Kun ne maailman maat, joista IMF:n tietokannassa on dataa, pistetään järjestykseen julkisen sektorin nettovelan suhteen, velkaisin on odotetusti Kreikka. Varakkainkaan ei yllätä, vähiten nettovelkaa suhteessa BKT:een - tai pikemminkin siis eniten nettovarallisuutta - on Norjalla. Mutta arvatkaapa, mikä maa on listalla seitsemäntenä, heti Saudi-Arabian ja Omanin jälkeen.

Sarja omasta mielestäni hienoja käppyröitä siis jatkuu. Tällä kerralla syynä on talouspolitiikan arviointineuvoston tekeillä oleva raportti. Ja kun julkisen sektorin velkaantumistakin pitää neuvoston arvioida, oli mielestäni aiheellista kaivaa uudestaan esiin dataa bruttovelan lisäksi nettovelasta. Alle liimattu kuva perustuu IMF:n Fiscal Monitorin lokakuussa 2015 päivitettyyn tietokantaan,

Suomen julkisen sektorin bruttovelka on tunnetusti juuri ylittämässä EU sääntöjen 60 prosentin rajan. Mutta julkisen velan vastineeksi julkisella sektorilla on melkoinen määrä varallisuutta, pääosin eläkerahastoissa. Suomen julkisen sektorin nettovelka eli bruttovelan ja finanssivarallisuuden erotus oli IMF:n mukaan viime vuoden lopussa negatiivinen noin -50 prosenttia BKT:sta. Jos EU velkarajat olisi kiinnitetty nettovelkaan, ei Suomella olisi julkisen sektorin velkaantumisen kanssa ongelmia pitkään aikaan. Suomen julkisella sektorilla on nettovelkaa vähemmän kuin millään muulla EU-maalla.

EU:n velkarajat on kuitenkin sidottu bruttovelkaan. Ilmeisesti lähinnä, koska varallisuuden arvottaminen voi olla vaikeaa. IMF:n laskelmissakaan finanssivarallisuuteen ei tosin lasketa hankalasti arvotettavia eriä kuten sairaaloita, maanteitä ja puistoja, vaan ainoastaan arvopaperit, jotka olisivat myytävissä ja joilla julkisen sektorin velan voisi periaatteessa kuitata.

Nettovelkaan sidottu velkaraja olisi muutenkin ainakin Suomen kannalta bruttovelkarajaa fiksumpi vaihtoehto. Julkisen sektorin velka kun lasketaan ns. sulautettuna velkana, josta on poistettu eri julkisen sektorin alasektoreitten väliset velat - esimerkiksi valtion velka eläkerahastoille. Niinpä Suomen julkinen bruttovelka tipahtaisi alle velkarajojen jo, jos suomalaiset eläkeyhtiöt vaihtaisivat salkustaan Italian ja muutaman muun valtion obligaatiot Suomen valtion vastaaviin papereihin. Nettovelkaa tällaiset allokaatiomuutokset eivät heilauttaisi.

Ongelmana nettovelkaan sidottujen velkarajojen kanssa olisi, miten velkaraja pitäisi valita. Tosin bruttovelkaa koskevien rajojen perusteleminen on ainakin yhtä vaikeaa.

***

Hiukan lyhyempi versio kolumnista ilmestyi aikaisemmin Kauppalehdessä, mutta Kauppalehden kolumnipalstalle ei sopinut käppyröitä.

Aihealueet: Julkinen talous