Den hammer er nu vedtaget af det store stabile 80 procents flertal i Folketinget. Og mens hammeren risikerer både at ramme skævt, falde igennem og få slået nogle gevaldige slag i luften, er det på tide at spørge: Hvornår stopper dette retspolitiske ræs mod bunden?

Hasteloven ændrer straffeloven således, at der er dobbeltstraf og firedobbelt straf for nogle typer af kriminalitet, der har relation til corona. For eksempel fængselsstraf for rapserier og op til 20 års fængsel for økonomisk kriminalitet såsom svindel med hjælpepakker. Og så ændres udlændingeloven, så udlændinge kan blive udvist af Danmark, hvis de begår såkaldt »coronakriminalitet«.

Sidstnævnte bestemmelse vil få meget begrænset praktisk betydning ude i samfundet, erkender ministeren. Dette er altså mest et slag i luften. Og selvfølgelig en måde for Folketingets store flertal at vende tilbage til det trygge ritual med at sige »udlænding«, hver gang nogen har sagt »kriminalitet«.

Statens jernnæve

Og hvem er det flertal? Jo, det er det flertal på cirka 80 procent, der har stået sammen de seneste knap fem år i dansk politik om blandt andet udlændingepolitikken, retspolitikken, værdipolitikken og integrationspolitikken. Man kunne kalde dem ’hård magts’-nostalgikerne eller 1800-tals-romantikerne. Det er dem, der tænker, at gode nyheder fra samfundet altid skal modsvares af statens jernnæve.

De er typerne, der, mens ungdomskriminaliteten næsedykker, mener, at det er på tide at sætte tiårige for en dommer, hvis der er så meget som mistanke om urent trav. Og nu er det dem, der mener, at man hellere må lade den dér hammer falde ekstra hårdt over hende, der tager håndsprit med hjem til sine forældre. Og dem, der mener, at snyd med statens økonomiske hjælpepakker skal straffes med længere fængselsdomme, end de fleste pædofile og terrordømte får.

De er det flertal af Venstre, Konservative, Liberal Alliance, Dansk Folkeparti, Nye Borgerlige, Socialdemokratiet og beklageligvis ofte også SF, der uden for valgkampenes ceremonielle blokteater udgør rygraden i dansk lovgivning, og nu har flertallet sendt nogle nye signaler til borgerne, før disse så meget som tænker på at rejse sig fra sofaen.

Det er signaler i form af lovgivning, som af dommerstanden er blevet kaldt overflødig og kritiseret for at foregribe en domstolsbehandling, og som af forskere kritiseres for at kunne udarte sig til helt uholdbare domme. Det sker med afsæt i sundhedskrisen, men uden at Danmark på nogen måde står for foden af en kriminalitetsbølge eller et nedbrud af retstilstanden. Tværtimod. Kriminaliteten styrtdykker under nedlukningen.

Skruen uden ende

Men Folketingets flertal har alligevel ønsket denne hastelov. Og det relevante spørgsmål er derfor: Hvor ender det her? Det er jo skruen uden ende.

For selv om hasteloven har en solnedgangsklausul, og jurister på den anden side af krisen vil forsøge at kæmme de værste dårligdomme ud af regelværket, så ændrer det ikke på, hvad der ophidser Folketingets flertal. Det er hårdere straffe.

Kan flertallet pege på et eneste samfund i verden, hvor benhårde straffelovsbestemmelser i sig selv har forhindret kriminalitet? Og er dette samfund så i øvrigt en model for Danmark?

Hvornår blev det logisk, at faldende kriminalitet skulle modsvares af skærpede straffe?

Hvorfor skal det danske retsvæsen konstant underlægges folketingsflertallets lovgivningsmæssige Tourettes syndrom og medlemmernes trang til at profilere sig med tidens mest populære selfie-prop – den hårde magt?

Der er en medalje på højkant til den politiker, der tør prøve at svare på de spørgsmål.