63% dintre români folosesc bătaia în educația copiilor. O spune un studiu realizat de Salvați Copiii în 2015.

Am scris ieri împotriva acestui obicei, am încercat să explic că granița dintre “o pălmuță, din când în când” și “bătaie” e imposibil de stabilit și că, dacă între noi, adulții, nu ne snopim, atunci când nu ne înțelegem și nu ne ascultăm unii pe alții, ba chiar comitem tâmpenii uriașe, nu văd ce anume ar putea justifica violența împotriva unui copil. Mă doare creierul de ce contraargumente am auzit. Așa că o să le iau pe rând, să le demontez:

* Una e să-i dai câte o pălmuță ușoară, la fund, din când în când, alta e să-l bați constant. – Aha… Cam cât de ușoară? De la câți newtoni încolo e bătaie și sub ce nivel e “pălmuță ușoară”? Și de la ce frecvență în sus pălmuța se transformă în bătaie? O dată pe lună e pălmuță, ziceți? Păi, și ce înțelege copilul din ea, dacă e ușoară și rară? Nimic. Nu mai bine, în loc de pălmuță, aplică mă-sa și ta-su niște metode non-violente de educație, în funcție de vârstă? Sigur există, din moment ce sunt oameni pe lume, și încă enorm de mulți, care își cresc copiii fără pălmuțe. Apoi, dacă pălmuța e mai deasă și un pic mai apăsată, ce înțelege copilul, în afară de faptul că mă-sa îi provoacă durere? Că nu tre’ să mai facă cutare, cutare și cutare lucru, pentru că îl bate mama. Poate n-o să le mai facă. DE FRICĂ. Vă convine să știți că copilului vostru îi este frică de voi? Pe mine m-ar lua cu rău și să aflu că unui adult îi e frică de mine și aș înnebuni să știu că îi e frică de mine copilului meu. Părinții sunt singura apărare a unui copil. Cum e să te pleznească tocmai ăla de la care te aștepți să te apere?

* Nu încape comparație între bătaia între adulți și disciplinarea unui copil de către părinte. Pe un adult nu ai de ce să-l bați, fiindcă are logică și rațiune, în timp ce un copil nu are. – Felicitări! Păi hai să snopim în bătaie tot ce nu are logică, începând cu câinii și pisicile și terminând cu copiii. Pentru că bătaia o să le dezvolte rațiunea și logica. Se știe doar că cei mai raționali și logici oameni sunt ăia care au fost torturați cu bătaia, iar animalele, dacă sunt bătute bine, încep să rezolve probleme de matematică.

* Nu ai cum să te apuci să dai într-un adult, dacă nu te înțelegi cu el, că se poate ajunge departe rău de tot, lucrurile pot degenera. Altceva e cu un copil, părintele știe să se controleze, îl “atinge” cu calm, doar cât să-l atenționeze. – OAU! Așa e, cu copiii nu pot degenera lucrurile, fiindcă nu au putere să se apere, nu pot să dea și ei, doar încasează, săracii. Cât despre părintele care aplică pălmuțe cu calm, n-o să înțeleg în veci de ce nu și-ar putea folosi calmul ca să aplice metode non-violente.

* Pe mine m-au mai caftit ai mei, când eram mic, și am ajuns om în toată firea. Nu am nicio traumă, pentru că știu că au făcut-o cu dragoste. Datorită lor, mi-am corectat la timp niște defecte și sunt astăzi ceea ce sunt. – Excelent! Păi, eu zic să ne bată cineva și pe ăia care nu ne-am corectat la timp niște defecte. Cu dragoste să ne bată, da. Se știe că dragostea așa se și manifestă, prin lovire, umilire și provocare de dureri.

* În ziua de azi, au ajuns părinții sclavii copiilor. Metodele astea noi de educație vor distruge omenirea. – SIGUR. Era mult mai bine când erau copiii sclavii părinților. Pentru că așa se și pune problema, în termeni de sclavie, putere și cine domină în relația părinte-copil. În general, în viață, tre’ să fim preocupați să avem puterea. Pentru că despre asta e viața, ce căcat… Așa cred și animalele care își rup în bătaie nevestele, fiindcă le-a zis popa că ele tre’ să li se supună, că important în viață e să fii șefu’ și să nu miște nimeni în front în fața ta.

* Cine are copii știe cât poate fi de stresant și în ce hal îți pot întinde aceștia nervii. Pur și simplu nu ai cum să rămâi calm, trebuie să-i faci cumva să te asculte. – Asta e varianta “părinte desfigurat de nervi”, care o completează p-aia a părintelui care bate cu calm, de mai sus. Păi, dragi părinți de mai mulți copii, care vă întind nervii până la pierderea autocontrolului, dacă ați constatat că nu faceți față, de ce nu v-ați oprit după primul??? V-a obligat cineva să vă luați în spate o sarcină mai mare decât puteți duce? Și, încă o dată: cam cât de dese sunt situațiile din viață în care ADULȚII NU NE ASCULTĂ și fac chestii cu care nu suntem de acord? De ce nu rezolvăm problema tot prin bătaie, pe motiv că suntem obosiți și stresați din cauza copiilor, a serviciului, a vieții în general? DE CE?????

