Työpaikoilla keskustellaan nyt kuuden minuutin päivittäisestä lisäyksestä työaikaan. Moni ihmettelee, miten nämä lisäminuutit oikein parantavat tuottavuutta ja Suomen kilpailukykyä. Työajan pidennyksestä sovittiin värikkäiden käänteiden jälkeen vuosi sitten.

Tuo maaliskuun 2. päivä oli Juha Sipilän mukaan hänen paras päivänsä pääministerinä. Työmarkkinajärjestöt olivat viimein saaneet aikaan neuvottelutuloksen yhteiskuntasopimuksesta. Ministerikolmikko uhkui toiveikkaana, miten Suomen suunta voitaisiin kääntää nousuun ja luoda 35 000 uutta työpaikkaa.

Sovun löytäminen oli kestänyt yli kymmenen kuukautta. Syyskuussa 2015 pidetyssä mielenosoituksessa 30 000 ihmistä oli vastustanut hallituksen kaavailemia pakkolakeja. Hallitus uhkasi heikentää työehtoja lakiteitse, jos työmarkkinaosapuolten neuvotteluissa ei syntyisi tulosta.

Kun yhteiskuntasopimus oli sitkeästi viety maaliin, se ristittiin uudelleen kilpailukykysopimukseksi. Hallitus halusi korostaa, että tavoitteena on parantaa Suomen yritysten kilpailukykyä.

Mutta se ei ehkä ollut paras tarina, jolla motivoida kansalaiset mukaan yhteiseen savottaan.

Yksi kilpailukykysopimuksen tuomista muutoksista oli työajan pidennys. Olihan hallitus arvostellut alusta asti sitä, että suomalaiset tekevät liian vähän töitä ja suomalainen työ on liian kallista.

Tammikuusta alkaen valtaosan työntekijöistä on kiky-sopimuksen mukaan puurrettava 24 tuntia enemmän vuodessa entisellä palkalla.

Toteutustavasta sovittiin viime vuonna hyvin vaihtelevasti eri aloilla ja työpaikoilla. Kysyimme tällä viikolla Ylen nettisivulla, miten kiky näkyy työpaikoilla.

Kuudestasadasta kyselyyn vastanneesta sata kertoo, ettei työajan pidentämisessä ole ollut mitään ongelmia. Muiden kokemus on melko kielteinen.

Suurin osa epäilee kovasti, onko työajan lisäämisestä kuudella minuutilla päivässä oikeasti mitään hyötyä. Lisäminuutteja kuvataan “yhdentekeviksi” ja “huvittaviksi”.

“Ei ongelmia. Nyt pidetään kiky-lounaita, jotka on vähän normaalia pidempiä, että jaksaa tehdä pidennettyä päivää“, it-alalla työskentelevä irvailee.

“Naurettavaa pelleilyä. Tuotekehityksessä tuo 6 minuuttia päivässä ei näy missään tuottavuuden parantumisena”, vastaa teollisuusalan työntekijä.

Vaivalla väännetty kiky ei näy läheskään kaikilla työpaikoilla. “Kaikki tulevat töihin ja lähtevät töistä samoihin aikoihin kuin ennenkin”, it-konsultti kertoo.

*Suurimmalle osalle kyselyyn *vastanneista on jäänyt epäselväksi, miten kiky-tunnit heidän alallaan lisäävät tuottavuutta. Työaikaa on lisätty puoli tuntia viikossa, mutta lastensuojelulaitoksen työntekijä ei ymmärrä, miksi.

Yle

Kyselyyn vastannut sairaanhoitaja kertoo, että hänen tuottavuutensa on sellaista laatua, johon puolen tunnin pakollinen lisäys ei tuo lisäarvoa.

“Hoidamme paljon kuolevia potilaita kotona. Ei tuoteta mitään näkyvää tuottoa, kuten yritykset. Mutta saattohoidetaan heitä kotona niin, etteivät he vie vuodepaikkoja. Miten sen arvo lasketaan yhteiskunnassa”, sairaanhoitaja kysyy.

Työaikaa on monin paikoin pidennetty kaavamaisesti, oli töitä tai ei.

Esimerkiksi kyselyyn vastanneen automekaanikon työpaikalla on määritelty kaksi kiky-viikkoa. Niillä viikoilla työaika on normaalia pidempi. Viikot on siroteltu ympäri vuoden, vaikka korjaamossa on hiljaista tammi-helmikuussa. Tehokkuus ei varsinaisesti lisäänny, kun työt ovat monilla loppuneet jopa ennen puoltapäivää, mutta työaika jatkuu iltakuuteen.

"On tuntunut järjenvastaiselta, ettei voi joustavasti ratkaista, vaan on määrätty näin. Olisi ollut parempi tehdä kiky-viikot toukokuussa tai syksyllä. Olisi paukuteltu silloin, kun töitä on", mekaanikko tuumii.

Kikyyn liittyy epäreiluus, kun jokaista eivät koske samat säännöt.

