Bertel Haarder lægger ikke skjul på, at han er bekymret.

Han har været folkevalgt i mere end 38 år – længere end nogen anden parlamentariker i landet.

Han har været minister i mere end 22 år – længere end noget andet menneske i Danmark siden systemskiftet i år 1901.

Hele vejen – fra han skrev bogen »Institutionernes tyranni« i 1974, til han skrev »Slip friheden løs« sidste år – har den røde tråd været idealerne om frihed, markedsøkonomi og personligt ansvar.

Men de seneste år har Venstre-veteranen ved flere lejligheder følt sig nødsaget til at løfte pegefingeren advarende over for sine ligesindede.

For hvis ikke landets erhvervsliv og velhavere formår at udvise moral og samfundssind, og hvis ikke landets liberale stemmer gør det samme, kan den folkelige opbakning til projektet smuldre.

»Borgerligheden er stærkt udfordret af den moralske krise, som vi tilsyneladende er rodet ud i,« som han siger, da vi mødes i hans hjem på Østerbro i København.

Og den »moralske krise«, den »erosion af grundlæggende værdier«, som vi bl.a. har set i skandalerne hos alt fra »Danske Bank og Nordea til Skat, Socialministeriet, Falck og 3F« er bekymrende, mener Haarder.

Bekymrende i sig selv for et land, der bryster sig at være blandt verdens mindst korrupte. Men også bekymrende, fordi det kan få mere vidtrækkende konsekvenser.

»Forudsætningen for velfærdssamfundet er tillid. Men hvis alle bruger sine rettigheder til det yderste – som Dovne Robert og folk, der melder sig syge uden at være syge. Og hvis alle har smarte skatteadvokater til 2.500 kr. i timen, som hjælper med at unddrage samfundet den rimelige del af kagen, så går samfundet i opløsning,« siger han.

Der er ingen tvivl om, at det er noget, der ligger Haarder på sinde.

»Hvad med lidt patriotisme?« spurgte han i et debatindlæg i Jyllands-Posten i juli.

Der er gået »møl i moralen«, som han sagde i et juleinterview med Avisen Danmark.

Rækken af skandaler i det offentlige og det private begynder at ligne »pengegrisenes vagtparade«, erklærede han i en kommentar i Berlingske for nylig.

Liberale dilemmaer

Det er derfor, vi har sat Haarder stævne; for at høre om hans syn på moderne borgerlighed med kort tid til det, der vil blive hans 16. folketingsvalg som aktiv politiker.

På den ene side mener Haarder, at det går ganske godt.

»Vi har fået fjernet det socialistiske fatamorgana,« som han siger.

På den anden side er borgerligheden til tider havnet et svært sted de seneste år.

For hvordan finder man en grimasse, der kan passe, når den markedsøkonomi, man altid har forsvaret, kaster skandaler og problemer af sig?

Bertel Haarder mener, at de borgerligt-liberale skal være de allerførste til at »sige fra, når markedsøkonomien bliver brugt på en måde, der strider mod samfundets interesser.«

»For venstrefløjen synes jo bare, det er dejligt at få nogle argumenter for mere statslig indblanding,« siger han.

Magter det borgerlige Danmark og aktørerne i den private sektor ikke den opgave, vil prisen være høj.

»Vi risikerer gennemgribende kontrol og bureaukratisering af vores samfund. Til sidst bliver det fuldstændig umuligt at oprette en bankkonto, at starte en virksomhed, at flytte nogle penge, fordi man hele tiden skal udfylde skemaer. Der vil komme statskontrol og offentlige repræsentanter i bestyrelserne,« siger han og fortsætter:

»Derfor er det vigtigt for mig at sige til alle, der kalder sig selv for borgerlige, at det ikke er nok, at en handling er lovlig. Den skal også være ordentlig. Og der skal følge en moral med. Ellers risikerer vi at give vind i sejlene til dem, der vil bekæmpe rigdommen i lighedens navn.«

Siden midten af nullerne har den borgerlige idédebat fyldt meget i den danske offentlighed. Bl.a. med stiftelsen af den liberale tænketank, Cepos, og partiet Liberal Alliance.

Bertel Haarder har på mange måder været glad for det, fordi de »bekæmper noget, jeg også er imod«.

Men det borgerligt-liberale Danmark har også haft en tendens til at fremstille sig selv på en måde, som han ikke tror, der er meget fremtid i.

»Jeg er ked af, hvis det at være liberal kun bliver forbundet med at tænke på penge og profitmaksimering for aktionærer. For så har vi ikke nogen stor fremtid,« siger han.

Vi har haft en tid, der »har været præget af nogle teoretikere, som mener, at alt er godt, så længe det er liberalt – og af guldflippere,« siger Haarder.

Hvem er guldflipperne?

»Du får mig ikke til at nævne navne. Men det er folk, der bare er smarte, og som ikke skaber værdier. Smarte på børsen. Smarte til at spekulere. Smarte til at tømme selskaber og omsætte aktiver til hurtig gevinst. Det er guldflipperne. Og de skaber jo ikke værdier.«

Man må ikke tro, at liberalismen er en ideologi, som er så god, at alt er godt, når bare det er liberalt, mener han.

»Altså … Skolen og opdragelsen skal da ikke være liberale. Ægteskabet? Det er da heller ikke liberalt; det er fyldt med moralske forpligtelser. Grænsekontrollen er heller ikke liberal. Og udlændingepolitikken? Den er totalt uliberal – alligevel er den vigtig. Velfærdsstaten? Den er også uliberal; alligevel er jeg meget stor tilhænger af den.«

Han summerer sin pointe op.

