Finansministeriet har endnu engang lukket munden på energi-, forsynings- og klimaminister Lars Christian Lilleholt (V).

Tirsdag kom det frem, at Lilleholt ikke måtte lufte sin bekymring over det omdiskuterede salg af Ørsteds elselskab, Radius.

Berlingske har fået aktindsigt i dokumenter fra Energi-, Forysnings- og Klimaministeriet, der viser, at direkte adspurgt ville Lilleholt til offentligheden sige, at »vi skal være meget varsomme med, hvem vi sælger vores kritiske infrastruktur til«.

Det blev der imidlertid sat en stopper for. Finansministeriets embedsfolk fik fluks slettet formuleringen og i stedet pålagt Lilleholt ikke at udtale sig om salgsprocessen.

Som statskundskabsprofessor Kurt Klaudi Klausen fra Syddansk Universitet udtaler, er det »betænkeligt og siger noget om, hvem der er overhund, når Finansministeriet kan overrule det ministerium, der sidder med området«.

Salget af Radius blev bremset, da S og SF valgte at trække stikket på processen.

Alligevel er hændelsen beskæmmende. For det er langt fra første gang, at Finansministeriet obstruerer fagministeriers arbejdsprocesser og agerer som statens overministerium.

»Det er gået over gevind for dem med magten,«

I november skrev Information, at Klimaministeriets folk havde beregnet, at det danske CO2-budget vil være opbrugt om otte år, regnet fra 2016, hvis Danmark skal yde sit bidrag til at overholde Parisaftalens mål om at bremse den globale opvarmning ved 1,5 grader.

Beregningen forsvandt dog ud af et ministersvar til SF’s formand, tilsyneladende efter Finansministeriet i en længere periode havde interveneret med en byge af kritiske kommentarer.

De to eksempler bestyrker kritikken af, at Finansministeriet har tilranet sig for meget magt på bekostning af de andre fagministerier. Men problemet er ikke Finansministeriets koordinerende rolle i forhold til at have hånd i hanke med statens finanser. Problemet er, at Finansministeriet tilsyneladende i stigende grad blander sig i opgaver, der intet har at gøre med at vogte over statens pengekasse.

»Det er gået over gevind for dem med magten,« som tidligere udenrigs- og klimaminister Martin Lidegaard (R) har konstateret.

Politiske beslutninger styres i højere grad af økonomiske hensyn end af fagministeriernes erfaringer og ekspertise. På den måde kan Finansministeriet undgå de ubelejlige, men relevante inputs fra resten af regeringsapparatet. For fagministrene er konsekvensen, at de fratages deres politiske spillerum. For os andre er konsekvensen dårligere politiske løsninger.