Det er usikkert, hvor meget mere en sænkelse af topskatten vil få os til at arbejde.

Det skriver finansminister Claus Hjort Frederiksen (V) i et svar til Folketingets finansudvalg, inden regeringen præsenterer sin økonomiske 2025-plan. Her forventes en sænkning af topskatten at blive præsenteret.

Venstreregeringens ambition er ifølge regeringsgrundlaget »at sænke skatten på den sidst tjente krone med fem procentpoint, så flere vil arbejde mere, og så danske virksomheder får nemmere ved at rekruttere og fastholde også vellønnede medarbejdere«.

En sænkelse, som samtidig er et ultimativt krav fra støttepartiet Liberal Alliance.

Men efter at Folketingets økonomer i en rapport har efterlyst dokumentation for, at det skulle have nogen effekt på arbejdsudbuddet at sænke marginalskatten – eller skatten på den sidste tjente krone – erkender Claus Hjort Frederiksen nu, at der er »uløste metodiske problemer og usikkerhed forbundet med måling af dynamiske effekter af skatteændringer«.

Alligevel afviser finansministeren slet ikke at medregne sådanne dynamiske effekter. Det vil »tegne et skævt billede«, skriver finansministeren i svaret til udvalget: »Selv om effekten på den offentlige saldo kan være begrænset, er det vigtigt at få belyst effekten på løn- og produktivitet af skattesænkninger,« skriver Claus Hjort Frederiksen.

Hængekøjeeffekten

Finansministeren fastholder derfor, at en stigning i lønnen efter skat på én procent trods alt øger den gennemsnitlige arbejdstid med 0,1 procent – den såkaldte substitutionselasticitet.

En antagelse, som Finansministeriet kom frem til tilbage i 2002 på baggrund af en spørgeskemaundersøgelse fra 1996 med 2.400 respondenter.

Når Folketingets økonomer ikke mener, at folk nødvendigvis vil arbejde mere, hvis de får mere for det, skyldes det populært sagt, at den såkaldte gulerodseffekt modsvares af en hængekøjeeffekt, fordi man kan få det samme i løn ved at være færre timer på arbejde.

I stedet anbefaler Folketingets økonomer, at finansministeren benytter en elasticitet, der går i et interval fra 0 til 0,1.

Konklusionen er med andre ord, at der ikke er bevis for, at flere hverken kommer i arbejde eller arbejder mere, hvis marginalskatten sænkes, og at man derfor ikke bør regne med dette.

Socialdemokraternes skatteordfører, Jesper Petersen, mener, at finansministeren blåstempler denne konklusion: »Regeringens embedsmænd slår nu selv fast med syvtommersøm, at det er meget usikkert, hvad den økonomiske effekt af topskattelettelser egentlig er. Venstre og Liberal Alliances argumenter er tyndet helt ud. Tilbage er kun ideologien: at skatterne for de mest velstillede pinedød skal sænkes, og den fælles velfærd beskæres,« siger Jesper Petersen.

Enhedslistens skatteordfører, Rune Lund, advarer om konsekvenserne af, at finansministeren – trods usikkerheden om effekten af at sænke topskatten – holder fast ved, at der stadig er en effekt på 0,1 procent.

Enhedslisten foreslog i den seneste valgperiode forgæves et »kritisk serviceeftersyn« af den daværende regerings – og Finansministeriets – regnemodeller.

Det skulle ske ved, at en gruppe af danske og internationale økonomer med »forskellige teoretiske tilgange« gennemgik regnemodellerne og deres forudsætninger.

»Problemet er, at selv om Finansministeriet nu erkender, at effekten af at sænke topskatten er usikker, så bruger de alligevel regnemetoden til at komme frem til, at der kommer penge i statskassen. Penge, de bruger til at finansiere alle mulige tiltag. Men det er tryllepenge. Og hvis pengene ikke kommer ind, er der et hul i statskassen. Derfor er det en uansvarlig måde at administrere dansk økonomi på,« siger Rune Lund.

LA: Endnu større gevinst

Liberal Alliances skatteordfører, Joachim B. Olsen, mener til gengæld, at ikke blot vil en lavere topskat få os til at arbejde mere og dermed give flere penge i statskassen.

Der vil komme flere penge i kassen end både finansministeren og Folketingets økonomer indser: »Der er nemlig ikke bare en arbejdsudbudseffekt ved en lavere marginalskat, men også en produktivitetseffekt, som hverken Folketingets økonomer eller Finansministeriet medregner. Og denne samlede selvfinansieringsgrad er det afgørende i diskussionen om at sænke topskatten. Der er hele tiden fokus på, at hvis man overvurderer effekterne, så kommer der til at mangle penge i statskassen. Men hvis man undervurderer effekten, så får man til gengæld et samfundsøkonomisk tab, fordi man går glip af en øget produktivitet og et højere bruttonationalprodukt,« siger Joachim B. Olsen.

Cheføkonom i tænketanken Cepos, Mads Lundby Hansen, kritiserer Folketingets økonomer for at være kommet med »politiske anbefalinger« uden at have mandat til noget sådant.

»Folketingets økonomer anbefalede, at Finansministeriet ikke indregner afledte provenuvirkninger ved lavere marginalskat. Fordi man mente, der var for meget usikkerhed om de dynamiske effekter. Det var den anbefaling, der udfordrede Finansministeriet. Her bliver Folketingets økonomer hældt ned ad brættet af Finansministeriet. Og med god grund. Hvis man ikke indregner adfærdsvirkningen af lavere marginalskat, svarer det til bevidst at regne forkert. Når Finansministeriet mener, at arbejdsudbudselasticiteten er 0,1, så skal de selvfølgelig regne ud fra det,« siger Mads Lundby Hansen.

Det burde kunne måles

Marginalskatteprocenten er faldet betragteligt i perioden fra 1993 og til 2016. Således er topskatten faldet fra 68,7 procent til 56,4 – eller 12,3 procentpoint – mens bundskatten i perioden faldt med 10,3 procentpoint (mellemskatten blev ophævet i 2010).

Og ud over et fald i marginalskatten for topskatteydere er beløbsgrænsen for topskatten ligeledes blevet sat op de seneste år, så en mindre andel af befolkningen betaler topskat og dermed får mere ud af den sidst tjente krone.

»Hvis der virkelig var de her positive effekter af at sænke skatten, burde man kunne måle dem,« siger Analysechef i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd (AE) Jonas Schytz Juul. »Der har jo været lavet talrige skattereformer de senere år, der har sænket skatten, så det burde være en snild sag af påvise, at det er tilfældet. På udgiftssiden er Finansministeriet ellers tilbageholdende med at bruge dynamiske effekter, når det for eksempel drejer sig om effekten af at bruge penge på veje, jernbaner eller broer. Her tænker jeg ikke på den kortsigtede effekt af at sætte gang i økonomien, men den langsigtede effekt af sådanne investeringer. Det er mærkeligt, at de kun bruger det på skattesiden, men ikke udgiftssiden,« siger Jonas Schytz Juul.

Venstres skatteordfører, Louise Schack Elholm, afviser kritikken: »Finansministeriets skøn over effekten af at sænke topskatten er tværtimod konservativt forstået på den måde, at det mere forsigtigt end mange andre økonomer vurderer. Effekten kan meget vel være større, end Finansministeriet skønner.«