»Sagt lidt hårdt kan mange af de vigtigste forhold i tilværelsen simpelthen ikke være liberale.«

Derfor har han »også været ked af, at visse kredse har været så liberalistiske, at man har glemt den moralske dimension.«

»Jeg er folkeligt liberal. Jeg er ikke liberalist. Derfor synes jeg også, det har været ærgerligt, når man fra visse sider har glemt samfundsmoralen og glemt, at markedsøkonomien kun er interessant, hvis den skaber glæde og velfærd.«

Bertel Haarder mener, at de liberale kræfter skal passe på med ikke kun at fokusere på nyttemaksimering. Man skal også have fokus på samfundsmoral og den helhed, man er en del af, mener han. Fold sammen Læs mere Læs mere

Brydningstid og moral

Mere end nogensinde står markedsøkonomien i en brydningstid, fordi den på brændstof fra globaliseringen og fri konkurrence nu udfolder sig med en enorm kraft. Og på en måde, der gør, at man »kan tjene styrtende med penge meget hurtigt,« mener Haarder.

»Og det er herligt. Men skal vi undgå, at det lægges for had, er det vigtigt, at det ikke bliver misbrugt.«

De, der klarer sig godt, skal udvise interesse for andet end dem selv.

»Vi skal være glade for dem, der har mange penge, når de skaber værdier og sætter noget i gang. Men deres mange penge giver dem et helt særligt ansvar over for deres medarbejdere og deres samfund,« siger Bertel Haarder.

Hvorfor?

»Fordi den, der har meget, også kan beslutte meget med konsekvens for andre mennesker. Det giver et særligt ansvar. Man skal se sig selv om en del af noget større, som DBU har som motto.«

Haarder fortsætter:

»Hvis det store flertal fortsat skal acceptere, at de kan tjene og bestemme meget mere end alle andre, kræver det, at de har en moral. Det er til stor skade for liberalismen og kapitalismen, når folk med magt forvalter deres succes på en måde, der ikke er til gavn for samfundet, f.eks. når man sidder i en bestyrelse og giver hinanden enorme lønstigninger, bonusordninger og gyldne håndtryk. Ingen skal bilde mig ind, at det er nødvendigt af hensyn til den internationale konkurrence.«

Han henviser som forbillede til bl.a. Mærsk-familien, der altid har lagt vægt på »ordentlighed og tillid«. Og som har doneret enorme summer til det danske samfund.

»Den gamle Mærsk var en sand patriot, der fandt glæde ved at gøre noget for samfundet. Det er også derfor, at vi andre accepterer familiens enorme rigdom og magt.«

Har en virksomhedsleder ikke kun et ansvar for sig selv og aktionærerne?

»Det er lige præcis det, de ikke har. Hvis det kun handler om aktionærer og profitmaksimering, så går det galt. Der er brug for den patriotisme, som er ånden i Mærsk, Lego, Grundfos, Danfoss og Novo Nordisk, hvor man virkelig kan tale om samfundsansvar.«

Er det ikke et fortidslevn at klynge sig til idealet om den samfundsbevidste virksomhedsleder i en tid med global konkurrence?

»Tværtimod. Det er helt igennem i pagt med, hvad et moderne samfund har brug for i fremtiden. Velfærdssamfundet kan kun bestå i kraft af borgernes tillid til, at folk betaler den skat, de skal, og at de, der har meget og bestemmer meget, handler ansvarligt over for samfundet.«

Hvis vi som samfund har en pakke, som ikke kun har høje skatter og stor omfordeling, men hvor virksomhederne også skal have samfundssind, bliver det så ikke meget lidt attraktivt at drive virksomhed her?

»Jeg mener jo heller ikke, man skal svække sig selv i konkurrencen. Jeg nægter at tro på, at Danske Bank har været nødt til at gå på akkord på moralen for at klare sig i forhold til andre banker. Jeg tror simpelthen ikke på det.«

Med sine mere end 22 år som minister er Bertel Haarder den længst siddende danske minister siden systemskiftet i år 1901. Fold sammen Læs mere Læs mere

Klumpspil og en ny borgerlighed

Når danskerne om kort tid atter skal ned og stemme, sker det i kølvandet på en periode med borgerlig bølgegang.

Først havde vi den smalle Venstre-regering. Så fik vi VLAK-regeringen.

Både før og efter har der til tider været parlamentarisk kaos, og de blå partier har meningsmålingerne imod sig.

Haarder mener, det trods genvordighederne er lykkedes at skabe resultater og fremgang.

Alligevel taler han for, at de borgerlige formår at »omdefinere sig selv«.

På den ene side skal man holde fast i, at »vi er dem, der er bedst til at skabe værdierne og skabe velstanden«. Omvendt skal man blive »mere tydelig med hensyn til, at den vigtigste begrundelse for fri markedsøkonomi er at skabe værdier, vi kan lave velfærd ud af.«

Lyder det ikke lidt som et ekko af Socialdemokratiet, og som om at I klumper jer sammen på midten?

»Nej. Vi er jo nødt til i et vist omfang at klumpe os sammen på midten. Det er der, vælgerne er. Men jeg synes faktisk, vi har solide kanter til de andre. De bekæmper ulighed og rigdom, vi bekæmper lav vækst og stagnation. De vil sende flere på pension og forhøje sociale ydelser. Vi vil øge velstanden og velfærden ved at få flere i arbejde. De vil lave mere statslig kontrol og begrænse indvandring af kvalificeret arbejdskraft,« siger han.

Når det gælder hans bekymring for dét borgerlige Danmark, han har brugt en stor del af sit liv på, ser han trods alt positivt på fremtiden.

»Jeg synes faktisk allerede, man kan se en kursændring flere steder og et paradigmeskifte i debatten. Når jeg kan se problemet, har jeg en stærk tro på, at alle andre også kan«.