Offentlige myndigheder får i stigende grad nye muligheder for at få adgang til privat ejendom uden retskendelse, viser en ny analyse fra den juridiske tænketank Justitia.

Det sker vel at mærke trods skiftende regeringers politiske orientering, som ifølge analysen ikke umiddelbart spiller nogen rolle, når det handler om at give offentlige myndigheder de nye muligheder. Det er i stedet embedsværket, der til dels driver udviklingen, vurderer Jacob Mchangama, der er direktør for Justitia.

»Centraladministrationen er blevet enig med sig selv om, at det ikke er retssikkerhedsmæssigt betænkeligt at gøre det på den måde,« siger han og tilføjer:

»Samtidig ser vi et tværpolitisk pres på privatlivets fred for at imødegå snyd og svindel, og derfor giver man myndighederne denne type værktøj, der muligvis er effektivt, men også problematisk.«

Et eksempel på en sådan beføjelse er SKAT’s mulighed for at gå ind i private haver for at kontrollere et firmas byggeprojekt for sort arbejde. Det kan ske, uden at en dommer vurderer, om det er nødvendigt. Det vil en samlet blå blok imidlertid lave om på med et nyt beslutningsforslag.

Embedsmandsstat

Konkret har Justitia analyseret to treårige perioder for blå og røde regeringer fra 2008 til 2014. I begge blokkes tilfælde blev der ifølge analysen indført næsten lige mange nye såkaldte hjemler i lovgivningen, der giver myndigheder adgang til privat ejendom uden retskendelse. Således var regeringspartierne fra rød og blå blok ansvarlige for henholdsvis cirka 36 og 37 nye hjemler hver.

Analysen fra tænketanken viser også, at der siden 2003 er sket en kraftig stigning i antallet af nye muligheder, der giver myndighederne adgang til privat ejendom. Retsordfører for Liberal Alliance, Simon Emil Ammitzbøll, deler Justitias vurdering af, hvorfor det sker:

»Vi udvikler os mere og mere i retning af en embedsmandsstat,« siger han.

Torsten Schack Pedersen, der er skatteordfører for Venstre, siger, at han anerkender indholdet i analysen, men mener, at man skal være opmærksom på, at det ’kun’ er en optælling af, hvor ofte myndigheder har fået adgang – ikke af konsekvensen i de konkrete tilfælde.

»Der er talrige eksempler på, at vi også har gjort det (givet adgang, red.). Men hver eneste gang er det en konkret vurdering af, om det er nødvendigt og tjener det rette formål,« siger han.

I Justitias analyse er der ikke taget højde for de tilfælde, hvor der måtte være blevet fjernet såkaldte hjemler i lovgivningen.