Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen professori Tapio Puolimatka herätti kirjoituksillaan huomiota elokuun puolivälissä. Keskisuomalainen julkaisi Puolimatkan mielipidekirjoituksen, jossa tämä esitti, että Antti Rinteen (sd) hallituksen suunnittelemat muutokset translakiin saattavat heikentää naisten turvallisuutta.

Puolimatkan mukaan seksuaalirikolliset saattavat vaihtaa sukupuoltaan päästäkseen naisille turvallisiksi tarkoitettuihin tiloihin, esimerkiksi pukuhuoneisiin.

Puolimatka on ilmoittanut hakevansa kristillisdemokraattien varapuheenjohtajaksi. Puoluekokous järjestetään 24. ja 25. elokuuta.

”Turhauttaa”, sanoo puolueen nuorisojärjestön pääsihteeri Viljami Haavisto.

”Kuulostaa niin järjettömältä.”

Tämän kaltaiset ulostulot ovat osa taakkaa, joka monella kristillisdemokraateissa toimivalla on, Haavisto sanoo. Hän on nuorisojärjestön oma ehdokas varapuheenjohtajakisaan.

Poliittisten nuorisojärjestöjen jäsenmäärät ovat laskeneet 2000-luvulla vielä emopuolueiden jäsenmääriäkin nopeammin. Kristillisdemokraatit ovat poikkeus. Vaikka jäseniä poistetaan rekisteristä sitä mukaa, kun nämä täyttävät 33 vuotta, nuorisojärjestön jäsenmäärä kasvaa silti.

Dynaamista menoa, kehuvat kristillisdemokraattien nuorisojärjestöä sekä entiset että nykyiset aktiivit itse.

Näiden pitäisi olla puolueelle hyviä uutisia. Jotakin on silti pielessä.

Kristillisdemokraatit on kevään 2019 eduskuntavaalien jälkeen ainoa eduskuntapuolue, jolla ei ole yhtään 60-luvun jälkeen syntynyttä kansanedustajaa.

Joukon kuopus on 52-vuotias puheenjohtaja Sari Essayah, joka on ilmoittanut toipuneensa syöpäleikkauksestaan ja hakevansa jatkokautta puoluejohtajana.

Kristillisdemokraattien edustajat ovat hieman eduskunnan keskiarvoa iäkkäämpiä, koko eduskunnan keski-ikä on 47 vuotta.

Nuorisojärjestössä toivottiin, että vaaleissa olisi päässyt läpi nuoria ehdokkaita – tai edes ylipäätään uusia ehdokkaita. Valituksi tulivat kuitenkin jo istuvat viisi kansanedustajaa, muutos oli neljä vuotta aiempaa korkeampi keski-ikä.

Eduskuntavaaleissa puolueen kannatus oli 3,9 prosenttia. Europarlamenttivaaleissa kukaan ei päässyt läpi.

Torjuntavoitto, puhuttiin puolueessa, mutta nuorisojärjestön puheenjohtaja Aleksi Sarasmaa on eri mieltä.

”Meille tämä oli vaalitappio. Jos ollaan oltu neljä vuotta oppositiossa ja vaihdettu puheenjohtajaa, eikä silti saada yhtään lisäpaikkaa – ei se kerro hyvää puolueen tilanteesta.”

Sarasmaan mukaan puolueessa ollaan liian pinttyneitä puhumaan samoista ”klassikkoaiheista”. Näitä ovat esimerkiksi kolme A:ta – eli abortti, avioliitto ja alkoholi.

”Sitten ovat eutanasia ja Israel esimerkiksi.”

Sarasmaan mukaan virallisissa puheissa puolue pyrkii olemaan vakavasti otettava eurooppalainen kristillisdemokraattinen puolue.

”Todellisuus on sitten ihan muuta.”

”Puolue elää jollakin tavalla vielä kristillisen liiton aikaa, vaikka nimen muutoksesta on pian 20 vuotta.”

Osalla emopuolueen toimintaan mukaan lähtevistä voi edelleen olla enemmän kokemusta esimerkiksi seurakuntatyöstä kuin politiikasta.

Puolue perustettiin vuonna 1958 vastustamaan maallistumista. Nyt eurooppalainen kristillisdemokratia on ilmaus, joka toistuu nuorten kristillisdemokraattien puheessa usein. Siihen kuuluu olennaisena keskustaoikeistolainen talouspolitiikka. Nuorisojärjestössä uskotaan, että oikealle kaartuva politiikka on ratkaisu, jos puolueen kannatusta halutaan tulevaisuudessa kasvattaa. Mutta se ei ole ainut ongelma.

Puolueessa ei hallita 2000-luvun viestintää, sanoo Sarasmaa.

Vaalitappion jälkeen sekä nuorisojärjestössä että emopuolueessa on puhuttu paljon Ruotsista. Sikäläinen sisarpuolue on Kristdemokraterna, eikä sillä mennyt vielä runsas vuosi sitten hyvin. Puolueen kannatus oli alle neljän prosentin. Se olisi tarkoittanut Ruotsin valtiopäivävaaleissa sitä, ettei yksikään edustaja olisi päässyt lävitse.

