Kysyimme viideltä asiantuntijalta, kuinka jyrkkiä käänteitä Suomeen valittava uusi presidentti voi edestään löytää. Ja miten hänen kannattaisi junaa ohjata.

Krim, Ukraina, Syyria. Isis, terrorismi, pakolaiskriisi. Brexit, Trump ja populismi. Pohjois-Korea.

Suomen kuuden vuoden takaisten presidentinvaalien jälkeen maailmassa on tapahtunut paljon. Sauli Niinistön presidenttikausi on paikoin muistuttanut vuoristorataa – tai kummitusjunaa – jossa kaarteen takaa on löytynyt yllätys toisensa jälkeen.

Seuraava presidentti on virassa vuoteen 2024 asti, ja tärkeimmät pelikaverit alkavat olla tiedossa. Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin kausi kestää vuoteen 2021 ja Kiinan presidentin Xi Jinpingin vuoteen 2022.

Saksassa Angela Merkel jatkaa liittokanslerina vuoteen 2021, jos saa koottua hallituksen, joka pysyy koossa. Venäjällä presidentti Vladimir Putinin uskotaan voittavan maaliskuun vaalit ja pysyvän Kremlissä vuoteen 2024.

Sitä, millainen maailmanpoliittinen vuoristoratakierros Suomen presidentillä on tässä porukassa edessään, on hyvin vaikea ennustaa.

Mutta jotain tulevasta kuudesta vuodesta voi sentään sanoa – ainakin niin sanotuista megatrendeistä eli maailmanlaajuisista kehityssuunnista ja niiden taustatekijöistä.

Kysyimme tulevaisuuden, tekoälyn, ikääntymisen ja konfliktien asiantuntijoilta, millaisia terveisiä he presidentille lähettäisivät.

*Kuluneen kuuden vuoden meno *on hätkähdyttänyt myös niitä, jotka pohtivat tulevaisuutta työkseen.

– Kun kaikenlaista on tapahtunut lyhyessä ajassa, niin kyllä mekin olemme olleet aika kauhuissamme. Sellaisia asioita, joita on esitetty vähän niin kuin villeinä kortteina, tapahtuu oikeasti, kertoo ennakointijohtaja Paula Laine itsenäisyyden juhlarahastosta Sitrasta (siirryt toiseen palveluun).

Vuoden 2015 pakolaiskriisiä tai Trumpin kaltaisen henkilön valintaa Yhdysvaltain presidentiksi on Laineen mukaan kyllä pidetty mahdollisena. Joitain muita käänteitä jopa todennäköisenä. Mutta muutoksen vauhti on yllättänyt.

Ei ole todennäköistä, että robotit lähivuosina veisivät työt puolelta suomalaisista. Paula Laine

Samalla suuret mutta hieman hitaammat tapahtumat ovat jääneet vähemmälle huomiolle. Esimerkiksi se, kuinka teknologian harppaukset muokkaavat voimakkaasti työtä ja ihmisten toimeentuloa.

Pahimmissa uhkakuvissa digitalisaatio, automaatio, robotit ja tekoäly voivat johtaa siihen, että lähes puolet työpaikoista katoaa ja suurten ihmisjoukkojen tulot heikkenevät vuosikymmeniksi.

Suomessa työpaikkojen häviäminen on näkyvissä ainakin pankkialalla: sekä Nordea että OP-ryhmä (siirryt toiseen palveluun) ovat tänä syksynä kertoneet irtisanovansa tuhansia ihmisiä lähivuosina.

Silti ei ole todennäköistä, että robotit seuraavan kuuden vuoden aikana veisivät työt puolelta suomalaisista, Laine sanoo. Varsinkin kun talous kasvaa ja työllisyys näyttää kohenevan.

Työpaikkojen luominen tai kansalaisten toimeentulon turvaaminen ei sinänsä kuulu presidentille, jonka valta keskittyy ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan.

Mutta nykymaailmassa kaikki liittyy kaikkeen. Presidenttikään ei voi ummistaa silmiään toimeentulo-ongelmilta, jos mielii säilyttää yhteiskuntarauhan.

– Ilmiöiden nivoutuminen toisiinsa lisääntyy. Ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa on vaikeampi pitää omana ruutunaan, tulevaisuusasiantuntija uskoo.

