2015.10.07 VAD HÄNDER I SYRIEN? USA:s borgarklass och dess stat - yankeeimperialismen - befinner sig i kris. För att inte konkurreras ut av de andra imperialistmakterna och gå under så behöver de desperat befästa sin kontroll över och utsugning av viktiga territorier, och Mellanöstern är ett av de viktigaste områdena. Ryssland, Kina och andra imperialistmakter som siktar på att expandera och drömmer om att utkonkurrera USA, måste även de se till att bevara och utöka sin kontroll och utsugning i tredje världen, och t.ex. Ryssland har sedan länge närvaro och ekonomiska och militära intressen i länder som Syrien och Irak. Assadregimen i Syrien representerar den grupp inom landets kompradorbourgeoisie* som är underkastad den ryska imperialismen (d.v.s. den ryska storbourgeoisien). USA:s plan är därför att störta denna regim för att i stället upprätta en USA-vänlig regim (baserad på någon USA-vänlig grupp av kompradorbourgeoisie samt på feodala krafter). Då det blev omöjligt att uppnå detta genom direkt militär ockupation, valde Obama-regimen att destabilisera Syrien genom att sponsra "rebeller", däribland olika varianter av islamister, Al-Qaida etc. - d.v.s. exakt samma metod som de använde när de byggde upp och beväpnade de islamistiska styrkorna i Afghanistan för att kasta ut den ryska socialimperialismen på 80-talet. Målet är att skapa kaos och en desperat situation som ska rättfärdiga att USA tar kontrollen över landet, dess arbetskraft och naturtillgångar. Några av dessa rebellgrupper utvecklades, med stöd från USA:s allierade Saudiarabien, Turkiet och Israel, till den s.k. Islamiska Staten (IS). Att IS och andra liknande grupper spelar på folkets antiimperialistiska och "antiamerikanska" känslor förändrar inte det faktum att de idag utför samma uppgift som USA:s egna styrkor gjorde i Irak: att förstöra landets stat och infrastruktur och bedriva terror för att skapa gynnsamma förutsättningar för USA:s och dess allierades intressen. För det syriska folket finns det alltså i första hand ett akut behov av att krossa IS och sätta stopp för USA:s planer; alla vet vad dessa planer ledde till i Libyen, Afghanistan och Irak: massmord, ett land i ruiner, krig mellan konkurrerande klaner etc. Eftersom även den ryska imperialismen har intresse av att kasta ut USA ur Syrien, så får den ännu en chans att vinna sympatier och framställa sig som en "antiimperialistisk" kraft. När Ryssland nu går in militärt för att stödja Assadregimen och bombar IS, så är det alltså nödvändigt för USA/NATO att besvara detta med en omfattande internationell propagandakampanj: de nordamerikanska imperialisterna, som är skyldiga till hundratusentals döda civila och barn bara i de senaste årens krig i området, beskyller nu cyniskt sina imperialistrivaler för att ha attackerat civila. Den härskande klassen i Sverige och Västeuropa är fortfarande i huvudsak troget allierad med USA, eftersom den hittills har sett det som den bästa möjligheten att främja sina egna profitintressen. Men denna lojalitet är inte för evigt; de är ständigt beredda på att sluta nya allianser om de tror att det finns mer pengar att tjäna. Delar av borgarklassen och dess intellektuella i dessa länder, framför allt Tyskland och Frankrike, förespråkar redan allians med Ryssland/Kina. När fascistiska grupper som Front National i Frankrike, vissa svenska fascister och även gamla socialfascister som Göran Persson nu försvarar Ryssland, så är det inte uttryck för någon "antiimperialism"; fascister, sossar och reformistisk "vänster" har det gemensamt att de alltid erbjuder sina tjänster åt den ena eller andra imperialistmakten. Sanningen är att ingen av imperialistmakterna, varken USA, Ryssland, Kina eller de europeiska makterna, kan erbjuda något hopp eller någon frihet åt Syriens folk. Deras agerande styrs av en enda sak: den imperialistiska borgarklassens behov av att konsolidera och öka sina profiter och sin makt. I dagsläget är det USA och dess allierade som utgör det främsta hotet mot det syriska folkets självständighet och befrielse, men lösningen är inte att underordna sig en annan imperialistmakt i stället. För att kunna skapa en rörelse för verklig nationell befrielse och självständighet i ett land som Syrien, så krävs det att arbetarklassen med sitt Parti går i spetsen och enar alla antiimperialistiska krafter för det nationella befrielsekriget. Detta är förutsättningen för att kunna störta den gamla reaktionära staten, genomföra den nydemokratiska revolutionen, gå vidare med den socialistiska revolutionen och fortsätta marschen till kommunismen. Rörelser som inte har detta som mål, utan begränsar sig till lokala ”demokratiska experiment” och därför tvingas samarbeta med imperialistmakterna för att uppnå kortsiktiga fördelar, de utgör inte något hot varken mot imperialismen eller mot utsugar- och förtryckarsystemet i det egna landet. *Ordförande Mao Tse Tung:

"I länder som lever under imperialistiskt förtryck finns det två slags bourgeoisi — den nationella bourgeoisin och kompradorbourgeoisin (...)

Kompradorbourgeoisin är alltid imperialismens hejdukar och en måltavla för revolutionen. Olika grupper inom kompradorbourgeoisin tillhör de monopolkapitalistiska grupperna i olika imperialistiska länder så som Förenta staterna, Storbritannien och Frankrike. I kampen mot de olika kompradorgrupperna är det nödvändigt att utnyttja motsättningarna mellan de imperialistiska länderna, och först ta itu med en av dem och slå mot den som just då är huvudfienden."