Lähes 100-vuotias lahjoittaja joutui oikeuteen hallitsemansa metsän hakkaamisesta. Hän piilotti rahansa ja sai rikostuomion. Lopulta mies jahtasi omia rahojaan ja pyysi poliisin avukseen.

Mikko Soille on 96-vuotias sotaveteraani. Hänellä on pilke silmäkulmassa ja veitikkamainen, nuorekas huumorintaju. Soillen ikää on vaikea uskoa, mutta myös hänen tarinassaan on uskomattomia käänteitä. Tarinaan liittyy myös järkyttävän paljon rahaa. Soille on viihtynyt aiemmin iltapäivälehtien tarjoamassa julkisuudessa, tosin aina nimettömänä. Nyt hän on valmis avaamaan olohuoneessaan koko tapahtumasarjan sen hurjimpia yksityiskohtia myöten.

Kirje, jolla Soille kertoi Facebook-profiilissaan avustustempauksestaan.

Soille on esiintynyt julkisuudessa salanimellä Tuntematon sotaveteraani ja jakanut mittavan määrän rahojaan vähävaraisille ja lapsiperheille. Kerran apteekin jonossa oli iäkäs rouva, jonka rahat eivät riittäneet lääkkeisiin. Jonossa takana oleva mies marssi kassalle ja kysyi, että paljonko rouvalta mahtaa summasta puuttua.

Tuntematon mies antoi ostoksiin vaaditun pienen loppusumman. Pieni teko sai aikaiseksi valtavasti hyvää mieltä ympärillä. Silloin Soillella välähti: Hän lahjoittaisi rahojaan pois apua todella tarvitseville. Pienellä teolla voisi tehdä ison vaikutuksen toisen ihmisen elämään. Soille oli aiemminkin lahjoittanut rahaa, mutta aina ennen järjestöille, ei koskaan nimettömänä tuntemattomille ihmisille.

Pyyntöjä edelleen

Soille oli jo aiemmin liittynyt itse Facebookiin ja hän kirjoitti käsin kirjeen, josta otettiin kuva ja se liitettiin Tuntemattoman sotaveteraanin profiiliin. Tempaus pääsi iltapäivälehden lööppiin ja pian Soillen sähköpostiin tulvi avunpyyntöjä. Sähköposti oli harkitusti nimetty sanoilla hyvyys voittaa.

Soille haki hakkuurahoillaan kassikaupalla lahjakortteja, joita hän lahjoitti apua tarvitseville.

– Ajoin aina Helsinkiin, Jyväskylään ja mihin aina milloinkin mieli teki ja ostin kaupoista ostokortteja. Pyyntöjä tuli sähköpostilla kaikkiaan noin 9000.

Soille ei halua paljastaa, kuinka paljon hän yhteensä lahjoitti rahaa. Lahjakorttien arvo oli 100-150 euroa. Ja niitä kortteja oli säkkikaupalla.

– Lahjakortteja sen vuoksi, että varmistan rahan menevän ruokaan ja tarvikkeisiin eikä alkon tuotteisiin. Mietin myös, että rahasumman pitää olla sellainen, että se jollain tapaa tuntuu perheessä. Paljon olisi vieläkin pyyntöjä mutta ei ole enää, mitä lahjoittaa.

Riita metsänhakkuista

Soille sai sydäntäkoskettavaa kiitospostia lahjoituksen vastaanottajilta ympäri Suomea. Tempaus oli koskettanut useita perheitä, juuri kuten ajatus oli etukäteen ollutkin. Lahjoituksen aikana Soille halusi pysyä tuntemattomana. Lahjoitusvaiheessa hän piti tärkeänä sitä, että lahjoituksen saajilla olisi hyvä mieli eikä koko tarina tulisi julki. Nyt Soille haluaa kuitenkin puhua, koska hän kokee tulleensa karmealla tavalla huijatuksi ja epäoikeudenmukaisesti kohdelluksi.

Useita vuosia sitten, Soillen vaimon kuoleman jälkeen pesänjako toi mukanaan isoja hankaluuksia. Soille kertoo halunneensa antaa omistamansa isot tilukset rantatontteineen läheiselle, mutta halusi ensin myydä puuta ja pitää ne rahat turvaamaan vanhuudenpäiviään.

Soille jätti itselleen tilan elinikäisen hallintaoikeuden ja hakkautti puuta vuosia 2000-2004. Puiden hakkaamisesta ja myymisestä paisui kuitenkin lihava riita, jota puitiin oikeudessa myöhemmin. Vuonna 2013 oikeus katsoi, että metsää oli ylihakattu, eli kaadettu enemmän kuin metsänhoitosuunnitelma salli ja että Soillen pitää maksaa yli 300 000 euron korvaukset. Oikeuden mukaan ylihakkuita tuli 8 000 kuutiota. Soille itse katsoi, että hänellä oli oikeus hakkuisiin, koska metsänhoitosuunnitelma on vain ohjeellinen.

– Kuinka voi joutua tällaiseen sotkuun, kun haluaa antaa enemmän kuin lakisääteisen osuuden? Tämäkin juttu olisi ollut mahdollista sopia alkumetreillä, mutta asianajajat pitivät huolta riitojen jatkumisesta. Päätin, että nyt riittää, kun huomasin, että oikeutta en tule saamaan.

