– Pojken är allt för mig. Han är som mitt barn och jag har haft honom sedan han föddes, säger Micke Thomasson och smeker Pojken.

1988 var Micke med om en trafikolycka. Ryggmärgskanalen skadades av en benflisa och han blev förlamad från midjan och nedåt.

Hundarna har med åren blivit viktiga i Mickes liv och när Della fick valpar för drygt ett år sedan fanns Pojken med i kullen.

Läs också: Hundexperten förklarar - därför är det inget fel på hunden

– Jag kan aldrig lämna honom ensam, han bara grinar. Den dagen då jag dör kommer han att få allt jag äger och har – han är som ett barn för mig, säger Micke.

För några år sedan föll Micke med rullstolen och fick ett sår på benet.

– Först tänkte jag inte så mycket på det, men såret ville inte läka och blev värre och värre. Till slut ville läkarna amputera, men jag var emot det. Att ta bort en kroppsdel kändes inte bra så jag tjurade på och la förband själv hemma.

Men det infekterade såret ställde till problem. Blodvärdena försämrades, vävnad dog och ruttnade samtidigt som Micke blev tröttare och fick mer värk.

En kväll för fyra veckor sedan lade han sig för att sova.

– Jag hade svår värk och tog lite extra morfin för att stilla smärtorna. En kompis som bodde hemma hos mig kom in i sovrummet på morgonen med en kopp the. Han bara skrek rakt ut: "Hunden har ätit upp dina tår!", minns Micke.

När han tittade ner såg han att alla tårna var borta, kvar fanns bara en liten blodfläck. Bredvid honom på kudden låg Pojken alldeles blodig.

– Han hade nog jobbat hårt under natten, för han var helt slut, säger han.

Ambulans tillkallades och det som hade hänt väckte stor bestörtning inne på sjukhuset.

– Jag får inte ens nämna vad som hänt för distriktan, hon vill inget höra, säger han.

Men faktum är att Micke mår bättre i dag än han gjort på länge. Att benet, och därmed det infekterade såret är borta har lett till att Micke fått tillbaka ork och blodvärdena ser mycket bättre ut.

– Sedan slipper jag den tröttsamma omläggningen av såret som jag höll på med så länge. Det enda som är problematiskt är att jag fått sämre balans efter amputationen, men det är en träningsfråga.

Han har ofta fått frågan om han ska behålla Pojken efter det som hänt och svaret är enkelt.

– Han är den som får mig att vilja leva. Utan honom hade jag lagt ned verksamheten för länge sedan. Han och jag hör ihop och jag tror att han ville väl. Benet var ju sjukt och skulle bort – nu mår jag bättre.