ביום הבחירות התנדבתי להיות משקיפה. ליתר דיוק, התנדבתי לעשות זאת בקלפי בשטחים, מכיוון שהובהר לי שאין שם די פיקוח על טוהר הבחירות. הוצבתי בקלפי מספר 6 בביתר עילית. מעולם לא הייתי שם, וסביר להניח שלעולם לא אחזור לשם, אבל מה שגיליתי שם עירער אותי הרבה יותר ממה שציפיתי. חזרתי הביתה מדוכדכת והמומה מהתוצאות המסתמנות. התובנות טפטפו בהדרגה בהמשך. מסקנותי מהחוויה: ראשית, המשחק שבנימין נתניהו והימין הוכרזו בו כמנצחים, והישגם הוכתר "גדול", "ענק" ו"מפואר" — איננו דמוקרטיה. איני יודעת מהו כן, אבל דמוקרטיה הוא לא. שנית, הניכור והשנאה שמבעבעים מהימין כלפי השמאל הגיעו לממדים מבעיתים.