Luthnaek är ett språk skapat av Ludvig Lind. Lúþnaek œ yri legva kaþark årt Lúeþveig Lind.

Alfabet: (Rúnurgedan)

A [ɑ]| B [b]| D [d̪]| Ð[ð] | E [ɛ]|É[e]| F [f]| G [ɡ]| H [h]| I [i]| Í [ij]| J [j]| K [ʰk]| L [l]/[ɽ] | M [m]| N [n]| O[ou̯]| P [p]| R [r]| S [s]| T [t̪]| Þ[θ]/[ð] | U [u]/[ɵ]| V [v]| Y [y]| Z [s]| Å [o]| Ä [ɛ]| Ö [ɶ]| Sj [ɧ]/[x]|Tj [ʃ] |Rs [ʂ] | Gj [ɣ] | Hl [ɬ] | Hj [j̊] | Hr [r̥]

A uttalas som finskans A eller A:et i svenskans “fan”.

É kan ersättas med ett E och ha samma ljud endast vid ej-ljud. T.ex. Heim.

G uttalas ibland som ett svenskt J.

H uttalas som i svenska, men är också ofta en stum bokstav.

J uttalas som ett engelskt Y eller svenskt J (palatalt I).

L uttalas som ett svagt, rikssvenskt L om det följs av en vokal eller ingenting, men uttalas som ett tjockt L om det följs av en konsonant och det känns bekvämt. Om ett L är efter en otonad konsonant blir L:et också otonat.

O kan ibland uttalas som [o] eller [ɵ] i snabbt tal, mest om det är före ett J.

Om ett U används som presensvokal eller har en accent uttalas det som [ɵ].

Om ett R är före en otonad konsonant blir R:et också otonat. Också om det är efter en otonad konsonant.

Y fungerar endast som en vokal och inte en diftong.

Z uttalas som ett S och används endast för grammatiskt förtydligande (ex. possessiv).

Þ (Th är också en accepterad stavning) uttalas som engelskans “the” eller “thing”.

Ð (Dh är också en accepterad stavning) uttalas som engelskans “the”.

Sj uttalas som svenskans “skit”, ibland tyskans “nacht”.

Tj uttalas som engelskans “shit”.

Rs är ett retroflext Tj.

Som standard ligger stressen i ett ord på den första stavelsen.

Accenter visar, om nödvändigt, om en vokal ska vara lång eller kort, det är i stället för dubbla konsonanter som i svenska. De visas dock endast om uttal och betydelse kan förvirras annars. Exempel: En navel = Yr nuvel (kort E och långt U). En novell = Yri nuvél (båda vokalerna korta). Högerpekande accent visar att vokalen ska uttalas som lång. Exempel: Eftersom = Atterzé. Om den högerpekande accent skulle vara på ett U betyder det att det är ett långt U som uttalas /ʉ/.

Språk med dubbelt K eller T har H före T:na.

Introduktion till grammatiken: (Begùnan þu uþjalegin)

Luthnaek har två genus: levande och dött genus. I.e. saker som lever (ex. hund) hör till levande genus och saker som är döda (ex. hus) hör till dött genus. Om ett levande genus skulle dö (ex. En död gris) ska man lägga till “en” i slutet av ordet för att markera att det är dött. Det gör så att man ofta inte behöver skriva adjektivet “död” (öurd). Anledningen att “öurd” slutar på D och inte på G eller N är för att man inte behöver markera genuset eftersom substantivet i sig redan beskriver att det är dött.

Substantiv: (Þaeguþar)

I bestämd form lägger man till prefixet “in” efter substantivet. Exempel: En hund = yr leþga. Hunden = leþgan. Notera att på ord som slutar på en vokal tas vokalen bort och byts ut mot ett i, förutom vid tillfällen då det kan förvirras med ett annat ord. Exempel: Pojken = Lagdin. Flickan = Ladgan.

