Mistä on kyse? Kaine Kemppainen joi alkoholia ensimmäisen kerran täysi-ikäisenä.

Viina alkoi viedä miestä, ja viikossa hän saattoi kumota jopa 3-50 alkoholiannosta kurkustaan.

Kajaanilaisesta baarista löytyi apu. Raittiina 16 vuoden ajan ollut baarinpitäjä järjestää kuppilassa raittiuspiirin kokoontumisia.

A-klinikkasäätiön mukaan "kaappijuoppojen" tilastoiminen on hyvin vaikeaa, sillä ongelmasta ei hiiskuta.

KajaaniKaine on Kemppaisen lempinimi. Nykyisin hän esittäytyy mielellään sarjakuvasankarin nimellä synnyinnimensä sijaan. 27-vuotias mies samaistuu hahmoon, joka yrittää tehdä hyvää, mutta loppupeleissä saa aikaiseksi enemmän pahaa. Kemppainen sanoo olevansa osittain samanlainen.

– Ulkonäöltä lähinnä. Naamioitunut, piikikäs ja salamyhkäinen, hän luettelee.

Kemppainen eli pitkään naamionsa takana. Hän kertoo olleensa kaappijuoppo jo nuorella iällä. Alkoholisoituminen tapahtui Kemppaisen kohdalla melko nopeasti, sillä ennen täysi-ikäisyyttä nuori mies ei ollut koskenutkaan alkoholiin. Kerran maistoi, mutta siihen se jäi – aluksi.

– Ensimmäisen kerran join itseni humalaan kaverin luona bileissä vähän sen jälkeen, kun täytin 18. Seuraavan kerran join, kun muutin 19-vuotiaana Suomussalmelta Varkauteen. Siitä kaikki lähti.

Jopa 50 annosta alkoholia viikossa

Nyt raittiina jo viiden vuoden ajan ollut Kemppainen kertoo juomisen lähteneen pienistä ja suurista asioista.

– Minulla oli huono olo, yritin sopeutua vieraaseen paikkakuntaan ja pönkittää itseluottamustani.

Myös uudella paikkakunnalla alkanut parisuhde kaatui. Sille oli monia syitä, mutta alkoholi oli yksi niistä.

– En voi kieltää, etteikö alkoholi olisi vaikuttanut silloiseen parisuhteeseeni. Mutta oli siinä muutakin, Kemppainen hiljenee.

Kajaanin Ravintola Jussila on Kaine Kemppaiselle tärkeä paikka. Siltä hän sai avun ongelmaansa. Elisa Kinnunen / Yle

Eron jälkeen hän rauhoittui. Mies muutti synnyinmaakuntaansa Kainuuseen takaisin, ja Kajaanissa viina alkoi taas viedä.

– Kirkkaat tulivat takaisin kuvioihin. Pysähdyin miettimään, että jos alkaa taas sama rundi kuin Varkaudessa, niin se ei ole kovin hyvä asia.

Mietoja ja väkeviä meni Kemppaisen omien laskujen mukaan 3–50 annosta viikossa.

– Viikolla osasin olla ilmankin, enemmän join viikonloppuna. Pystyin aina kuitenkin hoitamaan oikeat asiat, eli koulun ja työn.

Masennuslääkkeeksi viinaa

Kaappijuoppo joi lähinnä yksin. Muutaman kerran alkoholia kului ystävien seurassa. Lopulta perhekin epäili juomisen lähteneen käsistä.

– Äiti kyseli useampaan otteeseen vuosien aikana, onko minulla ongelma. Kyllä he sen tiedostivat, vaikka kielsin.

Vaikka työt ja koulu hoituivat, kuvioon tulivat masennus ja ahdistus. Alkoholi toimi lääkkeenä, joka lievensi päänsisäisiä ongelmia.

– Lopulta sitä vain odottaa, että saisi edes lasillisen. Odotin, että kaikki hommat on hoidettu, eikä tarvitse olla auton ratissa, niin pääsee ottamaan pari naukkua.

– Kolme ja puoli vuotta läträsin, Kaine Kemppainen muistelee.

Ensimmäisen kerran join itseni humalaan vähän sen jälkeen, kun täytin 18. Kaine Kemppainen

Yhtenä sunnuntaina mies otti muutaman liikaa. Maanantaina krapulassa Kemppainen löi vetoa ystävänsä, kajaanilaisen baarinpitäjän kanssa, josko ilman alkoholiakin voisi elää.

– Uhosin, että pystyn olemaan kuukauden selvin päin, ja pystyin. Kuukauden jälkeen maistelin punaviiniä, mutta onneksi oli järkeä päässä, enkä juonut enempää.

Raittiuspiiri baarissa

Kajaanilainen baarinpitäjä on Jussilan yrittäjä Juha Immonen. Mies, joka on ollut raittiina noin 16 vuoden ajan ja pitää baarissa kuukausittain kokoontuvaa raittiuspiiriä. Hän kokee olevansa paraatipaikalla.

– Minähän olen siellä alkupäässä. Baarissahan minä näen, kuka apua tarvitsee. Kuka siellä istuu useampana päivänä, apeana ja humalassa, Immonen miettii.

Kemppainen käy Jussilan raittiuspiirissä kuukausittain. Usein siellä puhutaan viinasta, mutta paljon keskustellaan muustakin. Elisa Kinnunen / Yle

Immonen ajatteli raittiuspiiriä perustaessaan tehneensä elämässään niin paljon pahaa, että oli aika antaa vastavuoroisesti jotain hyvää. Rahaa mies ei toiminnastaan ole koskaan saanut, päinvastoin.

