

Er du pirat? Eller har du været det engang?



Altså ikke sådan en med klap for øjet og træben, men sådan en der uden tilladelse kopierer eller deler for eksempel film eller musik?



Svaret er måske ja - for især siden 80’erne er teknikken til kopiering og deling af netop film og musik blevet tilgængelig for almindelige mennesker i et hidtil uset omfang.



Det har nærmest været umuligt at træde ind på et teenageværelse uden at støde på et apparat, der både nemt og hurtigt kunne kopiere eller dele film eller musik. Fra kassettebåndoptagere og VHS-maskiner til computere med CD-brændere og internetforbindelser.



Et af de helt store vendepunkter fandt eksempelvis sted for præcis 20 år siden, da musik-tjenesten Napster den 1. juni 1999 så dagens lys, og fik piratkopieringen af musik på nettet til at eksplodere.





Men historien om kopiering og deling af film og musik uden at have fået lov går længere tilbage end 80’erne. Meget længere faktisk.



”Undersøg ethvert øjeblik i menneskehedens historie, og du vil uden undtagelse finde personer, som kopierer og distribuerer andres kreationer i en eller anden form,” pointerer den amerikanske forsker Nathan Fisk i sin bog om piratkopiering.



Hans pointe gælder i høj grad også musik og film, der er to af de mest piratkopierede medier gennem tiderne.



Lige siden filmmediet blev opfundet i slutningen af 1800-tallet, er film blevet delt og kopieret uden tilladelse – og med musik er historien endnu ældre.



For eksempel er musik via koncerter gennem det meste af historien i stor stil blevet fremført uden tilladelse fra personen, der havde skabt sangteksten eller noderne.



Men det er især i forbindelse med nogle af historiens store teknologiske opfindelser, at man skal finde de markante vendepunkter i den uautoriserede delings historie. For eksempel har trykpressen, radioen, spolebåndoptageren, VHS-maskinen og senest computeren og internettet i hver deres tid gjort deling og kopiering både hurtigere og nemmere – også den uautoriserede og ulovlige slags.



Blev ikke betragtet som negativt



Det er dog først i løbet af 1800-tallet, at uautoriseret kopiering af musik overhovedet begynder at blive betragtet som noget negativt.



Selvom der kan findes eksempler på uenigheder over rettigheder til de såkaldte immaterielle frembringelser meget langt tilbage i historien, blev uautoriseret deling og kopiering af musik før 1800-tallet faktisk betragtet som meget normalt.



Det var simpelthen bare den primære måde, musik blev spredt på.



Man betegnede det typisk derfor heller ikke med det negative ord ’pirateri’, men anså det ofte derimod som en effektiv måde at få distribueret sine noder eller sangtekster på.



Var en populær sang lavet i én by, kunne teksterne kort tid efter findes i en anden by langt, langt borte.



”Man kan forestille sig at kun få, eller slet ingen, komponister ville protestere, hvis deres værker blev inkluderet i [uautoriserede] musiksamlinger – især ikke hvis det var i andre byer eller helt andre lande,”pointerer den hollandske musikhistoriker Rudolf Rash i sin bog om emnet.



Nodeproducenter udfordret af billige kopier



Den primært positive holdning til fænomenet skulle dog ikke vare ved.



De første markante negative røster ses i starten af 1800-tallet i bl.a. England, hvor salg af sangtekster og noder på papir efter trykpressens opfindelse var blevet en god forretning.

