Чому Джо Байдену дедалі частіше пригадують Україну і до чого тут вибори у США

Автор фото, Getty Images

Наприкінці квітня колишній віце-президент США Джо Байден оголосив, що хоче балотуватися в президенти. Судячи з опитувань, серед демократів Байден має найвищі рейтинги, а отже саме він є найімовірнішим суперником Дональда Трампа на майбутніх президентських виборах, які пройдуть у 2020 році.

На тлі заяви Байдена йому починають пригадувати сумнівні епізоди його біографії, найчастіше - звинувачення у непристойній поведінці з жінками й роботу в Україні.

Лише протягом останніх днів матеріали "українському питанню" присвятили New York Times і Vanity Fair - обидва видання міркують, чи може "українська тема" вплинути на президентські перспективи Байдена.

Vanity Fair припускає, що Україна може стати для нього такою ж проблемою, якою у 2016 році для Гілларі Клінтон став скандал з фінансуванням Фонду Клінтонів: його у своїй передвиборчій кампанії активно використовував Дональд Трамп.

Як Джо Байден пов'язаний з Україною і в чому його звинувачують

В адміністрації Барака Обами Джо Байден вважався чи не головним відповідальним за Україну: він часто приїздив до Києва, а у грудні 2015 навіть виступив з промовою у Верховній Раді.

Байден неодноразово заявляв, що одне з його головних завдань - допомогти Україні у боротьбі з корупцією. Однак тепер опоненти політика називають ці твердження лицемірством - і ось чому.

Автор фото, Getty Images

Факт 1. У 2016 році Верховна рада схвалила постанову про звільнення тодішнього генерального прокурора Віктора Шокіна, а на початку 2018 року Джо Байден заявив, що це рішення - його особиста заслуга.

За словами Байдена, під час одного з візитів до Києва він поставив українській владі ультиматум: або вони звільняють генпрокурора, або Україна не отримає від США $1 мільярд кредитних гарантій.

"Я сказав: я їду через шість годин. Якщо ваш генпрокурор не буде звільнений до того часу, ви не отримаєте грошей. І той сучий син був звільнений. І на його місце поставили того, кому на той час довіряли", - заявив Байден.

Факт 2. За часів керівництва Віктора Шокіна ГПУ проводила розслідування щодо газовидобувної компанії Burisma, власником якої вважають колишнього регіонала Миколу Злочевського. До Ради директорів цієї фірми донедавна входив син Джо Байдена, Гантер Байден.

Опоненти Джо Байдена вже використовують цю інформацію як доказ наявності у нього конфлікту інтересів, а його намагання звільнити українського генпрокурора пояснюють маніпулюванням українським правосуддям з метою захистити власні інтереси.

Сам Джо Байден ці звинувачення неодноразово заперечував.

Він заявляв, що його діяльність на посаді віце-президента не мала жодного стосунку до роботи сина і що вони ніколи не обговорювали роботу Burisma в Україні. Ба більше: про причетність сина до Burisma Джо Байден нібито сам дізнався з повідомлень у новинах.

Чому про це згадали зараз

Автор фото, Getty Images

Про роботу Гантера Байдена в Burisma американські ЗМІ писали ще у 2015 році. Проте з номінуванням Джо Байдена у кандидати в президенти США інформація знову опинилася в центрі уваги як ЗМІ, так і опонентів політика.

Масла у вогонь підлили і слова Юрія Луценка, який у березні заявив, що закриту справу проти Burisma знову відкриють. New York Times припустило, що українська влада могла піти на такий крок, аби "сподобатись" адміністрації Трампа, яка на майбутніх виборах матиме змогу використати це для критики Байдена.

За інформацією видання, один із найближчих союзників Дональда Трампа, колишній мер Нью-Йорка Рудольф Джуліані, вже обговорював справу Burisma з колишнім генпрокурором України, а з Луценком навіть кілька разів зустрічався в Нью-Йорку.

Під час однієї з таких зустрічей Джуліані нібито навіть телефонував Дональду Трампу і ділився з ним останньою інформацією.

Сам Рудольф Джуліані відмовився коментувати свої телефонні розмови з президентом США, але підтвердив, що неодноразово обговорював це питання з Трампом.

Vanity Fair припускає, що разом із наближенням дати виборів тиск на Джо Байдена буде тільки посилюватися, і "українське питання" посідатиме у критиці політика одне з провідних місць.