Som psykolog i et behandlingstilbud til mennesker, der lider af computerspilsafhængighed, bliver jeg ofte kontaktet af forældre og skoler, som fortæller, at deres børn og unge er endt i et isolationsfængsel, som det føles umuligt at frisætte dem fra.

Isolationsfængslet hedder Fortnite og har ramt danske børn og unge som en epidemi.

Lykkehormoner i spil

Børn og unge opsluges af fascinerende spiluniverser i en grad, vi aldrig har set mage til tidligere. De mister interessen for deres offlineliv, isolerer sig foran en computerskærm og mister forbindelsen til deres venner og familie. Den fysiske verden bliver spist bid for bid.

Dette skyldes, at der sidder mange dygtige spildesignere, som i årevis har kæmpet for at få lige netop deres spil til at blive det mest populære og udbredte i verden. Denne konkurrence er Fortnite ubestridt vinder af.

Spildesignerne af Fortnite anvender viden fra neurobiologien til at sørge for, at der indgår mekanismer og det, man kalder ’virtuelle kroge’ i spillet, som aktiverer hjernens belønningssystem. Alt lige fra lydene til timingen og underlægningsmusikken, når man klarer en forhindring, er nøje udviklet og tilrettelagt.

Og med en aktivering af menneskets belønningssystem udskilles neurotransmitteren dopamin, menneskets eget lykkehormon. Det er der for så vidt ikke noget i vejen med. Vores belønningssystem aktiveres ved hver handling, der giver os en følelse af glæde. Det vil sige ved en krammer fra vores holdkammerater efter at have scoret i fodbold, eller når vi føler os i godt selskab, eller når vi er på fisketur med vores mor og far.

Problemet er, at ved computerspil som eksempelvis Fortnite sker der en hyppig aktivering af belønningssystemet og derfor en næsten konstant udskillelse af dopamin. Hjernen er smart indrettet og nedregulerer derfor sin følsomhed over for dopamin.

Dette forårsager to problematiske forhold. Det ene er, at den mængde dopamin, som udskilles ved at tage på fisketur med mor og far, ikke længere er tilstrækkeligt til at give os en følelse af glæde og samhørighed. Samtidig bliver den ene time, som din søn begyndte at spille Fortnite, heller ikke tilstrækkelig. Nu skal der spilles to, så tre, fire og til slut alle døgnets vågne timer.

Fortnite fører til angst

Børn, unge og voksne, der har ladet computerspil blive altoverskyggende, udviser ofte følgesymptomer på tristhed og angst.

Mange danske forskere argumenterer for, at computerspilsafhængighed – og derfor også Fortnite-afhængighed – er et symptom på depression og angst.

Det er vi i Dansk Behandling for Computerspil- og Onlineafhængighed, Dabeco, lodret uenige i, for det, vi ser, er, at Fortnite og andre spil risikerer at føre til angst og depression.

Angst og depression er nemlig symptomer på det liv, du lever. Lad os tage den store angstepidemi, der har ramt vores børn og unge i Danmark og forårsager et stadigt stigende problem med børn og unge, der har svært ved at komme i skole.

Her er Fortnite i høj grad katalysator for at føre børn og unge ind i angstens regime. Det skyldes, at des mere børn og unge graver sig ned i Fortnite, des mere bliver verden uden for ukendt. Og alle mennesker frygter det ukendte. Det starter med at være svært for barnet at tage til en klassefest, men ender med at være svært at træde uden for hjemmets fire vægge.

Computerspil æder på den måde land fra børn og unge og gør det sværere at bevæge sig ud i den virkelige verden, simpelthen fordi computerspillet gør den virkelige verden fremmed og angstprovokerende. Det er ikke fair, hverken over for de unge selv eller deres familier.

Tristheden og de depressive tanker opstår, fordi alle børn har brug for et liv med fysisk kontakt, kram, nærvær, venskaber, leg, fysisk aktivitet og sanselige stimuli. Computerspil frarøver desværre børn et sådant liv. I computerspil sidder du ofte fysisk alene uden krammere fra hverken forældre eller gode venner. Børn og unge udlever deres børne- og ungdomsliv i loop a 20-30 minutter, afhængigt af hvornår Fortnite-runden slutter, og gentager denne proces igen og igen og igen.

Når jeg spørger børnene, hvad de ville lave, hvis de ikke havde en computer, svarer de blandt andet:

»Jeg ville gerne ride noget mere!«

»Jeg ville gerne lege i haven med mine kammerater!«

»Jeg ville gerne synes, at det var sjovt at tage til en fødselsdagsfest igen!«

Børn og unge vil gerne generobre deres liv, men er faret vild i Fortnite og kan ikke fravriste sig de afhængighedsskabende mekanismer, de har indbygget.