Foto: Bogdan Dănescu/ Inquam Photos

„Ce mai vor să facă ăștia, domne?” Pentru că lucrez în presă, au impresia că știu mai multe. Primesc zilnic această întrebare de la oameni care nu sunt interesați de „politică”, adică nu caută actualitatea de zi cu zi. Până de curând, nu-i interesa ce partid e la putere, cine conduce Guvernul sau ce nume are un ministru sau altul. De la o vreme, ei simt însă că ceva rău se întâmplă. La serviciu, la supermarket, la restaurant, pe stradă ori când deschid Facebook-ul, se simt ca-ntr-o stare permanentă de asediu. Insatisfacția crește cu fiecare agresiune la care sunt martori. Se feresc să deschidă televizorul ca să nu țipe cineva la ei. Sunt victimele civile ale propagandei urii. „Urâți, urâți, că nu-i nimic mai sfânt/ Ca ura - strajă vieții pe pământ”. (Eugen Frunză, poet, undeva în anii '50)

Ceva rău într-adevăr se întâmplă: se întâmplă că, după 30 de ani de progrese democratice pe care le credeam ireversibile, Partidul încearcă să redevină unic. Este cel mai dur picaj al iluziei că, dacă suntem o democrație protejată de UE și de americani, lucrurile vor merge din bine în mai bine. Printr-un pocnet de degete, drumul României a fost deturnat periculos, nu de vreun dușman extern, ci din interior. Asistăm de câteva luni la un act de o violență fără precedent de preluare ostilă a tot ce nu intră încă sub controlul Partidului. Procurori, judecători, servicii, partide, instituții, ONG-uri, presă câtă mai e, Președinție și simpli cetățeni „veninoși” sau „șobolani” - tot ce este necontrolat încă de Partid a fost identificat în lumina noii lupte de clasă ca „stat paralel”. Pasul următor este declararea „suveranității” în fața Bruxelles-ului, operațiune de decuplare de Vest pe care au deschis-o deja festiv generalisimii Dragnea și Tăriceanu. Primul a acuzat NATO și UE că au finanțat „statul paralel”, al doilea i-a certat, la o reuniune, pe șefii Senatelor din țările vestice că nu protestează „contra abuzurilor”, deși de la București li s-au trimis lozincile corespunzătoare.



Este cel mai dur picaj al iluziei că, dacă suntem o democrație protejată de UE și de americani, lucrurile vor merge din bine în mai bine. Printr-un pocnet de degete, drumul României a fost deturnat periculos, nu de vreun dușman extern, ci din interior. Asistăm de câteva luni la un act de o violență fără precedent de preluare ostilă a tot ce nu intră încă sub controlul Partidului. Procurori, judecători, servicii, partide, instituții, ONG-uri, presă câtă mai e, Președinție și simpli cetățeni „veninoși” sau „șobolani” - tot ce este necontrolat încă de Partid a fost identificat în lumina noii lupte de clasă ca „stat paralel”. Pasul următor este declararea „suveranității” în fața Bruxelles-ului, operațiune de decuplare de Vest pe care au deschis-o deja festiv generalisimii Dragnea și Tăriceanu. Primul a acuzat NATO și UE că au finanțat „statul paralel”, al doilea i-a certat, la o reuniune, pe șefii Senatelor din țările vestice că nu protestează „contra abuzurilor”, deși de la București li s-au trimis lozincile corespunzătoare. Pretenția domnilor Dragnea și Tăriceanu de a se adresa unui public format exclusiv din reduși mintal este stupefiantă. Oricine se îndoiește de cauza „luptei contra statului paralel” este socotit un colaboraționist, fie el nenea Gheorghe din Urlați sau Franz Timmermans din Bruxelles. Nebunia a trecut granițele. Chiar dacă azi avem televiziune în culori, ședințele de înfierare se desfășoară în platou după tipicul demascărilor negre de chiaburi și industriași din anii '50. În numele luptei contra „stalinismului”, ni se livrează seară de seară un soi de stalinism revanșard pe care generațiile mai noi, crescute în cultura prosperității și a libertății de exprimare, nu l-au mai văzut. Scopul este eliminarea tuturor adversarilor Partidului, până când în România va fi în sfârșit liniște.



Iată cum apare natura totalitară, antidemocratică a Partidului, în descrierea domnului Bădălău, fruntaș PSD: „Sunt niște instituții independente și noi nu putem acționa acolo și ele trebuie reformate”. Printre instituțiile care trebuie reformate de urgență sunt Justiția (ca să se oprească „abuzurile” și tot omul de Partid să scape de dosare) și Președinția (pentru că dacă tot nu va ajunge un membru de Partid la Cotroceni, atunci cel puțin șeful statului să nu mai aibă nicio putere). Se vorbește zilele astea de o nouă suspendare a președintelui. Ar fi a treia, în 30 de ani. Partidul nu vrea să împartă puterea cu nimeni, pentru că singura rațiune de existență a Partidului este să fie unic.



Întoarcerea la totalitarism, la dictatură de tip asiatic, la erdoganizarea sau orbanizarea țării? Tot ce-i posibil după ce Liviu Dragnea își va întroniza Partidul peste țară. Toate semnele indică instalarea unui regim politic vorace pentru care nu vom plăti doar noi, ci multe generații de acum încolo. Dacă Liviu Dragnea ne readuce ceaușismul înapoi, am fost generația de sacrificiu degeaba.



Oamenii de care vă povesteam la început și, cu siguranță, mulți alții resimt reîntoarcerea „acelor vremuri” și încearcă să opună rezistență. Unde nu reușește cu biciul, Partidul încearcă cu zăhărelul. Vă dau câteva știri din ultimele zile, ca să vedeți unde are interes Partidul:

- șefii Curții Constituționale, Înaltei Curți, CSM, Curții de Conturi și ai Academiei Române primesc case gratis de la stat, cu întreținerea plătită pe viață.

- primarii, viceprimarii, consilierii primesc pensii speciale în vecii vecilor amin.

- cuplurile din București care au peste 25 de ani de căsnicie primesc un ajutor de la doamna Primar general a României, de la 1000 la 3000 de lei.

Dacă coborâm în timp, vom găsi sute de astfel de acte de devalizare a bugetului public în scopul eternizării Partidului la guvernare.

Totul ar fi mai suportabil dacă Suveranul nostru, ca tot dictatorul cumsecade, ar construi ceva. Dar, spre deosebire de Erdogan, de Orban sau chiar de Putin (care a inaugurat recent cel mai lung pod din Europa, care leagă Crimeea de Rusia), dl. Dragnea ne oferă aceeași dictatură ceaușistă cu budă în fundul curții. O armată de incompetenți și de habarniști iresponsabili a fost adusă de dl. Dragnea să ne conducă, toți parcă nepoți de Emil Bobu. Vă dau, în final, doar 2 citate de Doamne ferește:

Lia Olguța Vasilescu, ministrul Muncii: „Am aflat cu stupefacţie că sunt şi eu la Pilonul II de pensii cotizant”

Deci vă dați seama că doamna aceasta care află „cu stupefacție” că e cotizant la pensiile private (la care toți românii de vârsta domniei sale știu că sunt cotizanți) e ministrul Muncii? Deci vă dați seama că domnul de mai sus ar trebui să construiască autostrăzi? Dacă printr-o minune acest regim ar dispărea, tot ne va lua decenii să reparăm ce au „guvernat” acești oameni...