Jeg græd lidt på vej hjem i bus 5A sidste torsdag aften fra det, der skulle have været en valgfest. Ligesom resten af min slags var jeg sønderknust over, at Dansk Folkeparti nu er Danmarks næststørste parti, da jeg altid har været skræmt over den retorik, DF har ført om flygtninge og indvandrere.

Den største del af mit liv har integration stået mit hjerte nær. Jeg har arbejdet på et asylcenter, i forskellige integrationsprojekter, følgeordninger, kvindecafeer, fritidsjob-ordninger, boligsociale helhedsplaner og endda uddannet mig inden for emnet.

Jeg har forsøgt at lære arabisk og har opildnet alle, jeg kender, til at støtte Nationalpartiet, så de kunne komme i Folketinget.