Vi gir de sårbare, fattige og enkelte etniske minoriteter skylden for samfunnets narkotikaproblemer

Arild Knutsen

Thomas Kjøsnes Pårørende

9. apr. 2015 21:38 Sist oppdatert 12. april 2015

To narkomane hjelper hverandre for å finne halspulsåren for mottak av dagens dose heroin. Stein J. Bjørge

Samtidig frikjenner vi oss selv for å svikte de psykisk syke og barn som utsettes for overgrep og omsorgssvikt.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Arild Knutsen privat

Thomas Kjøsnes privat

Forbudet mot narkotika er solgt inn som et folkehelsetiltak som skal beskytte de svakeste og sette makt bak tiltak (intervensjoner). Det er ment å sende ut signaler som skal forhindre økt bruk og dermed økte skader. Motviljen mot å evaluere resultatene, og at man heller viser til intensjonene enn resultatene, avslører at forbudet har hatt hjemme-alene-fest i 50 år.Kofi Annan og Fernando Henrique Cardoso har gitt en sterk beskrivelse av situasjonen;

«Hvert år dør hundretusener av narkotikarelatert sykdom og vold som kan forhindres, millioner blir arrestert og kastet i fengsel, samfunn over hele verden er hardt angrepet av narkorelatert kriminalitet og borgerne ser enorme summer av deres skattekroner gå til en brutal politikk som ikke virker.»

Avkriminalisering anbefales

Både Verdens helseorganisasjon (WHO), Global Commission on Drug Policy, Internasjonale Røde Kors/Halvmåne og Human Rights Watch anbefaler å avkriminalisere bruk og besittelse til personlig bruk.

Man tar også til orde for å eksperimentere med lovlige regulerte markeder for, som Human Rights Watch sier: «Å redusere de enorme menneskerettighetskostnadene av dagens fremgangsmåte».

Cannabis er desidert mest brukt og derfor en åpenbar kandidat for regulering, men Global Commission on Drug Policy mener at verden må finne lovlige løsninger for andre stoffer også. Det handler om å bremse pengestrømmen til kriminelle organisasjoner. Det er trolig like mye penger i narkotika, som i verdens samlede olje— og gassindustri.

Blir farligere ved forbud

Som både forbudet mot abort og alkoholforbudet lærte oss, blir ting farligere når de er forbudt. The Iron Law of prohibition sier at under et forbud vil rusmidlene bli stadig sterkere. Det var mer rasjonelt å smugle sprit enn øl under alkoholforbudet, og heroinbruken økte som en konsekvens av jakten på opium.

I dag rapporterer politiet om økt styrke på cannabis og en eksplosjon i potensielt dødelige syntetiske cannabinoider. Forbudet legger dessuten til rette for farligere måter å bruke rusmidlene og mer ekstreme ruskulturer.

Man blir fortalt at forbudet hindrer bruk, uten at det sees sammenheng mellom lovgivning og bruk.

Skadene av rusmidler

At et forbud har store skadevirkninger glemmes ofte i fokuset på skadene av rusmidlene. I tillegg til å berike kriminelle organisasjoner, truer forbudet folkehelsen ved at det øker smitten av dødelige sykdommer, forårsaker store miljøødeleggelser og holder enkelte grupper i samfunnet nede.

Både rusbruk og rusproblemer er utbredt i alle samfunnslag; likevel retter håndhevingen seg mot minoritetene; mot de fattige og psykisk syke som forstyrrer glansbildet i handlegatene våre.

Disse kontrolleres og straffes langt oftere enn andre grupper. Enkelte grupper, som kvinner, er også langt mer sårbare både i fengsel og i illegale ruskulturer.

En straffes sjelden med fengsel for bruk alene, men brukerne havner i fengsel fordi videresalg og kriminalitet for å finansiere avhengighet ikke gjenkjennes som en del av forbudspakken. Man presenterer historien om at det er tilgjengelighet som skaper avhengighet.

Slik gir vi de sårbare, fattige og enkelte etniske minoriteter skylden for samfunnets narkotikaproblemer og frikjenner oss selv for å svikte de psykisk syke og barn som utsettes for overgrep og omsorgssvikt.

Det er disse, som aldri fikk god nok hjelp, man finner igjen på gata.

Forbudspolitikken sminkes

I Norge sminker man forbudspolitikken ved at enkelte tilbys behandling og ruskontrakter i stedet for straff, men man slår også inn åpne dører; flertallet vil aldri utvikle noe problem, akkurat som med alkohol. Når de trues med kriminelt rulleblad sier mange det makten vil høre.

Om vi i stedet slo på lyset og ga rom for ærlighet, kunne de med problemer be om hjelp uten frykt for straff og fordømmelse.

Særlig etter at man begynte å ta sertifikatet fra dem som søker hjelp, har mange valgt å tie.

Vi vil se store skader og økt bruk enten narkotikamarkedet overlates til markedskreftene eller vi fortsetter å overlate det til mafia- og terrororganisasjoner. Minst skader får man i et fornuftig regulert lovlig marked.

Da man legaliserte alkohol, sank konsumet av ulovlige varer til under ti prosent.

Virkemidler som vi vet virker

En tilsvarende reduksjon ved cannabis, kan gjøre det ti ganger vanskeligere for mindreårige å finne veien inn i et illegalt marked og en kriminell økonomi. Foreløpig tror myndighetene at å sende «signaler» uten dokumentert effekt er viktigere enn fysisk stengte dører.

Samtidig sier man fra seg muligheten til å regulere aldersgrenser, tilgjengelighet, styrkegrad og pris – virkemidler som vi vet virker.

Twitter: @arildknudsen

Fortsett debatten på Facebook og Twitter