Hanno Möttölä, Kasper Strömman, Jari Järvelä ja Olli Rehn kertovat, miltä isyys tuntuu, ja mitä se on opettanut.

Isyys on sitä, että joku tulee aamulla pomppimaan päällesi.

Toistoa, toistoa, toistoa, yksinkertaisten neuvojen, ohjeiden, kieltojen ja käskyjen toistoa. Älä pompi pöydänreunalla, ettei maljakko kaadu.

Kakkaa, pissaa, ja vielä lisää kakkaa ja pissaa.

Riittämättömyyttä, ja katumusta siitä, esimerkiksi siitä, että on tiuskinut lapselle, joka on kaatanut maljakon lattialle, innoissaan ja vahingossa.

Sitä, että joku olettaa sinun selvittävän pulman kuin pulman. (Ja usein oletkin lähes kaikkivoipa, ainakin lapsen silmissä.)

Hymyilemistä kiduttajille. (Kidutettava herätetään aina juuri silloin, kun hän on nukahtanut. Ja kiduttajan hymyyn pitää aamulla vastata niin kuin mitään ei olisi tapahtunut.)

Epätoivoa, että kärsimys ei lopu ikinä.

Hillitöntä kikattamista ja kaariraivareita kahden minuutin sisällä.

Riipivää pelkoa siitä, että lapselle käy jotain. Ettei hän herää aamulla tai että auto ajaa päälle.

Riemua siitä, että joku osaa nousta seisomaan, kävellä, potkaista palloa, pukea kalsarit tai piirtää melkein ympyrän.

Toistoa, toistoa, toistoa, yksinkertaisten neuvojen, ohjeiden, kieltojen ja käskyjen toistoa.

Kun lapseni oli kolmevuotias, kirjoitin muistiin, mitä isyys on. Taustalla oli valvomista ja väsymystä. Kun lapset kasvavat, näkökulma isyyteen muuttuu.

Kun lapset ovat aikuisia, pienten asioiden merkityksen ymmärtää paremmin. Kuten Suomen pankin johtokunnan jäsen Olli Rehn sanoo, vanhemmuus kasvattaa myös isää.

Rehn ja neljä muuta isää kertovat, mitä he ovat oppineet tai ymmärtäneet isyydestä.

Hanno Möttölä, koripallovalmentaja, kolmen lapsen isä:

Yle Uutisgrafiikka

"Turha yrittää opastaa esiteiniä 80-90-luvun musiikin pariin, kun maailman kuunnelluin one-hit-wonder vaihtuu joka viikko Spotify:ssa.

Paljaalla jalalla legopalikan päälle astuminen sattuu enemmän kuin kortisonipiikki polveen.

*Kuopuksen lelujen siivoaminen *olohuoneen lattialta keskellä päivää on sama kuin tekisi lumitöitä sakeassa lumipyryssä.

Lapset ovat yksilöitä, turha stressata ”lopputuloksesta” – heistä kasvaa omanlaisiansa persoonia. Vaikka heitä pyrkisi kasvattamaan aivan samalla tavalla, on lopputulos kolme hyvinkin erilaista lasta. He tykkäävät eri ruoista, tekevät eri asioita ja ovat luonteeltaan erilaisia.

Lapsilla ei koskaan ole oikean kokoisia talvivaatteita, kun kylmät kelit alkavat. Kaksi saman parin hanskaa on kuin lottovoitto aikaisina kouluaamuina.

Hiekkakakkujen tuhoaja on aina nopeampi kuin isä niiden tekijänä. Ikinä ei ole paria valmista hiekkakakkua ihailtavaksi."

Jari Järvelä, kirjailija, yhden lapsen isä:

Yle Uutisgrafiikka

"Vaikka pojan huone olisi muuten siisti, ei kannata mennä katsomaan kaappiin, jos ei halua repiä pelihousujaan. Pojan kaappi on musta aukko, joka nielee kaikki universumin tavarat mutta ei järjestä niitä.

Lapselle kannattaa lukea ääneen. Pitkään senkin jälkeen, kun lapsi osaa itse lukea. Meillä luettiin ääneen Potterit ja Taru Sormusten herrasta. Rikas kielen taju on parhaita lahjoja, joita vanhempi voi lapselle antaa elämän evääksi.

Legoja ei koskaan ole liikaa.

Ota lapsi mahdollisimman paljon matkoille mukaan. Reppumatka on yleensä ottaen parempi kuin valmismatka. Mitä enemmän lapsi näkee muuta maailmaa ja erilaisia ihmisiä sitä viisaampi siitä tulee. Kirjoista ei sellaista viisautta opi.

