Suomen suurin maidonjalostaja Valio alkaa kokeilla suomalaisilla lehmillä kahta rehun lisäainetta, joilla pyritään vähentämään nautakarjan metaanipäästöjä.

Toinen kokeiltavista rehunlisistä on 3-nitrooxypropanoli (3NOP), jolla on muualla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa saatu lupaavia koetuloksia.

– Tällä aineella on saatu metaanin määrä vähentymään noin 30 prosenttia ilman haittavaikutuksia. Aine ei kuitenkaan ole vielä rekisteröity, ja siihen menee aikaa, sanoo Ruotsin maatalousyliopiston kotieläintieteen professori Pekka Huhtanen.

Suomessa Valio aloittaa 3NOP-kokeilut kuluvan vuoden lopulla. Samalla kokeillaan toistakin, luonnonmateriaaleista peräisin olevaa rehun lisäainetta.

– Suomalaisilla lehmillä on vähän eri ruokavalio kuin Keski-Euroopassa. Odotamme tuloksia kokeilusta keväällä, sanoo tutkimus- ja kehitysjohtaja Anu Kaukovirta-Norja Valiolta.

Kokeilu liittyy Valion laajempaan hankkeeseen (siirryt toiseen palveluun), jolla pyritään saamaan maidontuotantoketju hiilineutraaliksi.

Metaanipäästöt julkisuudessa

Maailman keskimäärälehmä röyhtäilee metaania noin 400 litraa päivässä – ja YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön FAO:n mukaan nautoja on maapallolla puolitoista miljardia.

Metaani on lähes 30 kertaa voimakkaampi kasvihuonekaasu kuin hiilidioksidi. Ja lehmien määrä sen kun kasvaa, erityisesti kehitysmaissa, koska ihmisten elintaso nousee ja ruokavalio muuttuu.

Onko ongelma siis suuri vai pieni?

– Ainakin sen saama julkisuus on suhteettoman suuri siihen nähden, mikä lehmien tuottaman metaanin osuus esimerkiksi Suomessa on kasvihuonekaasuista, sanoo Uumajassa sijaitsevan Ruotsin maatalousyliopiston kotieläintieteen professori Pekka Huhtanen.

Suomessa nautojen pötseissään tuottama metaani on kolmisen prosenttia kasvihuonepäästöistä. Osuus vaihtelee maittain.

Märehtijät – pääasiassa nautaeläimet – tuottavat arviolta kolmasosan kaikista metaanipäästöistä. Amerikkalaisessa keskustelussa märehtijöiden röyhtäilyjä on joskus rinnastettu liikenteen päästöihin.

Joka tapauksessa lehmien metaanipäästöjen vähentämistä tutkitaan kiivaasti eri puolilla maailmaa. Päästöistä yli 90 prosenttia muuten tulee lehmän etupäästä ja loput takapäästä.

Getty Images / Yle Uutisgrafiikka

Suomessa päästöt puoliintuneet

Suomessa lehmien tuottaman metaanin määrä on professori Huhtasen laskelmien mukaan nykyisin 50–55 prosenttia siitä mitä se oli enimmillään, 1960-luvun puolivälissä. Tämä johtuu siitä, että lehmien määrä on vähentynyt.

– Tuolloin Suomessa oli toista miljoonaa lypsylehmää ja nyt alle 300 000. Tosin metaanipäästö per lehmä on lisääntynyt, koska lehmät ovat isompia ja syövät enemmän ja myös tuottavat metaania enemmän, sanoo professori Huhtanen.

Karjan metaanipäästöt ovat viime vuonna julkaistun amerikkalaistutkimuksen (siirryt toiseen palveluun) mukaan vähentyneet muuallakin Euroopassa.

Yhdysvalloissa ja Kanadassa lehmien määrä on vähentynyt, mutta metaanipäästöt kasvavat yhä, joskin aiempaa hitaammin. Eniten metaanipäästöt kasvavat Aasiassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa – alueilla joilla nautakarjatkin ovat eniten kasvaneet.

