Han blev faktisk lidt overrasket, Alternativets kulturordfører Rasmus Nordqvist. Han havde pænt spurgt daværende kulturminister Bertel Haarder (V), om Alternativet ikke nok kunne tilslutte sig de politiske forlig på Kulturministeriets område. Et område, der traditionelt har været præget af brede politiske forlig, og hvor kun ét parti stod udenfor efter folketingsvalget: tidligere kulturminister Uffe Elbæks nye parti.

Men under et møde i folketingssalen kom Bertel Haarder hen til Rasmus Nordqvist og fortalte, at han spurgte de andre forligspartier, hvad de syntes om idéen. Svaret var, at forligspartierne ikke var enige om, at den var god. Og da det blot krævede, at ét forligsparti nedlagde veto mod, at Alternativet kom med i forligene, kom partiet altså ikke med.

»Jeg blev faktisk paf og tænkte: Hallo, vi er voksne mennesker,« siger Rasmus Nordqvist. »Det er sådan lidt voksenmobning, for Alternativet har jo ikke siddet ved nogle forhandlinger og sagt nej til en aftale for nu alligevel at ville med i denne. I stedet køber vi præmissen om, at forligene er gode nok, og beder som et ny parti bare om at være med. Det er et kæmpe problem at blive sat uden for et helt politikområde som kulturområdet.«

Rasmus Nordquist understreger, at udelukkelsen afskærer Alternativet fra at deltage i den kulturpolitiske debat:

»Jeg hører først om, hvad der sker, når journalister ringer og spørger, hvad vi siger i forhandlingerne: Hvortil jeg pænt må svare: Vi er ikke med. Der er ellers tradition for, at vi Danmark prøver at lave brede forlig, som kan holde længe, men når der så kommer en ny dreng i klassen, bliver han holdt udenfor«.

En uskik

Da Rasmus Nordqvist på ny spurgte Bertel Haarder et år senere i håb om at få et andet svar, fik han igen et nej. Men nu gør kulturordføreren så et nyt forsøg med Bertel Haarders afløser på posten, Mette Bock (LA), fordi han stadig ikke forstår, hvorfor Alternativet bliver holdt uden for forligene på kulturområdet. Forlig om blandt andet Det Kongelige Teater, filmstøtten, liberaliseringen af bogmarkedet og den mediepolitisk aftale.

Enhedslisten, Socialdemokratiet og Radikale Venstre kan heller ikke forstå, hvorfor den nye dreng i klassen skal holdes udenfor – uden at denne nødvendigvis får vetoret som de andre forligspartier.

»Så længe jeg kan huske, har det altid været almindelig praksis på kulturområdet, at man kunne komme med i forligene – uden dog at få vetoret – så derfor er det selvfølgelig en uskik, at Alternativet pludselig ikke kan komme med,« siger Socialdemokratiets kulturordfører, Mogens Jensen.

Radikale Venstres kulturordfører, Zenia Stampe, forstår heller ikke, hvorfor Alternativet skal holdes udenfor, bare fordi de ikke har haft mulighed for at komme med i forligene, da de blev indgået.

»Man skal selvfølgelig ikke kunne gå fra forhandlinger og smække med døren for så alligevel efterfølgende at komme til at sidde med ved bordet. Prisen for at kunne sidde med ved bordet er netop, at man nogle gange er nødt til at gå på kompromis og stå på mål for noget, man egentlig ikke ønsker at forsvare. Men det er jo ikke den situation, vi taler om,« siger Zenia Stampe.

Folketingets forlig Regeringen kan vælge at fremsætte sine lovforslag i Folketinget i forventning om at få dem vedtaget. Men når det drejer sig om lovforslag, som vedrører særlig vigtige politiske spørgsmål og/eller kontroversielle spørgsmål, er reglen i dag, at regeringen laver en aftale – et forlig – med et eller flere politiske partier for på forhånd at sikre sig flertal for forslaget. Forligene kan være aftalt til at gælde et bestemt antal år eller så længe, det tager at indfase indholdet i det aftalte. De kan principielt gælde, indtil et eller flere partier opsiger dem. I forligsperioden kræves fuld enighed mellem partierne, hvis der skal ændres noget. Hvert enkelt deltagende forligsparti har således mulighed for at nedlægge veto mod ændringer. Forligene gælder også efter et folketingsvalg, selv om flertallet skifter, hvis der fortsat er et flertal bag de pågældende aftaler. Et forlig gælder, indtil det udløber eller opsiges med virkning efter førstkommende folketingsvalg.

Uenighed

Ikke bare kulturområdet, men en lang række andre politiske områder er i dag forligsbelagte. Det betyder, at politikken i den periode et forlig løber bestemmes bag lukkede døre i kredsen af forligspartier. Enhedslistens kulturordfører, Søren Søndergaard, kalder det et »demokratisk problem«, at Alternativet holdes ude af kulturforligene.

»Det er helt galt, fordi de kulturpolitiske diskussioner og beslutninger er flyttet fra Folketinget og Folketingets kulturudvalg og over i Kulturministeriet, hvor forligspartierne mødes, hvilket reelt har tømt udvalget for indhold. Og når nogle så oven i købet samtidig prøver at holde andre ude af forliget, bliver det et demokratisk problem,« siger Søren Søndergaard.

Bertel Haarder ønsker ikke at løfte sløret for, hvilket parti eller partier, der nedlagde veto mod, at Alternativet kunne komme med.

»Jeg vil ikke sige andet, end at det kræver enighed blandt alle, og det var der ikke, og derfor blev det ikke til noget. Og det meddelte jeg. Men så tilføjede jeg, at Ramus Nordqvist for øvrigt kunne få alle de møder med mig, han ville,« siger den tidligere kulturminister.

De Konservatives kulturordfører, Naser Khader, afviser, at han skulle have noget imod Alternativet.

»Det er ikke os, der blokerer. Men når man kommer ind i et forlig, som andre har indgået, er man nødt til at acceptere det, indtil der kommer et nyt. Så det er okay, at de kommer med, bare de ikke får vetoret,« siger Naser Khader.

Ledelsen bestemmer

Dansk Folkepartis kulturordfører, Alex Ahrendtsen, vil hverken be- eller afkræfte forlydender om, at hans parti har nedlagt veto.

»Jeg skal ikke kunne sige, om der skulle have været et enkelt forlig, hvor man måske ikke syntes, at det var for smart. Det kan godt være. Men det er noget, vi ordførere tager med tilbage til vores ledelse, hvis der er nogle partier, som ønsker at tilslutte sig et forlig, og så afgør man det fra gang til gang.«

– Men har Dansk Folkeparti noget problem med, at Alternativet kommer med i kulturforligene?

»Det er i sidste ende ledelsen, som afgør den slags, og hvis vi får en formel henvendelse, ja, så snakker jeg selvfølgelig med min gruppeformand om det. Længere er den jo ikke.«

– Men har du noget problem?

»Det vil jeg ikke udtale mig om, fordi det er ledelsen, som afgør den slags ting og ikke bare en enkelt ordfører.«

Kulturminister Mette Bock udtaler til Information, at hun endnu ikke haft lejlighed til at vende Alternativets ønske med forligspartierne.