Under de senaste åren har jag följt debatten som pågått i Europa angående det omtalade klädesplagget niqab. Ett plagg som har kommit att bli en bricka i det politiska spelet. Ett plagg som jag bär, när jag vistas ute i offentligheten. Efter fördjupande studier i islam valde jag att ta det stora steget att täcka mig i ansiktsslöjan som även kallas för niqab.

Först och främst genomförde jag detta steg som en religiös övertygelse. De andra tankarna jag hade då var att jag var, och är, trött på detta utseendefixerande samhälle. I och med att jag nu täcker mig, blir jag inte dömd för mitt utseende utan snarare för mina handlingar och hur jag är i min personlighet. Det påminner mig dagligen om att mina handlingar bör lysa igenom min klädsel.

Detta val är det bästa jag gjort i mitt liv hittills. Jag hoppas bli välsignad med styrkan som krävs att fortsätta bära den i detta hatiska samhälle.

Bestört har jag läst om de kvinnor som blivit fängslade i Frankrike, läst i sociala medier som rapporterat hur beslöjade kvinnor blivit fysiskt trakasserade då de vistats ute.

Även jag har blivit slagen av en vilt främmande man en vacker dag då jag var på väg till mitt arbete.

Nyligen gav Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg klartecken till förbud mot att bära burka och niqab. Det gör det fritt fram för andra EU-länder att införa ett förbud, utan att riskera att dömas av Europadomstolen. I både Norge och Danmark höjs nu röster för att ett förbud ska införas, och även i Sverige har debatten aktualiserats.

Att frågan ens diskuteras tycker jag är helt absurt. Det borde vara en självklarhet att värna om alla människors grundläggande rättigheter. Val av kläder är, enligt mig, en sådan rättighet. Och jag har stöd i grundlagen; både när det gäller yttrandefriheten och religionsfriheten. Detta är min tolkning av min religion. Lika ologiskt skulle det vara om ett förslag lades fram angående förbud av bärande av kippor, kors och andra religiösa uttryck.

Det är inte ett brott att ha en tro eller vara religiöst lagd. Däremot är det ett brott om jag som människa skadar andra i min omgivning eller i samhället.

Jag ser inte hur mitt val att täcka ansiktet kan skada mina medmänniskor. Jag tror ingen i vårt samhälle vill bli styrd av lagen angående vad hen får ha på sig när vederbörande kliver ut genom dörren. Ironiskt nog diskuteras det ofta hur mycket kläder man får ha på sig - men inte tvärtom.

Många jag möter har fördomar om hur det ska gå med kommunikationen. Eller att jag skulle vara en fara för Sverige.

Då ställer jag en motfråga; hur kan man driva undervisning för blinda elever där man inte ser varandra? Mig ser man åtminstone. Hör min röst och mitt tonläge, ser mina ögon samt kroppsspråket.

Jag har till och med läst retorik på universitetet med en av Sveriges mest framstående retoriker, det gick utmärkt.

För att bemöta påståendet om säkerheten är det faktiskt vi beslöjade kvinnor som blir slagpåsar och är ett mål för hatbrott. Varje gång vi kliver ut genom dörren riskerar vi att bli slagna, bespottade, knuffade, förnedrade och listan på kränkningar kan fortsätta längre än så. Vi skulle aldrig riskera våra liv om vi inte hade en stark övertygelse om att detta är rätt för oss.

Det skulle aldrig komma på tal att förbjuda tuppkammar, piercingar, kippor och så vidare. Därför tycker jag att det är kränkande att föreslå förbud mot ett plagg som är viktig för en minoritet i Sverige.

Gång på gång väljer politiker att exkludera våra erfarenheter och åsikter. Jag och en del niqabbärande vänner har skickat brev till självaste statsministern där vi bjöd till dialog. Utan något svar, såklart.

Hur ska en politiker kunna föreslå lagförändringar som drabbar mig, min yttrandefrihet och mitt utövande av religionsfriheten utan att ha en aning om vad det verkligen innebär att bära niqab? Hur vi lever vårt liv?

Ett förbud mot niqab i Sverige skulle innebära att vi niqabbärande kvinnor blir uteslutna ur samhället.

Jag skulle inte kunna fortsätta mina studier, trots att jag älskar att studera. Jag skulle inte kunna gå till mitt arbete. Jag och mina medsystrar skulle hamna i fängelse för att vi har ett plagg för mycket.

Istället för att skapa broar och öppna för dialog föreslås det lagstiftning mot den som blir utsatt för olagligheter. Skuldbelägg inte offret för er inskränkthet.

Se till människan bakom tyget. Se människan och inse hur lika vi faktiskt är.





Yasmine Mejdi,

är 23 år, student, och har burit niqab i fyra år.