Mutta kuka puolustaisi miehiä?

Heidi Asplund

”Et ymmärrä miehiin kohdistuvan väkivallan uhkaa”, totesi tuttu mies minulle, kun yritin saada häntä juhlien jälkeen baariin. Hän oli varma, että helsinkiläinen puku päällä oleva nuori mies saisi turpaan vieraalla pienellä paikkakunnalla.

Ei hän saanut. Mutta siinä hän oli oikeassa, etten ymmärrä jatkuvaa väkivallan uhkaa, jossa miehet elävät. Siitä ei koskaan puhuta.

Muistan kyllä, kuinka joku poika potkaisi yksin kävellyttä pientä veljeäni vatsaan ajaessaan pyörällä hänen ohitseen. Ja kuinka teini-iässä poikalauma juoksi meidät kiinni ja alkoi joukolla hakata poikakaveriani, koska meillä ei ollut heittää heille tupakkaa. Ei naisille tuollaista tehdä.

Helsingin Sanomat kertoi taannoin, että eniten väkivaltaa Suomessa kokevat 15-35-vuotiaat miehet. Yleensä tekijä on tuntematon mies ja paikka on katu tai ravintola. Kaksi kolmasosaa fyysistä väkivaltaa kohdanneista miehistä ei kerro asiasta koskaan kellekään.

Naisten peloista puhutaan paljon. Puhumme avoimesti siitä, kuinka pelottavaa on kävellä pimeässä kotiin yksin ja kuinka inhottavaa on, kun miehet kourivat baareissa. Nainen saa olla heikko. Pelossamme ei ole mitään hävettävää.

Miehille pelko näyttää olevan kuitenkin vaikeampi pala. Tuttavani kommentti oli pysäyttävä, koska yleensä miehet eivät puhu asiasta. Pelon myöntäminen osoittaa heikkoutta, eikä mies saa olla heikko. Ei tässä yhteiskunnassa eikä tässä ajassa. Ei vielä.

Sama pätee muuten seksuaalisuuteen. Silläkään saralla mies ei saa osoittaa heikkouden merkkejä.

Kaikki tietävät, että naisen seksuaalisuus on monimutkainen asia. Nainen kaipaa hellyyttä ja hetken täytyy olla oikea, jotta hän innostuisi. Sen sijaan miehen kuuluu olla aina valmis. Jokainen pitkässä parisuhteessa elänyt tietää, että näin ei tietenkään ole. Ei kukaan ole aina sillä tuulella. Ennemmin tai myöhemmin se selviää jokaiselle. Ikävä vain, jos se tulee yllätyksenä.

Naistenlehdet ovat täynnä kehotuksia tutkia itseään ja miettiä, mikä tuntuu hyvältä, jotta tiedon voi kertoa myös kumppanille. Miksi miehiä ei kehoteta samaan? Miksei miehille kerrota, ettei aina tarvitse olla valmis? Että on ihan normaalia, ettei aina jaksa. Syy ei ole sinussa eikä kumppanissasi. Niin käy kaikille joskus.

Niin kauan kuin asenne on se, että miehen täytyy olla vahva, ei peloista voida puhua. Kun väkivallan uhasta ei puhuta, ei sitä voida muuttaa. Kun seksuaalisuudesta ei puhuta, kasvavat suorituspaineet aivan liian suuriksi.

Naiset ovat puhuneet avoimesti peloistaan ja seksuaalisuudestaan jo kauan, joten niistä tiedetään. Nyt olisi miesten vuoro. Kuka olisi tarpeeksi rohkea?