Placeringen kunne næppe være mere prominent.

Nygifte Heidi Staun Saga og Peter Lusk bor i en lejlighed på Lombardy Hotel på hjørnet af 57. gade og Park Avenue, blot to karreer fra Trump Tower på 5th Avenue. Central Park er 10 minutters gang væk, så når danskfødte Heidi skal gå tur med sine fem hunde, er der ikke langt til de nærmeste træer.

Det var på en af disse daglige ture, at hun for nylig stødte ind i en midaldrende kvinde fra Brooklyn.

»Hun stod med sin hund foran Humane Society – en institution, hvor man afliver dyr – og røg en cigaret. Hendes mand havde sendt hende derhen med besked om at få den aflivet, fordi hunden haltede på bagbenene,« husker Heidi Saga.

Nogle minutter senere havde dyret skiftet ejer og Heidi Saga tilføjet en femte hund til sit slæng.

»Alle mine hunde er adopterede,« siger hun og smiler.

Heidi Staun Saga tilhører en befolkningsgruppe, som de seneste år har fået mere opmærksomhed, end de sædvanligvis bryder sig om.

Siden Occupy Wall Street-bevægelsen vandt frem i 2011 med sloganet »Vi er de 99 pct.«, har fokus i stigende grad rettet sig mod den ene procent, der ifølge aktivisterne tegner sig for en uforholdsmæssig stor andel af penge og politisk indflydelse i samfundet.

Siden kom økonomen Thomas Piketty, der i sin bog Kapitalen i det 21. århundrede påviste, at uligheden i verden blot bliver større og større, i takt med at indkomst og kapital akkumuleres hos stadigt færre mennesker.

På globalt plan ejer den rigeste procent af verdens befolkning mere end resten af verden tilsammen.

Men den ene procent omtales langt mere i medierne, end de selv optræder. Derfor har Information i en ny serie sat sig for at portrættere, hvem de er, og hvad der optager dem.

Værdig behandling

Brooklyn-kvinden med den haltende hund kom givetvis fra en lavere social stand, mener Heidi Staun Saga.

Hendes familie havde nok ikke råd til at bruge 120 dollar på at få hundens bagben røntgenfotograferet. I stedet skulle den aflives til en billig pris.

Nu ligger den på tæppet i Peter og Heidis lejlighed. Hver gang der bliver talt til den, suger den opmærksomheden til sig. Det er en weimaraner. Heidi har døbt den Schwinn Triumph efter en knallertmodel fra 1950’erne.

De fire andre hunde er også adopterede. Der er en sanktbernhardshund. Den hedder minsandten Bernie. Så er der schæferhunden Mercy, tidligere narkohund fra Texas, og bichon havanais-hunden hedder F.U. (Fuck You – med adresse til Heidis eksmand).

Dværgpinscheren bliver kaldt Twiggy Moss efter fotomodellerne Twiggy og Kate Moss. Hertil kommer de to fugle, Sunny og Haka.

Hjemme hos Heidi og Peter bliver dyr behandlet værdigt. Sådan er det ikke i alle familier, mener de.

»Den her kvinde fra Brooklyn, hun var vist nok sygeplejerske, hun skaffer sig en hund og så har hun ikke nok penge til dyrlægen. Nogle folk af lavere stand har råd til at fodre deres hund. Hvis de kun har ét job, er der tid til at gå tur med den. Det kan endda være, de har en have at lufte den i og en hundelem. Men der er nogen, der end ikke har råd til en hundelem,« forklarer hun.

Moralen er ifølge Heidi, at folk må undlade at påtage sig et ansvar, hvis de ikke kan håndtere det.

Danish butter cookie

Heidi Saga og Peter Lusk blev gift for godt og vel et år siden, men de mødte oprindeligt hinanden for mere end 30 år siden.

Hun kom til USA i 1984 som 18-årig og skulle efter planen være guvernante hos skuespillerfamilien Douglas (Kirk og Michael).

I stedet blev hun sendt videre til Eileen Fords fotomodelagentur, hvor Renée Toft Simonsen dengang var en kendt dansk fotomodel. Seks år senere, i 1990, startede Heidi et design- og byggefirma i New York med sin første mand, designeren Jack Snyder.

Mercy hedder den tidligere narkohund fra Texas, som har fået pladsen på passagersædet i Heidi Staun Sagas cabriolet. Malene Lauritsen

Snart købte og istandsatte de villaen Chateau Sans Souci på 1.400 m² i velhaverbyen New Rochelle nord for Manhattan, ud mod Long Island Sound. De havde rengøringspersonale, barnepiger til deres tre børn, der gik i privatskole, og en stribe ansatte i designfirmaet.