* Părinții se sacrifică pentru copii, muncesc pe brânci, nu dorm nopțile, se frământă și suferă. În schimbul tuturor acestor lucruri, copii au doar o singură datorie: să-și asculte părinții. Atât. – OHOHOHOOOOO! Stop! Copiii nu au solicitat nici să fie aduși pe lume, nici să se sacrifice cineva pentru ei. Pe bune! Părinții sunt cei care au decis să facă copii, asumându-și că vor munci mai mult și vor dormi mai puțin. Prin urmare, e o mare și falsă porcărie asta cu sacrificiul. Cine vede părințenia ca pe o jertfă de sine e un cretin. Apoi, un copil mic nu poate avea nicio datorie. Nici măcar nu înțelege ce-i aia. Ca toți puii, și ăia de om sunt jucăuși, anarhici, degrabă încălcători de reguli. Bătaia, pentru ei, înseamnă teroare și atât, nu dezvoltarea conștiinței “datoriei”.

* Nu se poate pune semnul egal între părinte și copil. Copilul trebuie să știe cine deține autoritatea și ultimul cuvânt. – Nu sunt pentru libertatea absolută a copiilor, nu cred că, dacă vrea să se urce pe cel mai înalt dulap, un copil trebuie lăsat să facă asta. Nu cred că orice interdicție e o traumă și că o relație copil-părinte e un Woodstock perpetuu, cu îmbrățișări nesfârșite, cântece și flori în păr. Cred că e normal ca părinții să fixeze și reguli, să fie și fermi în anumite situații. Dar a fi ferm nu înseamnă a lovi. Dacă v-ar plezni polițistul peste bot, pe stradă, fiindcă ați încălcat viteza de circulație, vi s-ar părea o manifestare legitimă a autorității lui? Nu. Ați simți doar umilință, indignare și frică. Păi, și de ce ar simți altfel un copil?

* Am copii, îi mai ating din când în când, dar nu sunt traumatizați. Asta nu înseamnă că sunt de acord cu bătaia. – Nasol că faci ceva cu care nu ești de acord. Dar de unde știi că nu sunt traumatizați? Trauma nu e o vânătaie pe piele, e o vânătaie interioară. Iar copiii sunt extrem de sensibili, mai sensibili chiar și decât adulții. Chiar așa: cum te simți, ca adult, când ești trădat de cel mai bun prieten? Ți se prăbușește lumea? Păi, tu ești cel mai bun prieten al copilului tău, singura ființă în care are încredere și în brațele căreia se ascunde de milioane de frici.

* M-au bătut și părinții și bunicii, dar sunt superbine. Aproape că îmi pare rău că nu m-au bătut mai des, aș fi meritat. Poate aș fi fost azi și mai realizat, dacă erau mai fermi. – Nu, nu ești deloc bine, nici un om care e bine nu trăiește cu impresia că ar trebui să fie lovit. Violența e un lucru oribil și punct. Nu există nuanțe.

* Hai să fim serioși și să nu mai exagerăm, un părinte care-și mai atinge copilul, din când în când, nu e un psihopat! Nu vorbim de demenții care îi calcă în picioare. – Ă, nu, nu e un psihopat, e doar un părinte nasol, care îi face rău propriului copil și mai și convins că-i face bine. Iar, prin discursul lui, în care etichetează bătăița ușoară ca fiind ceva nevinovat, îi încurajează și îi susține indirect pe toți cei care consideră violența ca fiind o soluție. Inclusiv pe demenții care-și calcă copiii în picioare.

* Uneori, copiii sunt de necontrolat. Pur și simplu, în momentele alea extreme, numai o palmă îi poate aduce la realitate. Cine susține că nu se întâmplă asta nu are copii. – Uneori și adulții sunt de necontrolat. Și totuși nu îi aducem la realitate dându-le una în bot. Și be) Care “realitate”? Realitatea unui copil nu va fi niciodată realitatea unui adult. Pentru Dumnezeu, dacă vă doriți copii care să se poarte ca adulții, hai să propunem niște legi care să permită adopția de persoane de 30 de ani, ca să vă liniștiți la cap.

* Când o să-ți spargă copilul laptopul de 6.000 de lei o să vezi cum o să mai faci pe deșteapta. – Aham… Ești foarte inteligent. A evaluat copilul cam cât costă laptopul și l-a spart ca să îți facă ție rău. Copiii sparg laptopuri și aruncă cu broccoli pe pereți. Dacă nu ești în stare să suporți asta, nu te reproduce! Apropo, cam de câți bani o să-l bați, ca să compensezi pierderea laptopului? De 6.000 lei fix? O să-ți aducă bătaia înapoi laptopul, fac pariu, iar data viitoare copilul o să spargă numai chestii ieftine! Garantat.

* Atâta timp cât nu ai copii, nu știi despre ce vorbești! TACI! – Ăsta e cel mai jenant argument dintre toate. De obicei e folosit de proști, dar se mai scapă la el și câte-un om inteligent, ceea ce e grav. N-a trecut mai mult de o lună de când auzeam că n-am voie să-mi dau cu părerea despre sistemul de sănătate, fiindcă nu sunt medic. Eu zic așa: să nu mai vorbim, de azi încolo, decât despre lucrurile în care avem expertiză concretă. Să nu ne mai dăm cu părerea despre Dumnezeu, atâta timp cât nu am fost Dumnezeu niciunul dintre noi. Nici despre evoluționism, atâta timp cât unii nu am fost maimuțe. Sau am fost? Din păcate, unii dintre noi am și rămas. Chiar, maimuțele și-or bate copiii?

LATER EDIT: Citiți AICI o părere superargumentată a unui psiholog.

LATER LATER EDIT: E penal să îți bați copiii și în România, chiar dacă contravine tradiției strămoșești, nu ați uitat asta, da? Așa că cei care apărați bătaia public cam instigați la ÎNCĂLCAREA LEGII. 🙂

LATER EDIT: Dacă a mai rămas cineva cu vreun dubiu cât de mic, iată, o spune deja și știința clar și fără echivoc. Detalii aici.

Foto Shutterstock