Kada sam prvi put čuo obraćanje novog mandatara, ostao sam zapanjen. Čovjek koji je predsjednici uručio listu koja potvrđuje da ima potporu za konstruiranje vlade natucao je hrvatski jezik. Pa kakva je to travestija, pomislio sam. Je li ta šala završni čin ovih tragikomičnih izbora?

Odmah sam bijesno na facebook-zid okačio članak o Ivanu Kukuljeviću Sakcinskom i njegovom govoru na hrvatskom jeziku u Saboru. I to na engleskom, da i mandatar dobro razumije.

No prvi nalet šoka je prošao, pa sam se upitao - je li to najgore što mi pada na pamet o tom čovjeku?

Njegov sam govor prvo čuo na radiju. Kada sam uspio pogledati snimku, uočio sam još nešto - njegovo držanje. Čovjek unatoč očitom hendikepu zbog jezika zrači samopouzdanjem pa pored njega i naši najdrčniji političari djeluju malo ofucano, drugoligaški. Učinilo mi se da se on uopće nije zbunio zbog jezičnog gafa. Ponašao se kao da je on gazda, a ne predsjednica kojoj je nosio potpise ili ljudi koji su mu te potpise dali. I to ne na način na koji gazdu izigrava Zoran Milanović.