Det er efterhånden tre år siden, han forlod Finansministeriet, og regeringen er en anden, men for nogen er det som om, han stadig er til stede.

For dem har Bjarne Corydons tid som finansminister efterladt fodaftryk, der ikke lige sådan lader sig udviske, og følger man sporene, bliver man taget på en tur gennem kernedele af det danske samfund.

Fra Finansministeriet i den gamle kancellibygning ved siden af Christiansborg over til Moderniseringsstyrelsen, som Corydon selv oprettede, og videre helt ind bag de lukkede døre i forhandlingslokalet for de offentligt ansattes overenskomster.

Corydons skygge lurer

Sådan oplever flere af fagbevægelsens topforhandlere det i hvert fald i de aktuelle forhandlinger. På den anden side af bordet har de selvfølgelig deres direkte modparter: Innovationsminister Sophie Løhde, kommunernes chef Michael Ziegler og formand regionernes lønnings- og takstnævn, Anders Kühnau (S).

Men det er som om, der er trukket en usynlig stol frem til en fjerde person. Den tidligere socialdemokratiske finansministers skygge falder tungt ind over forhandlingsbordet i skæret fra Forligsinstitutionens PH-lamper, hvor man nu mødes i et sidste forsøg på at nå en aftale.

Læs også : Ziegler ville til forhandlingsbordet i dag: Useriøst mener Bondo

Når Danmark i disse dage kan være på vej mod den mest omfattende storkonflikt nogensinde, så ser flere det som et opgør om langt mere end løn, spisepause og arbejdstid. For dem er det et opgør med en håndfast styring af de offentlige udgifter, som Bjarne Corydon indførte.

Det har fået et navn: Corydon-doktrinen. Opgaven med et hanke op med et fornyet greb i udgifterne gav han til den nyoprettede Moderniseringsstyrelse. For øvrigt en styrelse, som Bjarne Corydon oprettede i oktober 2011, som en af de første gerninger den måned han blev finansminister.

Men hvordan ser skyggen i forhandlingslokalet selv på sagen i dag? Han har forladt politik, og efter en tid i det globale konsulenthus McKinsey sidder han nu i chefredaktørstolen på dagbladet Børsen.

Man skal huske, at penge der ikke bliver brugt så effektivt som muligt, går direkte fra noget andet. Fra kræftbehandlinger, fra skoleelever. Der findes ikke et pengetræ, hvor man bare kan hente nogle flere kroner og ører. Tidligere finansminister Bjarne Corydon

Spørger man ham om formålet med at oprette Moderniseringsstyrelsen, så er svaret klart:

- Det er utrolig enkelt – det var for samfundets skyld. Det var for at varetage borgernes interesser og få så meget for skattekronerne som muligt.

Velfærdssamfundet skal bruge sine penge klogt

Det har ligefrem fået navn efter dig – Corydon-doktrinen – hvordan har du det med det?

- Det har jeg det godt med. Jeg vil gerne identificeres med en tankegang om, at velfærdssamfundet skal bruge sine penge klogt. Jeg er også ydmyg, for der ligger noget grundlæggende bag. Det handler om, at arbejdsgivernes interesser repræsenteres ordentligt ved bordet. Det handler om et velfærdssamfund, der ikke klatter med fællesskabets midler.

- Når man beder borgerne om at aflevere halvdelen af deres løn i skat, så fortjener de også, at nogen står på mål for, at velfærden ikke koster mere, end den behøver, og at den har så høj en kvalitet som muligt. Det var hensynet med at lave Moderniseringsstyrelsen, og det rækker i grunden langt videre end mig.

I fagbevægelsen er man enige så vidt, at Moderniseringsstyrelsen fra 2011 har haft en grundlæggende betydning, men så ophører enigheden også.

Betydningen var ikke af det gode, og en bestemt sætning, som blev formuleret i styrelsens første år, får blodtrykket til at stige alarmerende og ansigtskuløren til at matche de røde faner. Som det hedder i den første resultatkontrakt med Finansministeriet:

”Moderniseringsstyrelsen vil gøre løn og arbejdstid i den offentlige sektor til en væsentlig og integreret del af udgiftspolitikken.”

Læs også : ANALYSE Talelystne politikere truer den danske model