Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Den 15 december kände sig Fairtrade Sverige sig tvugna att kommentera detta blogginlägg. Deras svar har jag länkat till längst ner.

Vad vet du egentligen om Rättvisemärkt, eller Fair Trade, som de kallar sig nu?

Ja, att det handlar om en symbol som de märker mat med vet väl nog de flesta. Och några vet säkert att vår nuvarande kulturminister Bah Kuhnke varit generalsekreterare där.

Men vem äger egentligen Fairtrade?

Jo, det gör LO. Andra hälften äger Svenska kyrkan.



Och när man tänker på att de alltså tidigare hette Rättvisemärkt samt arbetar för “schyssta arbetsvillkor” i världen blir det rätt logiskt.

Följande artikel kunde man läsa i Politism i våras till exmempel. Ett sponsrat innehåll, det vill säga det var en annons som Fairtrade köpt. Retoriken känner man väl igen. Från…..just det, LO. Vars förgreningar ni kan läsa i ett annat inlägg här på bloggen, kallat LO och miljarderna. Just arbetsvillkor för var övrigt Dagens Arenas huvudkampanj i förra valrörelsen, som gick under namnet “Skitvillkor”.



Då kan ju undra hur Fairtrade finansieras, om nu LO äger verksamheten. Det som är finurligt här är att Fairtrade har två separata verksamheter. Ett aktiebolag och en förening, som båda heter Fairtrade. Bolaget säljer just märkningen, föreningen bildar opinion. :

Så hur finansieras då föreningens verksamhet? Ja, det kan man bland annat läsa i deras årsredovisning.

Ja, hur brukar olika föreningar försörja sig i Sverige? Bidrag, förstås. Skattepengar. Bara 2013 tog de emot 1,5 miljoner nästan. Och alltså ytterligare 2 miljoner kronor av LO, som i sin tur också bland annat finansieras av just bidrag. Men grejen är här att Fairtrade alltså säljer något. De säljer märkning, via licenser. Och det är ju en rätt stor intäkt. Men dessa har de valt att lägga i ett aktiebolag istället.

För så här ser företaget Fairtrades intäkter ut:



De har alltså en omsättning på över 18 miljoner kronor per år. Kollar man nu på vad som hänt med vinsten, för den är ju inte 18 miljoner kronor då det även finns omkostnader i verksamheter. Vinsterna genom åren samlar man oftast som bland annat Fritt eget kapital. Om man inte investerar pengarna i aktier etc, till exempel. Som ju LO gjort med sina miljarder.



Mycket riktigt. Och här finns det deg, över 15 millar.

Så samtidigt som deras förening, som bildar opinion för schyssta villkor helt i enlighet med bland annat LO:s egen opinionsbildning, inte får intäkter från försäljningen utan söker birag från skattepengar har bolaget 15 miljoner kronor i fritt eget kapital. Ett säkert mycket fiffigt upplägg för att kunna söka just dessa bidrag, som kräver en “ideell” förening.

Vilka jobbar då på Fairtrade?

VDn på företaget Fairtrade AB heter Morgan Zerne. I våras misstänktes han för att själv har tjänat pengar genom olagliga marknadsmetoder.

Men de sysslar ju som bekant med själva affärsverksamheten. De som sysslar med opinionsbildningen är följande personer:

Det är här det börjar bli intressant. För Streijffert känner säkert fler igen. Hon är sosse och är väl mest känd för att hon fifflade med kreditkort när hon var ordförande för S-studenterna. 150 000 kronor saknades det kvitton för i redovisningen. När skandalen uppdagades satt Streijffert i riksdagen för sossarna.

Den avgående generalsekreteraren är…..också sosse. Helena Markstedt. Hon var SSU-ordförande för Täby tidigare.

Sara Yazdanfar, som anställdes i år, jobbade tidigare här:

Även Johannes Hartvigson kommer från arbetarrörelsen. Han var tidigare anställd på ABF.

Så det är inte alltså bara så att LO äger Fair trade, många av de som jobbar där är aktiva sossar eller fackligt aktiva. Passande nog så jobbar alltså dessa personer med opinionsbildningen för Fairtrade, som solklart är att betrakta som en del av LOs miljardimperium av kanaler att nå ut med sina budskap i.

Det här är Fairtrades styrelse. Wanja Lundby Wedin behöver ingen närmare beskrivning, hon var ju LO-ordförande innan Kålle. Erik Spernaes jobbar som ekonom på LO. Nihlgård är från Svenska kyrkan.