Rahat vakuumiin ja piiloon

Sitten alkoi tapahtua. Pitkään jatkuneeseen riitelyyn ja kokemaansa epäoikeudenmukaisuuteen kyllästynyt Soille päätti ottaa oikeuden omiin käsiinsä ja tehdä itsestään varattoman. Hän myi asunnon, metsätilan, auton ja nosti varat pankista. Ensin shekkinä mutta pienen miettimisen jälkeen hän jo pian kävi vaihtamassa shekin käteiseksi.

Soille ja 500 euron seteli, joita piiloteltiin ympäri kotia.

Rahaa oli kaikkiaan yli puoli miljoonaa euroa. Soille pakkasi kotonaan 500 euron seteleitä siisteiksi nipuiksi vakuumikoneella ja pohti piilopaikkoja. Hän kierteli huoneesta toiseen, kokeili piiloja ja punnitsi vaihtoehtoja. Hän tiesi, että rahojen hukkaamisesta seuraisi lähempi tuttavuus poliiseihin.

Soille piilotti rahaa vessanpöntön vesisäiliöön, saunan ilmanvaihtoaukkoon, marjapuskien juurelle, kenkään, patakintaaseen ja ties vielä minne muualle.

Poliisi rahakoirineen ilmestyi odotetusti Soillen luokse kotietsinnälle. Häntä epäiltiin törkeästä velallisen epärehellisyydestä, koska hänet oli määrätty maksamaan metsänhakkuista korvauksia mutta nyt rahaa ei löytynyt enää lainkaan. Yksikään kätkö ei paljastunut etsinnässä.

Asunto täynnä rahajemmoja alkoi kuitenkin hirvittää Soillea ja useita satoja tuhansia piilotettiin muualle. Soillen mukaan hän sai piilottamiseen apua. Sitten saapuikin poliisi toiselle etsinnälle ja naispoliisi löysi patakintaan sisältä 7 000 euroa. Suurin osa rahoista oli kuitenkin jo toisaalla. Vessanpöntön vesisäiliön rahapiiloa ei Soillen mukaan koskaan huomattu.

Rikostuomio rahoista

Rahojen piilottelu johti oikeussaliin. Oikeus tuomitsi Soillen törkeästä velallisen epärehellisyydestä hiukan ennen hänen 95-vuotissyntymäpäiväänsä. Oikeus katsoi, että Soille oli realisoinut varojaan nopeasti ja tehokkaasti yli puolen miljoonan euron arvosta. Motiiveja oikeus piti ainutlaatuisina. Soille jätettiin kuitenkin tuomitsematta rangaistukseen korkea ikänsä vuoksi.

Tarina ei kuitenkaan pääty vielä tähän. Soillen mukaan muualle piilotetut rahat nimittäin katosivat ja se luonnollisesti harmitti kovasti. Soille hankki nauhurin, opetteli käyttämään sitä ja yritti hankkia poliisille todisteita uuden rikostutkinnan käynnistämistä varten.

Ennen tutkintapyynnön tekemistä Soille kuitenkin päätti jäljellä olevista varoistaan lahjoittaa köyhille lapsiperheille. Hän oli yrittänyt käydä pankissa tallettamassa rahaa suoraan hyväntekeväisyysjärjestöjen tileille, mutta käteinen olisi pitänyt kierrättää oman tilin kautta ja Soillen tilit olivat ulosotossa, joten tämä vaihtoehto ei käynyt. Silloin syntyi idea lahjakorttien antamisesta nimettömänä hyväntekijänä.

Missä rahat ovat?

Uusi poliisitutkinta ei tuonut tietoa rahapaketeista, joiden Soille kertoo kadonneen. Poliisi ei löytänyt näyttöä rikosepäilystä eikä se katsonut Soillen kertomuksen olevan riittävä näyttö siihen, että epäiltyä apulaista vastaan olisi nostettu kavallussyyte. Ulkopuolisia todistajiakaan ei löytynyt. Sotaveteraani sanoo, että ei tiedä, missä sadat tuhannet eurot ovat tällä hetkellä.

Sen sijaan rahanpesusyytteeseen epäilty apulainen joutuu vastaamaan oikeudessa. Hän kertoi esitutkinnassa ottaneensa Soillelta rahapaketteja ja kätkeneensä ne maahan. Epäilty on kiistänyt syyllistyneensä rikokseen.

– Tämä kaikki, minkä koin se ei ollut helppoa. Minulla on ollut hyvä terveys. Ajattelin, että saisin elää vanhuuden ilman huolia, vapaasti ja tehdä mitä haluan kunhan en tee pahaa. Tämä haave minulta sortui.

Tuli ajatus tarttua pulloon synkimpinä hetkinä, mutta sitten Soille ajatteli, että ei ole sellaista ongelmaa, jota ei juomalla saisi pahemmaksi.

– Kunhan saan golf-kentällä käydä, niin siellä minä olen vapaa.

Soille on tänä päivänä lähes 100-vuotias aktiivinen golfin harrastaja. Hän on sodan nähnyt mies, joka hukkasi omaisuutensa hakiessaan oikeutta itselleen. Silti Soille ei ole katkera.

– Raha saa ihmiset sekaisin. Se tuo mukanaan perskärpäsiä ja hännystelijöitä. Olen ollut sekä köyhä että rikas ja olen oppinut, että tärkeitä ovat läheiset ja terveys.