Keväällä 2019 puolueen kannatus nousi kuitenkin kyselyissä enimmillään 12 prosenttiin ja puolue sai europarlamenttiin kaksi edustajaa.

”Samppanjakorkki katossa ennätysvaalien jälkeen”, kirjoitti Aftenbladet kristillisdemokraattien kärkiehdokkaan Sara Skyttedalin menestyksestä.

Kolmekymppinen Skyttedal on sekä opiskellut politiikkaa että toiminut pitkään puolueensa nuorisojärjestössä. Häntä tärkeämmät kasvot puolue on kuitenkin saanut samanikäisestä Ebba Busch Thorista, joka on toiminut puheenjohtajana vuodesta 2015.

Yli 100 000 ihmistä seuraa Ruotsin kristillisdemokraattien puheenjohtajaa kuvapalvelussa. ”Tunnustan, minä seuraan Ebba Busch Thoria Instagramissa”, kirjoitti myös toimittaja Lina Stenberg huhtikuussa.

Busch Thor on tämän hetken it-girl. Toisin sanoen se, jolla on ”kaikki”. Busch Thor on puoluejohtaja, kahden lapsen äiti ja naimisissa jalkapalloilijan kanssa.

Instagram ei ole noussut samalla tavalla poliittisen julkisuuden välineeksi kuin Twitter tai edes Facebook. Kuvavirrassa ovat pärjänneet paremmin esimerkiksi muusikot, urheilijat ja ammattimaisesti sosiaalisen median sisältöjä tekevät. Ennen syksyn 2018 vaaleja Aftonbladet kirjoitti, että Instagram on politiikan uusi musta.

”Instagramista on tullut kanava, jossa sekä saan luvan olla niin kuin kuka tahansa äiti ja olla ylpeä kultaisista ja hienoista lapsistani, mutta myös voin jakaa yhteiskunnallisia kiinnostuksen kohteitani”, Busch Thor kuvaa itse Dagens Nyheterille.

Usein julkaisuissa lomittuvat poliittinen ja henkilökohtainen.

Kuvassa kuumeinen taapero ja vauva ovat nukahtaneet syliin, tekstissä linjataan prosenttiluvuin puolueen kantaa vanhempainvapaan uudistamiseen, mutta kerrotaan myös omasta sektiosta ja sitä seuranneista komplikaatioista.

Busch Thor on yrittänyt tuoda esiin ”porvarillista feminismiä”, jonka keskiössä on ajatus siitä, että ura ja perhe voidaan yhdistää. Tärkeää on kuitenkin se, että perheet saavat itse päättää, miten se tehdään. Puolue ei toisin sanoen kannata kiintiöitä esimerkiksi vanhempainvapaiden jakamiseen.

Busch Thorsin jälkeen Ruotsin suosituimpia poliitikkoja palvelussa ovat keskustan Annie Lööf (73 000 seuraajaa) ja vihreiden europarlamentaarikko Alice Bah Kuhnke (60 000 seuraajaa).

Suomessa ollaan vielä vaatimattomissa luvuissa. Tasavallan presidentti Sauli Niinistön virallisella tilillä on alle 20 000 seuraajaa, Sebastian Tynkkysellä (ps) ja Maria Ohisalolla (vihr) vajaa puolet vähemmän.

Karismaattisen puheenjohtajan lisäksi kristillisdemokraattien suosiota Ruotsissa selittää esimerkiksi poliittisen kentän muutos.

Perinteinen vasemmisto–oikeisto-jako on hämärtynyt. Ruotsidemokraattien suosio on murtanut vanhan blokkipolitiikan. Osa pettyneistä äänestäjistä on ollut valmis vaihtaamaan puoluetta.

Erityisesti äänestäjiä on vuotanut talouspoliittisesti oikealta. Kristillisdemokraatit ovat pitäneet esillä tiukkaa talouspolitiikkaa ja vaatineet, että Ruotsin pitäisi maahanmuutossa seurata enemmän naapurimaidensa linjaa eli tiukentaa linjaansa.

Lisäksi kristillisdemokraatit on ollut ainut puolue, joka on ilmoittanut olevansa mahdollisesti valmis yhteistyöhön ruotsidemokraattien kanssa.

Suomessakin on kirjoitettu vanhoillisten kristittyjen ja kansallismielisten lähentymisestä. Moni perussuomalaisista – kuten Mika Niikko ja Laura Huhtasaari – tuo esille uskonnollisuutta retoriikassaan.

Kun tarkastellaan arvoja, kristillisdemokraattien äänestäjät ovat lähellä perussuomalaisten äänestäjiä, myöntää Helsingin yliopiston valtio-opin professori Åsa von Schoultz. Hän on mukana tekemässä vuoden 2019 eduskuntavaalitutkimusta.

Ei kannata kuitenkaan tehdä liian nopeita johtopäätöksiä, von Schoultz muistuttaa.

