Muuttuvat ravitsemussuositukset Ravitsemussuositusten tarkoituksena on ehkäistä tauteja ja ohjata ihmisiä syömään terveellisesti.

Yhdysvalloissa on julkaistu kansallisia ravitsemussuosituksia vuodesta 1980, ohjeita päivitetään viiden vuoden välein.

Työstä vastaavaan DGAC:hen kuuluu jäseniä Yhdysvaltain terveysministeriöstä ja maatalousministeriöstä.

Suomessa koko väestölle tarkoitettuja ravitsemussuosituksia on annettu vuosina 1987, 1998, 2005 ja 2014.

Lisäksi Suomessa on tehty lukuisia suosituksia erityisille ryhmille, kuten koululaisille, ikääntyneille ja raskaana oleville.

Yhdysvalloissa joukko tutkijoita arvostelee kovin sanoin kansallisten ravitsemussuositusten tekotapaa.

Kriitikoiden mukaan suositusten pohjalla olevat tiedot ihmisten ruokavaliosta ovat kaikkea muuta kuin tieteellisesti pätevät: aineistot kootaan enimmäkseen haastatteluilla ja kyselyillä, jotka eivät ole luotettavia.

– Jos sanot syöneesi eilen omenan, olet ainoa ihminen, joka pääsee käsiksi tuohon tietoon eli muistiin. Sitä ei voi ilmaista määrällisesti, ei mitata eikä falsifioida, toteaa (siirryt toiseen palveluun) lihavuustutkija ja fysiologi Edward Archer Alabaman yliopistosta.

Arvostelu kohdistuu erityisesti kansalliseen terveys- ja ravitsemusselvitykseen (siirryt toiseen palveluun) (NHANES) sekä siihen kytkeytyvään What We Eat In America (siirryt toiseen palveluun) -tutkimukseen (WWEIA). Niissä tietoja on hankittu esimerkiksi kyselemällä henkilöiltä edellisen vuorokauden syömisistä.

Ravitsemussuosituksia päivittävä Yhdysvaltain hallinnon komitea DGAC julkaisi vuoden alussa uudet ruokavaliota koskevat ohjeensa (siirryt toiseen palveluun). Ne perustuvat mm. WWEIA:n ja NHANES:n tuloksiin.

"Ei tieteellistä dataa vaan tarinoita"

Mayo Clinic Proceedings -lehdessä julkaistussa kritiikissä (siirryt toiseen palveluun) kiinnitetään huomiota varsinkin siihen, että ihmisten kertomukset omasta syömisestään ovat huonosta muistista johtuen epätarkkoja eivätkä vastaa todellista kulutusta.

Lisäksi arvostelijat vihjaavat, että WWEIA:ssa ja NHANES:ssä käytetyt menetelmät ovat omiaan aiheuttamaan valemuistoja.

Edward Archerin mukaan esimerkiksi ylipainoiset eivät välttämättä kerro totuutta, koska he pelkäävät leimautumista lihavia syyllistävässä yhteiskunnassa. Ihmiset eivät ehkä edes tajua kaunistelevansa syömistottumuksiaan.

– Kun epidemiologi sitten tekee haastatteluja, hän tulee keränneeksi anekdootteja, eivätkä ne ole tieteellistä dataa vaan tarinoita. Mielestäni ravitsemussuositusten ei pitäisi perustua tarinoihin.

Archerin mukaan osa ongelmista juontuu siitä, etteivät ravitsemustieteilijät osaa riittävän hyvin huomioida ihmisten liikuntatottumuksia ja niiden vaikutusta terveyteen.

"Ei ole muuta mahdollisuutta kuin kysellä"

Suomessa Valtion ravitsemusneuvottelukunta julkaisi viime vuonna uudet suosituksensa. Ne pohjautuvat pääosin pohjoismaisiin suosituksiin ja tutkimuksiin, joissa ihmisten syömistä koskeva aineisto on hankittu vastaavalla tavalla kuin Yhdysvalloissa.

Ravitsemustieteen professori Mikael Fogelholm Helsingin yliopistosta myöntää, että henkilöiden omaan raportointiin perustuvassa seurannassa on puutteensa. Vaihtoehdot ovat kuitenkin vähissä.

Mielestäni ravitsemussuositusten ei pitäisi perustua tarinoihin. Edward Archer

– Ei ole muuta mahdollisuutta kuin kysellä. Ja jos tutkittavia on vaikkapa 50 000, ei aika riitä kaikkeen.

Valtion ravitsemusneuvottelukuntaan kuuluvan Fogelholmin mukaan luotettavan aineiston kokoaminen ja varmojen johtopäätösten tekeminen vaatii laajoja kyselyjä. Laajuus taas pakottaa yksinkertaistamaan metodeja, mikä lisää väkisinkin hajontaa tutkittavien ryhmässä.

– Tämä ei johda vääriin tuloksiin, mutta yhteyksien löytäminen vaikeutuu. Jotkin oleelliset tulokset saattavat jäädä piiloon kohinan takia, Fogelholm selittää.

Onko muuttuminen merkki tieteen toimivuudesta?

Yhdysvalloissa Archerille vastanneet tutkijat ovat pitkälti samoilla linjoilla Fogelholmin kanssa. Heidän mukaansa menetelmien puutteet ovat hyvin tiedossa, mutta niitä pystytään paikkaamaan käyttämällä useita tietolähteitä ja tilastollisia työkaluja.

– Esimerkiksi lihavien tiedetään aliraportoivan syömisestään. On kuitenkin konsteja, joilla karmeimmat vääristelyt saadaan seulottua tuloksista, kertoo Fogelholm.

Tavallinen kansalainen on helposti ymmällään suosituksissa tapahtuvista muutoksista. Kritiikin julkaisseet tutkijat mieltävät suositusten vaihtuvan turhan nopeasti, minkä he esittävät olevan seuraus tieteellisen pohjan hataruudesta.

Toisaalta muutosten voi ymmärtää johtuvan täysin päinvastaisesta syystä – siis tieteellisen metodin toimivuudesta. Kuten Valtion ravitsemusneuvottelukunta toteaa, suosituksia tarkennetaan aika ajoin elintapojen ja kansanterveystilanteen muuttuessa sekä uuden tutkimustiedon karttuessa.

– Peruslinjaukset ovat pysyneet samoina. Tieteellinen näyttö niiden taustalla on vahvistunut, ja muutokset ovat olleet pieniä, sanoo neuvottelukunnan pääsihteeri Arja Lyytikäinen.