Miltä tuntuisi lehtijutun lukijana ajatus siitä, että teksti ei olekaan mennyt toimituksen faktantarkastuksen kautta? Tai että jutun kirjoittaja ei olekaan hän joka sellaiseksi on merkitty, vaan haastateltava on naputellut tekstin ihan kirjaimellisesti itse, kääntänyt tosiasiat mieleisekseen ja määrännyt vielä näkökulmankin, miten asiat pitää esittää?

Tällainen oli varmaan ihan yleistä Neuvostoliiton aikaisessa Pravdassa, mutta suomalaisessa journalismissa se on nykyään ehdottomasti alan sääntöjen vastaista.

Journalistin ohjeissa korostetaan, että lukijaa ei saa huijata. Päätösvaltaa jutun sisällöstä ei ikinä saa antaa jollekin toimituksen ulkopuoliselle ihmiselle, yritykselle tai yhteisölle.

Yksi ryhmä, joka ei tätä tunnu ymmärtävän, on niin sanotut rokotekriittiset eli rokotuksia ja rokotteita vastustavat ihmiset.

Tämä ruotsinkieliseltä Pohjanmaalta levinnyt hurmosliike toimii kuin mikä tahansa uskonnollinen lahko: se vaatii, että siitä julkaistaan vain ja ainoastaan heidän jumalansa tai tämän valtuuttaman edustajan tarkastamaa tietoa.

Tolkun Henkilö sai äskettäin tarjouksen. Liikkeen johtohahmoihin kuuluva ihminen olisi suostunut haastateltavaksi, kertomaan totuuden Pohjanmaan tuhkarokkoepidemiasta, rokotteista ja lääkeyhtiöiden salaliitoista joilla suomalaisia orjuutetaan vaarallisiin lääketieteellisiin kokeisiin.

Haastattelulla oli muutamia ehtoja.

Kirjoitan itse omat faktani

Haastateltava ilmoitti, että hän haluaa kirjoittaa itse jutun otsikon, ingressin ja kuvatekstit. Lisäksi hän halusi oikeuden hyväksyä tai hylätä jutussa käytettävät, toimituksen tekemät sanamuodot ja näkökulmat.

Olen tehnyt toimitustyötä 1980-luvun lopulta asti, eivätkä edes härskeimmät lama-ajan talousrikolliset tai ketkut poliitikot ole kehdanneet pyytää noin suoraan toimitusta kirjoittamaan vain heille mieleistään tekstiä. Puhumattakaan siitä, että joku olisi ilmoittanut kirjoittavansa olennaiset osat jutusta itse.

Syynä rokotusvastustajien erikoisiin pyyntöihin oli kuulemma mediasta saadut ”huonot kokemukset”. Kun katsoo tästä aiheesta tehtyjä juttuja, huomaa että useimmissa media oli toiminut juuri niin kuin sen pitääkin.

Media on tarkistanut ihmisten terveyttä, lääkesalaliittoja ja ihmeparantumisia koskevat väitteet ja etsinyt faktoja, jotka vahvistaisivat haastateltavien sanomaa. Useimmiten niitä ei ole löytynyt, eli haastateltava on puhunut asioita jotka nykyaikainen tiede on pystynyt kiistattomasti kumoamaan.

Tälle on kansanomainen nimityskin: haastateltavien puheissa on ollut suoraa humpuukia, huuhaata, taikauskoa ja puoskarointia. Jos sen paljastaminen on tuonut haastateltaville ”huonoja kokemuksia”, jokainen voi itse päätellä mistä tämä kertoo.

Anna rahaa ”vahingonkorvauksena”

Ai niin, rokotuskriittiset kansanvillitsijäthän kertovat usein ajavansa vain pienten lasten parasta, täysin ilman omanvoitonpyyntöä, rahanahneita lääkeyhtiöitä vastaan.

Tästä huolimatta raha näyttäisi kuitenkin kelpaavan, sillä haastattelutarjouksessa oli ihan euromääräinen sopimusvaatimus.

Jos lehti julkaisee jotain joka on ristiriidassa haastateltavan näkemyksen kanssa, tai sellaista mistä haastateltava ei tykkää, hänelle pitäisi antaa 15000 euron vahingonkorvaus. Rahat eivät menisi millekään ”pelastakaa rokotuslapset”-ryhmälle, vaan yksityishenkilölle.

Ilman neuvotteluita, ilman oikeusriitelyä, suoraan kassasta, pelkästään haastateltavan tahdon perusteella, avoimella valtakirjalla.

Tolkun Henkilö ilmoitti rokotusvastustajalle, ettemme ikinä tee haastatteluita tällaisilla ehdoilla. Tiettävästi moni muukin vastuullinen media päätti samoin, kun juttua tarjottiin heille.

Johonkin tiedotusvälineeseen nämä hahmot kuitenkin joskus päätyvät, sillä vähemmän nirsoja julkaisuja Suomessa riittää.

Seuraavan kerran kun näet rokotevastustajien asiaa ajavia haastatteluja, ne ovat luultavasti syntyneet juuri edelläkuvatuilla reunaehdoilla, ennakkosensuurin kautta.

Ja jos media ei siinä haastattelun yhteydessä kerro sopimistaan ennakkoehdoista, kyse on pahasta kuluttajansuojan taivuttamisesta: lukijaa huijataan ostamaan kritiikittä jonkun ryhmän sanoma.

Kansallisen rokoteohjelman mukainen viikon puujalkalistaus:

Millaista kunniapuheenjohtajuustautia vastaan kepulaiset haluavat rokottaa itsensä?

– Väykkäkouristusta.

Mistä lääkkeestä ahdasmielisimmät kirkonmiehet eivät halua kuulla mitään?

– Naispapilloomarokotteesta.

Mikä tarttuva tauti saa evp-upseerin näkemään Nato-mörköjä kaikkialla?

– Visurirokko ja sampoahtauma.