I tal hör man ingen skillnad mellan subjekts- och objektsformen på ord, men i skriven form kan man lägga till en apostrof om man vill. Exempel: Ett får är bra = yr garþve œ kjahg. En varg river ett får = yr lurþga sjrurnha yr garþve'.

I possessiv form lägger man till ett Z i slutet av ordet. Det ska vara före apostrofen om ordet är i objektsform. Om det följande substantivet är i plural ska man lägga till “yr” efter Z:t. Exempel: Pojkens hus =Ladginz ryuþ. Pojkens vänner = Ladginzyr fryrdar.

I pluralform ska man lägga till “ar” i slutet av substantivet, det ska ligga före det possessiva Z:at och apostrofen. Exempel: Flickornas mat = Ladgarnz frysþ. På ord som redan slutar på en vokal lägger man endast till ett R. På ord som slutar på vokal + R ändrar man vokalen till A. Notera att R:et är otonat.

Om ett substantiv både är plural och definitivt skriver man först pluralböjningen och sedan lägger man till N:et.

Om man ska göra om ett verb till ett substantiv tar man verbets grundform och lägger till “an” i slutet av ordet. Exempel: Att lägga upp en uppläggning = Ky leg ja yri jalegan'. Om detta vore i definitivform byter man ut A:et mot ett I.

Om man ska skapa ett yrkesord lägger man till “or” i slutet av ordet. Exempel: En skogshuggare = Yr fresþsjapdor.

Om man ska göra ett substantiv till ett verb lägger man till “zer” i slutet av ordet, sedan gäller vanliga verbregler på det. Exempel: Att organisera = Ky þemlanzer.

Verb: (Rsapnyluþar)

I grundform ska man inte lägga till något suffix. I singular presens ska man lägga till en vokal, det varierar vilken. Exempel: Att äta = Ky fryþ. Jag äter = Y fryþi.

Verb ska böjas efter plural, men inte efter genus. Då ska man lägga till ett K i slutet av ordet. Exempel: Björnen springer = Lueornin rurþu. Björnarna springer = Lueornarn rurþuk.

I preteritum lägger man till “þe” i slutet av ordet. Exempel: Flickan lekte = Ladganrejanþe. När ett ord redan slutar på “þ” lägger man bara till ett E. Exempel: Flickan åt = Ladgan fryþe. Att äta = Ky fryþ.

I supinum lägger man till “þa” i slutet av ordet. Exempel: Flickan har lekt = Ladgan rejanþa. Samma regler gäller när ett ord slutar på “þ”.

I pluskvamperfekt lägger man till “du” i slutet av ordet. Exempel: Flickan hade ätit = Ladgan fryþdu.

I futurum lägger man till “å” i slutet av ordet om det är ett säkert futurum, om det är ett osäkert futurum lägger man till ett “i”. Exempel: Jag ska sova = Y nuegþå. Jag kommer att somna = Y nyelþi.

Om det är futurum supinum säger man först futurumbokstaven och sedan supinumformen av ordet. Exempel: Jag kommer att ha ätit = Y i fryþa.

I konditionalis lägger man till den vanliga dåtidsböjningen efter Å:et.

I plural dåtid lägger man K:et efter tempusböjningen. Exempel: Vi mördade honom = Ä muernþek artn.

I preteritum konjunktiv lägger man till “u” i början av ordet. Exempel: Vad vore jag? = Znak uoe y?

I optativ lägger man till “sjy” i slutet av verbet. Exempel: Leve du länge = Gevrsjy tve ardsj.

I progressivt tempus lägger man till “þa” i början av ett verb med presensvokalen, dock endast i presens. Exempel: I am eating = Y þafryþi.

I imperativ lägger man till presensvokalen och ett L i slutet av ordet. Exempel: Ät! = Fryþil!

I passiv form lägger man, som i svenskan, till ett S i slutet av ordet. Exempel: Maten åts av mig = Frysþin fryþes årt igh.

Verbet “att vara”:s tempus:

Att vara = Ky oar. Är = Œ eller Oe.Var = Oerþ. Har varit = Oerd. Hade varit = Oerdu. Ska vara = Oerå. Kommer att vara = Oeri. Varande = Oerakþ/Oerarkþ.

