Til september afleverer syv europaparlamentarikere fra fem forskellige lande og på tværs af tre europæiske partier et manifest med ti teser og konkrete handleplaner til den franske præsident Emmanuel Macron om fremtidens Europa.

Vi har med støtte fra den franske præsident taget initiativ til et fælles europæisk forum kaldet European Refoundation Forum. Et forum, der er åbent for alle politikere, som aktivt vil kæmpe for at reformere og revitalisere det europæiske samarbejde. Vi gør det, fordi reformer af Europa begynder med samtalen på tværs af nationer.

Et europæisk fællesskab skal tage sine borgere alvorligt. Det gør vi kun, hvis franskmænd taler med danskere, tyskere med rumænere, italienere med ... og så videre. Det kan ikke nytte noget, at danskere kun taler med danskere om danske interesser, og alle andre nationaliteter gør det samme. Vi er et fællesskab. Vi skal kunne diskutere på fællesskabets præmisser. Vi skal kort sagt tage hinanden alvorligt som europæere.

Klokken er 23:58

På Universitetet i Chicago hænger Dommedagsuret, der siden 1947 har talt ned til den menneskeskabte globale katastrofe. Når det store ur viser midnat, ringer katastrofen ind.

Som årene er gået, har klimaforandringer, terrorisme, spredning af kemiske våben og mangel på internationalt lederskab kombineret med den oprindelige risiko for atomkrig bragt os tættere på midnat. I 2018 viser uret 23:58. Det er rekord.

I Europa viser uret et minut i tolv. Aldrig har modstanden og presset fra nationalister og populister mod EU været større. Sjældent har fredens ideal, som vi bygger vores samarbejde på, stået så åbenlyst i skudlinjen fra antieuropæiske, antidemokratiske og indvandringsskeptiske kræfter.

Og i modsætning til hvad man ofte kan læse og høre, så er de politiske vanskeligheder ikke kun de europæiske socialdemokratier forundt. I de seneste måneder har Angela Merkel, Silvio Berlusconi, Mariano Rajoy og deres respektive partier alle oplevet dårlige valgresultater, som ikke er set lignende i årtier.

I dag står det klart, at de etablerede politiske partier over hele Europa er brudt sammen. Det er derfor på tide at udløse alarmen.

Siden 2014 har yderfløjene overalt i Europa haft held til at sikre sig opbakning, og den udvikling er i dag erstattet af en ny dimension: det ekstreme højre er kommet til magten i Østrig, i Tyskland har Alternative für Deutschland sikret sig et hidtil uset gennembrud, Front National nåede sidste runde ved det franske præsidentvalg, de britiske nationalister sejrede ved Brexit-afstemningen, og i Italien har populister, antieuropæere og nationalister haft stort held med at etablere sig i det politiske landskab.

Fire år har været nok til at skabe et nyt politiske landskab i Europa.

Vi, som er overbeviste europæere, må anerkende, at vi også har et ansvar. Proeuropæiske politiske partier har ikke været villige til at udstyre fællesskabet med svar på borgernes retmæssige krav på, hvordan fællesskabet kan skabe tryghed. Vi har ikke formået at skabe en vision for Europa, hvilket har fået ellers EU-positive europæere til at blive tilhængere af det europæiske samarbejdes ødelæggelse.

Macron bringer håb

Frankrig er heldige at have en præsident, som sætter Europa i centrum. Tyskland formåede også at danne en koalitionsregering med proeuropæiske ambitioner til sidst og på trods af nationalister og populister i fremmarch. Det var et proeuropæisk kvantespring.

Fra nu af skal denne strømning fortsætte sin vej over hele Europa. Vi står ved en korsvej. Enten modsvarer vi de antieuropæiske og antidemokratiske fremskridt, eller også taber vi fællesskabet på gulvet. Derfor vil vi skabe en fælles platform på tværs af nationerne og dermed et fælles grundlag for en fornyet europæisk dialog.

Ti temaer danner udgangspunkt for vores arbejde: migration, klimaforandringer, en solidaritetsreform af ​​euroområdet, mindre social ulighed, demokrati retsstat og kultur, udviklingen af ​​en åben handelspolitik, relationer med vores sydlige samarbejdspartnere, fælles landbrugspolitik, fælles udenrigspolitik, samt et særligt udformet sæt grundlæggende rettigheder for børn.

Vi vil gennemføre nye europæiske løsninger og konkrete forbedringer i de europæiske borgeres hverdag. Og vi vil kræve, at de europæiske regeringer endelig begynder at tage deres borgere alvorligt som europæere og ikke alene som danskere eller eksempelvis franskmænd.

Det budskab er nu trykt i en række europæiske aviser som Le Monde og El Mundo, og vi ser frem til at aflevere vores handlingsplan til præsident Macron i Paris til september.