarnaaja oli pyytänyt lupaa saarnata paikallisen Viktor Ståhlbergin maatilan salissa. tämän myötä Ståhlberg ja hänen perheensä tulivat uskoon.

Viktor Ståhlbergillä oli seitsemän poikaa ja kaksi tytärtä. Viktor varoitti lapsiaan sekaantumasta sisällissotaan. Hän painotti perheelleen, että he eivät ole punaisia eivätkä valkoisia.

- Joka miekkaan tarttuu, se miekkaan hukkuu, hänen kerrotaan siteeranneen Raamattua, kertoo Sakari Vehkavuori.

Viktor Ståhlberg on Vehkavuoren isoisoisä. Vehkavuori itse on kuullut sota-ajan kertomukset omalta isältään, jolle isoisä Viktor vielä eläessään kertoi tapahtumista.

Tarina sai alkunsa, kun huolimatta isän varoituksista, Viktorin 20-vuotias poika Väinö Ståhlberg päätti viiden muun nuorukaisen kanssa liittyä valkoisiin.

Öinen matka

Pohjoisen reitit Mikkelin suuntaan oli suljettu ja niitä vartioitiin tiukasti. Ainoa vaihtoehto Reitkallin ja Husulan kylästä koostuneella nuorukaisten ryhmällä oli suunnata kohti Suomenlahden edustalla sijaitsevaa Lavansaarta, sillä valkoisilla oli rintama saaristossa.

Matkaan lähdettiin pääsiäislauantain ja sunnuntain välisenä yönä. Nuorukaisten matka katkesi nopeasti, sillä jäällä odotti vastassa kaksi aseistettua punakaartilaista.

Kävi ilmi, että Väinö Ståhlbergiin rakastunut palvelustyttö oli ilmiantanut nuoret miehet kaupanhoitajalle, joka ilmoitti asiasta punakaartin päämajaan Haminassa.

- Motiivista on kaksi versiota kulkenut suvussa: ensimmäisen mukaan palvelustyttö teki sen kiusallaan, kun ei saanut vastarakkautta. Toisen mukaan hän yritti säästää pojan hengen, jotta tämä ei liittyisi valkoisiin ja menehtyisi rintamalla, Sakari Vehkavuori kertoo.

Nuoret miehet vietiin kuulusteltavaksi Haminaan, jossa oli punaisten esikunta. Pääsiäissunnuntaina heille ilmoitettiin, että heidät siirrettäisiin tutkittavaksi Kotkaan.

- Suvun perimätietona on kerrottu, että Väinö Ståhlberg olisi sellissä sanonut kavereilleen tehneensä väärin, kun ei totellut isän neuvoa ja pyytänyt Jumalalta anteeksi tekoaan.

Nuoret lastattiin rekeen, joka lähti kuljettamaan vankeja. Haminanlahdella Lakulahden kohdalla odotti lisää punaisia.

- Paikalla odottaneet punaiset sanoivat, että " mitäs näitä Kotkaan, pistetään avantoon " .

Miehiä oltiin asettamassa riviin ammuttavaksi, kun Väinö Ståhlberg alkoi vastustella. Punakaartilainen tarttui häntä hihasta ja ampui hänet siihen paikkaan.

Jäällä ammuttujen nuorten kuolinilmoitus julkaistiin Haminan Lehdessä heinäkuussa 1918. KANSALLISARKISTO

Kolme muuta ammuttiin yhteislaukauksella ja kaksi lähti pakoon. Yksi pakoon lähteneistä, ryhmän nuorin 16-vuotias poika sai osuman käsivarteensa ja teeskenteli kuollutta punakaartilaisen tarkastaessa tilannetta.

Punaisten lähdettyä jahtaamaan toista karannutta 16-vuotias pääsi pakenemaan läheiseen metsään ja sitä kautta maataloon. Maatalossa nuorukainen puettiin naisten vaatteisiin ja maatalon isäntä toimitti hänet sairaalaan naisten osastolle saamaan hoitoa.

Ammutut viisi nuorta miestä riisuttiin vaatteista ja tavaroista ja upotettiin sen jälkeen avantoon.

Esti koston

Kun sisällissota oli päättynyt, poikansa Haminanlahden jäällä menettäneelle Viktor Ståhlbergille tultiin kertomaan, että eräässä mäenrinteessä teloitetaan kymmenen punaista kostoksi hänen poikansa Väinön hengestä.

Välittömästi Viktor Ståhlberg lähti rinteelle Raamattu kädessään. Teloituspaikalla hänen kerrotaan sanoneen, että " nyt tämä verenvuodatus saa loppua, yhtäkään punaista ette tapa minun poikani hengestä " .

Viktorin sanojen takia teloitus peruttiin.

- Kerrotaan, että teloitettavien joukossa olisi ollut kylän sepän kaksi poikaa. Kun heidän henkensä säästyivät, seppä alkoi perehtyä Raamattuun ja liittyi myöhemmin adventtiseurakuntaan, Vehkavuori kertoo.

Tarina kostonkierteen katkaisemisesta ei ole kulkenut pelkästään Vehkavuorten suvussa. Haminan vuoden 1918 tapahtumiin perehtynyt tietokirjailija Olli Korjus kertoo myös omassa kirjassaan käsitelleensä Ståhlbergien tapausta.

- Tämä oli hyvin merkittävä tapahtuma ja siitä puhuttiin paljon. Asianomaisia myös kuulusteltiin valtiorikosoikeudessa, Korjus kuvailee.

Juttu jatkuu kuvan jälkeen

Korjuksen mukaan tiedot tapahtumasta ovat luonnollisesti kulkeneet muistitietona, mutta se on kirjattu moniin lähteisiin.

- Tämä oli poikkeuksellinen tapahtuma, koska hän puolusti näitä poikansa murhaajia. Hän halusi olla puolueeton ja toimi omalta uskonnolliselta pohjaltaan.

Korjus myös vahvistaa, että tuolloin valkoisilla oli tavoite, että jokaista tapettua valkoista kohtaan piti ampua kymmenen punaista.

Sakari Vehkavuori kertoo, että suku on löytänyt tietoa tapahtuneesta muun muassa jäältä paenneen nuorukaisen sukulaisen tekemästä kirjasta, joka ilmestyi pari vuotta sitten. Viiden nuoren kuolinilmoituksen he löysivät heinäkuussa 1918 ilmestyneestä Haminan Lehdestä, joka on arkistoitu Kansalliskirjastoon.

Kuolinilmoituksessa nuorten kerrotaan olleen matkalla Lavansaaren suojeluskuntaan, kun punaiset surmasivat heidät 1. huhtikuuta 1918 Haminanlahdella. Ilmoituksen mukaan nuorten ruumiita ei ollut vielä löydetty.

Vehkavuori kertoo, että tarinaa anteeksiannosta on vaalittu suvussa hartaasti. Vehkavuori uskoo isoisoisänsä olleen onnellinen saatuaan pelastettua teloitettavien henget.

- Tämä on ollut huikea muistutus anteeksiannosta ja sovinnosta. Mietin itsekseni, kuinka nopeasti hän kykeni antamaan anteeksi poikansa kuoleman. Pystyikö hän todella antamaan muutamassa kuukaudessa anteeksi näin ison asian vai oliko se periaate hänellä vain niin voimakas, Sakari Vehkavuori pohtii.

Suvun tarinan lisäksi myös uskonnollisuus on siirtynyt jälkipolville. Myös Vehkavuori itse toimii adventtiseurakunnan pastorina Helsingissä.

- Sillä on ollut aika merkittävä vaikutus meidän suvussa, Vehkavuori naurahtaa.