Moni näyttelyvieras on astunut Mäntyharjulla purettavan kerrostalon tyhjäksi jääneisiin asuntoihin hieman arastellen. 27 taiteilijaryhmän teoksista koostuva näyttely on melkein jonkun kodissa.

– On jollain tavalla kuumottavaa, kun postilaatikoissa on nimet ja tuntuu kuin menisin kurkkimaan. Tuntuu aika intiimiltä, Ylöjärveltä Mäntyharjulle saapunut Ida Sofia Fleming sanoo.

Kuvataidetta opiskeleva Fleming on matkustanut poikaystävänsä kanssa pakettiautolla kesän ajan ympäri Suomea näyttelystä toiseen. Mäntyharjun näyttely oli kesän odotetuin hetki. Se ei tuottanut pettymystä.

– Itseäni kiinnostaa erityisesti se, että talo ja taide ovat yhtä. Ne ovat jatkuvassa dialogissa keskenään. Esimerkiksi Susanna Pälviän teos oli vaikuttava. Siinä puu kasvoi ulos talosta itsestään, Fleming sanoo.

Riina Kasurinen / Yle

Koskettava ja synkkä näyttely

Katajainen kansa on nimensä veroinen, sillä kerrostalomiljöössä teokset heijastelevat väkisinkin ihmiselämän kirjoa. Jokainen asunto on oma maailmansa.

– Miten paljon taiteilijat ovat mahtaneet ajatella sitä, millaisia ihmisiä täällä on asunut tai mitä näissä asunnoissa on tapahtunut? Joissakin teoksissa tulee sellaistakin mieleen, Jyväskylästä näyttelyä katsomaan tullut Merja Kuusiniemi pohtii.

– Aika paljon täällä on synkkiä ja masentavia teoksia. Ei ole kauheasti hyvää mieltä tekeviä töitä.

Anna Pekkalan teoksessa nalleperhe on kuolleena keittiön pöydän ääressä verilammikossa. Riina Kasurinen / Yle

Näyttelyä koko kesän isännöinyt talonmies Osmo Pöntinen kertoo, että näyttelystä on poistunut yllättyneitä ihmisiä. Näyttely on koettu monipuoliseksii, mielenkiintoiseksi ja vaikuttavaksi. Kukaan ei ole jäänyt kylmäksi, Pöntinen sanoo.

– Osa on kokenut näyttelyn hyvin koskettavaksi. Se on nostanut henkilökohtaisia asioita ja muistoja mieleen.

Tuottaja Anu Yli-Pyky arvelee, että vaikka talossa on esteettisesti kauniitakin teoksia, suurimmaksi osaksi työt antavat aihetta pohdiskeluun. Huomiota saaneita töitä ovat olleet muun muassa Anna Pekkalan perhesurma ja Kirsi-Maria E. Törönen-Ripatin mustavalkoinen huoneisto.

– Herkimmät katsojat voivat aistia teoksissa sellaisia vireitä, joita teoksessa ei suoraan sanota, mutta jotka ovat olemassa, Yli-Pyky sanoo.

Maaliskuussa tontilla ei ole enää jälkeäkään tästä talosta. tuottaja Anu Yli-Pyky

Helsinkiläinen Raimo Salminen tuli katsomaan Katajaisen kansan samalla kun kävi Taidekeskus Salmelassa. Salminen kiittelee kerrostalo näyttelytilana. Kun eri taiteilijoiden työt ovat omissa huoneistoissaan, ne eivät sekoita toisiaan, kuten isoissa näyttelytiloissa.

– Salmelan jälkeen, joka ei ollut huono, mutta tavallisempi, täällä on ollut paljon hyviä, uusia ideoita ja vaihtelua. Aika moni taiteilija on ymmärtänyt käyttää tilaa hyväkseen, Salminen sanoo.

Hän kokee näyttelyn herättäneen ennen kaikkea ajatuksen siitä, että lähiöt ovat katovaisia. Monelle näyttelyvieraalle merkittävä tunnelman luoja onkin ollut näyttelyn hetkellisyys.

– Kun ajattelee sitä, että tämä talo puretaan, niin tässä talossa on kaikki vähän kuin kuollutta, Merja Kuusiniemi sanoo.

Katajainen kansa on kerännyt yli 6000 kävijää kesän aikana. Se on ylittänyt järjestäjien odotukset. Näyttely on avoinna vielä elokuun kahtena viimeisenä viikonloppuna. Sen jälkeen taiteilijoilla on noin viikko aikaa purkaa näyttely. Talon pitää olla tyhjä 11.9. mennessä purkua varten.

– Suunnitelma on, että maaliskuussa tässä tontilla ei ole enää jälkeäkään tästä talosta, tuottaja Anu Yli-Pyky sanoo.