– Vi är fem familjer och vi säger att vi åker inte, säger Berivan Ali.

Hon är en av de syriska kvinnor som ingår i gruppen på totalt nitton personer som Migrationsverket destinerat till Trängslet. Något som de starkt motsätter sig, vilket Dala-Demokraten tidigare berättat om.

De anser inte att Trängslet passar för barnfamiljer.

- Det ligger isolerat, i skogen. Min svärmor som har diabetes drabbas och jag är gravid, säger Berivan Ali som ska föda sitt andra barn i februari.

Bussarna anlände mellan nio och tio på morgonen. Migrationsverkets personal, ett tiotal personer, gick runt i huset och knackade på dörrarna. Dala-Demokraten fick inte höra vad som sades inne på rummen. Efteråt sågs ett par kvinnor gråta i trappuppgången.

Berivan Ali berättar:

- De säger att vi har inget val. De hotar med att alla våra papper och vår post flyttas till Trängslet. Om de kollar och vi inte är där så får vi inte längre några pengar, 500 kronor i månaden. Jag bryr mig inte om pengar. Jag begär inte så mycket. Jag behöver vara nära sjukhus och bo centralt, säger hon.

I trappuppgången pågår en stor diskussion där de boende är samlade runt Mohamed Hedda från Migrationsverket.

- Familjerna är väldigt trötta, barnen är så trötta. Jag vill stanna här. Jag har talat så mycket med Migrationsverket men de säger att om jag inte åker till Garpenberg så får vi ingen mat och inga pengar. Vi blir deporterade. Om vi får en lägenhet åker jag, annars inte, säger Tanya Sherwan från Irak.

Berivan Ali, hennes make och son har fått uppehållstillstånd. Hon och de andra är upprörda över att många andra på Top Lugnet fått lägenheter, men att Migrationsverket nu säger att det inte finns lägenheter till dem.

- Jag känner mig som i Syrien. Varför kom jag hit? säger hon där vi står utanför förläggningen.

Hon hoppas nu att familjen ska få hjälp av vänner att ordna ett boende.

- Men jag behöver tid, säger hon.

Mohamed Hedda säger att en av de ensamstående kvinnorna med ett barn som är funktionshindrat nu har fått en lägenhet.

- Det visar att vi tänker på dem, säger han.

Den tomma bussen står fortfarande och väntar.

Dagen innan utspelade sig liknande scener då Migrationsverket kom för att hämta flyktingar till förläggningen i Garpenberg. Dessa vägrade också att åka.

- Det stod flera bilar här för tre familjer, men vi åkte inte, säger Reza Askari som kommer från Afghanistan med sin familj med två små döttrar.

- Migrationsverket säger att det tar slut med pengar och mat här. Deport. Idag kommer bussarna igen klockan tio. Men vi åker inte till Garpenberg, det är mycket problem där.

Hans landsman Ahmed instämmer:

- Vi är i ett slags fängelse här. Varför får vi inte lägenhet?

Samma fråga ställer Payam Abdenour från Irak som har två små barn.

Fyra familjer som skulle till förläggningen i Vikmanshyttan följde dock med bussarna dit på tisdagen.

Berivan Ali och hennes make står vid studsmattan utanför förläggningen där ett par barn hoppar.

- Vi vet inte vad som kommer att hända nu. Men vi är rädda också, säger hon.