Vi må her på avisen stå frem og erkende, at vi har været naive og haft for meget tillid til det gode i mennesket og fortrængt nogle farlige udviklingstendenser for vores land, fordi de ikke passede ind i vores verdensbillede. Vi betragtede det som nyliberalistisk ideologi dengang i 2014, da produktivitetskommissionen advarede mod ineffektiviteten i den offentlige sektor og produktivitetsfaldet i det danske samfund.

Lad os sige det, som det er: Vi undervurderede relevansen af Produktivitetskommissionen, fordi vi var mere optaget af, hvordan kravet om effektivitet stresser offentlige ansatte, hvordan regnearksledelse underminerer fagligheden, og hvordan administration overalt vinder frem som et nyt regime af teknokratiske skrankepaver.

Det lød på os som det seneste vulgære omkvæd fra samtidens sejrende ledelseskult, da Produktivitetskommisionen i bydeform nærmest beordrende anbefalede: »Skab gode rammer for nye løsninger og effektivitet i det offentlige«, »Mål på og styr efter resultater for borgerne« og »øg fokus på tydelig ledelse«.

Det hele var ledsaget af appellen til frygten for nationens økonomiske undergang og fremhævelsen af USA som forbillede: »Hvis Danmark siden 1990’erne eksempelvis havde fulgt med produktiviteten i USA, så havde samfundet i dag været 360 milliarder kroner rigere,« hed det sig.

Vi kunne slet ikke overskue, hvad danskerne skulle bruge 360 milliarder mere til, men vi havde en sikker formodning om, at det forbrug i hvert fald ikke ville blive CO2-neutralt.

Problemet er ikke New Public Management i sig selv

Først og sidst var vi mange, der oplevede Produktivitetskommissionens anbefalinger som de kolde hænders kvælertag på de varme hjerter og som endnu et eksempel på Finansministeriets overtagelse af socialstaten.

Men de seneste uger har vi forstået, hvad det var, de advarede imod. Faren er virkelig. Vi har nemlig set en gruppe højtlønnede offentligt ansatte engageret i et enestående spild af tid og en alarmerende barnagtig omgang med de offentlige ressourcer. Vi har overværet de borgerlige partier forsøge at forhandle en aftale om en finanslov, og vi er rystede over den manglende produktivitet og effektivitet. Vi savner tydelig ledelse, og vi forstår nu det behov for efteruddannelse, som Produktivitetskommissionen understregede.

De borgerlige politikere har råbt om alt det, de ville gøre i stedet for bare at gøre det. De mobber de andre og kalder hinanden navne. De laver en aftale, som den anden undsiger, og den tredje siger, at han har set den fjerde i øjnene, men den fjerde var ikke engang til stede.

De har kaldt deres egen arbejdsform for ’cirkus’, og de sammenligner det med børnehaver. Vel at mærke ikke pædagogernes kyndige arbejde, men børnenes ustrukturerede leg. De har truet med at vælte hinanden. Og der er ovenikøbet en, som har brugt arbejdstiden på at klatre i træerne. Først højt op og så ned igen. Han siger så, at han ikke var den eneste oppe i træerne.

Nu forstår vi endelig, hvad Produktivitetskommissionen mente, da den beskrev behovet for at »topledere i den offentlige sektor holdes ansvarlige for at sikre god og tydelig ledelse i deres organisation«. Jo tak, siger vi andre.

Det er gået op for os, at problemet ikke er New Public Management som sådan, men at det er de forkerte, som har været udsat for det. Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Venstre skulle ledes af administratorer, og de skulle ydelsesstyres på deres uendelige, uproduktive møder.

Og de dynamiske effekter af deres tidsspilde har været frygtelige: Journalister, som faktisk har en verden i brand at skulle dække, har været tvunget til at stå uden for møder om ingenting, som førte til ingenting og til sidst skrive om ingenting. Kostbare licenskroner, som kunne have været brugt til en ny dramaserie, journalistiske undersøgelser eller kvalitetsoplysning til næste generation, er spildt med rullende kameraer foran lukkede døre, og journalister med stor faglighed har været nødsaget til at lege gættelege, om hvem der var oppe i træerne, og hvem der legede cirkus.

Det har taget os lang tid her på avisen at erkende, men endelig har vi fundet ud af, hvem der har brug New Public Management og ydelsesstyring. Det er det borgerlige Danmarks ledere.