Hvordan får man små 400.000 kroner til at blive til 35 millioner kroner på to år? Ikke ved at arbejde. Nej, som resten af topledelsen i det delvist offentligt ejede NETS – det er dem, der sørger for, at Dankortene virker – har kommunikationschef Karsten Anker Petersen forbindelserne i orden.

Og investeringen? Den var stort set risikofri. På bekostning af aktionærerne herunder staten har ledelsen i NETS tildelt sig selv såkaldte warrants, som giver mulighed for at købe billige aktier, hvis det gik godt eller undlade, hvis det gik dårligt.

Den samlede gevinst for NETS-ledelsen løber op i cirka 1,6 milliarder kroner fra en investering på 20 millioner kroner. Ud af mere end 2.000 NETS-medarbejdere, har kun 70 haft adgang til festen. Chefen, Bo Nilsson, tjener alene mellem 500 og 700 millioner kroner.

Kommunikationschef Karsten Anker Petersen kommer fra et andet højtbetalt job i en anden halvoffentlig virksomhed, nemlig DONG, der ligeledes blev berygtet for sine vanvittigt favorable bonusordninger. Han er gift med den tidligere Venstre-minister Rikke Hvilshøj, så forbindelserne til den absolutte politiske top er på plads.

Virksomheder som NETS vil altid kunne regne med politikernes velvilje. Hvis der nogensinde skulle udbryde revolution i Danmark, ville det nemlig ske den dag, hæveautomaterne holdt op med at virke.

NETS-skandalen er bare seneste eksempel på, at alle os, der tjener vores penge ved at gå på arbejde, er til grin. Det virker, som om der ikke er nogen risiko for dem på toppen. Ja, man kan ikke engang komme i fængsel, hvis man bryder loven.

Taber man pengene, kan regningen sendes til alle idioterne, som det sås med bankpakkerne. Det er nemlig, hvad Björn Wahlroos, bestyrelsesformand i Nordea sidste år kaldte os: idioter. Med beundringsværdig ærlighed udtalte han, at finanssektoren handler om at flytte penge fra de 80 procent, der er idioter, til de 20 procent af folk, der rent faktisk har ideer.

Men ledelsen i NETS er jo ikke driftige genier, der har banket noget banebrydende op fra bunden. Der er tale om et offentligt reguleret stykke infrastruktur, et de facto monopol, der kan sætte priserne, som det vil. Således tjener virksomheden årligt 2,25 milliarder kroner med en omsætning på kun knap syv milliarder kroner. Der er tale om kammeratkapitalisme af værste skuffe.

Tidligere på året vakte det opsigt, at Danmarks rigeste mand, Lego-kongen Kjeld Kirk Kristiansen, har tjent over 12 milliarder kroner i 2016. Det er cirka 33 millioner kroner om dagen, hvilket udløste kritik fra bl.a. Enhedslistens Pelle Dragsted.

Men LEGO er genialt legetøj. En perfekt kombination af godt håndværk og dansk design. Så længe Kristensen geninvesterer i nye arbejdspladser og ikke bare gemmer pengene i en Joakim von And-tank eller køber badekar af guld, så kan jeg ikke blive sådan rigtigt forarget.

Det er nemlig sådan, kapitalismen burde fungere. Så kan vi altid diskutere, hvor meget der skal betales tilbage i form af skat, så vi har råd til det samfund og de uddannelser, som LEGO er afhængig af – men det vigtige er, at der er noget at beskatte.

Da verdens økonomiske superelite mødtes for nylig i Davos, var temaet Responsive & Responsible Leadership. Trump og Brexit har jaget en skræk i livet på verdens rigeste. De var ophøjet ligeglade, dengang finanskrisen kastede millioner ud i arbejdsløshed og fattigdom, men nu marcherer Marx’ gamle spøgelse atter igennem Europa – denne gang under højrepopulistiske faner.

Indtjeningen er i fare, for den folkelige utilfredshed truer med at stikke en pind i hjulet på den globalisering, der er kommet overklassen uforholdsmæssigt meget til gode. Sagen er bare den, at den økonomiske og politiske elite ikke kan forvente ansvarlighed fra dem på gulvet, når de selv udviser eller tillader det stik modsatte.

Eliten gemmer sig bag en politisk liberalisme, der meget belejligt prædiker, at grådighed er godt. Men de fleste mennesker har (heldigvis) stadig en ret veludviklet sans for, hvad der er ret og rimeligt.

Problemet er, at den moral eroderer, når dem, der bestemmer, ikke selv lever op til den. Når den økonomiske elite gang på gang udviser skamløs uansvarlighed, så saver den i den gren, som alle os, der støtter op om den liberale verdensorden, sidder på.