Ett tag försökte Fairtrade att driva en butik. Det gick så där och Fair Trade Shop tvingades 2011 till konkurs. Den låg i centrala Stockholm på Tegnérgatan och slutade med 90 000 i förlust. Styrelsen bedömde att det inte hade varit seriöst att försöka få kyrkor, privatpersoner, organisationer och företag att satsa mer pengar i en butik som inte hade förutsättningar att bli lönsam på många års sikt. Enligt Fairtrade själva var de inte ens inblandade, hur nu detta är möjligt då shoppen hade deras namn. Och varumärken får man liksom inte sno hur som helst. Men detta påstår de i det här svaret på sin egen hemsida i alla fall.



Ett annat fiffigt affärsupplägg Fairtrade har är att genom projektet Fairtrade City binda upp kommuner att de köper en viss andel Fairtrade-produkter, som alltså i slutändan leder till högre intäkter till företaget Fairtrade men resultatet av detta använder föreningen i sin opinonsbildning. I dagsläget är det hela 65 kommuner som skrivit på avtalet. Något de noga påtalar i sin kommunikation.

Kommuner handlar med skattepengar, alltså spenderas alltså skattemedel idag på en utvald kategori produkter. En urvalsprincip där LO fått vara med och bestämma. Ju fler kommuner som förbinder sig, destor högre intäkter till Fair trade AB, desto bättre för ägaren LO. Och ju fler kommuner desto bättre för Fair trade föreningen, som kan använda antalet som en styrka i sin kommunikation. Mycket smart. Lite som ett självspelande piano.

För rättvisemärkt är inte alls rättvist, och det är ett av problemen med Fairtrade. I förlängningen får alltså LO del av opinionsbildningen som kommuner betalar med skattemedel.



I en artikel i Svenska Dagbladet reder Timbros projektledare Lydiah Wålsten ut varför detta inte är bra:

“Rättvisemärkt vill framställa sig som ett alternativ till vanlig handel, men till skillnad från vanlig handel kommer rättvisemärkt aldrig att kunna omfatta alla bönder. Höga krav ställs på produktion och organisation för att en kaffeproducent ska bli certifierad som rättvisemärkt. Krav som långt ifrån alla bönder har råd med. Därför skapas ett insider-outsider-problem, där de mest utsatta kaffeodlarna aldrig blir rättvisemärkta.

Rättvisemärkts system bygger också på minimipriser. Det betyder att de certifierade bönderna garanteras ett lägsta pris för sina kaffebönor som är högre än marknadspriset. Priset ska täcka produktionskostnaderna. Dessvärre sätter minimipriset utbud och efterfrågan ur spel. Eftersom priset inte går ner vid en för hög kaffeproduktion, får bönderna ingen signal att de bör minska produktionen. Det leder till överproduktion och att fairtrade-kaffet dumpas på den vanliga kaffemarknaden.

I dag är det bara 30 procent av kaffet som fairtradeodlas som säljs under den etiketten. Resten säljs på den vanliga kaffemarknaden, vilket pressar ner priset på det kaffe som de bönder som inte är anslutna till fairtrade har odlat. Man styr med andra ord resurser till de rikare bönderna som är inne i systemet, och inte till de fattigaste, som står utanför.”

Och det här sättet att se företag och marknaden, med insiders och outsiders, där man som Fairtrade ställer sig på insider-sidan, ligger helt i linje med LOs eget synsätt. När man söker efter Fairtrade på deras hemsida hittar man en lång lista på artiklar:



Vill du verkligen göra skillnad i världen ska du låta bli LO-märkta Fairtrade. Då ska du istället leta upp den här nya märkningen, Freetrade, som tankesmedja Frivärld nyligen lanserade.

Istället för att med riktade subventioner sätta marknaden ur spel och i slutändan bara göra så att andra människor än de subventionerade kan lyftas ur fattigdom, är det mycket bättre att arbeta för en värld utan tullar och med frihandel. Det tar betydligt fler människor globalt sett ur fattigdom än något annat.

Nyligen konstaterade FN att världsfattigdomen halverats, före målet, som var 2015. Som skäl anges bland annat frihandel.

Märkligt nog nämnde FN inte ens Fair Trade-märkningen.

Fair trades svar på detta blogginlägg bekräftar bara att de alltså ÄR en del av LO och kämpar för samma saker, det vill säga arbetsvillkor.

Och samtidigt har alltså konsumenterna fått lite mer information att ta med sig när de nästa gång bestämmer vilket kaffe och vilka bananer de alltså vill ta med sig hem från butiken. LO-märkta Fair trade eller exempelvis Free trade.