Peter Lusk har derimod gjort karriere på Wall Street. I 1980’erne drev han et lille investeringsfirma med en studiekammerat fra Harvard Business School.

Så i 1992 lagde han og en partner 4 mio. dollar i en spekulationsfond (hedge fund), der i 2000 var vokset til en værdi af 3,5 mia. dollar i kraft af indskud fra nye investorer og årlige overskud. De to partnere levede af et driftsgebyr på 2 pct. af indskydernes investering og tog 20 pct. af det årlige overskud hjem.

I en alder af 67 flyttede Peter i 2005 ind i en hotellejlighed i Lombardy Hotel på 57. gade i Manhattan efter at være blevet separeret fra sin første kone. Nu bor han i lejligheden sammen med Heidi og tre af hendes fem børn.

Peter er i dag 78 år, Heidi 50. De traf hinanden første gang i 1984-85 hos fælles bekendte i New York.

»Jeg husker tydeligt denne her 18-årige danske butter cookie. Hun gjorde indtryk,« siger Peter Lusk, mens vi sidder om familiens spisebord og sludrer en sen eftermiddag.

Heidi Saga tilføjer straks, at det ville have været upassende for en pige på 18 at komme sammen med en mand i slutningen af 40’erne.

»En pige på 18 har jo ikke levet længe nok til at træffe vigtige beslutninger, det gør hende alt for afhængig af en ældre mand, men nu er jeg 50 og har levet et langt og godt liv. Så aldersforskellen er helt okay,« siger hun.

Stressende hverdag

Heidi Saga og Peter Lusk traf hinanden på ny til en mindehøjtidelighed i New York i 2014 til ære for den berømte plastikkirurg Thomas Reese, der i 1985 opererede unge Heidis næseryg.

Det var Reese-familien, der på anbefaling af grevinde Anne Dorte af Rosenborg havde sat Heidi i forbindelse med Douglas-klanen.

Sommetider kan Heidi Sagas nye liv i hotellejligheden på 57. dage og Park Avenue ifølge hendes eget udsagn være ret stressende. Tidligere i år kom hun f.eks. på kant med hoteladministrationen om rengøringspersonalet.

»Det er jo i princippet et hotel, så vi har stuepiger hver dag til at gøre rent, rede senge og skifte håndklæder. Men sidste jul fik vi pludselig at vide af administrationen, at begge stuepiger skulle på juleferie, og det var jo ikke smart, når jeg skulle holde dansk jul for min og Peters familie,« fortæller Heidi.

Peter ejer lejligheden og betaler ca. 10.000 dollar (65.000 kroner) om måneden i servicegebyr til hotellet. Daglig rengøring af boligen er inkluderet i prisen. Heidi måtte selv klare at gøre rent under jul og nytår, lave mad og opvarte familie og gæster.

Efter nytår vendte de to stuepiger tilbage, men klagede nu over, at hundene og cigaretrøg gav dem hoste.

»Jeg sagde til administrationen: Den ene af stuepigerne har selv en hund, og den anden ryger ude på vores balkon. Jeg tror, de er allergiske over for arbejde. De er jo kun vant til at støve af, skifte lagener og toiletpapir i de andre hotellejligheder. Hos os har de langt mere arbejde. Her roder det.«

Hendes mand står også med nogle udfordringer. Peter er trods sin alder og en nylig hjerteoperation nødt til at fortsætte sit arbejde i finansverden.

»Jeg kan ikke bare stå af; jeg har oparbejdet en vis levestandard og pengene skal hele tiden flyde ind,« siger han og sammenligner sin situation med Donald Trumps.

»Du ved, Donald Trump har vænnet sig til at flyve rundt i en Boeing 747, men han kunne sagtens klare sig med et mindre passagerfly. Så der skal tjenes mange penge ind for at holde det gående.«

Heidi afbryder ham: »Men du er af en finansekspert blevet kaldt en velstående mand i 70’erne.«

Peter returnerer et beskedent smil.

Op og ned

Ligesom de fleste andre investeringsrådgivere på Wall Street har heldet tilsmilet ham i ny og næ; andre gange er det gået galt. Det er i øvrigt sådan livet på Wall Street beskrives i Brad Pitts nylige film, The Big Short, bemærker Peter Lusk.

Under finanskrisen i 2008 gik det da også galt. Peter og en partner havde planlagt at rejse 250 mio. dollar på en alternativ børs i London til at starte en investeringsfond. Men lanceringen af fonden faldt uheldigvis på samme dag som børskrakket i 2008, den 16. september.

