Arkkitehti ja bloggaaja Maria Nordin aloitti muovin välttelyn kosmetiikasta, mutta sittemmin myös tekokuituvaatteet ovat saaneet kyytiä. Coco-kissa tarkastaa vaatteet emännän kanssa.

Arkkitehti ja bloggaaja Maria Nordin aloitti muovin välttelyn kosmetiikasta, mutta sittemmin myös tekokuituvaatteet ovat saaneet kyytiä. Coco-kissa tarkastaa vaatteet emännän kanssa. Elise Tykkyläinen / Yle

Jos mielii välttää muovista johdettuja keinokuituja, on käännyttävä luonnonkuitujen ja kerrospukeutumisen puoleen. Tulevaisuudessa entisajan konstit ja moderni tekstiiliteollisuus lyövät kättä.

Kun arkkitehti ja bloggaaja Maria Nordin lähtee pakkasilla ulos, hän pukee päälleen villakerroksen ja mummon vanhat, silkillä vuoratut nahkahousut. Kuoritakin sijaan hän varustautuu silkkialuspaitaan, paksuun villapaitaan ja alpakkavillakangastakkiin.

Nordin on muovitekstiilien välttelemisen moniottelija ja blogannut aiheesta intohimoisesti KaksPlus-lehdelle (siirryt toiseen palveluun). Koska Nordin ei halua käyttää tekokuituja, polyesterin ja akryylin sijaan hän kääntyy erilaisten luonnonmateriaalien puoleen.

Ihan kaikkeen ei Nordinkaan vielä pysty: viimeinen vaatekerros voi sään mukaan olla muuta kuin luonnonmateriaalia.

– Jos on märkää ja todella tuulista, voi vielä vetää ylleen viimeisen kerroksen tekokuitua. Mutta tässä yhdistelmässä on jo varmasti 90 prosenttia vähemmän tekokuituja kuin tavallisessa toppatakissa, jonka ostaa kaupasta.

Maria Nordin on onnistunut löytämään myös lapsilleen luonnonkuituvaatteita. Seuraava kokeilu saattaa olla teettää lasten ulkohaalarit öljykankaasta. Elise Tykkyläinen / Yle

Kylmällä ulos lähtiessä puetaan usein kuorihousut, kalvokengät ja softshell-takki fleecehupparin päälle. Moni meistä kuorruttaa siis itsensä muovijohdannaisilla astuessaan ovesta ulos kevätpakkasilla, puhumattakaan aluskerroksien sisältämistä tekokuiduista.

Samaan aikaan kun tekokuiduilla vuorataan koko keho kiireestä kantapäähän, uutiset kertovat mikromuoveista vakavana ongelmana. Vuonna 2017 Suomen Luonto -lehti valitsi muovista johdetun fleecekankaan vuoden turhakkeeksi; siitä kun irtoaa Suomen luonnonsuojeluliiton pesututkimuksien perusteella jopa satoja tuhansia mikromuovinpalasia joka pesukerralla.

Softshell on Suomen ympäristökeskuksen mukaan fleeceäkin pahempi vaihtoehto.

Oikein huollettuna nahkakengät kestävät myös märkää säätä. Nadja Mikkonen / Yle

Myöskään tekniset alusvaatteet eivät ole kritiikiltä turvassa. Niistä irtoaa rutkasti muovia jo siksi, että ne pitää pestä usein (siirryt toiseen palveluun)(Aamulehti).

Maria Nordin kuuli ensin mikromuovista kosmetiikassa. Asiaa selvittäessä hän tuli siihen tulokseen, että vaatteista lähtevä mikromuovi on kosmetiikkaa suurempi ongelma.

Suomi ei kuitenkaan ole Nordinin mielestä tekstiilimuovia välttävän paratiisi.

– Olisi kiva sanoa, että se onnistuu ihan helposti. Kyllä se jossain muussa maassa varmaan olisikin helppoa, mutta Suomessa tämä on äärettömän vaikeata. Oikeastaan kaikki ulkoilu- ja talvivaatteemme ovat keinokuitua, Nordin toteaa.

Tekokuitu kestää, vaikka saastuttaakin

Pelkästään tekokuituja välttelemällä ja luonnonkuituja suosimalla ei ympäristöystävällisyys ole kuitenkaan varmaa. Aalto-yliopiston professori, muodin ja tekstiilien tulevaisuustutkimusryhmää luotsaava Kirsi Niinimäki valottaa kuitujen parhausjärjestyksen monimutkaisuutta.

