Kommunerna spelar en viktig roll i arbetet mot hedersförtrycket. Ändå präglas debatterna i landets fullmäktigesalar av en ovilja att se och agera. Och det är de rödgröna partierna som bromsar arbetet mot hederskulturen.

Häromdagen röstade kommunfullmäktige i Tierp nej till Moderaternas förslag att kartlägga hedersförtrycket i kommunen. I svaret till Lars-Göran Birkehorn Karlsen (M), som skrev motionen, skriver Viktoria Söderling (S) att "hedersförtryck förekommer i alla kulturer". Under debatten i kommunfullmäktige bad en vänsterpartist, med ängslig stämma, moderaten att inte "fiska i bruna vatten".

Dessvärre är denna låga nivå inte unik för Tierp. När fullmäktige i Umeå tidigt i år diskuterade Ulrica Westerlunds (L) motion om att kartlägga och motverka hedersförtrycket var motargumenten bland annat att det skulle vara "integritetskränkande" att kartlägga. Till exempel menade Miljöpartiet att det skulle leda till "skuldläggning" och "mytbildning" mot "grupper". Man ska inte tala om "heder", var Miljöpartiets förvirrade linje.

I våras behandlades en liknande L-motion i Skellefteå. Liberalernas gruppledare i kommunen, Andreas Westerberg, ville att skolorna skulle undersöka hedersproblematikens omfattning. Påhoppen från socialdemokratiskt håll kom som ett brev på posten. Iosif Karambotis (S) anklagade Westerberg för att ge sig på "grupper". L anklagades för att peka ut "islam", trots att islam över huvud taget inte hade nämnts.

Det är inte skrivet i sten att rödgröna politiker ska hamna snett. Men det är absurt att så många gör det.

I Västerås har vi det senaste året haft "badhusdebatten". Som på andra håll har det varit rödgröna ledamöter som har försvarat könsseparata tider. I Västerås gjordes tappra försök att blanda bort korten om att det handlar om kultur och religion. Även i Stockholm, Göteborg och Malmö har det varit borgerliga politiker som försökt motverka hedersförtrycket.

Mönstret är tydligt: allianspolitiker runt om i landet lyfter frågorna, de rödgröna angriper dem eller kommer i bästa fall så småningom med i baksätet. Visst finns det undantag. I Umeå ville Kristdemokraterna avslå L-motionen om kartläggning av hedersförtryck, medan socialisterna i Arbetarpartiet yrkade bifall och har ett märkbart engagemang i frågan.

Niels Paarup-Petersen, Centerpartiet i Malmö, har tidigare kritiserat Socialdemokraterna och Miljöpartiet i staden för att blunda för hedersförtrycket. Han berättar nu för mig att det blivit något bättre sedan Vänsterpartiet tappat inflytande. Det är alltså inte skrivet i sten att rödgröna politiker ska hamna snett. Däremot är det absurt att så många gör det.

I Mellanöstern är det en självklarhet för socialistiska rörelser att bekämpa hedersförtryck och fundamentalism. Här i Sverige står röda politiker i kommunfullmäktigesalar och fäller kommentarer som "hedersförtryck förekommer i alla kulturer", och fiska inte i "brunt vatten". Det är varken att värna alla barns rätt eller att vara feminist. Det är att vara förtryckets nyttiga idioter.