Suomi suomettuu rumaa vauhtia.

Ikävä kyllä on käymässä niin, että 2010- ja 2020-luvuista saatetaan aikanaan kirjoittaa uudelleen alkaneen rähmällään olon vuosikymmeninä.

Suomettumisella tarkoitetaan sitä, että Venäjä vaikuttaa Suomen ulko- ja sisäpoliittiseen keskusteluun ja päätöksentekoon ja kaventaa Suomen suvereniteettia ja ilmaisunvapautta.

Kyse ei ole kahden maan välisistä tasaveroisista diplomaattisuhteista vaan suuremman valtion järjestelmällisestä pyrkimyksestä tehdä pienemmästä naapurivaltiosta itselleen kuuliainen puudeli.

Erityisen ongelmallinen asetelmasta muodostuu silloin, kun suurempi valtio on autoritäärinen ja pienempi demokraattinen.

Suvereniteetin kaventamisena voidaan pitää pelkästään sitä, että Venäjä omalla hybridivaikuttamisellaan onnistuu sulkemaan suomalaisten ministereiden ja kansanedustajien suita. Seurauksena tästä keskusteluilmapiiri ummehtuu ja muuttuu henkisesti ahdistavaksi.

Poliitikot näkevät, että olohuoneessa on aggressiivinen virtahepo, mutta he eivät uskalla puhua sen olemassaolosta.

Tämä on suomettumisen ensimmäinen vaihe.

Talvella 2016 Venäjän viranomaiset ohjasivat turvapaikanhakijoita Kantalahdesta kohti Suomen rajaa. Joel Karppanen

Viime vuosina Suomessa on ollut havaittavissa merkkejä ilmiön toisesta vaiheesta. Siinä suomalaiset kansanedustajat alkavat omalla toiminnallaan ajaa autoritäärisen Venäjän etua ja pyrkivät leimaamaan Venäjän politiikan epäkohdista puhuvia kansanedustajia idänsuhteissa epäluotettaviksi.

Suojelupoliisi on 2010-luvulla kertonut julkisissa raporteissaan vieraiden valtioiden aggressiivisen vaikuttamistoiminnan lisääntymisestä. Herää kysymys, onko kotiryssäkulttuuri tehnyt paluun suomalaiseen politiikkaan.

Suomalaispoliitikkojen kotiryssät olivat yleisiä varsinkin 1970-luvulla. Nimitystä käytettiin venäläisistä, joita poliitikot tapasivat kahden kesken. Usein venäläisillä oli yhteyksiä tiedustelupalvelu KGB:hen tai he olivat sen palveluksessa suoraan olleita agentteja, jotka esiintyivät liike-elämän edustajina tai siviilidiplomaatteina.

Moskovassa käytyään tai kotiryssiä Helsingissä tavattuaan suomalaispoliitikot antoivat julkisia lausuntoja, joista seurasi kysymys, kenen etua ne ajoivat.

Harvat suomalaiset kertoivat avoimesti, ketä he tapasivat ja mitä tapaamisissa puhuttiin.

Suoria todisteita ilmiön laajuudesta on vaikeaa saada, koska poliitikot eivät julkista tapaamisiaan eikä Suojelupoliisi tietojaan.

Hämmentäviä lausuntoja ja viestejä sen sijaan riittää.

Viime keskiviikkona pääministeripuolue Sdp:n kansanedustaja Hussein al-Taee julkaisi Twitterissä erikoisen viestin: ”Elina Lepomäki ei välttämättä tiedä, että Venäjällä asuu 50 000-100 000 pohjoiskorealaista pakkotyöläistä, jotka voivat tulla EU:n rajalle Suomen kautta. Venäjälläkin on kortteja kiristää Eurooppaa niin kuin Turkki tekee. En nyt hosuisi näissä turvallisuuspoliittisissa asioissa.”

Al-Taeen viesti oli julkinen kommentti kokoomuksen kansanedustaja Lepomäen Facebook-päivitykseen, josta Verkkouutiset oli kirjoittanut uutisen.

Lepomäki sanoi haastattelussa, että Venäjän haluamasta Nord Stream 2 -kaasuputkesta on luovuttava.

– Sota on saatava loppumaan. Euroopan unionin on painostettava Venäjää lopettamaan sotatoimet, muun muassa kiristettävä pakotteita, Lepomäki kirjoitti.

Kansanedustaja Hussein al-Taee kommentoi kansanedustaja Elina Lepomäen Venäjä-kirjoitusta. Pete Anikari

Vuonna 2016 Venäjä syyllistyi sotarikokseen Syyriassa pommittaessaan Aleppon kaupungin kivimurskaksi. Pommitukset kohdistettiin myös sairaaloihin. Siviilejä kuoli kuin kärpäsiä.

Tuolloin diktaattori Bashar al-Assadin vastustajat ja näiden läheiset pakenivat Idlibin maakuntaan, joka jäi viimeiseksi kapinallisten hallussa olleeksi merkittäväksi alueeksi.