Toimihenkilöillä kuuden minuutin lisäys ei käytännössä näy mitenkään, kun taas tuotantotyöntekijät menettävät kokonaisia vapaapäiviä. Arkipyhiä tai lauantaita on kikyn vuoksi muutettu työpäiviksi. Pienten lasten vanhempien on ratkaistava hoito-ongelma, jos päiväkoti on vain arkisin avoinna.

Kun kikyä ei ymmärretä, koko homma turhauttaa. Joillakin työpaikoilla tuottavuus on mennyt huonompaan suuntaan – työmotivaatio on laskenut ja työilmapiiri heikentynyt.

“Lojaalisuus työnantajaa kohtaan on huonontunut. Nyt tuijotetaan vain kelloa, milloin työaika loppuu”, logistiikka-alalla toimiva toimistotyöntekijä kuvaa.

“Turhautuminen, väsymys ja valittaminen ovat lisääntyneet. Työn ilo ja työteho vähentyneet. Suomi nousuun? Ei todellakaan!”, seurakunnan työntekijä tuskailee.

*Pidennettyä työaikaa *käytetään usein asioihin, jotka eivät itsestäänselvästi lisää työn tuottavuutta. Jotkut osallistuvat kikyä soveltaessaan jumppaan. Opettajat eivät oman kikynsä mukaan saa tehdä tuona aikana opetustöitä, vaan jotain muuta.

“Käydään näyttelyissä ja keksitään älyttömiä koulutuksia. Kiky määrää, että ei saa tehdä hyödyllisiä töitä, koska ne jo kuuluvat työtehtäviimme”, kertoo kyselyyn vastannut opettaja.

Turhana koettu työajan pidennys kuluu joillakin nettisurffailuun, kahvitteluun tai muihin tarpeisiin.

“Itse olen ratkaissut asian niin, että käyn aina ulostamassa työpäivän päätteeksi. Mahtavaa, että ulostamisella saamme Suomen nousuun!”, ilakoi koulun työntekijä.

AOP

Kyselymme paljastaa, kuinka vaikeaa monien suomalaisten on motivoitua heille käsittämättömään kiky-savottaan. Vaikka periaatteessa tavoite saada Suomi nousuun tunnetaan ja tunnustetaan.

Jo kiky-sopimuksen synnytystä leimasi vastakkainasettelu ja uhkailu. Siitä puuttui mukaansatempaava tarina ja yhteishenkeä nostattavat tunteet. Pääministeri yritti korjata tätä vanhanaikaisilla vetoomuksilla.

- Tämä on yhteinen harjoitus, johon kaikkia tarvitaan mukaan, Sipilä sanoi.

*Ensimmäinen ongelma *yhteisen tarinan luomisessa oli jo kilpailukykysopimuksen nimi, arvioi tarinankertojana tunnettu yrittäjä Marko Kulmala. Hän arvelee, että suurin osa suomalaisista ei tiedä, mitä kilpailukyky täsmälleen tarkoittaa, joten sen nimisestä sopimuksesta on hieman vaikea innostua.

Yhteistä tarinaa aiheen ympärille on hankalaa rakentaa myös siitä syystä, että monilla toimialoilla työajan pidentäminen ei suoraan yhdisty kilpailukykyyn. Kyselyymme vastanneille on jäänyt hämäräksi toinenkin logiikka - miten heidän tekemänsä lisätunnit työllistävät työttömiä?

Kikyn yhteys julkisen sektorin leikkauksiin ei auennut, kun hallitus saarnasi kilpailukykyhypystä verrattuna kilpailijamaihin. Työ Suomessa lisääntyisi, jos vienti saataisiin elpymään. Kiky-paketin ansiosta saisimme Ruotsin kiinni. Miten tällainen puhe olisi voinutkaan koskettaa saattohoitoa tekevää sairaanhoitajaa?

Marko Kulmalan mukaan tarina isosta ideasta, kuten kikystä, kannattaa yleensä kertoa sen vaikutuksen, unelman tai vaihtoehdon kautta. Valita se tarkkaan ja käyttää viestiessään yksinkertaista, tarttuvaa kieltä.

- Asiantuntijat tosin eivät useinkaan halua tehdä niin, koska pelkäävät arvovaltansa rapistuvan. Oikeasti kävisi tietysti päinvastoin, Kulmala uskoo.

*Onnistunut yhteinen tarina *olisi jättänyt tilaa myös oivalluksille. Nyt monilla työpaikoilla näyttää käyneen niin, että kikyn toteuttaminen on saneltu mekaanisesti ylhäältä. Ehkä lopputulos olisi ollut parempi, jos työntekijät olisivat saaneet itsekin keksiä, miten tuottavuutta heidän työpaikallaan nostetaan. Useat kyselyyn vastanneet uskovat, että ratkaisu olisi löytynyt yksinkertaisesti työn paremmasta suunnittelusta ja päällekkäisyyksien poistosta:

“Lisäteho ja jopa työajan lyhennys olisivat mahdollisia, jos työ tehtäisiin jättämällä turhat asiat pois ja tekemällä jotkin asiat toisin eli tehokkaammin”, julkishallinnossa työskentelevä pohtii.