Tarpeeksi ei saa Suomi nyt Iiriksestä, eikä Iiris tarpeeksi itsestään, kirjoittaa Jyrki Lehtola.

Iiris on taas ollut kelailupäällä!

Miten olla samaan aikaan mediassa ja sen yläpuolella valittamassa siitä, että on median ulkopuolella? Hmmmm! Miten korottaa oma narsismi periaatteelliseksi poliittiseksi kannaksi? Hmmmm!

Miten käyttää mediaa hyväkseen, puolustaa vapaata tiedonvälitystä ja silti suuttua oikeudentuntoisesti, kun media ei taaskaan suostunut antautumaan Iiriksen henkilömarkkinoinnin välineeksi?

Miten, Iiris, miten?!

Vihreiden Iiris Suomela, prinssi, prinsessa, veroista innostunut kokenut kansanedustajamies!

Tarpeeksi ei saa Suomi nyt Iiriksestä, eikä Iiris tarpeeksi itsestään.

Suomela antoi viime viikolla Helsingin Sanomien Nyt-liitteeseen haastattelun, jossa sai sanoa paljon. Suomela ei silti ollut tyytyväinen, koska ei saanut sanoa kaikkea, mitä halusi sillä tavalla kuin halusi niin kuin kaikki muut haastateltavat aina saavat sanoa paitsi Iiris. Lukijan ja Suomelan väliin oli ängennyt toimittaja, joka kirjoitti juttuun omiakin sanojaan ja kuvaili Suomelaa niin kuin ihmisiä tavattiin lehtijutuissa ennen kuvata, aika törkeää.

” Suuttuminen sen sijaan on yhteiskunnallista ja perustuu yleiseen oikeudenmukaisuuden käsitykseen siitä, miten Suomelaan saa suhtautua.

Suomelan Nyt-haastattelulinkin perään alkoi nopeasti ilmestyä useita tarkennuksia siitä, kuinka juttua oli muokattu sen jälkeen, kun Suomelan Iiris oli yleisen hyvän nimissä närkästynyt siitä, että jutussa annettiin Suomelasta erilainen kuva kuin Suomelalla oli itsestään.

Jo otsikko ”Jostain Iiris Suomelakin loukkaantuu” muutettiin nopeasti muotoon ”Jostain Iiris Suomelakin suuttuu”, koska loukkaantuminen on aina vähän… voi ei!... minäkeskeistä (SÄ et ole, Iiris!). Suuttuminen sen sijaan on yhteiskunnallista ja perustuu yleiseen oikeudenmukaisuuden käsitykseen siitä, miten Suomelaan saa suhtautua.

Seuraavaksi Twitterissä kaikki syyttelivät toisiaan – ohhoh! – ja Suomelan sometiimin viidellä iloisella orjalla riitti töitä, kun ne yrittivät esitellä maailmalle Iiriksen, joka ajattelee kaikkea muuta paitsi itseään.

Iiris ja muut vihreät voisivat ottaa oppia sisarpuolueeltaan perussuomalaisilta, jossa on hyväksytty, että niin kauan kuin vapaa sana tarkoittaa sitä, että muutkin saavat sanoa, peli on hävitty.

” Ei voi syödä kakkua, säilyttää kakkua, kaatua kakun päälle peiliä halatessaan ja syyttää lopuksi yleistä keskusteluilmapiiriä siitä, että kakku on murskana.

Kun sana on vapaa, ihmisillä on oikeus nähdä maailmaa muuten kuin toisten ohjaamina. Siksi perussuomalaisten tuore puoluesihteeri Grönroosin Simo on luovuttanut ja on keskellä ”vihamielistä mediaympäristöä” keskittynyt kehittämään perussuomalaisten omaa mediaa mediana, joka kertoo perussuomalaisia kiinnostavista asioista perussuomalaisia innostavalla tyylillä, tässä kuva autosta.

Ei voi syödä kakkua, säilyttää kakkua, kaatua kakun päälle peiliä halatessaan ja syyttää lopuksi yleistä keskusteluilmapiiriä siitä, että kakku on murskana.

Tai ehkä voi, kun sitä täällä nyt yritetään, että voiko, Iiriksestä olisi kiva, jos Iiris voisi.

Kirjoittaja on kirjailija ja käsikirjoittaja.