*Monessa vakiintuneessa demokratiassa *äänestysprosentit ovat laskeneet pitkään (siirryt toiseen palveluun). Yhä suurempi osa porukasta kokee, ettei ole mukana yhteiskunnan kehityksessä. Että eliitti on kaapannut vallan.

– Yhteiskunnat ovat jakautuneet optimisteihin ja pessimisteihin. Se näkyy populismin nousuna, sanoo tulevaisuudentutkija Roope Mokka ajatushautomo Demos Helsingistä (siirryt toiseen palveluun).

Samaan aikaan Kiinan menestys haastaa voimakkaasti ajatuksen siitä, että demokratia olisi ainoa tie taloudelliseen hyvinvointiin. Arvokeskustelulle on tilausta.

– Nyt pitää puhua siitä, miksi demokratia on tärkeää. Se voisi olla presidentin tehtävä, Mokka sanoo.

Mitä tapahtuu, kun koulutetut ihmiset yhtäkkiä havahtuvat? Paula Laine

Viimeaikaisissa vaaleissa on tullut selväksi, että perinteisten puolueiden asema horjuu. Donald Trump Yhdysvalloissa ja Emmanuel Macron Ranskassa nousivat valtaan vanhojen koneistojen ulkopuolelta.

Sitran Paula Laine uskoo, että lähivuosina voidaan nähdä uusia isoja poliittisia yllätyksiä myös Suomessa.

– Meillä työssäkäyvä ja koulutettu ihminen voi olla hyvin välinpitämätön yhteiskunnallisesta kehityksestä. Ajatellaan, että se hoituu. Käydään äänestämässä. That’s it.

Laine kysyy, mitä tapahtuu, kun tämä koulutettujen ihmisten joukko yhtäkkiä havahtuu yhteiskunnallisiin kysymyksiin.

Jos kuusi prosenttia suomalaisista kuuluu poliittisiin puolueisiin, ovatko loput 94 prosenttia valmiita liittymään mihin hyvänsä tärkeäksi kokemaansa liikkeeseen?

Kun Euroopan maissa väki on yhä vanhempaa ja työikäisten määrä hupenee (siirryt toiseen palveluun), nopean väestönkasvun maissa nuoria on paljon.

Kyse on muustakin kuin julkisen talouden kestävyyden ongelmasta, sanoo toimitusjohtaja Suvi-Anne Siimes työeläkevakuuttajien edunvalvontajärjestöstä Telasta (siirryt toiseen palveluun).

– Toisaalla harmaannutaan ja toisaalla on paljon nuoria sellaisissa maissa, joiden kyky tarjota nuorille työtä ja tulevaisuudennäkymiä on heikko. Tämä voimistaa väestön liikkumista.

Euroopassa ja Suomessa puhutaan asiasta Siimeksen mielestä liikaa vain pakolaisuuden ja turvapaikkapolitiikan kautta.

Asiaa kun voisi pohtia myös siltä kannalta, miten tänne voisi tulla laillisesti töihin. Esimerkiksi Yhdysvalloissa ikärakenne on ollut jo pitkään käytössä hyväksyttyjä tapoja tulla maahan paremman elintason perässä.

– Se ei ole paha asia, että ihminen haluaa itselleen läheisilleen paremman elämän.

Nuorissa uudistuminen ja innovointi on sisäänrakennettuna. Suvi-Anne Siimes

Siimes on huolissaan myös siitä, hoksataanko Suomessa pitää huolta yhteiskunnan kyvystä luoda uutta.

– Nuorissa uudistuminen ja innovointi on sisäänrakennettuna. Kun poikaset lentävät pesästä, ne haluavat ottaa riskejä, kokeilla siipiään ja tehdä uutta. Vanhemmat ihmiset haluavat mieluummin suojata ja vaalia.

– Molemmat piirteet ovat yhteiskunnassa tärkeitä. Mutta ikääntyvissä yhteiskunnissa balanssi menee herkästi vinoon.

Nykyiset presidenttiehdokkaat – erityisesti presidentti Sauli Niinistö – ovat suurimmaksi osaksi varttunutta väkeä. He ovat ikääntyville ja perässätulijoille tärkeitä roolimalleja, Siimes sanoo.

Presidentti ei myöskään ole päättämässä ikääntymiseen tai paremman elämän perässä muuttamiseen liittyvissä asioissa, joten hän olisi vapaampi herättelemään aiheeseen liittyvää keskustelua.

