Siden starten af finanskrisen er Danske Bank blevet skældt hæder og ære fra for ikke at have undskyldt eller overhovedet reflekteret over sin medvirken til krisen. Nu er der så kommet noget, der ligner en indrømmelse. Den kan downloades på deres hjemmeside. Der er tale om ’Vores strategi’ i form af en video, som man kan have en mistanke om, at både kunder og ansatte må tygge længe på, for den markerer måske indledningen til en helt ny epoke for Danske Bank.

Hvad sker der i videoen? Vi er til demonstration, og der bliver samlet en brosten op. Et lesbisk par kysser. Et isbjerg smelter. Børn spiller computerspil. Der bliver slået på politiet. Det er nok i Grækenland. View over havvindmøller. Vi er til Occupy Wall Street. En ung mand har gaffatapet en dollarseddel for munden. Der er en handicapløber. Er det Oscar Pistorius? Blade Runner? Der danses. Er vi i Kina? Vi er på en fabrik, måske også i Kina. De ansatte står så tæt som burhøns. En kvinde har taget sit barn med til et møde. Et barn kører en finger hen over en iPad. Til sidst ser vi nogle mennesker i øjnene. Måske er de ansatte eller kunder eller måske borgere i verdenssamfundet. De smiler og har tydeligvis forstået situationen. De tager det roligt, helt roligt. Videoen afsluttes med: »En ny normal kræver nye standarder.«

Siger de undskyld?

Hvad er budskabet? Jo, Danske Bank fortæller os, at de også har forstået den ny verdensorden, at krisen eksisterer og har medført – og her må vi tage budskabet helt bogstaveligt – at en gruppe heteroseksuelle mænd, der ikke har erkendt verdens pluralitet af livsformer og har ignoreret sociale og økologiske kriser, nu siger undskyld, fordi de godt ved, at det ikke kan fortsætte på samme måde.

Den konventionelle finanskapitalisme kører fortsat uhindret i samme spor, men den har mistet legitimitet, og med tiden skal den sandsynligvis transformeres helt for at overleve. Det nytter ikke længere at bidrage til social splittelse eller global opvarmning. Det er altså taget til efterretning. Der er en ny normalitetstilstand, og den kræver handling. Det har den administrerende direktør, Eivind Kolding, erkendt. Nu er spørgsmålet bare, om det vil lykkes. Finanskapitalismen er i krise og har behov for at finde standarderne for en ny legitimitet. Det nytter ikke længere at fortælle de kunder, der vil investere i bankens finansielle produkter, at de ikke kan få lov at se, om produkterne indeholder investeringer i våben, når kunderne hellere vil se et afkast på en økologisk produktion. Der skal være gennemsigtighed, og tilliden skal genetableres.

Kapitalisme, krise og kritik

Kapitalismen har før befundet sig i voldsomme kriser og været tvunget til at svare igen på kritik med radikale ændringer for at overleve. Ifølge de to franske sociologer Luc Boltanski og Eve Chiapello har der tidligere været to kriser mellem tre kapitalistiske epoker, og vi gør klogt i at se nærmere på disse kriser for at forstå den nuværende krise.

Den første epoke, der dominerede 1800-tallet, korresponderede med en lokal, huslig kapitalisme, hvor iværksætteren eller entreprenøren var den ledende figur. Han var sparsommelig, var i stand til at tage økonomiske chancer og havde et tæt forhold til sin familie.

I mellemkrigstiden blev denne model imidlertid forældet og kom i krise, og i 1930’erne blev den udskiftet med den anden epoke, der var centreret omkring den store industrielle fabrik. Fabrikkens dominerende figur var den heroiske direktør, der ledede ved hjælp af sine mange ansatte. Denne organisering havde sin legitimitet, fordi den sikrede karrieremuligheder og hvilede på et meritokrati, der belønnede de ansattes kompetencer.