Intia ja Keniakin tuottavuustalkoissa

Professori Pekka Huhtasen mukaan paras tapa vähentää lehmien metaanipäästöjä olisi vähentää eläimiä Aasian ja Afrikan kehittyvissä maissa. Tähän voisi päästä karjanjalostuksella ja paremmalla ruokinnalla, jolloin tultaisiin toimeen pienemmillä karjoilla.

– Näissä maissa on suuret eläinmäärät ja vähän rehua. Eläimet tuottavat vähän, joten lihakiloa tai maitolitraa kohden metaanipäästöt ovat siellä suuret.

Intiassa on 300 miljoonaa lehmää ja puhvelia. Maassa on aloitettu kansallinen hanke lehmien maidontuotannon ja puhvelien rehunkäytön parantamiseksi muun muassa paikallisten rehunlisien avulla.

Ohjelman johtaja Rajesh Sharma sanoo, että metaanipäästöt vähenevät 12–15 prosenttia. Ohjelma tosin tavoittaa vasta alle prosentin eläimistä.

Keniassa taas testataan, mikä eri ruoholajikkeista antaa rehuna parhaan tuoton. Tavoitteena on paitsi karjojen selviäminen paremmin kuivuuskausista, myös metaanipäästöjen vähentäminen.

Monenlaisia rehunlisiä

Koska metaani muodostuu lehmän ruuansulatusjärjestelmässä, ratkaisua on etsitty eniten lehmän rehusta.

Laboratorioissa on kehitelty erilaisia lisäaineita, joista lupaavin on ollut juuri Valionkin kokeiluun ottama sveitsiläisen yrityksen valmistama 3-nitrooxypropanol (3NOP). Se vaikuttaa lehmän pötsissä metaania tuottavaan entsyymiin ja sen jälkeen hajoaa nopeasti.

Tutkimuksissa on selvitetty, lisääkö 3NOP samalla eläimen tuottavuutta sen kautta, että metaanin tuottamisesta säästyvä energia siirtyisi maidon tai lihan tuottamiseen. Professori Huhtasen mukaan lisäys on ainakin Suomen oloissa varsin vähäinen.

Metaaniongelmaa pyritään pienentämään rehun koostumusta kehittämällä. Jarkko Heikkinen / Yle

Myös luonnosta peräisin olevia rehunlisiä on kokeiltu. Yhdysvalloissa on pantu toivoa merilevän (siirryt toiseen palveluun) syöttämiseen lehmille. Rehunlisinä on kokeiltu myös sipulia, valkosipulia ja oreganoa.

Näilläkin on saatu pienennettyä metaanipäästöjä, mutta vaikkapa valkosipulista on tullut sivumakuja maitoon.

Lisäksi kokeissa tuloksia tuottaneet rehunlisien annoskoot ovat olleet niin suuria, että käytännön karjanhoidossa ne eivät ole kannattavia.

Kengurusta ei ollut apua

Lehmän pötsiä on yritetty muuttaa vähemmän metaania tuottavaksi useilla keinoilla. Kenguru sulattaa kuitua mikrobien avulla samoin kuin märehtijät, mutta tuottaa vähemmän metaania. Kengurun vatsasta kokeiltiin muutama vuosi sitten siirtää mikrobeja lehmän pötsiin, mutta ne eivät selvinneet siinä ympäristössä.

– Lehmän pötsi on pitkän evoluution tulos, ja se korjaa nopeasti tilanteen, jos sen toimintaa yritetään jollain keinoin muuttaa, sanoo Anu Kaukovirta-Norja.

Lehmäkohtaisia päästöjä voidaan vähän laskea syöttämällä eläimelle nurmen sijasta muuta rehua, vaikkapa maissia tai vehnää.

Kanadalaisissa tutkimuksissa todettiin, että vehnäruokinta ensin vähensi metaanipäästöjä, mutta muutamassa kuukaudessa lehmä tottui siihen, ja metaanitasot palasivat entiselleen.

Professori Huhtasen mukaan on myös syytä ajatella kokonaisuutta. Jos otetaan huomioon rehun tuotannon aiheuttamat kasvihuonekaasupäästöt, niin nurmiruokinta on ympäristölle parempi, hän sanoo.

