Jeg er træt. Helt afsindigt træt af den sædvanlige og forudsigelige politiske debat, der altid opstår i kølvandet på den slags samfundsmæssige udfordringer, som vi pt ser med den verserende bandekonflikt. En usmagelig vasken hænder.

Udsagn fra den ene politiske lejr udløser de sædvanlige svar fra den anden side af Folketinget - uanfægtet at begge politiske blokke deler ansvaret fuldstændigt ligeligt. Begge lejre har siddet i regering inden for de sidste 10 år, og begge lejre har haft det politiske ansvar for Justitsministeriet.

Politikerne er ansvarlige for at vende det blinde øje til den åbenlyse konsekvens af nedskæringer og tåbelig måltalspolitik de sidste 10-15 år, men Rigspolitichefen bærer også et ansvar. Et ansvar for ikke i klar og tydelig tale at forklare politikerne, at politiet ikke kunne løse en eller flere større opgaver fremadrettet, når politikerne barberede Politiet helt ned under eksistensminimum, hvor adskillige sparerunder naturligvis har bragt os.

Det havde klædt politiets topledelse, hvis de havde haft røv i bukserne til at forklare Folketinget og Justitsministeriet, at hvis man skærer styrken til ned under fodsålerne, så vil der opstå problemer, som ikke kan løses - og på samme tid ske faneflugt i Politiets rækker, når tilværelsen for den enkelte ikke længere hænger sammen.

Kommer bandekonflikten bag på politiet? Næh, vi har såmænd vidst, at det ulmede - og vi har vidst det længe. Vi kan bare ikke gøre noget på forkant. Vi kan ikke »Guantanamo-fængsle« eller udvise røvhuller - bare fordi, at de er røvhuller eller fordi vi forventer, at de om kort tid begår noget kriminelt.

I et moderne retspolitisk og demokratisk samfund er vi bundet til at vente på, at forbrydelsen sker, før vi kan straffe og fængsle dem. Vi har desværre også vidst, at krigen brød ud - ovenpå terroranslag, bevogtning og øget grænsekontrol, og at vi ville mangle en hel del betjente til at lægge det omfattende tryk på banderne, som kræves for, at det pludselig bliver uinteressant for skiderikkerne at bevæge sig ud på gaden. Vi kan sikkert gøre det for en kort periode, men det bliver ENDNU ENGANG på bekostning af andre vigtige opgaver og frem for alt for politiets ansatte.

Hvad er så løsningen? Mere politi! Sikkerhed koster penge - mange penge! Da jeg startede i politiet for ca. 20 år siden, var der MINDST tre gange så mange politifolk på en almindelig vagt i København - til mildere kriminalitet. Vi var nok! Vi var ALTID klar med styrker ved spontane uroligheder - og skulle det en sjælden gang ske, at vi blev taget på sengen, så kunne vi ved tilkald af kollegaer eller lån fra nabokredsene mobilisere en kæmpe og tilstrækkelig styrke på kort tid.

Nu bliver ingen tilkaldt, for det koster penge, og hvis København eksempelvis låner fra nabokredsen, så er det et meget begrænset antal af kollegaer, der kan mobiliseres, da man ellers tømmer nabokredsen for betjente. De er nemlig mindst lige så pressede som København!

Når vi alle skal levere igen igen og igen og igen, så husk lige på at "every man has his breakingpoint". Det er BARE et arbejde - og firmaånden og det »retfærdigheds-drive«, der driver enhver politimand/kvinde fra første dag på politiskolen, har uduelig personaleledelse, politiske nedskæringer og konsulentbaseret misforstået rådgivning med økonomi som hovedoverskrift - for længst kvalt til døde.

Tilbage til løsningen. Der er desværre ingen. Ingen kortsigtet løsning. Røvhullerne må skyde hinanden i ballerne og slå hinanden ihjel, og selvom det brænder helt ind i sjælen på en politimand at skrive, så må vi som samfund udstå, at uskyldige forbipasserende bliver ramt af skud - enten fordi de står i vejen, eller fordi de har den forkerte alder, frisure eller attitude på det forkerte sted. Det er kolde facts - desværre! Politiet er naturligt som virksomhed og organisation en stor fed supertanker. Det tager lang tid at vende skuden. Det tager årevis at optage og uddanne nye og flere betjente.

PET har forståeligt men grådigt slugt det beredskab, som skal levere i netop situationer som denne, men PET har et reelt behov - dikteret af terrortruslen mod danskere. Problemet består i, at beredskabet og politiet generelt ikke tilsvarende har fået deres rækker fyldt op til normtal i takt med PET's støvsugning af politifolk. I stedet har man nedjusteret normtallene og derefter lavet »strudsen«. Hovedet i jorden, luk ørene og hold vejret - så forsvinder truslen, problemet og udfordringen nok igen.

Den langsigtede løsning? Nok politi. Det tager tre-fire år, hvis bevillingerne kommer NU! Det vil betyde, at politiet i gode tider har tid til »kolde cyklister« (uden lys på cyklen) og inferiøre cykeltyverier, østeuropæisk berigelseskriminalitet, færdsel og borgernær virksomhed - og når ballonen går op... så rykker vi frem i bussen og håndterer det, der kommer - ligesom vi gjorde det i »gamle dage«. Lige nu kan Politiet foruroligende lidt - og det har faktisk undret mig, at borgerne siden Politireformen stiltiende har fundet sig i, at deres sikkerhed er gået fra rimelig til marginal.

Sikkerhed koster penge , men det gør overførselsindkomster, udlændinge og alverdens andre samfundsmæssige udfordringer også. Velkommen til den gordiske knude og den evige samme pose penge, der desværre kun kan bruges een gang.

Men lad nu være med at bebrejde politibetjenten på gulvet og de stakkels ledere i politiet på deres respektive funktionsniveauer. Vi har alle RÅBT og SKREGET de sidste 10 år, vi har alle vidst, at dette ville ske, men vi har talt for døve øren. Politiets topledelse har effektivt lukket historien ned, hvis den endelig fik pressens opmærksomhed og politikerne har tydeligt vendt det blinde øje til.

Så kære politiker - skru ned for den gennemskuelige retorik og drej en hel del på beslutningsknappen. Så kan det også være, at der vanker lidt opmærksomhed fra vælgerne.