Denne epoke oplevede sin krise i 1968, hvor den blev kritiseret for sine autoritære tilbøjeligheder, og for at overleve måtte kapitalismen udvikle en ny form for legitimitet. Den nye legitimitet kom til at fokusere på netværksfiguren, hvor det fleksible netværk fik en ophøjet status. Karisma, visioner, kommunikationstalent, intuition, omstillingsparathed og mobilitet blev nu de ideelle egenskaber hos den ny generation af ledere.

Disse egenskaber er også højt værdsat i dag, men den fleksible kapitalisme eller den finanskapitalisme, som Danske Bank repræsenterer, kritiseres fra alle sider, og vi er på vej mod en ny epoke. Derfor en »ny normaltilstand«, der kræver »nye standarder«. Så langt, så godt. Spørgsmålet er så, hvad de nye standarder skal leve op til, hvis de skal have legitimitet og genetablere den manglende tillid til banken. For uden legitimitet vil den nuværende forretningsmodel ikke overleve, og det vil Danske Bank heller ikke. Ifølge Boltanski og Chiapello må den ny kapitalisme forholde sig til tre udfordringer for at kunne levere en ny form for legitimitet.

Selvrealisering

For det første må den vise, hvordan den skaber muligheder for selvrealisering og frihedsgivende muligheder. Konkret betyder det, at Danske Bank må sikre mulighedsbetingelserne for, at almindelige bankkunder kan låne penge til de områder af tilværelsen, som giver dem en fornemmelse af, at de kan udvikle sig – f.eks. i form af lån til uddannelse og bolig. Men har banken ikke lige været belastet i forbrugerprogrammet Kontant af et eksempel, hvor netop renten på en studerendes andelsboliglån var steget dramatisk i løbet af kort tid? Det giver ikke de bedste selvrealiseringsmuligheder for dem, som er fanget i lån af den type, og heller ingen tillid til banken.

For det andet må den ny kapitalisme garantere en form for sikkerhed, dvs. en form for social sikkerhed. Konkret betyder det, at Danske Bank skal være en aktør, der står som garant for ansættelsessikkerhed og organisatorisk gennemsigtighed samt bidrager til samfundets sociale sikkerhedsnet. Har Danske Bank gjort det med den nye strategi? Eller har den tværtimod bebudet en voldsom fyringsrunde uden at fremsætte noget ønske om at give samfundet noget igen?

En idé om retfærdighed

For det tredje må kapitalismen gøre en idé om retfærdighed til en fælles forestilling om det fælles gode. Det betyder, at Danske Bank må levere en økonomisk model, der sikrer intet mindre end en ny samfundsmodel. Med andre ord: Vil banken levere svar til bekymrede forældre, der skal se deres børn vokse op under sociale og klimatiske kriser? Er banken parat med en ny model, der ikke forværrer kriserne, men erstatter dem med en ny stabil samfundsorden?

Er det muligt, og er det i det hele taget det, Danske Bank signalerer med den nye strategi? Det er svært at spå om endnu. Strategien skal have tid til at få effekt. Men skal vi tro sociologerne Boltanski og Chiapello, skal banken opfylde de tre kriterier for at navigere igennem krisen og genvinde legitimitet hos sine kunder.

Dykker man længere ned i strategien, er der ansatser til at levere konkrete svar på udfordringerne. Der tales om ansvarlighed, bæredygtighed og en genetablering af tilliden til banken. Men man skal så heller ikke læse meget længere, før man bliver skuffet, for her støder man igen på den gamle kapitalistiske epokes spøgelser, som f.eks. bankens ønske om at opdrage den danske ungdom i ansvarlig økonomisk tænkning i form af forskellige former for pengespil. For den kritiske kunde er det vel det samme som slikproducenten, der vil servere slik for børn i en tidlig alder. Nu blot i kontrolleret form.

Eivind Kolding har ganske vist erkendt, at det er nye tider, men spørgsmålet er, om Danske Bank går linen ud. Gør den det rettidigt, kan den blive en first mover i en ny kapitalistisk epoke. Gør den det ikke, vil den fortsat have sin plads på avisernes spisesedler som en gebyrgrib, der ikke leverer legitimitet til en »ny normaltilstand«.