I plural: Att vara = Ky oar. De är = Nuþ oer. De var = Nuþ oerþa. De har varit = Nuþ oerduk. De ska vara = Nuþ oeråk. De kommer att vara = Nuþ oerja. Varande = Oerakþa/Oerarkþa. Både “Œ” och “Oe” är accepterat när man skriver “är” i presens singular.

Om man ska göra ett verb till ett adjektiv lägger man till “ak/ark pl. aka/arka” om det är perfekt particip, och “akþ/arkþ pl. akþa/arkþa” om det är presens particip. Man lägger till det efter verbets grundform. Exempel: En troende man = Yr belirlakþ larþ. Ett nybyggt hus = Yri nelnvildark ryuþ.

Adjektiv: (Þaljurduþar)

Adjektiv böjer man både efter plural och genus. Ett levande substantiv böjer adjektivet med ett G som suffix och ett dött med ett N. Exempel: Pojken är stor = Lagdinœ gryþg. Huset är stort = Ryuþinœ gryþn. Om ett adjektiv slutar på samma bokstav som genusmarkeringen lägger man inte till någon.

Vid plural lägger man till ett A efter genusmarkeringen. Exempel: Pojkarna är stora = Lagdarn oer gryþga. Husen är stora = Ryuþarn oer gryþna.

Om både döda och levande substantiv nämns med adjektivet har levande substantiv förtur. Exempel: Hunden och huset är stora = Leþgarn eþryuþin oer gryþga.

I bestämd form singular lägger man till ett E i slutet av adjektivet, om det är i plural definitivböjer man inte adjektivet. Exempel: Den roliga mannen = Agh skraþge larþ.

Vid obestämd artikel säger man inte “yr” eller “yri” före adjektivet. Man läger till “an” i slutet av adjektivet i stället. Exempel: Ett hus = Yri ryuth. Ett stort hus = Sjanan ryuth.

Vid bestämd artikel lägger man till “agh” eller “anh” beroende på genus vid singular, och “agha” eller “anha” vid plural. Exempel: De stora husen = Anha gryþna ryuþarn. Undantaget för pluralformen är om numret redan är specifierat. Exempel: De två tornen = Anh klö tohrnarn.

I komparation är suffixen “rlochþ”. Om det redan är många konsonanter innan lägger till “irl” och “iþ” i stället, det finns inga tydliga regler för när man ska göra det exakt. Man får bara ändra efter eget behag. Exempel: Bra, bättre bäst = Kjahn/kjahg, kjahrl, kjahþ. I bestämt superlativ lägger man till ett E i slutet, som på vanliga, bestämda adjektiv. Om adjektivet redan slutar på “-rl” eller “-þ” lägger man till ett E mellan slutet av ordet och suffixet. Exempel: Den snabbaste hästen = Agh rapilþe sjavin.

I luthnaek har man också en komparation för “mindre”. Då är komparativ “-älysj” och superlativ

“-arlyþ”. Då har ofta adjektiv inte en negativ motsats utan bara en motsats för vanliga adjektiv, då är prefixet U. Exempel: Otrevlig, mindre trevlig, minst trevlig = Uhjuvyln, hjuvylnälysj, hjuvylnarlyþ.

Om man ska göra ett substantiv till ett adjektiv lägger man till “yj/yjn pl. yja/yjna” i slutet av ordet. Om ordet redan slutar på Y lägger man endast till J:et. Exempel: Regnig = Rejnyj.

Om man ska göra ett adjektiv till ett substantiv lägger man till “-ðom” i slutet av adjektivet utan genusböjningen.

Adverb: (Þaljurdrsapnar)

Vid adverb lägger man till “sj” efter ordet. Exempel: Mannen springer fort = Larþin rurþu rapilsj.

