Suomen kieli Kuuluu uralilaiseen kielikuntaan. Lähimpiä sukukieliä ovat karjala ja viro. Muita sukukieliä ovat esimerkiksi unkari, mari, udmurtti ja hanti. Kantasuomea puhuttiin jo ennen ajanlaskun alkua Suomenlahden molemmin puolin.

Kala, vesi, elää, kuolla... Harva nykysuomen puhuja tullee ajatelleeksi, että käyttää jokapäiväisessä puheessaan samoja sanoja kuin muinaiset uralilaisen kantakielen puhujat leirinuotioillaan kuusi seitsemän tuhatta vuotta sitten.

Hätäisemmälle voikin tulla mieleen, että suomi olisi hyvin vanha kieli, ehkäpä jopa vanhimpia kieliä maailmassa. Vielä 1700-luvulla uskottiinkin vakaasti, että suomalaiset ovat Nooan jälkeläisiä, jotka vedenpaisumuksen jälkimainingeissa olivat muuttaneet Pohjolan perukoille.

Tai ei ehkä sittenkään. Nykykielitieteilijät eivät jaa parinsadan vuoden takaisia käsityksiä, eikä suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professori Ulla-Maija Forsberg Helsingin yliopistosta ole poikkeus. Hän ei pidä suomea esimerkkinä erityisen muinaisesta kielestä.

Ikivanhoja piirteitä suomen kielestä toki löytyy edelleen. Tällaisia ovat Forsbergin mukaan mm. omistusliite ja sijapäätteiden ainekset.

– Näitä voidaan pitää alkuperäisimpänä suomena, Forsberg muotoilee.

Hän muistuttaa kuitenkin, että kaikille kielille tyypillistä on muuttuminen ja kehittyminen – toiset kielet vain muuttuvat nopeammin kuin toiset. Suomi esimerkiksi on säilyttänyt enemmän vanhaa kuin lähimpiin sukukieliimme kuuluva viro.

Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professori Riho Grünthal sanoo puolestaan, että suomen kielestä on myös kadonnut paljon, ja hyvin paljon on nähtävissä vierasta vaikutusta. Tämä näkyy mm. sanastossa. Hän ottaa esimerkiksi tutun sanan kauppa: lainasana, joka on samaa kantaa ruotsin köpa- ja saksan kaufen-verbin kanssa. Shoppailua on harrastettu germaanien kanssa jo vuosisatoja sitten.

Tuntematon kansa jätti jälkensä

Nykytietämyksen mukaan Suomen alueella on ollut asutusta aina edellisen jääkauden päättymisestä lähtien eli noin 10 000 vuoden ajan, ja uusia asukkaita on virrannut tänne vuosituhansien ajan, mukana myös suomalais-ugrilaisien kansojen edustajia. Mitään kansainvaellusta Volgan mutkasta neitseellisen asumattomaan Suomeen tuskin on siis tapahtunut, kuten joskus kouluissa opetettiin.

Suomen kielessä onkin tutkijoiden mukaan muistoja myös niiden ihmisten kielestä, joka asuivat nyky-Suomen alueella ennen kuin suomalais-ugrilaiset maahanmuuttajat saapuivat tänne.

Kielen ainekset itsessään kertovat myös historiasta.

Forsbergin ja Grünthalin mukaan esimerkiksi sellaiset sanat kuin_ saari_ ja mäki ovat peruja tuosta tuntemattomasta kielestä. Kielitieteilijä Janne Saarikivi on puolestaan maininnut (siirryt toiseen palveluun), että paikannimistä Saimaa ja Imatra olisivat saaneet nimensä täällä ennen suomalais-ugrilaisia asuneilta ihmisiltä.

Koska muinaisista asukkaista ei ole jäänyt muuten juurin mitään jälkiä, kielentutkijat perustavat näkemyksensä vertailevalle kielentutkimukselle: jos sanalle ei löydy vastinetta etenkään kaukaisemmista sukukielistä, voidaan olettaa, että sana ei ole suomalais-ugrilaista perua. Rekonstruktio on käytännössä paras päätelmä siitä, mitä joskus on ollut, Forsberg kuvailee.

– Kielen ainekset itsessään kertovat myös historiasta, Grünthal huomauttaa.

Rekonstruktiot kertovatkin ikivanhoista kontakteista eri kielikuntiin kuten esimerkiksi indoeurooppalaisten kielten puhujiin. Kontaktien myötä myös geenit ovat sekoittuneet kielenpuhujien ja kansojen kesken.

Kielisukulaisuus ei kerrokaan mitään geneettisestä sukulaisuudesta; tuoreiden tutkimuksien mukaan (siirryt toiseen palveluun) esimerkiksi nykyisten itä- ja länsisuomalaisten geneettisessä perimässä on huomattavia eroja, vaikka heidän puhumansa kieli onkin suunnilleen sama.

Jotain tuttua, mutta kuitenkin vierasta

Suomen ja kaikkien sen sukukielten alkulähteenä pidetään uralilaista kantakieltä, jota puhuttiin kuutisentuhatta vuotta sitten. Suomen kielessä on edelleen sanoja, jotka ovat kielentutkijoiden mukaan perua vuosituhansien takaa – mutta ymmärtäisivätkö nykysuomalainen hipsteri ja 6 000 vuotta sitten elänyt metsästäjä toisiaan?

Professori Grünthal puistelee päätään.

– 1800-luvulla eläneen "suomalaisen", oli hän sitten hämäläinen tai savolainen, olisi vaikea ymmärtää nykysuomea, koska yhteiskunta on muuttunut. Nykysuomalaisen kielellinen maailma poikkeaa merkittävästi jo 1800-luvun suomenkielisestä ympäristöstä, hän sanoo.

Lieneekin toiveajattelua, että ymmärtäisimme muinaisten kielisukulaistemme puhumaa kieltä.

Helsingin yliopiston kielentutkija Jaakko Häkkinen on rekonstruoinut (siirryt toiseen palveluun) tuhansia vuosia sitten puhuttua kieltä. Tältä se hänen mukaansa näytti:

Poji ena-ma kala-m sewi-k.

Isja-mi wudji jôngsi-msa njôwxi-kasa.

Mun kôlmi koska-ni tuli-t.

Nykysuomeksi:

Poika syö isoimman kalan.

Isäni noutakoon uuden jousensa.

Minun kolme tätiäni tulevat.

Kielentutkijatulkki olisi siis tarpeen suomalais-ugrilaisella leirinuotiolla.