Siilistä ei vastoin yleistä käsitystä ole myyrän tai käärmeen jahtaajaksi.

Tästä on kyse Siilien määrän arvioidaan vähenevän

Siilejä on jäänyt paljon autojen alle, mutta myös huippusiisteinä pidettävät nykyiset kotipihat tarjoavat harvoin siilille turvallista ruokailu- tai talvehtimispaikkaa

Elimäkeläinen Peter Tigerstedt halusi palauttaa siilit kotipihalleen vuosikymmenten tauon jälkeen, ja rakensi siileille pesälaatikot

Peitteet heiluvat ja kantolaatikon pohjalle asetellut pehmikkeet pöllähtelevät. Peitteiden alta kuuluu tuhahtelua.

Ei uskoisi, että nämä pulskassa kunnossa olevat ja terveen näköiset siilit löytyivät viime talven kynnyksellä liian pieninä ja heikkoina pärjätäkseen luonnossa.

Nyt piikkipallerot ovat palaamassa takaisin luontoon talvehdittuaan ihmisten hoivissa Pyhtään lintuhoitolassa. Mutta sitä ne eivät vielä tiedä, että niiden uusi osoite on 82-vuotiaan elimäkeläisen Peter Tigerstedtin kotipihalleen puusta nikkaroimissa tilavissa pesälaatikoissa.

Asuintilaa löytyy kaikista vajaat puoli neliötä. Lautavuorattu, puolisen metriä korkea siilitalo on maalattu maastoon mukavasti istuvalla tummalla värillä.

Jokaisessa on kaksi huonetta, oma sisäänkäynti ja irrotettava huopakatto.

– Katsoin netistä ohjeet ja rakensin pesät niiden mukaan. Pitää olla kaksi huonetta eli etu- ja takahuone. Lisäksi tarvitaan riittävän pieni aukko, jotta siiliä isommat eläimet eivät pääse laatikkoon, selittää Tigerstedt.

Peter Tigerstedtin kotipihansa reunamille rakentama siilin kahden huoneen pesälaatikko Yle / Vesa Grekula

Tigerstedt on odottanut luontoon takaisin pääseviä sympaattisia otuksia kotipihalleen jo pitkään.

Hän muistaa, että asuessaan pikkupoikana samalla paikalla siilit olivat jokapäiväinen näky pihalla. Mutta 30-40 vuotta sitten jokin muuttui.

– Luulen, että kun liikenne alkoi kasvaa tuossa vieressä kulkevalla kuutostiellä, siilejä alkoi vain jäädä entistä enemmän autojen alle, miettii Tigerstedt.

Nyt hän aikoo saada siilit jäämään kotipihalleen, ja yritys pelastaa siilit on kova.

Siilit vähenemässä

Tigerstedtien siilien “pelastusoperaatio” pesälaatikoineen on malliesimerkki siitä miten ihminen voi yrittää vaikuttaa siilien säilymiseen. Niiden nimittäin arvellaan olevan vähenemässä.

– Siilien vähenemisestä on tehty havaintoja jo pitkään. Tarkan tilanteen arviointia vaikeuttaa se, että ei ole mitään virallista tietoa tai esimerkiksi koko maata kattavaa siililaskentaa. Tiedot ja arviot perustuvat yksittäisten ihmisten pitkään tekemiin havaintoihin, kertoo siilejä tutkinut eläintieteilijä Heidi Kinnunen Helsingin ylipistosta.

Toinen siilin pesälaatikoista on valmiina paikallaan, vielä kuivia lehtiä ja heinää pehmikkeiksi, ja asukas voi muuttaa. Yle / Vesa Grekula

Samanlaisia havaintoja on tehnyt myös biodiversiteetin eli luonnon monimuotoisuuden asiantuntija Riku Lumiaro Suomen ympäristökeskuksesta. Hän sanoo olleensa huolissaan siilien vähenemisestä jo 1990-luvulta lähtien.

– Eivät siilit kokonaan ole katoamassa. Joka tapauksessa omieni ja muidenkin tekemien havaintojen mukaan siilit ovat vähentyneet paikoissa, joissa havaintoja on aiemmin tehty, Lumiaro sanoo.

