Nyt olisi otollinen aika synnyttää uusi uskonto, kirjoittaa Roope Mokka. Se perustuisi ihmisten ainutlaatuisuudelle ja tasa-arvolle ilman tarvetta mielikuvitusolennoille.

On ihmeellistä, ettei nykyaikana ole syntynyt merkittäviä uusia uskontoja tai hengellisiä liikkeitä. Kaiken järjen mukaan niitä pitäisi syntyä, erityisesti Pohjoismaihin. Alueemme pitäisi olla uudenlaisen hengellisyyden synnylle otollisinta maastoa. Se näkyy arvoissamme, tai oikeammin siinä miten arvomme ovat muuttuneet.

Arvot muuttuvat hitaasti, mutta varmasti ja tietyllä säännönmukaisuudella. Suomessa on havaittu 1970-luvulta alkaen voimakasta muutosta materiaalisesta arvomaailmasta kohti jälkimaterialistista arvomaailmaa.

Jälkimaterialismi tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, että arvostamme muita kuin materiaalisia asioita: erityisesti itseilmaisua, tasa-arvoa ja autonomiaa. Emme siis arvosta rikkautta, isänmaata, perhettä, lakia, kirkkoa tai työn tekoa mitenkään automaattisesti. Arvostamme niitä vain mikäli ne vahvistavat meitä ja kaikkia muita maailman ihmisiä ainutkertaisina ja tasa-arvoisina.

Maamme verrattain korkeassa elintasossa kasvaneet nuoremmat ikäluokat ovat arvomaailmaltaan yhä jälkimaterialistisempia. Vanhemmat, osin pula-ajan ja sodankin kokeneet ikäluokat taas ovat selvästi materialistisempia.

Jälkimaterialismia voisi kutsua myös muutamin varauksin uushengellisyydeksi. Hengellisyys liitetään perinteisissä uskonnoissa ajatukseen yliluonnollisesta, eli tieteen yli menevästä jumalhahmosta, joka voi käyttää valtaa, jota emme voi edes ymmärtää.

Tulevaisuuden uskonto saisi tehdä sen missä sekä perinteiset uskonnot, että ateismi ja maallistuminen ovat epäonnistuneet.

Onkin hauska ajatella millainen olisi tulevaisuuden uskonto, joka olisi sekä jälkimaterialistinen että “luonnollinen”. Se perustuisi ajatukselle kaikkien ihmisten ainutlaatuisuudesta ja tasa-arvoisuudesta, ilman tarvetta mielikuvitusolennoille tai tieteen kanssa kilpaileville ja moniselitteisille opinkappaleille ja pyhille teksteille.

Tulevaisuuden uskonto saisi tehdä sen missä sekä perinteiset uskonnot että ateismi ja maallistuminen ovat epäonnistuneet. Se saisi vapauttaa ihmiset toimimaan arvojensa mukaisesti.

Maallistumiseksi kutsuttu kehitys ei suinkaan vapauttanut meitä vaan päinvastoin.

Meillä on yhä edessämme samat työn, perheen, yhteiskunnan, sosiaalisten luokkien ja henkilökohtaisen kunnian rituaalit ja rakenteet. Ennen osallistuimme niihin ulkoisesta pakosta. Uskomme pakotti meidät siihen. Nyt meillä on vastuullamme itse haluta osallistua. Meidän pitää osallistua ja pitää osallistumisesta.

Meillä on vastuullamme oman itsemme muokkaaminen milloin työn, milloin perheen milloin minkäkin muun instituution tarpeisiin sopivaksi. Arvojemme seuraamisen sijaan opimme muokkaamaan käyttäytymistämme rakenteisiin sopivaksi. Tämän tulevaisuuden uskonto muuttaisi.

Toiseksi tulevaisuuden uskonto auttaisi antamaan merkityksiä tärkeäksi kokemillemme asioille.

Teollistuminen tarkoitti ensi kertaa talouden kasvua. Kun pääasiallinen omaisuuden muoto oli ollut maa, ja sitä tunnetusti oli rajallisesti tuli kaikelle arvolle olla peruste. Teollistuminen muutti tämän. Nyt koneet tekivät kaikkea lisää ja ensi kertaa historiassa talous kasvoi.

Olemme sattumanvaraisten halujemme vankeja. Tämän tulevaisuuden uskonto muuttaisi.

Tällä eittämättä upealla muutoksella oli kääntöpuolensa. Samaan aikaan kun omistuksella ei ollut enää mitään tarkoitusta, koko yhteiskunnan tarkoitukseksi tuli omistuksen määrän maksimointi.

Niinpä olemme yksilöinä oppineet perustelemaan valintojamme sillä, että meistä nyt vaan tuntuu hyvältä, saamme jostain nautintoa. Ja katso, jälleen kerran se minkä piti vapauttaa meidät, muodostuukin rajoitteeksi. Olemme sattumanvaraisten halujemme vankeja. Tämän tulevaisuuden uskonto muuttaisi.

Kolmanneksi tulevaisuuden uskonto ei lähde ihmisen ylivertaisuudesta ja aseta ihmistä uskomusjärjestelmän keskiöön. Se lähtee kokonaisuudesta, suhteista ja vuorovaikutuksesta. Koko teollistumisen ajan luulimme olevamme vapaan tahdon yksilöitä, ja tekevämme rationaalisia päätöksiä optimoiden omaa etuamme.

Nyt tieteenala toisensa jälkeen on tullut siihen lopputulokseen, että tämä ei yksinkertaisesti pidä paikkaansa. Se, että ajattelimme yksilön ja yhteisön olevan toisilleen vastakkaisia ilmiöitä, joiden välisiä etuja pitäisi jatkuvasti neuvotella, ei ole totta. Tieteen silmissä olemme ennen kaikkea biologisia kehoja, neuropsykologisia kokonaisuuksia, jotka määrittyvät yhteydestään muihin kehoihin, vuorovaikutuksessa niin elollisen kuin elottoman maailman kanssa, joka hetki ja auttamattomasti.

Emme voi tätä tosiasiaa mihinkään paeta, sillä kaikki ihmisen kokemus on jo vuorovaikutuksen tuotosta. Ei ole mitään puhdasta pöytää, jolla yksilö voi laskelmoida etujaan. Harhaisen uskon ihmisestä kaiken keskipisteenä tulevaisuuden uskonto muuttaisi.

Roope Mokka

Kirjoittaja on tulevaisuudentutkija, joka uskoo, että elämme juuri nyt ihmiskunnan historian parasta ja epävarminta aikaa. Mokka työskentelee ajatushautomo Demos Helsingissä ja on toinen sen perustajista.