Kun tutkitaan kevään vaaleja, kristillisdemokraatteja äänestävät sijoittuvat oikeistoon, mutta eivät huomattavan paljoa. Sen sijaan puolue on selvästi konservatiivinen.

”Suhteessa kokoomukseen ja keskustaan kristillisdemokraattien äänestäjät ovat konservatiivisempia.”

On vaikea arvioida, kuinka suuri osa perussuomalaisten nykyisistä kannattajista voisi äänestää kristillisdemokraatteja tai päinvastoin. Nelikentät tarjoavat tietoa rajoitetusti.

”Joku sellainen tekijä voi erottaa näiden puolueiden kannattajia, mikä ei näy tästä ollenkaan.”

Todennäköisesti osa kristillisdemokraateista ei ollenkaan halua samaistua perussuomalaisiin. Entiset ja nykyiset kristillisdemokraattien nuorisojärjestössä toimineet tunnistavat, että ”persuflirttailu” saattaisi nostaa kannatusta, mutta kyse on periaatteista.

Pride-kulkueeseen osallistumisesta on muodostunut jonkinlainen liberaaliuden mittari, johon osallistumista vahditaan sekä Ruotsissa että Suomessa.

Busch Thor on Ruotsin ensimmäinen kristillisdemokraattien puheenjohtaja, joka on marssinut kulkueessa. Sitä sekä kiitettiin että kritisoitiin. Kritiikkiä on ollut kahdenlaista: osallistuminen oli yhtäältä konservatiivisten äänestäjien pettämistä, toisaalta tekopyhää ”pinkkipesua”.

”Klassikkokysymyksiä” on vaikea työntää syrjään tai ratkaista kerralla kokonaan Suomessakaan, vaikka nuoret kristillisdemokraatit puhuisivat mieluummin muusta. Esimerkiksi ilmastonmuutoksen torjumisesta, nuuskan myynnin vapauttamisesta ja kirkollisveron poistosta.

Kun esimerkiksi seksuaali- tai sukupuolivähemmistöihin liittyvistä asioista kuitenkin kysytään, silloin nuorisojärjestö Haaviston mukaan kertoo kantansa, jos sellainen on.

”Translain kohdalla me kannatamme pakkosterilisaatiosta luopumista, mutta muuten laki on hyvällä pohjalla.”

Politiikka on tasapainoilua uudistamisen ja arvoista kiinni pitämisen välillä. Lapsiperheiden asian ajaminen on esimerkiksi ollut pitkään kristillisdemokraattien keskeisimpiä teemoja. Se on sitä edelleen, mutta nuorisojärjestössä asiaa lähestytään syntyvyyden ja kansantalouden näkökulmasta.

Argumenteissa ei haluta tuoda esiin omaa vakaumusta, vaan painotetaan ennemmin kristillisdemokratian talouspoliittista puolta. Pääosin, välillä pilkahtaa muutakin.

Haavistoa nimittäin ärsyttää myös tapa, jolla vaikeista asioista kiistellään julkisuudessa, vaikka ne ovat hänen mukaansa monelle henkilökohtaisesti vaikeita.

”Ei ehkä ymmärretä sen asian herkkyyttä tai ihmisen haurautta. Se on minun mielestäni surullista. Jos joku kristillisdemokratiassa on perusasia, niin se on suhtautuminen toiseen ihmiseen ja lähimmäisenrakkaus.”

Pääsihteerinä toimiva Haavisto liittyi kristillisdemokraatteihin vasta, kun tuli töihin nuorisojärjestöön, vaikka oli seurannut puoluetta pidempään. Järjestön nykyisen puheenjohtajan Sarasmaan vaimo taas vertaili puolueiden poliittisia ohjelmia ja liittyi kristillisdemokraatteihin. Sarasmaa vakuuttui ja seurasi perässä.

Mikä kristillisdemokratiassa sitten vetoaa?

Rehellisyys, Haavisto vastaa.

”Se on sitä, ettei heiluta tuulessa.”

Sarasmaa taas mainitsee kestävät yleiseurooppalaiset kristillisdemokraattiset arvot, joita ovat oikeudenmukaisuus, lähipäätösperiaate sekä vastuun ja vapauden korostaminen. Ja ajatus vastuullisesta markkinataloudesta.

”Ajetaan markkinataloutta, mutta kuitenkin kaikessa päätöksenteossa otetaan huomioon se yksilö, yhteiskunnan vähäosainen, ja mietitään keinoja, joilla voidaan hyödyntää markkinataloutta tämän yksilön aseman parantamiseen.”

Jos puheenjohtaja pääsisi valitsemaan, mitkä kolme mielikuvaa järjestöstä jäisivät puoluettaan etsivän nuoren mieleen?

”Oikeistolainen talouspolitiikka, Suomen Nato-jäsenyys ja nuuskan myynnin vapauttaminen.”

Juttua on päivitetty 19.8.2019 kello 17:17: Korjattu lehti Aftonpostet Aftonbladetiksi.