Tilastokeskuksen ennakkotietojen mukaan poliisin, tullin ja rajavartiolaitoksen tietoon tuli vuoden 2017 tammi-kesäkuun aikana kaikkiaan 623 raiskausrikosta, joka oli 22,6 prosenttia enemmän kuin edellisvuonna.

Tilasto ei suoraan kerro tehtyjen raiskausten määrästä vaan siitä, kuinka monta tapausta poliisille ilmoitetaan. Ilmoitettujen raiskausten määrä on ollut viime vuosina kasvussa. Aiheesta uutisoi eilen muun muassa Ilta-Sanomat (siirryt toiseen palveluun).

Helsingin yliopiston filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksen yliopistolehtori Elina Penttistä luvut eivät yllätä.

– Sanoisin, että luvut ovat suuria. Myönteistä on se, että raiskauksista ilmoitetaan yhä enemmän. Toisaalta on huolestuttavaa, että määrä kasvaa enkä usko, että lukua voi tulkita ainoastaan, että rikoksista ilmoitetaan herkemmin.

"Rajat hämärtyvät, mikä on normaalia pari- ja seurustelusuhteessa"

Penttisen mukaan ilmoittamiskynnys seksuaalirikoksesta on iso.

– Täytyy muistaa se, että kun on kyse seksuaalirikoksesta, suuressa osassa tapauksista raiskauksen tekijä on uhrille tuttu.

Hänen mukaansa raiskausten määrä on kasvava ongelma. Penttinen kertoo, että seksuaalinen väkivalta on usein parisuhteessa osa väkivaltaisten tapahtumasarjojen ketjuja.

– Rajat hämärtyvät, mikä on normaalia parisuhteessa tai seurustelusuhteessa. Ilmoitettujen raiskausten kasvava määrä kertoo kuitenkin sen, että oikeutta ja rajoja haetaan.

Ilmoitettujen raiskausten kasvava määrä kertoo kuitenkin sen, että oikeutta ja rajoja haetaan. Elina Penttinen

Itä-Suomen yliopiston rikosoikeuden professorin Matti Tolvasen mukaan on vaikea sanoa luotettavasti, mistä ilmoitusten määrän kasvu johtuu. Kaikista raiskauksista tilastoihin päätyy vain osa.

– Yleensä tätä selitetään sillä, että tekoja ilmoitetaan enemmän, mutta koska kasvu on ollut nyt näin suurta, niin tämä ei ehkä riitä enää selitykseksi. Luotettavaa tietoa ei kuitenkaan saada mitenkään.

"Rikosasteikkoa tulisi käyttää riittävästi"

Tolvasen mukaan seksuaalirikosten lainsäädäntö on ajan tasalla ja asteikkoa on riittävästi, kunhan sitä vain käytettäisiin enemmän. Törkeästä raiskauksesta tuomio vaihtelee 2 ja 10 vuoden välillä.

– Minun mielestäni olisi arvioinnin paikka siinä, että koko asteikko 2–10 vuoteen tulisi käyttöön. Enemmän olen sitä mieltä, että tutkintaa pitäisi tehostaa, että mahdollisimman paljon rikoksia menisi tuomioon saakka. Hävikki matkalla on liian suuri. Aiheettomia ilmoituksia ei voi olla niin paljon kuin niitä oikeuteen jää menemättä.

Ilmoitusaktiivisuuteen vaikuttaa myös se, että ihmisellä on tunne, ettei kannata edes ilmoittaa viranomaiselle, kun tätä ei saada kuitenkaan tutkittua. Matti Tolvanen

Tolvasen mukaan maahanmuuttajat tekevät enemmän raiskauksia, joissa tekijä ja uhri eivät tunne toisiaan.

– Tietyt ulkomaalaisryhmät ovat näissä raiskauksissa enemmän edustettuina. Tätä asiaa ei kuitenkaan tule olla ottamatta huomioon.

Erittäin suurena ongelmana Tolvanen pitää sitä, että osa tapausilmoituksista karsiutuu matkalle, koska näyttöä ei ole riittävästi. Raiskaukset ovat Tolvasen mukaan harvoin suunnittelemattomia.

– On kahdenlaista ongelmaa eli tapauksia jää erityisesti lähisuhteissa ilmoittamatta ja toinen ongelma on, että aiheettomia ilmoituksia tehdään raiskauksista enemmän kuin esimerkiksi pahoinpitelytapauksista. En kuitenkaan vähättele perättömiä ilmoituksia vaan kehotan ilmoituksen tekemään ja ottamaan yhteyttä tukijärjestelmiin, koska sitä kautta myös näyttöä saadaan enemmän.

Ongelman ratkaisussa auttaisi myös se, että yhä useammasta raiskauksesta annettaisiin tuomio.

– Ilmoitusaktiivisuuteen vaikuttaa myös se, että ihmisellä on tunne, ettei kannata edes ilmoittaa viranomaiselle, kun tätä ei saada kuitenkaan tutkittua.

Ennaltaehkäisynä valistus ja sukupuolten välisen tasa-arvon edistäminen

Asiantuntijan mukaan ennaltaehkäisyä voi tehdä monella tavalla.

– Ennaltaehkäisyä on valistus ja sukupuolten tasa-arvon edistäminen. Ymmärrys siitä, että jokaisella on seksuaalinen ja ruumiillinen koskemattomuus ja ihmisarvo, ovat tärkeitä, kertoo professori Päivi Honkatukia Tampereen yliopistosta.

Hänen mukaansa myös raiskauksen uhrien tukijärjestelmiä olisi kehitettävä.

– On järjestelmiä, joissa uhri voi saada apua. On tärkeää, että raiskaus ei jää vaietuksi kokemukseksi, josta uhri joutuu kärsimään.

Honkatukian mukaan palveluiden tarjonta kuitenkin vaihtelee paikkakunnittain.

– Uhrien tulisi saada trauma käsiteltyä, koska usein jos trauma jää käsittelemättä niin se altistaa uusille uhrikokemuksille.

Raiskauksesta on sitä korkeampi kynnys ilmoittaa viranomaiselle, mitä läheisempi tekijän ja uhrin välinen suhde on.

– Raiskaus aiheuttaa uhrissa syyllisyyttä, häpeää ja pohdintoja siitä, mitä olisi pitänyt tehdä toisin, ettei näin olisi käynyt. Kyselytutkimuksen mukaan vain noin 10–20 prosenttia tapauksista tulee viranomaisten tietoon, mutta lukuja on todella vaikeaa arvioida.