Kasvanut liikenne on yksi todennäköinen syy siilien vähenemiseen. Mahdollista on myös, että uusilta ja siisteinä pidettäviltä omakotitalojen nurmikkopihoilta ei löydy siilille luontaisia ja turvallisia ruokailupaikkoja.

Siilien asuinalue alkaa rakentua

Tigerstedt on jo etukäteen katsellut muutamia mahdollisia paikkoja kotipihansa villinä ja vapaana kasvavilta reuna-alueilta. Vähän aikaa siilit joutuvat vielä odottamaan kevätluontoon pääsyä.

Ensin pitää päättää, mihin kohtaan pihaa pesälaatikot lopulta sijoitetaan.

Pyhtään lintuhoitolan isännän Arto Hokkasen kanssa käytyjen pienten neuvottelujen jälkeen lopulliset paikat löytyvät. Pesät sijoitetaan puskien keskelle parinkymmenen metrin päähän toisistaan.

Pyhtään lintuhoitolan Arto Hokkanen valmiina päästämään syksyllä hoitoon ja vahvistumaan otetun siilin takaisin luontoon. Taustalla Marjaana Hokkanen samasta lintuhoitolasta. Yle / Vesa Grekula

Toiveet ovat korkealla.

– Harmittaa, kun siilejä ei enää ole ja myyriä on todella paljon. Jospa ne saisivat myyrät vähenemään, sanoo Tigerstedt.

Tutkijat eivät allekirjoita käsitystä, jonka mukaan siilit torjuisivat myyriä. Moni tähän kuitenkin tuntuu uskovan.

Asian on huomannut myös Arto Hokkanen, joka hoitolassaan huolehtii lintujen ohella muistakin loukkaantuneista tai heikoista pieneläimistä.

Siili ei jahtaa myyriä tai karkota käärmeitä

Arto Hokkanen sanoo, että häneltä kysellään ympäri vuoden olisiko hoidossa olleita siilejä mahdollista saada luovutettavaksi esimerkiksi kotipuutarhoihin.

– Usein kuulen, että ihmiset haluaisivat siilin karkottamaan myyrät tai käärmeet tontiltaan. Itse en tunne siilin käyttäytymistä niin hyvin, että tietäisin toimiiko se. Moni tähän tuntuu aiempien kokemustensa perusteella uskovan.

Käsitys on tuttu myös eläintieteilijä Heidi Kinnuselle, joka työskentelee ekologian ja evoluutiobiologian asiantuntijana Helsingin yliopistossa. Hän arvelee, että kyseessä on väärinkäsitys.

– Siilin kyllä tiedetään syöneen kuolleen käärmeen raatoa, jos joku on käärmeen tappanut, Kinnunen sanoo.

Siilejä yli 20 vuotta seuraillut luontoasiantuntija Riku Lumiaro on samoilla linjoilla.

– Siili voi syödä kuolleen myyrän, mutta ei se niitä jahtaa.

Pesälaatikoiden sijoittaminen maastoon vaatii harkintaa. Peter Tigerstedtin (oik.) ja Pyhtään lintuhoitolan Arto Hokkasen lisäksi siilineuvotteluja käymässä myös Irma Tigerstedt (vas.). Pyhtään lintuhoitolasta ovat mukana myös Hannele ja Marjaana Hokkanen. Yle / Vesa Grekula

Heidi Kinnunen lyö pöytään vielä yhden faktan.

– Vaikka siili on yllättävänkin pitkine jalkoineen nopea juoksemaan, ei se saa pientä ja vikkelästi liikkuvaa aikuista myyrää kiinni. Siili ei vaani.

Siili ja myyrät saati käärmeet eivät edes kilpaile samasta ravinnosta. Myyrät kun ovat jyrsijöitä ja käyttävät ravinnokseen lähinnä kasveja. Siilit puolestaan ovat hyönteissyöjiä ja syövät lähinnä selkärangattomia eläimiä.

Mutta nyt on aika katsoa, menisivätkö siilit Peter Tigerstedtin rakentamiin puisiin pesälaatikoihin ja toisivat sitä kautta uutta elämää vanhaan kotipuutarhaan.

