Isältä pojalle. Yli sata vuotta vanha postikortti nauraa kurittomasti ja häpeilemättä käsityksillemme sukupuolesta. Kolme frakkiin pukeutunutta hahmoa ottaa elämästä ilon irti, samppanja virtaa. Miehiäkö ne ovat vai naisia?

Kuva on yksi sadoista taidehistorioitsija Harri Kalhan löydöistä. Ensimmäisen hän teki berliiniläisellä kirpputorilla. Kalha havahtui yllättäviin yli 100 vuotta vanhoihin kuviin, joissa selvästi annettiin piut paut sukupuoli-ihanteille.

Osa kuvista oli otettu studioissa, osa keskellä arkea tai kosteita juhlia. Osasta oli painettu postikortteja.

– Kuvissa oli jos jonkinlaista roolien kirjoa. Oli miehiksi pukeutuneita naisia, naisiksi pukeutuneita miehiä ja jotain siltä väliltä, kaikenlaista kolmannen sukupuolen kanssa leikittelyä, Kalha kertoo.

Kuvia kertyi satoja. Kalha löysi niitä divareista ja kirpputoreilta Suomesta, Saksasta, Ranskasta ja Yhdysvalloista.

Sata vuotta sitten naisten piti näyttää naisilta ja miesten miehiltä. Harri Kalhan löytämistä kuvista voi lukea toisenlaista tarinaa. Harri Kalhan Sukupuolen sotkijat teoksen -aineistoa

Sukupuolen vastarintamiehet ja -naiset

Kuvamateriaali on hämmästyttävää. Se on syntynyt aikana, jolloin homoseksuaalisuutta pidettiin sairautena ja lakiin kirjattuna rikoksena, josta saattoi saada vankeutta.

– Sekä seksuaalisia poikkeavuuksia että sukupuolipoikkeavuuksia eli väärän sukupuolen asuun sonnustautumista kontrolloitiin tiukasti. Kontrolli oli miesten kohdalla tiukempaa kuin naisten, sanoo Kalha, joka on myös sukupuolen tutkimuksen dosentti.

Ristiinpukeutuja saattoi joutua mielisairaalahoitoon taipumuksensa vuoksi. Ei siis liene ihme, että meillä on konservatiivinen kuva historiasta.

Sata vuotta sitten naisten piti olla naisia ja miesten miehiä ja näyttää oman sukupuolensa edustajilta. Kalhan löytämät kuvat kertovat kuitenkin toisenlaista, kapinallista tarinaa.

– Kuvista pystyy lukemaan hiljaista vastarintaa ja sen kyseenalaistamista, että ehkä sukupuolia ei olekaan vain kaksi tai ehkä kaksinapainen sukupuolijärjestelmämme on aina jo lähtökohtaisesti ironinen, Kalha pohtii.

Sitä, keitä kuvissa esiintyvät ihmiset olivat, ja miksi he pukeutuivat vastakkaisen sukupuolen asuihin, ei tiedetä tarkalleen. Karoliina Simoinen / Yle

Hiljaista kapinaa studioissa

Sitä ei pääosin tiedetä, keitä kuvissa esiintyvät ihmiset ovat tai miksi he kuvauttivat itsensä vastakkaisen sukupuolen vaatteissa. Kyse saattoi olla hauskanpidosta, karnevalismista, laittautumisesta naamiaisia tai polttareita varten.

Tai sitten ihmisillä oli sisäinen tarve muuntautua joko mieheksi tai naiseksi tai fantasia-asuihin, joita ei voi liittää mihinkään tiettyyn sukupuoleen. Jotkut ovat saattaneet kapinoida hiljaa valokuvaamon rauhassa.

– Voi olla, että on ollut kyse siitä, mitä me kutsumme tänä päivänä muunsukupuolisuudeksi. Silloin ei ollut sellaisia käsitteitä, mutta on varmasti ollut ihmisiä, jotka ovat kamppailleet tiukan kaksinapaisen sukupuolijärjestelmän kanssa, eivätkä ole kokeneet sopivansa siihen.

Kalha ei ole niinkään kiinnostunut yksilötarinoista, vaan häntä kiehtoo kuvien kollektiivinen todistusvoima. Hän on aiemmin julkaissut runsaasti kuvien tutkimukseen liittyviä kirjoja muun muassa kansanvalokuvauksesta ja surrealismista postikorteissa.

– Väärän sukupuolen asuun sonnustautumista kontrolloitiin tiukasti. Kontrolli oli miesten kohdalla tiukempaa kuin naisten, taidehistoirioitsija Harri Kalha sanoo. Harri Kalhan Sukupuolen sotkijat teoksen -aineistoa

Postikortit olivat oman aikansa some

Osa kuvista päätyi postikorteiksi. Alan teollisuus oli 1900-luvun taitteessa valtaisa bisnes, aikansa sosiaalinen media. Kalha arvelee, että sukupuolella leikitteleviä postikortteja käytettiin myös piiloviestintänä.

Kuvilla iskettiin silmää samanmielisille. Niillä saatettiin viestittää vastaanottajalle, että katsopa, tässä on jännä tyyppi.

– “Tällainen haluaisin olla tai oletko sinä kenties tällainen tai puhutteleeko tämä kuva sinua”, Kalha kuvailee.

Kuvissa saattoi olla vahvaa homoeroottista latausta, mutta kun viesti puettiin taiteen kaapuun ja piilotettiin rivien väliin, postimiehetkään eivät osanneet punastella kortteja toimittaessaan.

Kalha muistuttaa, että menneen liiallisella romantisoinnilla on vaaransa. Ajat olivat mitkä olivat ja kontrolli oli tiukkaa. Jos erilaisuudesta ei joutunut vankilaan tai mielisairaalaan, turpiin saattoi tulla.

Kalhan löytämät kuvat olivat aikansa poikkeusilmiö: Jokaisen normia murtavan kuvan vastineena oli vähintään 1 000 tai 10 000 normikuvaa.

Pukeutumisessa saattoi olla kyse myös karnevalismista, naamiaisista tai polttareista. Tässä kuvassa mainitaan sana teatteri. Harri Kalhan Sukupuolen sotkijat teoksen -aineistoa

"Ei mitään uutta auringon alla"

Harri Kalhalle kuvissa esiintyneet ihmiset olivat arjen sankareita. He kyseenalaistivat oman aikansa normit ja toimivat vastahankaan.

– He loivat pohjan sille yhteiskunnalle, jossa me elämme tänä päivänä. Nyt on hiukan helpompi puhua näistä asioista, eivätkä normit ole enää niin valtavan tiukkoja.

Kalha huomauttaa, että meillä on taipumus nähdä kuvissa homoja ja lesboja, muunsukupuolisia ja transihmisiä.

– Kuvissa esiintyvillä ei kuitenkaan ollut sitä käsitteistöä ja identiteettitietoisuutta, joka meillä on tänä päivänä. Meillä on mahdollisuus lukea kuviin sellaisia sisältöjä, joita aikalaiset kenties yrittivät tavoittaa, mutta johon heillä ei ollut kieltä tai sananvaltaa. Tänään me voimme katsoa kuvia ja todeta: Ei mitään uutta auringon alla.

Kalhan kymmenen vuoden aikana keräämä kuva-aineisto julkaistaan syksyllä kirjana. Hän kokoaa siitä myös näyttelyn Helsingin taidemuseo HAM:iin. Se avautuu marraskuussa. Molemmilla projekteilla on kuvaava nimi: Sukupuolen sotkijat.