Vaikka itse rakastaisit**jalkapalloa**, on hyväksyttävä että poikasi ei välttämättä pidä siitä lainkaan.

*Lapsi imee arvosi *kuin pesusieni. Hyvät ja huonot. Jos kerran sanot ikävästi kerjäläisestä, lapsesi muistaa sen vähintään seuraavat kymmenen vuotta.

*Aluksi on se vaihe, *että opetat lapselle kaikenlaista. Ja sitten tulee se vaihe, että lapsesi opettaa kaikenlaista sinulle. Ja se on ihan hemmetin nastaa.

*Jokin yhteinen harrastus *on ainakin meidän perheessä ollut pelkkää plussaa. Karatea on taottu monta vuotta, ja harrastettu erilaisia extreme-juttuja. Kolhut ovat kummasti lähentäneet.

*Ole läsnä. *Tämä on kaikista tärkein. Sillä ei ole mitään väliä, oletko heikko vai vahva. Oletko pirteä vai väsynyt. Kunhan olet läsnä."

Kasper Strömman, graafikko, bloggaaja, kolmen lapsen isä:

Yle Uutisgrafiikka

"Lapset kasvavat hitaasti. Yleisesti hyväksytty totuus näyttäisi olevan että 'lapset kasvavat tosi nopeasti'. Kuka tämän edes on keksinyt, joku uravanhempi, joka näkee lapsiaan 15 minuuttia päivässä ennen kuin he menevät nukkumaan? Ei, totuus on että yksi vuosi lasten kanssa vastaa noin kymmentä vuotta ilman lapsia. Oletko ikinä ollut räntäsateessa puistossa pienen lapsen kanssa? Aika ei ikinä kulu hitaammin. Tälle KIROTULLE valheelle on saatava loppu.

Vauvoilla on pihkatappi, niin kuin jollain hiton karhulla. Se että vauvalla on pihkatappi, joka irtoaa ensimmäisten elinpäivien aikana, on ehkä tärkein asia, jonka olen oppinut vauvoista. Tulkitsen sen niin, että vauva ja karhu eivät loppujen lopuksi eroa paljoa toisistaan biologisesti.

'Hauskaa koko perheelle' tarkoittaa oikeasti 'hauskaa lapsille'. Älä ymmärrä väärin, se mikä on hauskaa lapsille, voi olla siedettävää myös aikuisille. Ja kyllä, jos lapsilla on kivaa, aikuisillakin on helpompaa. Mutta tämä olisi syytä kertoa selvästi ilman kiertoilmaisuja.

*Lapset ja älypuhelimet *ovat kuin tehtyjä toisilleen. Kuinka monta artikkelia oletkaan lukenut älypuhelinten vaaroista? Kymmenen? Sata? Yleensä nämä artikkelit ovat jonkun vanhemmanpuoleisen ihmisen kirjoittamia ja perustuvat siihen, että ainoat hyvät lasten leikit ovat vanhanajan leikkejä ja nykyajan älypuhelimet vähintäänkin Antikristuksen keksintöjä. Mutta oletko ikinä yrittänyt sovittaa vaatteita kaupassa, kun lapsi on mukana? Se on hankalaa, PAITSI jos lapsen antaa pelata samalla. Silloin voit sovittaa vaikka koko kaupan. Ja hei, puhumattakaan FaceTime-puheluista mummille. Nykyajan puhelimet ja lapset sopivat loistavasti yhteen.

Jos lautapelissä sanotaan, että se on 0-99-vuotiaille, se on vale. Oletko yrittänyt tehdä sylivauvan kanssa mitään monimutkaisempaa kuin imettämistä? Ihan pienet vauvat eivät pysty hahmottamaan edes neuvolasta saatavaa hymiöjulistetta, saati sitten pelaamaan pelejä. Vähän isoimmilla taas kuolaamisesta ja asioiden repimisestä ei meinaa tulla loppua.

Vauvan ensimmäinen ultraäänikuva on jännittävä paikka vanhemmille, mutta miksi se näyttää vuonna 2017 kylmän sodan tutkakuvalta? Jos nykyään on adventtikalentereita koirille, niin vähintä mitä voi odottaa, on että ultraäänikuva olisi värillistä full-HD-kuvaa. Veikkaan että kätilöt lähinnä arvaavat sukupuolen, koska eihän siitä harmaasta puurosta ota mitään selvää.

