Københavns Universitet er igen centrum for en heftig debat om identitetspolitik, da det via Uniavisen og TV 2 kom offentligheden for øre, at ledelsen på Institut for Kunst- og Kulturvidenskab havde sendt en mail til instituttets undervisere med tre råd, der kan sikre inklusion af non-binære og transpersoner i undervisningen.

Der sker det, at jeg i hvert fald to gange skal kalde til orden efter pausen og får sagt ‘de damer og den herre’ Ekstern lektor Mille Mortensen

En række større medier, herunder TV 2, Jyllands-Posten, Berlingske, Politiken og Radio24syv dækkede historien om, at universitetets undervisere opfordres til at bruge navne i stedet for kønnede stedord, når de skal til- og omtale de studerende.

Ja, også Søren Espersen fra Dansk Folkeparti har været kaldet til at mene noget om mailen. Han er efter eget udsagn edderspændt rasende over, at man ikke længere »må sige han/hun«.

LÆS OGSÅ: Inkluderende tiltale: Undervisere på Humaniora opfordres til at bruge kønsneutrale betegnelser

I mailen fra Mette Sandbye lyder et af rådene: »Undgå at samle/anråbe de studerende med kønnede betegnelser, såsom: damer/piger eller gutter/drenge«.

Netop dette råd siger Mille Mortensen, der underviser som ekstern lektor på Det Samfundsvidenskabelige Fakultet, at hun godt kunne have brugt, da hun sammen med sin kollega Hanne Bess Boelsbjerg i sommer afholdt kurset Researching Social Change på Københavns Universitet.

Mille Mortensen forsker i mobning og krænkende handlinger og underviser i psykologi og sociologi.

De damer og den herre!

Mille Mortensen fortæller, at hun på kursets anden dag sagde »de damer og den herre« for at kalde forsamlingen til orden, uvidende om, at der sad flere non-binære blandt de studerende, som til hendes kollega dagen forinden havde bedt om at blive tiltalt som ‘de’ frem for ‘han’ eller ‘hun’ i en præsentationsrunde.

»Der sker det, at jeg i hvert fald to gange kalder til orden efter pausen og får sagt ‘de damer og den herre’, refererende til de biologiske køn, jeg umiddelbart kan iagttage,« siger hun.

Ingen af de studerende reagerer i første omgang på Mille Mortensens opråb, men to dage senere opstår der en anspændthed, da holdet har en diskussion i undervisningen om uenighedskultur. Begrebet bruges om, at man kan være enige om at være uenige, så man i al fordragelighed respekterer hinandens forskellige positioner.

En studerende rækker hånden op og siger, at det kan være ret svært som non-binær bare at erklære sig enig i at være uenig, hvis en ciskønnet person ikke forstår og respekterer en non-binær kønsidentitet.

Affødt af diskussionen beder Mille Mortensen efter undervisningen en studerende om hjælp til at forstå, hvorfor der opstod en ubehagelig stemning i lokalet, og så går konteksten op for hende.