Ulko- ja turvallisuuspolitiikkakin teettää varmasti paljon töitä myös tulevalla presidenttikaudella. Korean niemimaalta kuuluvan ydinaseiden kalistelun lisäksi tavanomaisia konflikteja on maailmassa enemmän (siirryt toiseen palveluun) kuin aikoihin.

Kylmän sodan päättymisen jälkeen aseellisten konfliktien määrä laski tasaisesti, mutta on viime vuosina kääntynyt taas nousuun.

Presidentti Martti Ahtisaaren perustama Crisis Management Initiative (siirryt toiseen palveluun) -järjestö on saanut tänä vuonna sata uutta pyyntöä auttaa konfliktien ratkaisussa.

Luottamus YK:hon ja maailman mahtivaltioihin on konfliktialueilla tätä nykyä pieni, sanoo CMI:n toiminnanjohtaja Tuija Talvitie.

– Riippumattoman apua arvostetaan enemmän. Ei haluta, että suuret maat tulevat omien intressiensä kanssa mukaan sössimään asiat, Talvitie uskoo.

Ei tarvita lisää pommeja tai lisää sotilaita. Vaan jotain ihan muuta. Tuija Talvitie

Mutta yksi CMI ei mitenkään pysty auttamaan kaikkia, Talvitie toteaa.

Tarvitaan tehokkaita kansainvälisiä konfliktinehkäisymekanismeja, jotka puuttuvat peliin jo silloin, kun konflikti vasta orastaa. Ei vasta sitten, kun siitä on kasvanut alueellinen tai kansainvälinen katastrofi.

– Se, mitä tarvitaan, ei ole lisää pommeja tai lisää sotilaita. Vaan jotain ihan muuta.

Malliksi kelpaisi Talvitien mielestä pohjoismainen yhteiskunta. Hän muistuttaa, että myös Suomea lähdettiin sata vuotta sitten rakentamaan todella alhaalta.

– Suomi oli Euroopan köyhin maa. Taisteltiin keskenämme ja tapettiin toisiamme. Silti tiukkoinakin aikoina on osattu tehdä oikeita poliittisia ratkaisuja, jotka eivät liittyneet omien taskujen täyttämiseen vaan kansakunnan hyvinvointiin, Talvitie sanoo.

Hän lisää, ettei suostu uskomaan, että nämä taidot olisivat suomalaisilta jonnekin kadonneet.

Jos jossain on onnistuttu kuuden viime vuoden aikana, niin se on vuonna 2015 allekirjoitettu Pariisin ilmastosopimus.

Tänä syksynä sopimukseen ovat ilmoittaneet liittyvänsä (siirryt toiseen palveluun) nekin maat, jotka alun perin jäivät sen ulkopuolelle. Myös irtautumisesta ilmoittanut Yhdysvallat on vielä mukana ja voi erota aikaisintaan marraskuussa 2020 (siirryt toiseen palveluun).

Mutta ilmaston kannalta ratkaisevia vuosia eletään juuri nyt. Sitoumuksia ja käytännön toimia kasvihuonepäästöjen vähentämiseksi pitäisi nimittäin saada aikaan pikaisesti, jotta Pariisin sopimuksen tavoite maapallon lämpötilan noususta enintään kahteen asteeseen todella saavutetaan.

Jos päästöjä ei saada leikattua, luottamus yhteiskuntaan, politiikkaan ja yrityksiin on koetuksella. Roope Mokka

Aikaa on laskentatavasta riippuen 3–14 vuotta. Edellyttäen että tutkijat ovat arvioineet oikein, kuinka suuren määrän hiilidioksidia ilmakehä vielä kestää.

– Tällä hetkellä on käynnissä valtava uhkapeli. Kaikki ymmärtävät tilanteen, mutta pelaavat omaa asemaansa, Sitran Paula Laine sanoo.

– Luulemme, että voimme vetää tämän ihan täpärälle. Ja ihan siinä viime hetkessä huutaa lentokoneen ohjaamoon, että pull up. Ja että se toimii.

Mutta on myös mahdollista, että neuvottelut epäonnistuvat, eikä päästöjä saada leikattua. Tai että päästöjä saadaan leikattua, mutta ilmaston lämpeneminen ei lakkaakaan. Mitä sitten tapahtuu?

– Kyllä silloin luottamus yhteiskuntaan, politiikkaan ja yrityksiin on varmasti koetuksella, Roope Mokka Demos Helsingistä sanoo.

