Työsuhde on kuin parisuhde. Jos liekkiä ei pidä yllä, se hiipuu. Joskus olisi parasta vaihtaa rohkeasti uuteen.

Harva tunnustaa tylsistyvänsä töissä. Julkista keskusteluakin ovat hallinneet lähinnä työnteon ääripäät työuupumus ja työinnostus.

Tylsistymisestä suomalaisilla työpaikoilla syyskuussa Aalto-yliopistossa väitellyt (siirryt toiseen palveluun) Lotta Harju sanoo, että työpaikoilla on vallalla sellainen käsitys, että kukaan ei ole tylsistynyt.

Kun Harju alkoi keskustella yksittäisten työntekijöiden kanssa selvisi, ettei ilmiö olekaan täysin tuntematon. Se saattaa ennemminkin olla tabu.

– Moni kertoi, kuinka inhottavaa on ollut töissä, kun ei pysty laittamaan itseään likoon. Kysymys on siitä, onko työ haastavaa. Jos ei ole, sitten tylsistytään. Ja kyse on siitä, mikä on työssä merkityksellistä.

Tampereen yliopiston Työelämän tutkimuskeskuksen yliopistotutkija Anu Järvensivu tutkii myös työn merkitystä. Hän on huomannut muutoksen.

– Nykyään on pieni vitsaus, että asiantuntijoiden työ on ruvennut olemaan tylsempää. Automaatio ja digitalisaatio ovat tehneet työt tylsiksi. Mutta eihän kukaan kehtaa sanoa, että töissä on tylsää. Eikä kukaan kehtaa myöskään sanoa, ettei työ ole merkityksellistä.

Digitalisaation piti helpottaa ja vapauttaa aikaa

Tylsistymisestä väitellyt Lotta Harju sanoo, että tylsistyminen on yleisempää kuin tähän saakka on ajateltu.

– Kysyttäessä saatetaan antaa positiivisempia vastauksia kuin mikä on totuus. Ja kaikista tylsistyneimmät eivät tällaisiin kyselyihin edes vastaa.

Harjun mukaan töitä helpottamaan tarkoitettu digitalisaatio on paradoksi.

– Tilanne on se, että digitaaliset työn tekemisen tavat saattavat viedä aikaa ja keskittymistä luovalta ja keskittymistä vaativalta työltä.

Ymmärrys siitä, mikä on merkityksellistä työtä ja mikä on vain työtä, on hämärtynyt. Työelämätutkija Anu Järvensivu ottaa esimerkin.

– Lääkäreiden työssä on ihmetelty, miten työpäivästä voi mennä niin paljon muuhun kun potilaiden kohtaamiseen. Kallispalkkaiset lääkärit täyttävät järjestelmiä.

Tylsää vai täysin leipiintynyt?

Tylsistyminen ei riipu alasta, sukupuolesta tai sukupolvesta. Toiset kaipaavat enemmän virikkeitä. Jotkut sietävät yksitoikkoistakin työtä tai tekevät sitä jopa mielellään. Välillä tylsää on kaikilla.

– Sosiaaliset seikat vaikuttavat. Siivoojalla voi olla yksitoikkoinen työ, mutta hänellä voi olla mahtavia työkavereita ja mukavia paikkoja missä siivota eli paikkoja, missä hänet otetaan osaksi porukkaa sekä hyvä esimies, Lotta Harju ottaa esimerkin.

Tylsistyminen saattaa kuitenkin liittyä ikään. Noin nelikymppisenä ihminen pysähtyy yleensä miettimään omia arvojaan. Siinä yhteydessä moni yllättyy, että töissä onkin tylsää.

Lotta Harju muistuttaa, että fiksuin tapa olisi vähän väliä pysähtyä kysymään itseltään, miten menee. Hyvä olisi säännöllisesti kysäistä, mitkä asiat työssä innostavat ja mitkä ovat itselle tärkeitä asioita.

– Vaikka olisi innostunut työstään, se into saattaa hiipua, jollei sitä liekkiä pidä yllä. Ei se ihan itsestään selvästi pysy päällä. Jos on vähän tyytymätön olo kysy itseltäsi, miksi intoa ei ole tai se on kadonnut.

Anu Järvensivu on sitä mieltä, että säännöllisen pysähtymisen yhteydessä kannattaisi myös katsella vähän ympärilleen. Jos on jo leipiintynyt, vireystilan palauttaminen voi vaatia työpaikan vaihtoa.

– Ei ole helppo havahtua, että asiat eivät ole hyvin saatikka, että lähtisi pois. Meillä jäädään sinnittelemään työpaikoille. Totta kai on hankalaa löytää uutta työtä, mutta meillä on vain yksi elämä.

Entä, jos ruvettaisiin pelaamaan työelämäpelejä?

Työelämän tutkimuskeskuksen Anu Järvensivu pohtii tällä hetkellä, miten tylsän ja merkityksettömältä tuntuvien numeroiden ja kirjaimien tuijottamisen sijaan työntekoon saisi uutta potkua. Yksi tapa voisi olla hyötypelien kehittäminen.

– Viihteelliset pelit ovat houkuttelevia. Nyt mietitään, kuinka paljon pelillisiä elementtejä voisi ottaa työelämään. Tarkoituksena on motivaation lisääminen ja asioiden yksinkertaistaminen esimerkiksi niin, ettei kaikki ole vain tekstinä vaan myös visuaalisena.

Järvensivun mukaan nykyiset digitaaliset työtavat on tehty koodareiden ja taloushallinnon ehdoilla. Niistä puuttuu motivaatioergonomia.

Mutta uutta kehittäessään Järvensivu on törmännyt ongelmaan. Työelämään sopivia pelejä koodaavia ei ole. Perinteinen peliväki ei välttämättä samaistu valtaväestön tylsistymisongelmiin. Heillä on yleensä töissä kivaa.

– Sanotaan nyt niin, että olemme kilometrien päässä toisistamme. Tässä tarvitaan uudenlaista ammattiryhmää, joka tulisi auttamaan siihen koodareiden ja työelämäasiantuntijoiden väliin, Järvensivu nauraa.