Dacian Cioloș a lansat o ofertă de bună guvernare, România 100. Iată ce știu, vreau și pot să încerc să fac. Și dacă nu eu, atunci altul, dar asta cred că e de făcut.

Proiectul Cioloș (îl puteți citi aici) e logic, articulat, de bun-simț. Însă ar putea fi asumat fără probleme deosebite de către oricare dintre cutrele politice expirate care continuă să dea târcoale puterii: de pildă, sfântul patron al penalilor, C.P. Tăriceanu, credeți că ar clipi când s-ar declara de acord cu punctul 1 al platformei lui Cioloș, „Susțin o Românie fără corupție. Nicio forță politică din România nu trebuie să pună opreliști luptei împotriva corupției, să slăbească justiția și statul de drept”? Nu, cum n-ar clipi nici alde Băsescu, Ponta, Udrea, Ghiță... Căci fățărnicia și nerușinarea fără limite sunt valorile fundamentale împărtășite de acești demni reprezentanți ai actualei clase politice.



După un sfert de veac de libertate, în România, structurile, instituțiile și procedurile nu sunt încă destul de sănătoase și puternice ca să se autoreformeze indiferent de o persoană sau alta aflată la conducere. Specific unei democrații încă imature și iresponsabile, la noi omul continuă să sfințească sau să pângărească locul.

În acest moment, programul „România 100” ar avea șanse de aplicare doar dacă dl Cioloș ar rămâne premier, fie și al unui guvern politic. Iată 10 motive să cred asta:

1. Nu face promisiuni pe care nu crede că le poate îndeplini.

2. Dacă își dă cuvântul, se ține de el.

3. Când greșește, recunoaște imediat și încearcă să repare.

4. Nu are belciug în nas, de care să fie tras.

5. Nu încearcă să fie altfel decât îi e felul.

6. El umple funcția, nu funcția îl umple pe el.

7. În loc de coloană cu polițiști, se scoală mai devreme.

8. Acționează ca un inginer, nu ca un politican.

9. Gândește România în Europa.

10. Nu își dorește puterea cu orice preț.

Niciunul dintre premierii de până acum ai României postcomuniste nu face față acestui decalog. Și nici președinții.