Tutkijat muistuttavat, että viljan syöttäminen lehmille ei ole kestävän kehityksen mukaista. Vilja kelpaa suoraan ihmisravinnoksi. Rehunakin sen käyttävät tehokkaammin hyödyksi sika tai siipikarja – ilman metaanihaittoja.

Jalostuksella tehoa?

Maailmalla on vireillä monia eläinjalostushankkeita, joilla pyritään kehittämään vähäpäästöisiä märehtijöitä. Uudessa Seelannissa kerrotaan jalostetun lammas, joka tuottaa vähemmän metaania ja enemmän villaa.

Märehtijän perimän, ravinnon ja pötsin mikrobikoostumuksen vuorovaikutusta on tutkittu muun muassa EU:n rahoittamassa RuminOmics-tutkimuksessa (siirryt toiseen palveluun), jossa Suomesta on ollut mukana Luonnonvarakeskus.

Jalostuksessa on kuitenkin ongelmansa.

–Jos aletaan valita vähemmän metaania tuottavia eläimiä, niin ne ovat myös huonompia kuidunsulattajia. Ja märehtijöiden merkitys ihmisravinnon tuottamisessa on nimenomaan se, että ne pystyvät sulattamaan kuitua ja käyttämään sellaisia raaka-aineita joita ei voi käyttää suoraan ihmisravintoja ja joita sika- ja siipikarja eivät pysty hyödyntämään, sanoo Pekka Huhtanen.

Paras jalostuksen tavoite olisi rehun hyväksikäytön tehostaminen. Silloin eläin syö vähemmän ja tuottaa vähemmän metaania – ja käyttää syömästään rehusta enemmän maidon tai lihan tuotantoon kuin pelkkään hengissä pysymiseen.

– Tässä tosin ollaan ainakin Suomessa jo tien päässä ja odotettavissa olevat vähennykset pieniä. Tuotostasot ovat niin korkeat, sanoo Huhtanen.

Metaanin talteenotto navetoissa on yksi tapa hallita päästöjä. Riina Kasurinen/Yle

Myös mekaanisia keinoja tutkitaan. VTT:n ja Luonnonvarakeskuksen tutkijat kehittävät menetelmää, jolla metaanikaasua otettaisiin talteen navetan sisäilmasta ja tehtäisiin siitä proteiinia. Valio rahoittaa hanketta.

Maailmalla tunnetaan myös metaanin talteenottojärjestelmiä lantasäiliöistä. Osa karjatalouden tuottamasta metaanista tulee juuri lannasta, ja erot lannan käsittelytavoissa selittävät osaltaan eroja Euroopan ja Pohjois-Amerikan metaanipäästöissä.

Karjankasvattajan valinnat

Oli kyseessä metaanin talteenottosysteemi navettaan tai metaania vähentävä rehunlisä, ne yhtä kaikki ovat lisäkulu viljelijälle. Jollei tuotos samalla lisäänny tai kuluja korvata muuten, saattaa tuottaja siirtää metaanin vastaisen taistelun tuonnemmaksi.

Mitä köyhemmästä maasta on puhe, sitä suurempi ongelma tuottajalle koituva lisärasitus on.

– Aika paljon maailmalla tutkitaan sellaisia asioita, joiden käyttöönottomahdollisuudet ovat pieniä, sanoo professori Huhtanen.

Myöskin nautakarjan vähentäminen kehitysmaista on helpommin sanottu kuin tehty. Köyhillä seuduilla nauta voi olla yhtä aikaa ainoa ravinnon lähde, vedenkuljetusneuvo, auranvetäjä ja pellon lannoitteen antaja.

Lisäksi maapallolla on paljon sellaisia karuja alueita, joita voidaan käyttää ihmisravinnon tuotantoon vain märehtijöiden avulla. Ja huonoa rehua syövät lehmät tuottavat suhteessa paljon metaania.

– Se on tavallaan hinta siitä, että näitä alueita käytetään ravinnon tuotantoon, sanoo professori Pekka Huhtanen.

Lue myös: Pitääkö liha poistaa lautaselta

Lähteet: Reuters