Pronomen: (Fornaemuþar)

Svenska: Subjekt: Objekt: Possessiv: Självständig possessiv: Jag Y Igh Ymg/Ymn pl. Ymga/Ymna Ymnz pl. Ymnzå Du Tve Þru Dig/Din pl. Diga/Dina Tvez pl. Tveza Han Yrg Yrgeþ Yrlg/Yrln pl. Yrlga/Yrlna Yrz pl. Yrzu Hon Arn Art Arna/Arnan pl. Arnå/Arnån Egz pl. Egza “Hen” Y'av Y'ev Yzg/Yzn pl. Yzga/Yzna Yl pl. Yla Den Seg/Sen Sejg/Sejn Sez/Segs pl. Seza/Sega Su/Saz pl. Sua De Nuþ Nuþra Nuþga/Nun pl. Nuþgä/Nuþnö Nuþz pl. Nuþza Vi Ä Ägh Ägþeg/Ägn pl. Ägþega/Ägna Älnz pl. Älnza Ni Ulr Ulra Ulrag/Ulran pl. Ulragu/Ulrana Ulz pl. Ulzy Man Ra Ren Ral/Raln pl. Rala/Ralna Renz pl. Renza Sig, Sin/Sitt pl. Sina --- Zigh Zimg/Zimn pl. Zimga/Zimna Zighz pl. Zas

Namn: (Naemar)

Om man vill lägga emfas på ett namn, eller när någon skriker, ropar, eller utbrister ett namn ska man lägga till “aþ” i slutet av namnet. Exempel: Ludvig, var är du?! = Lueþveigaþ, é znal œ tve?!

Om namnet redan slutar med “aþ” (eller annan vokal) ska man lägga ett R mellan þ:et och vokalen. Exempel: Goliat! = Goliarþ!

Räkneord: (Hysjnuþar)

I ordningstal lägger man till “yþ” i slutet av talet. Exempel: Första, andra, tredje = Ónyþ, klöyþ, þrakyþ.

I luthnaek säger man sällan tiden exakt, utan man säger bara att det är middag, kväll, natt osv. Men om man måste säger man hur många timmar eller minuter av sol det är kvar. Om det är natt säger man hur många timmar eller minuter det är kvar innan solen går upp. Vid internationella tillfällen då man är tvungen att säga den klassiska klockan säger man bara numren som på den digitala klockan. Exempel: Klockan är 12.00 på vintern = Þuesjinœ þrak sjurar eþæn þtudar yrzej. Klockan är [runt] tolv = Þuesj œ midþasj. Klockan är 12.00 [exakt] = Þuesj œ döe-æn-æn.

Konjunktioner: (Vinþeuþar)

Konjunktioner fungerar likadant som i svenska och de flesta andra språk.

Interjektioner: (Tjyovtuþar)

Vid beskrivningar av skrik och stön skriver man en vokal och ett “H”, men två vokaler om det är ett högljutt ljud. Exempel: Ah! Æh! Åh…

Prepositioner: (Plaesuþar)

När man ska sätta ihop flera prepositioner skiljer man dem med en apostrof, de är också placerade i motsatt ordning. Exempel: Därborta = Er'fär.

Övriga ord: (Miksjelna uþar)

Om man ska ställa en fråga lägger man till “É” i början av meningen. Exempel: Hur mår du? = É znak löura tve?

Om man ska vara artig säger man “Yrej” i början av meningen och talar lite långsammare. Artighetsordet ska vara före frågemarkeringen. Exempel: Skulle jag kunna få en servett? = Yrej é tratåþe ypörþ yri nafsji?

Det är också värt att notera att man oftare än andra språk ska säga tidsprepositioner vid meningar. Exempel: Vi vet dina sanna motiv, din smutsiga ljugare! = Äj knåek kje dina leina mjorronþar, dig felþyje leigor!

(Kje = Nu)

Annorlunda formuleringar: (Annurna formuleranar)

Jag är 20 år gammal = Y hvesi 20 akga irn older. (Jag har 20 år i ålder)

Jag är på toaletten = Y hvesi toaletin. (Jag har toaletten)