– On ihan hyvä välttää tekokuituja, jos suinkin mahdollista. Mutta toisaalta tekokuidulla on usein aika pitkä käyttöikä verrattuna luonnonkuidusta tehdtyyn lyhytikäiseen tuotteeseen. Tämä on ympäristön kannalta parempi, Niinimäki sanoo.

Rautalangasta vääntäen: jos puuvillainen ulkotakki kestää kovassa käytössä kaksi ja puoli vuotta, ja polyesteristä tehty kaksi kertaa tuon ajan, on polyesteri Niinimäen mukaan parempi valinta ympäristön kannalta.

Maria Nordin käyttää ulkona toppahousujen sijaan isoäidin vanhoja nahkahousuja. Elise Tykkyläinen / Yle

Öljyteollisuuden sivutuotteena jalostettuihin tekokuituihin lasketaan polyesterin lisäksi esimerkiksi polyamidit ja akryylit. Näiden kuitujen lisäksi vaateteollisuus käyttää muuntokuituja, jotka sisältävät kasviperäistä raaka-ainetta. Tällaisia ovat Niinimäen mukaan esimerkiksi bambu tai puuraaka-aineesta tehdyt kuidut, kuten viskoosi.

Mutta luonnollisuus ei tyystin pelasta ympäristöongelmilta: vaikka muuntokuitujen raaka-aine onkin luonnosta peräisin, jotkut niistä vaativat raskaan käsittelyn ennen kuin niitä voidaan käyttää vaatemateriaalina.

– Käsittelyssä saattaa olla hyvinkin suuri ympäristökuorma. Esimerkiksi bambua mainostetaan kovasti ympäristöystävällisenä kuituna, mutta itse asiassa sen käsittelyssä käytetään aika kovia kemikaaleja, Niinimäki kertoo.

Suutarina suosittelen nahkaista kenkää melkein joka käyttöön. Marko Reunanen

Vaihtoehtojen paljous kuulostaa jopa uuvuttavalta, jos jokaisen vaatteen kohdalla pitäisi tehdä salapoliisityötä materiaalien ja laadun suhteen. Maria Nordin kuitenkin muistuttaa, että suomalaisia on viitisen miljoonaa, joten yksittäisten ihmisen ratkaisuista muodostuu suuri vaikutus tekstiilien kuluttamiseen.

– Ainakin fleecet on hirveän helppo korvata villapaidalla tai puuvillafleecellä. On todella paljon myös puuvillaisilta näyttäviä arkivaatteita, jotka ovatkin tekokuitua, ja sen ikävä kyllä huomaa myös hinnasta. Ne ovat edullisempia kausivaatteita, joita käytetään pari kuukautta, kunnes muoti on ohi.

Tulevaisuudessa esimerkiksi kierrätystekstiileistä voidaan valmistaa uudenlaisia vaateteollisuuden kuituja. Elise Tykkyläinen / Yle

Ostajan valinnanvaikeuden tunnistaa myös professori Kirsi Niinimäki.

– Kuluttajalle tilanne on tosi hankala. Tietysti materiaalissa voi olla ekomerkintöjä, mutta niidenkin kohdalla täytyisi tietää, mitä merkki pitää sisällänsä. Jotkin mittaavat vain tuotteen turvallisuutta käyttäjälle, joidenkin ympäristömerkkien kohdalla on taas arvioitu tiukemmin myös käsittelyssä syntyvää ympäristökuormaa.

Eräitä suurimpia ongelmia ovat Niinimäen mukaan vaatteiden lyhyt käyttöikä, niiden huono laatu ja halpa hinta. Puuvillaa tuhlataan paljon halpavaatteisiin, kuten huonolaatuisiin trikoosta tehtyihin t-paitoihin.

– Toisaalta ongelma on se, että meillä kaikilla on liikaa vaatteita vaatekaapissa.

Vaatteita ostaessa materiaalin lisäksi ratkaisevaa on vaatteen käyttötarkoitus, laatu ja korjattavuus. Elise Tykkyläinen / Yle

Kirsi Niinimäki neuvoo vaatetta ostavaa miettimään, mitä oikeasti tarvitsee. Tuleeko vaate kovaan vai kevyeen käyttöön, mikä laatu, väri ja tyyli kestävät pisimpään, kyllästyykö muotiin nopeasti? Onko vaate korjattavissa, ja löytyisikö vaatetta kirpputorilta tai kaverilta käytettynä, vai sijoittaako kalliimpaan ja kestävämpään vaatteeseen?

