»Og jeg stopper først, når mænd stopper med at begå overgreb,« skriver Sille Kirketerp Berthelsen i en kronik i Information den 25. juni.

Offerrollen er blevet så populær, at alle tilsyneladende drømmer om at påtage sig den. For offeret er det altid den anden eller de andres skyld. I Berthelsens kronik er det mændenes skyld. Men kvinder begår også overgreb.

Mange mænd har fået slynget en barm i ansigtet eller fået presset nogle hårde bryster mod ryggen. Mange mænd er blevet reduceret til objekter af kvinder. Mange mænd har oplevet at blive kysset mod deres vilje. Eller haft en hånd i skridtet efterfulgt af en smigrende kommentar.

Jeg har prøvet det hele. Jeg har også mødt en kvindelig blotter.

Adfærd er altså ikke partout kønsbestemt, men snarere tegn på, at en person er mere eller mindre velfungerende.

Mine egne erfaringer til trods ser jeg ikke mig selv som offer. Jeg er snarere et menneske, der har erfaret livet på godt og ondt.

Enkelte vil nok mene, at det skyldes, at jeg er en mand. Og sagen forholder sig unægtelig anderledes for mænd, idet manden ofte er fysisk stærkere og derfor kan virke mere truende. Alligevel gjorde den kvindelige blotter mig bange, da jeg mødte hende som niårig.

Inderst inde i os alle befinder alle de andre sig. Vi former og formes af hinanden.

Der findes smukke, respektfulde og tillidsvækkende mænd og kvinder, ligesom der findes mandlige svin og kvindelige orner.

Af samme grund vil jeg gerne være en killjoy og ønske mig, at kronikøren først ville stoppe med at krænke den gode stemning, når alle mennesker stopper med at begå overgreb.

Dette vil kræve, at hun bevæger sig ud over denne dualistiske kønskamp mellem offer og krænker, hvor positionerne hele tiden skifter som i en tenniskamp.

En mere frugtbar tilgang ville udspringe af kærlighed. I stedet for at gøre et regnskab op, som jo aldrig kan gøres op, når det er så attraktivt at være offer, kunne kræfterne bruges på at skabe et fundament, hvor fremtidens mennesker kan leve frit og kærligt sammen.