Minusta on erittäin valitettavaa, että Markus Jäntti ilmoitti jättävänsä Suomen ja palaavansa Tukholman yliopistoon. Markus on nimittäin täydentänyt hyvin suomalaisten taloustieteilijöiden joukkoa koska hän on hyvin osaava taloustieteilijä JA koska hän on yhteiskunnalliselta asenteeltaan vasemmistolainen.

Taloustieteet eivät maineestaan huolimatta sinänsä ole mikään oikeistolainen tieteenala. Minun opiskellessani useimmat johtavat kansantaloustieteilijät olivat demareita. Nykyisin julkiseen keskusteluun osallistuvista taloustieteilijöistä huomattava osa on asenteeltaan oikeistolaisia, mikä leimaa koko tiedettä vähän virheellisesti.

Taloustieteen pohjalta ei oikeistolaista maailmankuvaa voi osoittaa oikeaksi sen paremmin kuin vasemmistolaistakaan, koska tämä raja menee arvokysymyksissä, eikä taloustieteen keinoin voi osoittaa toista arvoväitettä paremmaksi kuin toista.

Vaikka taloustieteen keinoin ei voida osoittaa yhtä maailmankatsomusta oikeaksi, sen avulla voidaan osoittaa monta väitettä vääräksi – ja näistä asioista oikeistolaisesti ja vasemmistolaisesti ajattelevat taloustieteilijät ovat yleensä yhtä mieltä. Julkisessa keskustelussa nämä väitteet silti voivat hyvin. Vääräksi osoitettavia väitteitä esittävät sekä oikeistolaiset poliitikot että vasemmistolaiset ja joskus jotkut vihreätkin. Siksi on hyvä, että taloustieteen osaajissa on erilaista arvomaailmaa edustavia. Erityisen hienoa on, että meillä on Sixten Korkman, jolla on varaa ja auktoriteettia kumota vääriä väitteitä niin oikealta kuin vasemmalta.

Tuloerojen kannatettavuus – arvokysymys ja tutkimuskysymys

Kysymys esimerkiksi tuloista on kuitenkin yhtä aikaa sekä arvostusasia että tieteen piiriin kuuluva asia. Sitä, onko tuloeroista hyötyä vai haittaa talouskasvulle, voidaan tutkia empiirisesti. Vaikka moni oikeistolainen poliitikko uskottelee meille, että tuloerot edistävät talouskasvua, koska ne luovat kannustimia toimia, viimeaikaiset tieteelliset näytöt puhuvat pikemminkin tuloerojen suosiollisuutta vastaan.

Vaikka suuret tuloerot edistäisivät talouskasvua, niitä voi silti pitää arvoperusteisesti huonona asiana. Kai sellainenkin arvomaailma löytyy, jonka mukaan suuret tuloerot ovat kannatettavia, vaikka voitaisiin osoittaa, että talouden toiminnalle niistä on lähinnä vain haittaa.

= = =

Olin kuuntelemassa Taloustieteellisen seuran seminaaria korkeakoulujen lukukausimaksuista. En kuitenkaan jäänyt seuraamaan lopun paneelikeskustelua, joka ilmeisesti kärjistyi pahanlaisesti. Lähdin pois, koska keskustelu alkoi olla ikäväntuntuista inttämistä.

On pakko sanoa, että alustuspuheenvuorossaan Markus Jäntti ei ollut parhaimmillaan. Yleensä hän on ollut loistava argumentoija, mutta inttäminen mahdollisuuksien tasa-arvon määrittelystä oli minusta saivartelua. Varsinkin kun Jäntillä oli puheenvuorossaan ihan hyviäkin argumentteja lukukausimaksuja vastaan, jotka kuitenkin jäivät vähän sivuosaan.

Paras Jäntin argumenteista oli se, ettei kukaan ollut perustellut, miksi lukukausimaksut millään tavoin parantaisivat korkeakoulujen taloudellista tilannetta, koska hallitus voi vähentää budjettirahoituksesta lukukausimaksujen tuoton.

Vaikka varmaankin yhteiskunnallisen tasa-arvon kannalta panostaminen peruskouluun ja varhaiskasvatukseen olisi tehokkaampaa, lukukausimaksujen tuotto ei mene näihin tarkoituksiin. Ja on vähän kapea-alaista laskea koulutuksen hyötyjä vain sen perusteella, miten ne vaikuttavat opiskelijoiden tuleviin tuloihin.

Jäntin lähdön syistä paljon vakavampi on se Jäntin perustelu, että tutkijalla on paljon paremmat olosuhteet Ruotsissa kuin Suomessa. Siksi nuoria lahjakkaita tutkijoita lähtee ulkomaille kiihtyvällä tahdilla. On hyvä, jos käyvät verkostoitumassa ulkomailla, mutta ei ole hyvä, jos lähtevät surin joukoin lopullisesti. Nyt moni lähtee Norjaan.

Jäntti myös kiinnitti huomiota siihen, että taloustieteiden tilanne heikkenee entisestään, kun Aalto-yliopisto katkaisee Arkadiankadun Economicumissa harjoitetun taloustieteen laitosten yhteistyön eristäytyäkseen Otaniemeen. Se on ikävä päätös, vaikka Otaniemi onkin neljän metropysäkin päässä.

Sitäkin Jäntin huomautusta kannattaisi pohtia, että tutkimuksen vaikuttavuus Ruotsissa on paljon suurempaa, koska päättäjät eivät avoimesti halveksi tutkittua tietoa niin kuin Suomessa.