Na Slovensku si lesy šanujeme a o to, ako to vyzerá, predsa vôbec nejde. Veď normálne dostaneš čítačku v kartóne z hajzláku a k tomu kopec hajzláku (zmluvu).

Škatuľa

Tu sa opäť ukazuje, ako sme popredu. Kým ich čítačka vyzerá ako malý USB klúč, ktorý určite okamžite stratíš, naša čítačka je prakticky veľká a multifunkčná. Spoľahlivo sa dá ten USB kábel použiť aj ako zámok na bicykel na hlavnej vlakovej stanici v Bratislave. Prípadne ako škrtidlo. Aj mimo hlavnej vlakovej stanice v Bratislave.

Samostatná kapitola je bezpečnosť. Oni do zavretej a nepriesvitnej obálky vložia všetky potrebné PIN a PUK kódy, ktoré si máš hneď zmeniť. Akože načo? To my na úrade ťa donútime za bystrého pohľadu úradníčky tieto kódy napísať na papier. Lebo keď o pár rokov budeš elektronicky podpisovať predaj svojho bytu alebo firmy, je dobré vedieť, že to nemôže spraviť nikto iný ako ty, tá úradníčka, čo má asi 500 eur v hrubom, a všetci, čo tam niekedy videli záznam z kamery. To okruh podozrivých značne zužuje! Bezpečnosť musí byť, a pokiaľ nepredávaš poľnohospodársku firmu zameranú na strukoviny, tak nejde o fazuľky.

Ďalšia vec je, že na ich karte máš len meno, niečo ako rodné číslo a koniec. Takto môžeš tú kartu napríklad v pohode ukázať u lekára, v MHD revízorovi, v banke, kamošovi, zlodejovi, no proste to používajú všade. My vieme, že rodné číslo je čo? Dôležité. A preto sa čo? Neukazuje. A to aj keby si kvôli tomu mal nosiť v peňaženke ďalších 5 kariet a štát na to kúpil 5 takmer rovnakých systémov.

Keď tú kartu konečne máš, tak ňou v Estónsku môžeš vybaviť také taľafatky, ako daňové priznanie alebo otvorenie nového bankového účtu za 5 minút, prípadne si priamo založiť firmu. U nás myslíme aj na fanúšikov rekurzie, a preto ponúkame služby ako „Podanie žiadosti o vydanie občianskeho preukazu s čipom“.

Nehovoriac o tom, že Estónci na celú elektronizáciu potrebovali asi tak 10x menej peňazí z EÚ ako my. To sa na kvalite proste musí odraziť.

Text bol pôvodne publikovaný na FB Jána Suchala