»Folk var ikke interesserede i at købe vores aktier. Jeg tabte flere millioner dollar på det,« fortæller Peter Lusk.

I dag tjener han de fleste penge på en investering i et firma, der har udviklet patent på en substans, der reducerer kulkraftværkers udledning af svovl, bly og arsenik samt en mindre mængde CO2.

Men det kan kun betale sig for kulkraftværker at anvende den forureningsdæmpende substans på grund af skattelettelser vedtaget af Kongressen.

»Loven udløber i 2022, så hvis Kongressen ikke fornyer den, vil min indtægt tørre ud, og ærligt talt ved man aldrig, om denne Kongres vil handle rationelt. Og det er ikke alene Kongressen, der svigter os. Der er ikke noget i forbundsstaten, der fungerer,« understreger Peter.

Heidi har også haft opture og nedture. Hendes første mand blev efter hendes mening for begærlig.

»Han ville have butlere og bygge et fitnesscenter og en biograf i villaen. Jeg ville bruge pladsen og pengene til velgørende formål, seminarer, fundraising, osv.«

Det endte med, at Heidi Saga tog et sabbatår med parrets tre børn i Florida, hvor hun købte en 65 fod lystyacht med fire soveværelser og sejlede rundt i Key West og til sidst endte i St. Petersburg på Floridas nordvestkyst. Her blev børnene sendt på privatskole. Båden fungerede som deres hjem.

Efter skilsmissen flyttede hun med sine tre døtre til Los Angeles for at gifte sig med Steven List, manuskriptforfatter og surfer. De fik to døtre, men blev separeret for nogle år siden. Nu er Heidi og eksmanden involveret i et kompliceret juridisk opgør om forældreretten til deres to døtre Beau og Evita.

Til Afrika

Efter mange år som hjemmegående husmor i Californien anede Heidi Saga ikke sit levende råd.

»Hvad fa’n skulle jeg gøre? Hvordan hele mig selv og mine børn? Jeg måtte finde styrken og en eller anden genial idé. Jeg tænkte: Hvis jeg tager tilbage til Afrika, hvor jeg tilbragte nogen tid, da jeg var 19, ville det inspirere mig. Så kunne jeg tage støvler på og marchere igen og blive denne her superheltinde, jeg altid har brug for at være.«

Hun rejste til Kenya og arbejdede på et børnehjem i to uger for en amerikansk organisation, der oprindeligt blev grundlagt af hendes protektor, plastikkirurgen Thomas Rees.

Ved siden af arbejdede hun med at starte ngo’en Clits4Cows.

»Planen er at belønne forældre, der undlader at omskære deres døtre, med en ko om året. Vi skal komme hvert år med en sygeplejerske, der tjekker, at pigernes klitoris og kønslæber stadig er, som Gud skabte dem,« fortæller Heidi Saga.

Det var i Afrika, hun traf beslutningen om at genskabe sit gamle liv i New York.

»Jeg ville ikke længere gå rundt i bare tæer i en hippieby i Californien. Jeg skulle tilbage til den virkelige verden, tilbage til New York.«

I New York har hun masser af kontakter og håber at starte et nyt firma. Og ved et pure sammentræf mødte hun lige efter sin ankomst sin tredje mand, Peter Lusk. Det skete ved mindehøjtideligheden for Thomas Rees.

Foreløbig har Heidi Saga givet sig i kast med at lave videofilm for ældre rige mennesker, der ønsker at efterlade de næste generationer en dokumentarisk skildring af deres liv fortalt med deres egne ord. Lige nu er der to kunder i butikken.

Parret planlægger at sælge lejligheden i Hotel Lombardy og købe en større lejlighed på Upper East Side med udsigt til East River. Der skal være plads til hendes tre døtre. Den ældste, Soleil, er for nylig vendt hjem til USA efter et års ophold i Danmark.

Som i så mange andre amerikanske hjem følger Heidi og Peter tæt dette års præsidentvalgkamp. Ingen af dem kan fordrage Hillary Clinton.

»Men Trump er ikke løsningen, selv om jeg nu godt kan lide hans holdning til IS. Vi skal holde op med at gå på listefødder. En forbryder er en forbryder,« siger Heidi, der også kan lide Trumps forslag om at straffe virksomheder, der vil flytte stillinger til Kina.

Peter Lusk anerkender, at Trump ikke ligefrem har et ukompliceret forhold til bankfolk på Wall Street.

»Men de kender ham, fordi de har lånt ham penge gennem årene. Jeg tror ikke, de vil prøve at stoppe ham. De er bange for, at han tager hævn, hvis han ender i Det Hvide Hus.«