Den største trussel mod ytringsfriheden er ikke islamister, der vil hævne tegninger af Muhammed. Den masseovervågning som blandt andet Edward Snowden har dokumenteret er et langt alvorligere problem

Den danske debat om ytringsfrihed har i de seneste år med få undtagelser kun handlet om, hvorvidt man vil, kan, må, skal eller tør tegne den muslimske profet Muhammed.

Det er en letforståelig konflikt, der belejligt spiller ind i mange andre dagsordener, herunder den fremmedfjendske og den religionkritiske. Og der skal da heller ikke være nogen tvivl om, at det ikke hører nogen steder hjemme, at tegnere og andre trues på livet eller bliver dræbt på grund af satire.

Men det er min klare opfattelse, at det langt fra er den alvorligste trussel mod vores ytringsfrihed og det demokrati, der følger med den – selvom det lyder sådan, når man følger debatten.

Danmarks Radio har i den seneste tid sat fokus på overvågning og har blandt andet vist den Oscar-vindende dokumentarfilm om Edward Snowden, Citizenfour (se den her ). Her bliver man mindet om de overgreb, som vestlige regeringer gennem blandt andet NSA – National Security Agency, hvor Snowden var ansat – har udsat befolkningerne i vores lande for.

Trussel mod vores frihed

Det gælder vel at mærke ikke kun terrormistænkte, de, som en særlig mistanke knytter sig til eller for den sags skyld Angela Merkel, nej, det gælder alle og enhver. Uden at der har været offentlighed om det – og uden at overvågningen er blevet retfærdiggjort i et officielt system underlagt offentlig kontrol.

Når alt hvad vi skriver, uploader og sender på internettet bliver overvåget, når vores bevægelser registreres via vores mobiltelefoner, når vores kreditkorts transaktioner bliver gemt, ja, så har vi at gøre med en trussel mod vores frihed – både vores privatliv og vores frihed til at have frie tanker, der ikke overvåges – der er langt større og langt mere alvorlig end debatten for og imod en tegning.

Debatten om tegninger er selvfølgelig ikke irrelevant og dødstrusler og attentater, der følger efter, er utilgivelige og skal bekæmpes. Men set i større perspektiv, er det en mindre problemstilling, end at de demokratier, vi kæmper for at forsvare, i stadig højere grad bruger metoder, som vi ellers kun kender fra totalitære regimer, hvor vilkårlig overvågning, der undergraver det åbne demokrati og dets grundlæggende principper, er dagens orden.

Den ene debattør efter den anden kaster sig med al kraft og ildhu ind i forsvaret for retten til at trykke tegninger af en profet, men hvor er alle de debattører, når det er vores alles ytringsfrihed, der krænkes af vores egne regeringer?

Vilkårlig masseovervågning

Alt for mange har alt for længe tilladt vilkårlig masseovervågning ud fra rationalet om, at hvis man ikke har noget at skjule, er der jo ikke noget at være bange for. Men det er noget sludder. Det er kommet så vidt, at vi regner med at blive overvåget i dag. Vi joker om, at vi nok ender på en eller anden efterretningstjenestes sorte liste, hvis vi skriver NSA eller terror eller hvad ved jeg for mange gange i vores mails.

Men uanset hvordan man vender og drejer det, er der tale om, at folk censurerer sig selv eller føler et behov for at gøre det.

Senest var regeringen efter terroranslaget i København i gang med at give tilladelse til overvågning uden dommerkendelse. Det forslag er heldigvis trukket tilbage , men vi mangler stadig svar på, hvilken form for samarbejde Forsvarets Efterretningstjeneste har med NSA. Det har været mørklagt, siden Information i fjor afslørede tegn på et langvarigt samarbejde.

Som jeg ser det, har vi i den vestlige verden haft utrolig svært ved at finde den rette balance mellem hensynet til national sikkerhed og borgernes ret til frihed efter terrorangrebet 11. september.

I al den forvirring har det været nemmere at fokusere på nogle konkrete tegninger af Muhammed i stedet for det langt mere fundamentale pres, som vores demokratiske rettigheder udsættes for af vores egne regeringer i disse år. I et overgearet forsvar for retten til at tegne profeten har vi nærmest blindt givet køb på nogle rettigheder, der er langt vigtigere.

Lad os nu fokusere på Snowden. Det er en vigtigere kamp.