הדיון הציבורי על ההדתה שעוברת על מערכת החינוך הישראלית התחבר בשבועות האחרונים לנתונים מעניינים אחרים: ההשקעה התקציבית הגדולה במערכת החינוך הממלכתי־דתי, שבה זוכים התלמידים לתקצוב הגבוה ביותר.

היתרון התקציבי אינו דבר חדש. מקורו בזיקה רבת שנים של הזרם הממלכתי־דתי למשרד החינוך — אם בצד הפוליטי (ימי יוסף בורג וזבולון המר) ואם בצד התעסוקתי, שרואה בחינוך מקור עיסוק ופרנסה חשוב. החינוך אינו ממש מונופול של הציבור הדתי, אבל אפשר להגיד שחלקו של הציבור הזה במערכת, בתקציבים ובניסיון להשפיע עליו גדולים מחלקו היחסי באוכלוסיה.

אבל מתברר שיש קולות בציבור הדתי שלא ממש מרוצים מכך. מבחינתם, מוטב היה לצמצם את חלקם של הדתיים במערכת החינוך, לפחות במישור התעסוקתי, ולהעביר חלק מהמועסקים בו לענפים אחרים, מתגמלים יותר וכאלה שמאפשרים לממש את הפוטנציאל שלהם. תיכף נדבר על אילו ענפים ומי בדיוק מוביל את הקו הזה.

בשבועות האחרונים פורסמו נתונים על תקצוב בתי הספר, ועולה מהם תמונה ברורה: בבתי הספר היסודיים תקציב של תלמיד יהודי בחינוך הממלכתי הוא 14,630 שקל, ובחינוך הממלכתי־דתי 17,367 שקל — גבוה ב–18.5%. בתיכונים, שם פערי התקצוב גבוהים יותר, העלות של תלמיד דתי מסתכמת ב–33 אלף שקל בשנה, גבוה ב–22% משל תלמיד יהודי, שמסתכמת ב–27 אלף שקל, וב–55% משל תלמיד ערבי — 21,390 שקל.

זה מעורר את המחשבה שאם זהו הציבור שזוכה להשקעה הכי גבוהה, הוא גם יניב את התמורה והתוצאות הכי טובות בהמשך הדרך בשוק העבודה — בשכר, למשל. הרי יש קשר בין חינוך והשכלה לבין כושר השתכרות. אבל מתברר שזה לא ממש כך.

מחקר שנערך באחרונה על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה חשף פערים משמעותיים בין השכר שמקבלים בוגרי החינוך הממלכתי־דתי לבין השכר של בוגרי החינוך הממלכתי — דווקא לרעתם של הראשונים. המחקר בדק את שכרם של ילידי 1973–1981, ומצא כי השכר החודשי הממוצע של בוגרי החינוך הממלכתי הוא 10,976 שקל — גבוה ב–18% שקל מזה של בוגרי החינוך הממלכתי־דתי.

עברו לתצוגת גלריה

הפער בקרב הגברים גדול יותר מאשר בקרב הנשים. גבר בוגר חינוך ממלכתי השתכר 13,423 שקל לעומת 11,148 שקל שהשתכר בוגר החינוך הממלכתי־דתי — פער של 20%. אצל נשים הפער קטן יותר — 13.5% לטובת בוגרות החינוך הממלכתי: 8,808 שקל לעומת 7,759 לבוגרות ממלכתי־דתי. אז מה קורה כאן בעצם? אפליה? היעדר קשר בין השקעה בחינוך לבין כושר השתכרות? חוסר יכולת של דתיים לדרוש שכר גבוה?

התשובה אחרת. היא קשורה בבחירה התעסוקתית של דתיים ובמספר שעות העבודה שלהם. מספר שעות העבודה של גברים דתיים בשבוע הוא 41.38, לעומת 43.6 שעות שעובדים גברים חילונים. נשים דתיות עובדות 32.76 שעות בשבוע לעומת 36.29 שעות שעובדות נשים חילוניות. הבחירה התעסוקתית מספקת הסבר מעניין יותר לפערי השכר.

המחקר מצביע על שלושה ענפי עיסוק שבהם חלקם של הדתיים גדול משמעותית מזה של חילונים: חינוך, בריאות, רווחה וסעד, ומינהל ציבורי. בתחום החינוך, רמת השכר נמוכה יחסית ומושכת את הנתונים של הדתיים כלפי מטה. שיעור הנשים הדתיות העוסקות בחינוך הוא 25.65%, לעומת 12.75% מהחילוניות. 11.7% מההגברים הדתיים עוסקים בחינוך, לעומת 4.75% מהחילונים. העובדה המעניינת היא שבחינוך, גברים דתיים ונשים דתיות משתכרות קצת יותר מגברים חילונים ונשים חילוניות, אבל השכר באופן כללי בענף הזה הוא פשוט נמוך מאוד.

בתחומי עיסוק מתגמלים במיוחד, כמו מידע ותקשורת או שירותים מקצועיים, מדעיים וטכניים, יש שיעור גבוה בהרבה של חילונים מאשר דתיים. זה מטה את השכר של חילונים כלפי מעלה. השכר השנתי הממוצע לגברים חילונים בתחום המידע והתקשורת הוא 212 אלף שקל, לעומת 70 אלף שקל בתחום החינוך. גם בקרב נשים ובקרב דתיים יש פערים גדולים מאוד בכושר ההשתכרות בין המקצועות האלה. זה מסביר את ההשפעה של בחירה מקצועית על כושר ההשתכרות.