Tänä talvena Syyrian armeija ja Venäjän ilmavoimat ovat hyökänneet Idlibiin pyrkimyksenään tuhota viimeinenkin vastarinta al-Assadia kohtaan.

Siviilejä kuolee. Pakolaisia vyöryy Turkkiin, joka ajaa osan näistä EU-maan Kreikan rajalle.

Lepomäki on oikeassa siinä, että EU:n pitää yrittää vaikuttaa Venäjään, jotta taistelut Idlibissä ja muualla Syyriassa loppuisivat välittömästi eivätkä enää jatkuisi. Se todennäköisesti rauhoittaisi tilanteen Turkin ja Kreikan välisellä rajalla.

Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov piipahti maanantaina Helsingissä ja kertoili omia satujaan.

”Emme lopeta taistelua terrorismia vastaan pakolaisongelman vuoksi", Lavrov sanoi - ja sai sitaattinsa läpi moniin suomalaisen median uutisjuttuihin ilman, että sitä olisi kehystetty kritiikillä.

Tuhansia siviilejä on kuollut Aleppon ja Idlibin pommituksissa, joista Venäjä on osaltaan vastuussa. YAHYA NEMAH

Kaikissa uutisjutuissa olisi ehdottomasti pitänyt muistuttaa lukijoita samassa yhteydessä siitä, että Lavrov tekee propagandaa, jossa kaikkia al-Assadin vastustajia on vuodesta 2015 lähtien järjestelmällisesti kutsuttu terroristeiksi.

Lavrovin lausuntojen uutisoiminen sellaisinaan on suomettumisen ilmenemismuoto, joka liittyy tiedotusvälineisiin. Lavrovin tavoitteena on saada suuri yleisö uskomaan terrorismipuheeseen.

Siksi hän suoltaa sitä vailla omantunnontuskia.

Kun kansanedustaja al-Taee kehotti kollegaansa Lepomäkeä vaikenemaan, hän edisti Venäjän pyrkimystä hiljentää kriittiset Venäjä-äänet Suomessa.

Kommenttiketjussa al-Taee julkaisi toisen mielenkiintoisen viestin: ”Pohjoiskorealaiset olivat yksi esimerkkikortti. Venäjällä on monia kortteja käytössä. Hybridivaikuttaminen on valtavan nopeasti kehittyvä interventiomuoto. Meidän keskusteluja näistä aiheista seurataan tarkkaan. Siirretään nämä keskustelut tietävien ammattilaisten pöytiin.”

Al-Taeen logiikan mukaan suomalaisten kansanedustajien ei pitäisi julkisesti sanoa poikkipuolista sanaa autoritäärisestä Venäjästä. Muuten Venäjä alkaa painostaa ja kiristää Suomea. Tämä edustaa klassista suomettumista ja on suomalaiselle yhteiskunnalle vahingollista.

Lisäksi al-Taee kirjoitti, että suomalaisten keskusteluja ”näistä aiheista seurataan tarkkaan”. Hänen käyttämänsä ilmaisu on kiinnostava.

Iltalehti selvitti asiaa. Eduskuntalähteiden mukaan Venäjän duumasta lähetetään viestejä kansanedustajille, jos joku suomalainen poliitikko on kritisoinut Venäjän politiikkaa. IL:n haastattelemat lähteet arvioivat, että viestien tarkoituksena on saada suomalaiset luopumaan Venäjä-kritiikistä.

Harvat suomalaiset poliitikot esittävät enää julkista Venäjä-kritiikkiä.

Asiassa on viime vuosina tapahtunut merkittävä ja nopea muutos. Jyrki Kataisen, Alexander Stubbin, Carl Haglundin, Ville Niinistön, Timo Soinin, Heidi Hautalan ja esimerkiksi Jussi Niinistön poistuminen päivänpolitiikan eturivistä on vaikuttanut siten, että julkista Venäjä-keskustelua on alkanut kalvaa suomettuminen.

Myös virkamiehiä on kehotettu vaikenemaan Venäjä-suhteen ongelmista.

Pohjois-Lapin raja-asemille vuodenvaihteessa 2015–2016 polkupyörillä ja Ladoilla saapuneet turvapaikanhakijat nousivat Suomen ja Venäjän suhteiden ylimmälle tasolle.

Iltalehden ulkomaantoimittaja Nina Järvenkylä ja sisäministeriön entinen kansliapäällikkö Päivi Nerg kirjoittivat tapahtumista kirjan Tiukka paikka (Docendo).

Keväällä 2019 Nerg kertoi kirjassa, että Venäjä antoi jo alkuvaiheessa tylyn virallisen viestin Suomen viranomaisille.

– Virallinen viesti Venäjältä oli tammikuussa 2016 se, että kun turvapaikanhakijat sanovat sanan `turvapaikka` vaikkakin jo Venäjän puolella, on heillä oikeus tulla Suomeen.

