Omtale af digitale problemstillinger har måske gjort dig mere bevidst om, hvad du får ud af at bruge alle de nye teknologiske muligheder.

Du har også opdaget, at du selv har ansvaret, når du navigerer i det digitale univers.

Det er nok gået op for dig, at digitalisering ikke nødvendigvis er den rigtige løsning på alle dine problemer.

Søren Matz er MSc fra Department of Criminology, University of Leicester, samt rådgiver i sikkerhedsledelse og risikostyring. Illustration: Privatfoto

Du ved selv, om din verden er blevet bedre eller værre i takt med den teknologiske udvikling og den megen digitalisering.

Spørgsmålet er, om digitale løsninger også kan gøre dig mere sikker og tryg.

Datadrevet tryghed

Det er med det udgangspunkt, at vore folkevalgte opfordrer til tillid til data-drevet demokrati, fortsat digitalisering og øget overvågning.

Digitalisering i et datadrevet demokrati tager mange forskellige former for kontrol, men har specielt betydning for prioriteringer i tilvejebringelse af sikkerhed, ordenshåndhævelse, nye typer af bevisførelse eller ændringer i retslige normer. Din tryghed er blevet datadrevet.

Ved valgsejren i 2018 har den nye regering arvet en kriminalpolitisk tendens, der henover tidligere regeringsperioder først og fremmest er kommet til udtryk i Bandepakke I-III. Den nye 'tryghedspakke' er endnu et skridt til udvidelse af den overvågning.

Men sideløbende er politiet tildelt øget adgang til databaserede analyseredskaber. Det gælder eksempelvis adgang til registrering af flypassagerer; logning og anvendelse af teledata; udbredelse af automatisk nummer-pladegenkendelse (ANPG) og ikke mindst indkøb og indfasning af den amerikanske virksomhed Palantir's megaseje system til datasamkøring, POL INTEL.

Dermed er der intet nyt under solen i regeringens 'tryghedpakke' der indeholder 16 specifikke initiativer til øget 'tryghed og sikkerhed i det offentlige rum'.

Initiativet er en politisk reaktion på en række eksplosioner henover 2019, der muligvis kan kobles til bandekriminalitet. Initiativet sætter turbo på mere overvågning, flere redskaber til dataanalyse, flere droner og indsats mod eksplosivstoffer.

Alt sammen til den klingende lyd af øgede bevillinger stigende med ca. 90-105 mio. kr. pr. år indtil 2023.

De reelle omkostninger forbundet med tryghedspakken forekommer imidlertid at være begrænsninger i dine demokratiske, etiske, retssikkerhedsmæssige og menneskeretslige rettigheder.

Tryghedspakken er bare mere af den samme medicin uden at forebygge eller kurere de grundlæggende sociale problemer, der er grobund for kriminalitet.

Falsk tryghed

Der er ingen entydig forskning, der underbygger den påstand, at overvågning kan forebygge kriminalitet. Overvågning har ingen præventiv effekt. Mere overvågning giver ikke mindre kriminalitet. Det stiller spørgsmål ved, om overvågning er det rigtige værktøj til at skabe tryghed.

Til gengæld er overvågning et formidabelt effektivt politifagligt efterforskningsredskab.

Politiet har allerede adgang til de databaserede analyseredskaber, som senest har muliggjort optrævling af terrornetværk og organiseret kriminalitet, herunder distribution og salg af narkotika. Værktøjerne har endda frembragt et retrospektivt grundlag for sigtelser af små 300 personer for køb af kokain i Skive.

Som efterforskningsredskab er argumentet, at teknologien reducerer kriminalitet ved at øge antallet af forbrydere, som dømmes og fængsles. Men teknologien virker kun, indtil kriminelle lærer at gå under den digitale radar.

Overvågningen har primært en reaktiv funktion og bliver ikke bedre end øjnene, der ser.

Det betyder, at den øgede overvågning, regeringen foreslår, ikke har værdi i relation til hændelser, i det øjeblik kriminaliteten finder sted.

Politiet har ikke ressourcer til at monitere alle de overvågningskameraer og andre databaserede værktøjer i realtid.

Øget overvågning kan ikke forebygge eller reducere risikoen for, at du bliver offer for en forbrydelse. Teknologi giver dig ikke mere tryghed her og nu. Tryghedspakken kan indgyde en fornemmelse af falsk tryghed.

Politisk quick-fix

Dramatiseringer omkring bandekrig, organiseret kriminalitet og terror motiverer en generel accept af offentlig adgang til omfattende overvågning af dig helt udenom proportionalitetsprincippet, og helt uden du mærker det eller kan gøre indsigelse.

Dramatiseringer reducerer demokratisk kontrol og medfører lukkethed omkring sårbarheder ved digitalisering og dataficering. I et datadrevet demokrati er overvågningskulturen stadig ugennemsigtig, uoverskuelig og skjult.

Mere digitalisering, dataanalyse og bedre profilering af dig er blevet et universelt politisk quick-fix. En naiv tro på, at digitalisering, teknologi og overvågning kun er en god ting. Det tyder på, at lovgiverne generelt overvurderer teknologiens muligheder for at tilvejebringe sikkerhed og tryghed for dig.

Derfor kan overvågning ikke stå alene. Mere teknologi kan ikke erstatte nærvær, gadeplansarbejde, tilstedeværelse, integration og dialog.

De politiske teknologiske tiltag udfordrer samfundsmodellen og får et fordomsfuldt skær, når blind tillid til data mangler proportionalitet.

Databaserede analyseredskaber er ikke en løsning, men kan være en del af løsningen til at forebygge kriminalitet og skabe mere tryghed og sikkerhed.

På den anden side må man konstatere, at mere overvågning skaber enighed henover midten i det danske parlamentariske landskab.

Du skal forberede dig på, at denne brede politiske enighed vil skabe flertal for øget overvågning af din tilværelse i fremtiden. Enten i form af ansigtsgenkendelsesteknologi eller øget anvendelse af nye teknologier og invasiv dataanalyse.

Det kan betyde en fremtid, hvor offentlig dataindsamling og profilering anvendes til forskellige former for social indplacering eller adfærdsmodifikation, som kan indebære marginalisering, stigmatisering eller udelukkelse af dig, hvis du udviser uønsket adfærd eller tilhører en risikogruppe, hvor data registrerer og forudsiger en vis grad af sandsynlighed for, at du er disponeret mod eksempelvis sygdom, arbejdsløshed eller kriminelle tendenser.

Det vil betyde ændringer i den traditionelle relation mellem forbrydelse og straf.

Indespærring, frihedsberøvelse og indskrænkninger i den personlige bevægelsesfrihed, som eksempler på de mest gængse principper for afstraffelse, er i det datadrevne demokrati suppleret med – eller helt erstattet af – udelukkelse og eksklusion som det bærende kriminalpræventive paradigme.

I et datadrevet demokrati har lange fængselsstraffe langt mindre forebyggende effekt end udsigten til at blive udelukket fra adgang til internettet.

Overvågningskulturen i et datadrevet demokrati indebærer altså en tuskhandel, hvor du helt eller delvist bytter din personlige frihed mod en garantistillelse for sikkerhed og tryghed.

Du kan vælge ikke at deltage i digitalisering ved at gå off-grid, men det kan samtidig også mistænkeliggøre dig. Det er et svært valg, og det bør du nok tænke over, næste gang du sætter dit kryds.