University Medical Centerissä oli viime vuonna harjoiteltu, miten fiktiivisen joukkoampumisen uhreja otetaan vastaan.

Lasvegasilaisen sairaalan työntekijät olivat uransa kovimmassa paikassa sunnuntai-iltana, kun ambulanssit alkoivat tuoda paikalle joukkoampumisen uhreja.

Maan nykyhistorian tuhoisimmassa joukkoampumisessa kuoli 59 ihmistä ja 527 loukkaantui.

– Se oli kuin sota-alue. Yritimme vain estää ihmisiä kuolemasta, University Medical Centerin lääkäri Jay Coates toteaa.

Osavaltion ainoalla ykköstason traumaosastolla työskentelevä Toni Mullan oli juuri palannut kotiin 12-tuntisen työvuoron jälkeen, kun hänet kutsuttiin monen muun tavoin takaisin. Hän ajoi reilua ylinopeutta eikä pysähtynyt liikennevaloissa.

– Kaaos, sitä näin, Mullan kertaa.

Viime vuonna traumaosastolla järjestetyssä harjoituksessa henkilökunta harjoitteli, miten konsertissa tapahtuneen fiktiivisen joukkoampumisen uhreja otetaan vastaan.

– Tätä me teemme. Olimme valmistautuneita tähän, huomauttaa Mullan.

Coatesin mukaan työn touhussa oli jo yli 70 ihmistä, kun hän saapui sairaalaan. Kahdeksan tai yhdeksän kirurgia auttoi tekemään arvioita niistä, jotka tarvitsivat kipeimmin leikkaushoitoa.

Kriittisimmin haavoittuneiden uhrien ympärillä saattoi olla jopa 20 ihmistä tekemässä töitä.

– Potilaita oli sullottu kaikkialle. Se oli hallittua kaaosta. Yhdellä hetkellä meillä oli samaan aikaan käytössä kahdeksan leikkaussalia.

Ambulanssi on matkalla kohti sairaalaa 1. lokakuuta 2017.­

Traumaosastolle oli iltapäivään mennessä saapunut 104 potilasta, joista suurimmalla osalla oli ampumahaavoja. Tiedottaja Danita Cohenin mukaan neljä kuoli, 40 kotiutettiin, 12 oli kriittisessä tilassa ja kahdeksan leikkauksessa.

– Kaikki kädet kokoontuivat, sana levisi hyvin nopeasti. Ihmiset tulivat ylpeinä töihin, Cohen kommentoi.

Myös kaupungin toisella puolella Sunrise-sairaalassa näkymä oli samanlainen.

– En ole koskaan nähnyt sellaista näkyä kuin juuri tänä aamuna näin. Siellä oli noin 190 ihmistä, jotka täyttivät jokaisen sängyn, jokaisen mahdollisen huoneen, jokaisen mahdollisen käytävän. Kaupungin jokainen sairaanhoitaja ja lääkäri tuli, ja he auttavat näitä uhreja, edustajainhuoneen edustaja Ruben Kihuen kertoo.

Mullanin mukaan henkisesti vaikeimpia hetkiä olivat papereiden täyttäminen niiden potilaiden osalta, joiden henkilöllisyys ei ollut tiedossa.

– Kun meille tulee perheitä etsimään rakkaitaan ja meillä on nimettömiä, se on musertavaa. Olen ihminen, minä itken. Olen surullinen menetyksestä.

Hän sanoo kuitenkin olevansa ylpeä tavasta, jolla sairaala reagoi vaikeaan tilanteeseen.

– Olen toiminut sairaanhoitajana 30 vuoden ajan. Tämä on traagisin hetki, jossa olen ollut mukana, ja ylpein hetkeni sairaanhoitajana.

Lähde: Reuters