– Omaa oksaanihan minä puusta tässä sahaan. Olen vain yrittänyt omalla esimerkilläni antaa mallia kanssaihmisille, että raittiina kyllä pärjää. Haluan antaa 110 prosenttia tälle toiminnalle.

Nyt ei ole valittamista, enkä vaihtaisi päivääkään pois. Kaine Kemppainen

Kaine Kemppainen istuu Jussilan portailla.

Suurimmat kiitokset raittuspiirin aktiivi antaa juuri baarinpitäjälle.

– Onhan se hauskaa, että mies myy viinaa ja kannustaa myös raittiuteen. Juha on ollut paljon minulle apuna. Hän on antanut vertaistukea, seuraa ja ohjannut minut tälle tielle.

"Se on tuolla päässä, eikä sitä pystytä kirurgisesti poistamaan"

– Joulukuussa tulee viisi vuotta täyteen, ylpeilee Kaine Kemppainen.

Elämä alkoi rullata, kun Kemppainen pääsi viinasta eroon ja sai ajatukset raiteilleen ammattilaisen kanssa keskustelemalla. Kemppainen kääntyi ammattiauttajan puoleen, kun koulussa huomattiin ettei nuoren miehen olo ollut enää kovin hyvä.

– Minä olin varmaan allapäin eivätkä juttuni olleet enää kuten ennen. Se oli kai avunhuuto.

– Olo alkoi helpottua, kun vanhat asiat sai pois päiväjärjestyksestä. Nyt ei ole valittamista, enkä vaihtaisi päivääkään pois.

Sanotaan, että alkoholisti on aina alkoholisti. Kliseinen lause on Kemppaisenkin mukaan tosi.

– Ei siitä pääse yli eikä ympäri. Se on tuolla päässä, eikä sitä pystytä kirurgisesti poistamaan. Riippuvuus on siellä, mutta sitä vaan pitää osata kontrolloida.

Kemppainen muistuttaa, että ensin alkoholiongelma pitää myöntää itselleen. Sitten sen voi vasta myöntää muillekin. Elisa Kinnunen / Yle

Viiden vuoden ajalle sopii myös päiviä, jolloin viinaa on tehnyt mieli. Musiikkia rakastava Kemppainen kertoo, että pienikin asia voi suistaa elämän ainakin hetkeksi tolaltaan.

– Viimeksi teki viinaa mieli tämän vuoden puolella, kun suosikkibändini Ensiferumin albumi oli niin huono. Niinkin pienestä syystä, Kemppainen naurahtaa.

Tuollaisena hetkenä alkoholiongelmasta kärsivä kertoo maistavansa alkoholin, viinan ja lonkeron, suussaan.

– Silti minä tiesin, etten aio juoda.

Mallas maistuu vielä tänäkin päivänä – silloin, kun Kemppainen juo alkoholitonta olutta.

Viina ei itsekseen kurkkuun kaadu

Raittiuspiirin pakeilla kajaanilaisessa baarissa Kaine Kemppainen käy edelleen aktiivisesti. Elämä tuntuu hyvältä.

– Me puhumme siellä viinasta ja vähän muustakin. Joskus siellä nauretaan. Joskus kerrotaan, minkä asioiden takia on elämässä tullut tartuttua pulloon. Vertailemme, ja huomaamme usein, ettei kukaan ole yksin, ja joku toinenkin on ollut samassa tilanteessa.

– Alkoholin pois jättäminen on vaikuttanut elämään henkisesti ja fyysisesti. Energiaa riittää, Kemppainen tuumaa.

Grafiikassa käytettyjen prosenttilukujen lähteenä on THL:n Suomalaisten alkoholinkäyttötavat 1968—2016 -raportti. Raportin kyselyyn vastasi yli 2 200 henkilöä. Laura Tolonen / Yle

Alkoholistien tilastoiminen on ongelmallista. Osa ei kerro kulutustottumuksistaan mitään, jotkut taas eivät kerro alkoholinkäytöstään rehellisesti. A-klinikkasäätiöltä kerrotaan myyntitilastojen sisältävän aivan eri lukuja, kuin käyttötutkimuksen. Kaine Kemppainen itse epäilee hänen, tai entisen hänen, kaltaisiaan olevan paljon.

– Ulkoisesti kaappijuoppo vaikuttaa olevan aivan ok. Käy töissä, hoitaa asiansa, mutta yksin tai pienessä sisäpiirissä ottaa viinaa reilusti liikaa.

Kemppainen kertoo, että ensimmäisenä ongelma täytyy pystyä myöntämään itselleen. Hänellä onkin muistissaan hyvä neuvo muille, joille viina maistuu liikaa.

– Lainaan nyt mummoani: Katso itseäsi peiliin ja laita viinapullo pöydälle puolen metrin päähän. Se ei kävele sieltä itsekseen käteen, eikä suuhun. Sen kun ymmärtää, kannattaa ottaa heti yhteys lähimmäiseen tai perheenjäseneen ja puhua asiasta.

Vielä kun tupakasta pääsisi mummon neuvoilla eroon.

Korjattu 16.10.2017 klo 15.26: Kemppainen saattoi juoda viikossa 3–50 alkoholiannosta, ei 30–50.