Et ole elänyt ennen kuin olet kokenut ensimmäisen niskakakan. On olemassa tavallisia vaipanvaihtosessioita, ja sitten niitä, missä pato murtuu vauvan pidäteltyä monta päivää, eivätkä mitkään vaipat pysty pidättelemän sitä vauvankakkamäärää. Puhun siitä, kun kakka pursuaa yli kaikkien äyräiden ja ylettyy niskaan saakka. Sen seurauksena vauvan kaikki vaatteet joutuu vaihtamaan, lapsen huuhtelemaan puutarhaletkulla ja hoitoalustan hävittämään tulella."

Olli Rehn, Suomen pankin johtokunnan jäsen, yhden lapsen isä:

Yle Uutisgrafiikka

"Isyys on yhdistelmä rakkautta, vastuuntuntoa ja huolenpitoa. Vastuuntunto ja huolenpito kulkevat läpi lapsen elämän ja saavat eri muotoja eri elämänvaiheessa.

Isyys on myös hienoja muistoja lähtien napanuoran katkaisusta Kätilöopistolla murrosiän tuloon EM-kisojen jalkapallo-ottelussa kymmenen vuotta myöhemmin. Ja siitä seestymisvaiheeseen ja kasvuun aikuiseksi.

*On vaikea reflektoida *omaa isyyttä. Siskoni kuoleman takia nämä ovat herkkiä asioita. Isyys muuttuu ja saa uusia muotoja. Varsinkin alkuun yrittää tehdä lapsesta itsensä kaltaista, tietoisesti tai tiedostamatta. Myönnän tähän vähän syyllistyneeni. Sitä antoisampaa on nähdä, kun lapsi tai nuori löytää oman reittinsä ja elämänsä. Pitää hyväksyä, että lapsesta ei tule itsensä kopiota.

Lapsen oman tahdon kehittyminen alkaa muutaman vuoden iässä. Siihen liittyy rajojen testaamista, jonka merkityksen ymmärtää vasta myöhemmin. Osittain pitää antaa tilaa, osittain asettaa rajat. Murrosiän jälkeen on valvottu alkuöitä ja katsottu, että lapsi pääsee ehjänä kotiin. Se on vastuuta ja vastuunkantamista.

*Isyyden kautta *olen oppinut paljon pyyteetöntä rakkautta. Ja siitä kumpuavaa huolenpitoa. Se muuttaa molempia vanhempia. Vanhemmuus lieventää liiallista itsekeskeisyyttä ja korostaa lähiyhteisöstä huolehtimista. Se kasvattaa aikuista siinä missä joukkuepelit lapsia.

*Omasta lapsesta kantaa *huolta. Terveys on aina huolenaihe. Kun lapsi on sairaana, vaikka kyseessä olisi tavallinen tauti, vaikkapa kipeät nielurisat, huoli on suuri.

*Suurimpia iloja *on nähdä lapsen riemu, riemu oppia uutta, kasvaa ja kokea uusia asioita elämässä.

Parasta on kun lapsi pärjää, enkä nyt tarkoita ulkoista pärjäämistä, vaan sisäistä tasapainoa ja itsensä toteuttamista.

*Irtautuminen lapsesta *on yhtä vaikeaa kuin lapselle irtautuminen vanhemmista. Se on yhdistelmä kaipuuta siihen, että nuori tai lapsi on läsnä jatkuvasti. Toisaalta se on ylikorostunutta huolta siitä, miten hän pärjää omilla siivillään. On vaikea taiteenlaji päättää, milloin antaa lapsen lentää kokonaan omilla siiviilään. Irtautumiseen pitää suhtautua niin, että nuoren kannalta on parempi, että hän pääsee rakentamaan omaa elämäänsä ja kotiaan ja ehkä myös omaa perhettään, opintoihin ja töihin. Se on elämän kiertokulkua. Vanhemmat ovat silti aina lapsensa tukena.

*Olen oppinut isyyden *kautta empatiakykyä. Toisaalta isyys on auttanut pysymään mukana nuoremman sukupolven ajattelussa ja elämäntavassa, lähtien vaikka sosiaalisen median käytöstä maailmankuvan muutokseen. Tai siihen, miten Yhdysvaltain presidentinvaaleihin eläydyttiin, miten Bernie Sanders vetosi nuoriin. Nuorelle ihmisyyteen ja ympäristöön liittyvät arvot ovat tärkeitä. Ovat ne meillekin. Se on hyvä muistutus."