Venäjän ja Suomen välillä voimassa ollut rajasopimus oli siis pelkkää paperia.

Silloinen sisäministeri Petteri Orpo (kok) aloitti poliittiset neuvottelut venäläisten kanssa.

Kirjassa kerrottiin, että poliisin ja rajavartiolaitoksen yhdyshenkilöt alkoivat kartoittaa, mitä Venäjällä oikein tapahtui.

– Tätä kautta selvisi, että Kantalahdessa sijaitsee hotelli, jonne ihmisiä kuljetetaan, kirjassa valotettiin tiedustelutietoja.

Orpo vahvisti, että venäläiset olivat organisoineet turvapaikanhakijoiden tulon Suomen itärajalle.

Rajasopimus mahdollisti sen, että Suomi kielsi pyöräilyn Sallan ja Lotan raja-asemille. Sen jälkeiset tapahtumat viimeistään vahvistivat toiminnan järjestelmällisyyden.

– Ei mennyt aikaakaan, kun he keksivät tulla autoilla. Taas käytiin keskustelua puomista. Todettiin, että meillä on kaikki perusteet sanoa, että raja-asema on täynnä. Otimme vain yhden auton kerrallaan läpi. Se meni siihen, että autot ajoivat niin kiinni toisissaan, ettei puomia saatu väliin, Orpo kuvaili.

Venäjä painosti turvapaikanhakijoilla ensin Norjaa, sitten Suomea.

Norjalla on parisataa kilometriä pitkällä Venäjän vastaisella maarajallaan ainoastaan Storskogin raja-asema. Vuosina 2003–2014 Venäjä päästi puomille vuosittain keskimäärin 17 ihmistä ilman viisumia.

Syksyllä 2015 turvapaikanhakijoita saapui Norjaan arktista reittiä pitkin 5 500. Venäjä ja Norja väänsivät asiasta, minkä jälkeen turvapaikanhakijoiden tulo Storskogiin loppui kuin seinään. Sydäntalvella heitä alkoi saapua kiihtyvällä tahdilla Suomen pohjoisille raja-asemille.

Suomen valtionjohto ei ollut sinisilmäinen. Viranomaiset kertoivat tasavallan presidentti Sauli Niinistölle, että hämmentävän suuri osa tulijoista oli lähtöisin Moskovan rakennustyömailta. Sieltä ei sattumalta päädytä Napapiirin pohjoispuolelle lumiseen korpeen.

Kirjassa Orpo painotti, että venäläiset viranomaiset olivat keskeisessä roolissa Suomen vastaisessa hybridioperaatiossa.

– Siellä oli kaikenlaisia henkilöitä: oli eri viranomaisia, oli kaikennäköistä porukkaa liikkeellä, Orpo kertoi.

Niinistö puhui turvapaikanhakijoista Venäjän presidentti Vladimir Putinille ja pyysi tätä vaikuttamaan tilanteeseen. Suomi teki Venäjälle ehdotuksen: valtionjohto esitti rajasopimusta, jolla pohjoiset Sallan ja Lotan rajanylityspaikat suljettaisiin määräajaksi muilta paitsi Venäjän ja EU-maiden kansalaisilta. Kremlissä EU-maat sivuutettiin, eikä Niinistö vastustanut venäläisten oikkuja.

Putin sanoi lausunnossaan, että ”nämä rajoitukset vaikuttavat kolmansien maiden kansalaisiin, mutta ne eivät millään tavalla vaikuta Venäjän ja Valko-Venäjän valtioliiton ja Suomen kansalaisiin”.

Kertoessaan loppuratkaisusta Putin kuin ohimennen huomautti edeltävässä virkkeessään Fortumin omistuksista Venäjällä ja Rosatomin Fennovoima-hankkeesta Suomessa.

Nerg ja Orpo tekivät demokratialle palveluksen, kun he kertoivat tapahtumien todellisesta luonteesta.

Kirjan julkaisun jälkeen Nergiä kuitenkin kehotettiin lopettamaan talven 2016 tapahtumista kertominen. Suomettuminen nosti päätään.

Kolmen kuukauden aikana Venäjältä tuli Suomeen noin 1 700 turvapaikanhakijaa. He edustivat 36 eri kansallisuutta.

Al-Taeen viesteistä välittyy mielikuva, että joku on jossain esittänyt Suomelle jälleen uhkauksen, vähintään verhotun.

Jos pelko itärajalle ilmestyvistä turvapaikanhakijoista saa suomalaiset kansanedustajat pidättäytymään Venäjän politiikan kritisoimisesta, suomettuminen on edennyt pitkälle ja alkanut vaikuttaa Suomen henkiseen ilmapiiriin.

Venäjä-suhteissa on tärkeää muistaa, että venäläiset eivät arvosta nöyristelyä. He pitävät sitä heikkouden merkkinä.

Suomettuminen on lyhytnäköinen tie, koska sen valitseminen johtaa aina vain uusiin myönnytyksiin ja nöyryytyksiin.