Siilit: "Kiitos ja ei kiitos"

Arto Hokkanen nostaa työhanskat käsissään ensimmäisen siilin kuljetuslaatikostaan ja asettelee sen varovasti pesälaatikon pohjalle. Peter Tigerstedtin vaimo Irma on jo valmiiksi asetellut laatikon pohjalle kasan lehtiä ja heinää.

– Pitäisiköhän näille siileille antaa nimet, pohdiskelee *Irma Tigerstedt *ääneen.

Siiliä isommat eläimet eivät saa mahtua pesälaatikon suuaukosta sisään. Yle / Vesa Grekula

Asia kuitenkin unohtuu saman tien, kun katseet seuraavat siilin ensireaktioita. Se siirtyy nopeasti laatikon toiseen “huoneeseen” ja alkaa tonkia pehmikekasaa.

Peter Tigerstedt laskee katon paikoilleen ja seurue keskittää katseensa pesälaatikon suuaukkoon.

Mitään ei tapahdu, siili ei tule ulos. Vaikuttaa onnistuneelta.

– Siilithän ovat ilta- ja yöliikkujia. Ehkä se tulee myöhemmin ulos, tuumii Arto Hokkanen.

Ja sitten seuraavalle pesälaatikolle, jossa sama kuvio toistuu – kunnes tämä siili päättääkin toisin.

Siili alkoi tutkia pesälaatikkoaan välittömästi sinne päästyään. Yle / Vesa Grekula

Peter Tigerstedt on tuskin ehtinyt panna laatikon kattoa paikalleen, kun siili livahtaa ulos ja kipittää heräävän aluskasvillisuuden seassa vauhdikkaasti kohti pihapiirin ulkorakennusta.

Se ottaa suunnan kohti seinustalla olevaa puista kuormalavaa, jonka alle se hetkeksi jää. Välillä siili tulee lavan alta pois ja käy tutkimassa ulkorakennuksen vanhaa kivijalkaa.

Tilanne herättää pientä hilpeyttä samalla kun, Tigerstedtien ja Hokkasten seurueet myhäilevät tyytyväisinä siilien paluusta luontoon.

Vanha ja villi piha kelpaa siilille

Arto Hokkanen kehuu Tigerstedtien pihaa.

– Tämä on loistava piha siilille. Tuommoinen vanha hoitamaton alue tuolla sivulla on ihan elinehto siilille, sanoo Hokkanen ja viittilöi päärakennuksen ja ulkorakennuksen välissä olevalta nurmikentältä metsän suuntaan.

Toinen Tigerstedtien pihalle tuoduista siileistä jätti sille tarjotun pesälaatikon taakseen muutamassa sekunnissa. Yle / Vesa Grekula

Ilmastonmuutokseen liitetyt leudot talvet eivät siiliä uhkaa, ehkä jopa päinvastoin. Pitkät pakkastalvet ovat siilille vaikeita, varsinkin jos kuivana kesänä on ollut huonosti ravintoa.

Riku Lumiaro ja Heidi Kinnunen kannustavatkin ihmisiä auttamaan siilejä.

– Itse olen tehnyt omalle kotipihalle pesälaatikoita, jossa siilit voivat talvehtia. Pihan reunoille voi myös jättää hoitamattomia alueita. Siilit voivat käyttää niitä kulkuteinään ja niiltä löytyy matoja, etanoita ja hyönteisiä, sanoo Lumiaro.

Pesälaatikostaan ulkomaailmaan lähtenyt siili mieltyi tutkimaan maata kuormalavan alla. Yle / Vesa Grekula

Heidi Kinnunen muistuttaa vielä yhdestä olennaisesta siiliin liittyvästä ominaisuudesta.

– Ehkä siiliin kannattaa suhtautua niin, että siitä on iloa ihmiselle. Ja allergiselle ihmiselle sehän voi olla eräänlainen puutarhalemmikki.

Peter Tigerstedtillä onkin takataskussaan vielä yksi valttikortti siilien säilymiseksi omassa pihassaan.

– Olen tilannut kuusi siileistä varoittavaa liikennemerkkiä. Jospa ihmiset pitäisivät sitten vähän huolta siitä miten tässä lähistöllä ajavat.