Osa artikkelin sisällöstä ei ole välttämättä saavutettavissa esimerkiksi ruudunlukuohjelmalla.

Tekoälytutkija, professori Timo Honkela ei ole ollenkaan varma, onko hän enää hengissä, kun Suomen seuraavan presidentin kuusivuotiskausi päättyy. Honkela, 55, sairastaa parantumatonta aivosyöpää.

Siirtääkseen asiantuntemustaan muille hän on kirjoittanut kirjan Rauhankone. Siinä yli 30 vuotta tekoälyä tutkinut Honkela esittää valistuneen arvionsa siitä, kuinka koneiden avulla voitaisiin korjata demokratiaa ja ehkäistä konflikteja.

Tekoälyn kehittämisessä on otettu pitkiä harppauksia aivan viime vuosina. Honkela vertaa tilannetta kirjapainotaidon keksimiseen 1400-luvulla.

– Ei ole mitenkään välttämätöntä, että maailma olisi aina samanlainen. On luultavaa, että seuraavan sadan vuoden aikana tapahtuu enemmän muutoksia kuin tuhannen viime vuoden aikana.

Suomen veronmaksajilla ei olisi mitään hätää, jos Nokiassa olisi tehty toisenlaisia päätöksiä. Timo Honkela

Jo nyt teknologian kehitys näkyy siinä, että kun professori kulkee työhuoneelle junalla, suurin osa kanssamatkustajista lukee tai pelaa älypuhelimella.

– On ikävä, että Nokia teki vääriä ratkaisuja ja laitteet ovat nyt esimerkiksi Appleja. Suomen veronmaksajilla ei olisi mitään hätää, jos olisi tehty toisenlaisia päätöksiä.

Honkelan rauhankonekaan ei olisi jättimäinen palvelinhalli, johon toisesta päästä syötetään ongelmia ja toisesta päästä saadaan ratkaisuja. Hänen mielessään on pikemminkin suuri verkosto älypuhelimien tapaisia pieniä laitteita, jotka parantaisivat yksittäisten ihmisten kykyä ymmärtää toisiaan.

Nämä eivät vielä ole ihan seuraavan kuuden vuoden juttu. Mutta Honkelan mielestä uudenkin presidentin kannattaisi jo ottaa käyttöön mahdollisimman paljon uusia menetelmiä, jotka lisäävät kykyä analysoida maailman tilaa.

Toivoisin, että sadan vuoden päästä maailma olisi olennaisesti rauhallisempi. Timo Honkela

Tekoälytutkija on vakuuttunut yhdestä asiasta: Se, mitä ajattelemme tulevaisuudesta, vaikuttaa siihen, millainen tulevaisuus on.

Päätämmekö pyrkiä mahdollisimman myönteiseen lopputulokseen? Vai pelkäämmekö pahinta? Sillä on merkitystä sen kannalta, mitä teemme ja mitä tapahtuu.

– Viha ja pelko ovat huonoja tulevaisuuden rakennusaineita. Aina kun annamme vihalle ja pelolle lisää polttoainetta, niin se lisää negatiivisia vaikutuksia yhteiskunnassa ja maailmassa.

Honkela visioi, että tulevaisuudessa miljoonien pienten rauhankoneiden avulla voitaisiin siirtyä kielteisistä tunteista myönteisiin tunteisiin. Arkisissa tilanteissa ja ihminen kerrallaan.

– Toivoisin, että sadan vuoden päästä maailma olisi olennaisesti rauhallisempi.

Suomella on Honkelan mielestä ollut hyvä herra- ja rouvaonni. Presidenteiksi on onnistuttu valitsemaan ihmisiä, jotka ovat olleet valmiita kuuntelemaan toisia ihmisiä.

Hän toivoo, että myös tuleva presidentti on avoin keskustelemaan kaikkien kanssa, sekä idässä että lännessä.

Maailmanpolitiikan vuoristoratakaan ei ehkä tunnu niin hurjalta, jos on osallistunut rakennustöihin.

Ja levottomia kanssamatkustajia kannattaa kehottaa ottamaan rauhallisesti.

Juttua varten on haastateltu myös tulevaisuusasiantuntija Elina Kiiski-Katajaa Sitrasta sekä tulevaisuustutkija ja yritysvalmentaja Ilkka Halavaa.