Hun har haft tid til at tænke over tingene de seneste tre måneder.

SF’s kronprinsesse, den 29-årige sundheds- og forebyggelsesminister Astrid Krag, som gik på barselsorlov i starten af januar.

Dengang stod SRSF-regeringen fast på betalingsringen, SF lå stadig bedre i meningsmålingerne, end da Villy Søvndal overtog formandsposten, og ingen forudså, at valget af den næste næstformand skulle blive en tillidsafstemning om partiets ledelse og linje.

Når Astrid Krag vender tilbage som sundhedsminister på tirsdag, er det imidlertid til et SF i en eksistentiel krise forud for partiets landsmøde næste weekend.

Udover ministerbilerne er det nemlig svært at se, hvad SF har fået i regeringssamarbejdet. Og dem, altså ministerbilerne, bliver der spøgt med, har hver kostet 1,3 procent i vælgertilslutning.

Astrid Krag fortryder dog ikke noget.

Tværtimod.

»I de seneste seks måneder har vi fået mere gennemført – og forandret i folks hverdag – end de forrige 15 år, hvor jeg har været medlem af SF. Det siger noget om, hvad det betyder at sidde med i et regeringssamarbejde, sidde med inde i maskinrummet i samfundet,« siger Astrid Krag.

Hun har denne dag, i toget på vej tilbage til København fra sommerhuset i Assens, nedfældet fem punkter på to ark A4-papir. Punkter hvor SF har haft indflydelse på regeringens politik. De fem punkter er: Energiaftalen, vækstpolitikken, lighedspolitikken, den lige adgang til sundhedssystemet samt udlændingepolitikken. Netop Astrid Krag har, som SF’s tidligere integrationsordfører, stået bag den måske største ændring af partiets politik de seneste år, flygtninge- og indvandrerpolitikken. Hun anses som en hardliner i forhold til SF’s tidligere syn på integrationsområdet. Noget Astrid Krag allerede gav udtryk for i sin tid som formand for SFU.

I dag er Astrid Krag Villy Søvndals og resten af ledelsens favorit til formandsposten, den dag han stopper. Når nu den officielle num-mer to, skatteminister Thor Möger Pedersen, mangler den nødvendige folkelige popularitet.

Selv om de færreste ellers ville sætte netop udlændingepolitikken på SF’s politiske CV, så mener Astrid Krag faktisk, at den hører hjemme der. Og sådan kan hun blive ved. Hun anerkender ikke, at SF må fraskrive sig retten til regeringens sejre, fordi Socialdemokraterne og Radikale Venstre også gør krav på dem.

»Det hele er noget, som jeg er vældig stolt af som SF’er. Så hele den her præmis med, at man ikke kan være stolt, fordi nogle andre også synes noget er godt, den køber jeg ikke,« siger Astrid Krag.

Til gengæld er de politiske mærkesager, vælgerne hidtil har forbundet med SF – millionær- og bankskat samt betalingsring – ikke blevet til noget. Oven i købet gjorde Villy Søvndal folketingsvalget til en folkeafstemning om efterlønnen – og tabte den.

Vi skal øve os

Astrid Krag fremhæver dog alle de mange små politiske sejre, ingen nogensinde hører, taler eller skriver om. Hun nævner, at da hun tidligere på året skulle nedsætte den habilitetsarbejdsgruppe, som skal se på reglerne for læger og lægemiddelindustriens samarbejde, var der i første omgang ikke udpeget nogen repræsentanter fra patientgrupperne og forbrugerorganisationerne. Det rettede hun op på.

»Der bliver truffet hundredevis af beslutninger hver eneste uge, i hvert eneste ministerium, som aldrig når frem til nogen avisspalter. Nu sidder der SF’ere i seks rigtig vigtige ministerier og træffer de beslutninger i stedet for, at det var en Venstre eller konservativ minister,« siger Astrid Krag og fortsætter: »Det får man jo også ud af at sidde i regering: At man er en del af den her beslutningsmaskine, en regering er. Man er inde i maskinrummet. Det ved partier, som har haft del i magten førhen, og det er derfor, de er så interesserede i opnå den igen – og beholde den. Det er også en del af det at dreje den supertanker, som et samfund er.« Alligevel så hun – ikke overraskende – gerne, at der blev skrevet mere om disse sejre. SF gjorde ellers inden folketingsvalget et stort nummer ud af ikke at ville snakke om forskellen til Socialdemokraterne af frygt for, at pressen ville pirke, prikke og presse på, indtil SSF-samarbejdet slog revner.

»Jeg tror helt klart, at vi godt kunne kommunikere vores resultater bedre, ja. Og det er noget, vi alle sammen skal øve os i. Man skal huske at fejre sine sejre og ikke have så travlt med at have blikket rettet mod det næste mål. Ellers risikerer vi, at det ikke bliver opdaget. Det er noget af det, som vi skal lære i skiftet fra oppositionsparti og til regeringsparti,« siger Astrid Krag.