»De enøjede svenskere anklager mig for at være kvindehader og litterær pædofil. Jeg beskrives, som om jeg var kriminel, men jeg har bare skrevet en roman. Hvorfor er Sverige så fyldt af had og angst? Hvorfor er alle så tavse?«

Den norske forfatter Karl Ove Knausgård, der er slået internationalt igennem med sin selvbiografiske romanserie »Min Kamp«, kastede i går en granat i den svenske kulturdebat. I et rasende debatindlæg i den toneangivende svenske avis Dagens Nyheter retter han en eksplosiv kritik mod den svenske samfundsdebat i almindelighed og den litterære debat i særdeleshed.

Knausgård kalder i sit lange og velargumenterede indlæg konsekvent Sverige for kyklopernes land – de enøjedes land.

»Kyklopernes statsminister kaldte for ikke så længe siden et legitimt parti, indvalgt i Rigsdagen, (det indvandringskritiske Sverigedemokraterne, red.) for et nyfascistisk parti. Alle ved, at det ikke passer, men det spiller ingen rolle, for hvis de har en anden mening i et følsomt spørgsmål, så er de fascister. I et hvilket som helst andet land ville man have anset det for en skandale. Men ikke hos kykloperne, hvor det er en rimelig påstand. Det mærkeligste er, at de tror, at sådan er det alle andre steder, i alle andre lande, og ingenting kan overbevise dem om, at det ikke er tilfældet,« skriver Karl Ove Knausgård, der er svensk gift og har boet i Sverige i 13 år.

Anledningen til debatten er hans debutroman fra 1998, »Ute av verden«, der til sommer udkommer på svensk. Bogen beskriver en 26-årig mand, som tager job som lærervikar i Nordnorge og bliver besat af en 13-årig pige.

For nyligt kritiserede Ebba Witt-Brattström, litteraturprofessor og feminist, mandlige forfattere, der skriver om mænds betagelse af piger. »Faktum er, at litterær pædofili er blevet svensk højkultur,« skrev hun i Dagens Nyheter og henviste direkte til Knausgårds debutroman og til »Min Kamp«, »hvor lærervikaren Karl Ove forelsker sig i sin elev Andrea, 13 år. Med appelsinstore bryster.«

Ifølge Karl Ove Knausgård kan kykloperne ikke håndtere det ambivalente. »Det som ikke er enten godt eller ondt forstår de ikke, og det gør dem vrede. Derfor synes de ikke om litteratur,« skriver han og fortæller, at han i debatten er blevet sammenlignet med massemorderen Anders Behring Breivik, kaldt nazist, kvindehader og litterær pædofil.

»Hvad var så min forbrydelse? Jeg havde skrevet en roman,« skriver han.

»Alle mine bøger er skrevet med gode hensigter. Selv den som handler om en voksen mands seksuelle relation til et barn. Alle mine bøger er oprigtige forsøg på at forstå, hvad det vil sige at være menneske her og nu, i vort samfund og i vores tid. Med oprigtig mener jeg, at jeg også behandler de dårlige og dadelværdige sider, alle svagheder, fejl og brister, al misundelse, al selvhævdelse, al ambition, alt had og foragt, selv selvhad og selvforagt, og alt begær, inklusiv det begær, som retter sig mod det forbudte. Og ja, jeg er mand, så det er perspektivet,« skriver Karl Ove Knausgård.

Om kulturjournalistikken i Sverige skriver han: »Kyklopernes aviser er litteraturfjendtlige, fordi moralen står over litteraturen, og ideologien står over moralen. Litteraturen er ikke fri i kyklopernes land. Den er tvært imod bundet på hænder og fødder. Jeg kender ikke til noget land i verden, bortset fra de totalitære, hvor forfattere er så usynlige i den offentlige debat.«

Hans synspunkter kan diskuteret, f.eks. påstanden om, at de svenske forfattere ikke deltager i den offentlige debat, og det bliver de på de sociale medier, bl.a. på Twitter. »Tjek lige Karl Ove Knausgårds fantastiske massakre på Ebba Witt-Brattströms svensk-patetisk-paranoide feminisme,« skriver en mand. »Tænk at Knausgård behøver at forklare noget så basalt, som at forfattere leder efter smertepunkter,« skriver en anden. »Skuffet over Knausgårds debatsvar. Svulstigheden? Tonefaldet? Plathederne? Han lyder som en rødvinsberuset frikirkepræst,« skriver en kvinde. »Når han beskriver den moralske selvgodhed hos svenskerne, er han magisk,« mener en anden.

Karl Ove Knausgård føler, at Ebba Witt-Brattströms og andres kritik har ramt ham dybt personligt. Han slutter sit indlæg med disse ord:

»At blive kaldt pædofil i kyklopernes største morgenavis er ikke nogen behagelig oplevelse. Jeg har fire børn, de ældste er begyndt at læse avisen, og jeg venter bare på spørgsmålet »Far, hvad er en pædofil? Hvorfor siger hun, at du er pædofil? Dette er ikke fiktion. Jeg, som skriver dette, er et virkeligt menneske, og mine børn er virkelige.«