Professori itse suosii käytössä joka tapauksessa luonnonmateriaaleja. Pellava, hamppu ja puuvilla kelpaavat siinä missä silkki ja villakin.

– Minusta ne ovat miellyttäviä päällä. Pidän jopa pellavan ryppyisyydestä; kuuluu asiaan, että se on hieman ryppyinen. Se estetiikka miellyttää minua.

Sianihrasta mehiläisvahaan – kenkien hoito on helpottunut

Tekokuituja hylkivä kuluttaja, joka mielii ulos talosta säällä kuin säällä, joutuu tekemään vaatevalintojen lisäksi kenkävalintoja. Pärjääkö Suomen keväässä ilman kalvokenkiä?

– Voisi pärjätä, mutta ei varmaan osata pärjätä, sanoo jyväskyläläinen suutari Marko Reunanen.

Reunanen on ollut suutarina 25 vuotta. Hänen näkökulmastaan ihmiset ovat unohtaneet kenkien hoitamisen taidon ja siten sortuneet suutarin kannalta suurimpaan syntiin: kenkien hoitamatta jättämiseen.

Marko Reunanen työstää kalvokenkien pohjaa. Synteettisiä materiaaleja sisältävät vaelluskengät ovat sen verran arvokkaat, että pohjan uusiminen voi kannattaa. Nadja Mikkonen / Yle

Suutari osaa nimittäin kertoa, että nahkakengistäkin saa vedenpitävät.

– Kymmeniä vuosia sitten isännät osasivat hoitaa kenkänsä. He olivat peltohommissa, ja nahkakenkien täytyi pitää vettä.

Marko Reunanen kertoo, että tuolloin käytössä oli sianrasvaa ja tervaa. Niistä ajoista on tultu eteenpäin hoitoaineissa, eikä enää tarvitse läträtä possunihralla tai tervallakaan.

Moderni, nahkakengillä kosteaan maastoon mielivä ihminen kyllästää kenkänsä sianrasvan sijaan mehiläisvaharasvalla. Reunasen mukaan myös erilaisia suihkeita on saatavilla, jotta nahkakengät eivät vuoda sukkiin.

Kumpaa suutari itse sitten suosii, nahkakenkiä vai teknisiä materiaaleja?

– Suutarina suosittelen nahkaista kenkää melkein joka käyttöön. Nykyään esimerkiksi vaelluskengissä on paljon tekstiiliä, ja niiden kestävyys ei silloin ole samaa luokkaa kuin nahan. Kun nahkaa hoitaa, kenkä on pitkäikäinen.

Tulevaisuus kurkistaa menneisyyteen

Tekstiilien tulevaisuuden ja kehittelyn kannalta urheilu- ja ulkoiluolosuhteet vaativat materiaalilta eniten. Hikeä ja sääolosuhteita kestävien kankaiden on oltava joustavia, tukevia ja hengittäviä yhtäaikaisesti sekä kestää pesua ja käyttöä.

Tulevaisuudessa tuskin kehitetään uusia muovitekstiilejä. Professori Kirsi Niinimäen tekstiilien tulevaisuustutkimusryhmä etsii ratkaisuja menneisyyden materiaalinkäsittelykeinoista löytääkseen moderneja ratkaisuja alati kasvaviin tekstiilijäteongelmiin.

Toisaalta ongelma on se, että meillä kaikilla on liikaa vaatteita vaatekaapissa. Kirsi Niinimäki

Ennen vanhaan esimerkiksi pellavaiset purjeet osattiin käsitellä mehiläisvahalla vedenkestäviksi, ja vastaavia kokeita on tehty myös Aalto-yliopiston hankkeessa. Muun muassa puuvillan viimeistelemistä vedenkestäväksi on jo kokeiltu. Menneisyyden konstien lisäksi luvassa on pussillinen uusia esimerkiksi kierrätystekstiilien hyödyntämisen muodossa.

– Olemme unohtaneet, että meillä on paljon tietoa menneisyydestä siitä, miten asiat on tehty. Vanhan tiedon yhdistäminen nykytietoon toisi paljonkin uusia mahdollisuuksia käyttää esimerkiksi luonnonkuituja ja saada ne yhtä funktionaalisiksi kuin polyesterikuidut, Niinimäki sanoo.