ועכשיו, לחדשות המעניינות שעולות מהמחקר. תנועת נאמני תורה ועבודה היא תנועה דתית, ציונית וליברלית, שנמצאת באגף השמאלי של הציונות הדתית. היא מהווה משקל נגד לאגף החרד"לי בשיח הציבורי ובסוגיות שמעסיקות את הציבור הדתי ואת מקומו בחברה הישראלית — אם מדובר בגיוס בנות לצבא, ואם בשאלות שנוגעות לזכויות להט"בים או מניעת התחרדות של בני הציבור הדתי. אפשר גם להגדיר את התנועה באמצעות מקורות המימון שלה: היא נתמכת בין השאר על ידי הקרן החדשה. בשיח הציבורי הישראלי העכשווי, אמרת "הקרן החדשה" — וכבר צבעת וקיטלגת אותם רק על סמך השאלה "אז מי מממן אותך?"

אז מה ביקש המחקר לקדם? עורך המחקר, אריאל פינקלשטיין, מסביר כי החברה הדתית־לאומית קרובה יותר לחברה החילונית־יהודית, אבל יש לה מאפיינים יחודיים משלה, כמו הבחירות התעסוקתיות של מגזר ציבורי בהקשרו הרחב, שנתפשות כ"ערכיות יותר". אבל התנועה לא ממש מרוצה מהמקום הזה, ורואה בו אי־מימוש של הפוטנציאל הטמון בציבור הדתי. מנכ"ל נאמני תורה ועבודה, שמואל שטח, אומר כי הנתונים שהוצגו במחקר אינם שליליים בהכרח: "עשייה ציבורית היא חשובה ביותר, ונתוני שכר אינם מצביעים על תרומתו של האדם לעולם. מחובתנו לוודא שהדבר מגיע ממקום של מצוינות, ולא ממקום של חוסר ברירה ובינוניות".

עברו לתצוגת גלריה

פינקלשטיין נזהר לא להשמיץ את הבחירה של דתיים ודתיות בעיסוק בחינוך, אבל היה רוצה לראות יותר דתיים משתלבים בענפים אחרים, מדעיים וטכנולוגיים יותר. לא רק בגלל השכר הגבוה, הגיוון התעסוקתי וההשתלבות בכל תחומי החיים, אלא בעיקר כדי לממש את הפוטנציאל הטמון בציבור זה.

בין השורות עולה הקריאה: אל תסתפקו במשרה נוחה במערכת החינוך, כי אתם מסוגלים ליותר. התנועה פירסמה באחרונה סרטון ביוטיוב, שבו נקראות נשים דתיות לממש את הפוטנציאל שלהן ולבחור בתחומים מדעיים. בסרטון מדברים כמה אנשי הציונית הדתית שבחרו בקריירה מדעית וטכנולוגית על החשיבות של מימוש הפוטנציאל שלהם. זו תפישה שמשתלבת עם המהלך של שר החינוך, נפתלי בנט, להגדיל את מספר התלמידים הניגשים לבגרות 5 יחידות במתמטיקה, אף שבתנועה מרגישים שהם נמצאים שמאלה מבנט בכל מה שקשור לחינוך יהודי.

חגי אורן, דובר התנועה, אומר שאנשיה בעד חינוך ליהדות, אבל מתנגדים נחרצות להשתלטות של עמותות חרד"ליות על תקציבים ועל הנחיות והנחתות ממשרד החינוך לבתי ספר ומנהלים. המודל הרצוי בעיניהם הוא לאפשר למנהלי בתי ספר והורים להשפיע על התכנים בהתאם לסביבה החברתית, ולא להפקיר את השליטה בתכנים לעמותות שחדרו איכשהו לבתי הספר.

נ.ב

אנחנו כותבים לא מעט על בחירות מקצועיות ולימודיות, וגם על מקצועות מתגמלים יותר או פחות, ויחסית קל לסמן מסלולי קריירה ולימודים שמניבים תשואות גבוהות. קל להגיע למסקנה שמוטב ללמוד מתמטיקה 5 יחידות מאשר 3 יחידות, שעדיף ללכת ל–8200 מאשר להיות נהג בבסיס צבאי בדרום, ושהרבה יותר משתלם כלכלית ללמוד הנדסה מאשר פילוסופיה. אבל זה עדיין משאיר אותנו עם שתי שאלות חשובות: אם כולם ילמדו הנדסה או רפואה, מי בדיוק יעשה את שאר העבודות? והשאלה החשובה יותר: אם ברור לנו אילו מקצועות מתגמלים יותר, האם זה אומר שאנחנו מסוגלים ללמוד את אותם מקצועות, או שזה סתם תרגיל מחשבתי? הרי הכישורים והפוטנציאל של כל אדם נמצאים במקום מסוים. גם אם נניח שלאדם יש כישורים לארבעה־חמישה מקצועות שונים, זה עדיין לא אומר שהוא מסוגל להיות מהנדס תוכנה או אלגוריתמאי. זה הרגע שבו שר החינוך צריך לשאול את עצמו אם הוא מסוגל לייצר יותר מסיפור אחד שאומר: בואו תלמדו מתמטיקה 5 יחידות, לכו ל–8200 ותעשו אקזיט — כפי שצייץ השבוע בטוויטר.