Der skete noget bemærkelsesværdigt den 23. december. Da lykkedes det nemlig Information at trykke et fuldblodsracistisk indlæg, der på forunderlig vis samtidig slynger om sig med racismeanklager. Den adopterede Heidi Borg Jørgensen skriver således stolpe op og stolpe ned om at være ’brun,’ og om alt det, man som ’hvid’ aldrig kan forstå, såsom smerten ved at blive kaldt en ’risgnasker’.

Således stod der blandt andet dette: »Jeg tror ikke, Eva Agnete Selsing – lidt ligesom min danske hvide familie – nogensinde kan forstå den vrede, racisme kan antænde i mig. For de er aldrig blevet konfronteret med racisme og fordomme, når de har mødt verden. De har aldrig prøvet at blive nulstillet af en racistisk kommentar, hvor alt hvad de siger og gør, bliver kogt ned til, at de har den forkerte farve og derfor ingen eksistensberettigelse.«

Det er godt, det her. Bemærk, hvorledes ’racisme’, ’fordomme’, ’nulstillet af racistisk kommentar’, ’alt, hvad de siger og gør, bliver kogt ned til, at de har den forkerte farve’ – alt sammen udøves her af skribenten, mod mig. Hvorved den pinligt-tydeligt forkerte pointe gendriver sig selv. Det er lidt sjovt, men mest dumt.

Problemet med udelukkende at slutte fra hudfarve er jo, indledningsvis, at, øh, det er racistisk. Til dem, der interesserer sig for kendsgerninger: Jeg har oplevet nedsættende tale om såvel mit udenlandske pigenavn, mit køn, min hud- og hårfarve og min etnicitet. Og min ’hvide’ familie har prøvet det, der er værre. Jeg er andengenerationsindvandrer af polsk-jødisk herkomst. En gren af min slægt blev udslettet i Auschwitz på grund af deres race. Af mennesker, der (også) kun kunne tænke i race og hudfarve.

En anelse mere alvorligt

Og det har utvivlsomt været ubehageligt for Heidi Jørgensen at blive kaldt ’risgnasker’ som barn, men det har faktisk intet at gøre med min og andres kritik af islam som ideologisk tankesystem og de åbenlyse problemer hermed. Når jeg insisterende påpeger problemerne med den store tilvandring (som efterhånden deles af det meste af Socialdemokratiet), er det blandt andet, fordi den antisemitisme, der i humanismens navn er blevet lukket ind i Europa, ikke er væsensforskellig fra det jødehad, der myrdede en del af min familie. Og som allerede har fordrevet store dele af den jødiske befolkning fra Malmø. Ved du hvad, Heidi, det er faktisk en anelse mere alvorligt, end at du er blevet kaldt noget nedsættende.

Men på Information er man vældig bekymret over den gode tone, og der går ikke en uge uden en ny forfærdelse over højrefløjens sprogbrug. Eksempelvis chefredaktør Christian Jensen, der for et par måneder siden i Presselogen mente, at en universitetslektor i Berlingske havde skrevet et ’ubehageligt’ indlæg, som han fik det rigtig dårligt over. Christian Jensen udtrykte da, at det er afgørende, hvilket udtryk man som medie sender til omverdenen i sin debatsektion, for man siger nemlig også noget om sig selv.

Med det in mente er det interessant at fremhæve den følgende perle fra Heidi Jørgensens indlæg: »Det er i en sådan verden, at jeg ville anse Eva Agnete Selsing for at være et lille hvidt overklasseløg, der udgyder sin ligegyldige, blonde og blanke Barbie-filosofi i et af Danmarks største dagblade.«

Er der noget i denne sætning, der ikke udgøres af racebetonet had og fordomme? Skribenten lægger end ikke skjul på sit ønske om at reducere et andet menneske til sin hudfarve – og slutter endda derudfra, at vedkommende må lide af manglende intelligens.

Fri for moraliseren?

Var der bag hadtalen gemt et argument eller to – kunne man dechifrere en henvisning til kendsgerninger, eller blot en reference eller to til at underbygge anklagerne om ’racisme’ – så var det mindre uforståeligt. Men der er intet. Intet andet end racistisk had, vævet ind i stærkt generaliserende, kvindefjendske og nedsættende vendinger om mig som ’hvid’, ’blond’ og ’Barbie.’

Og det er så åbenbart dét, Information gerne vil sige om sig selv til omverdenen. Avisen skal jo også tjene penge, og kan det tænkes, at den gerne vil imødekomme sine læsere dernede, hvor de er?

Gennem længere tid har jeg kunnet konstatere et fuldtonet had mod såvel min person som andre fremtrædende debattører på højrefløjen blandt avisens læsere. Klinisk renset for argumenter, helt ubundet af kendsgerninger og indsigt i de massive problemer, vi står overfor.

Og ak, læserne skal tilgodeses, for der skal jo smør på brødet. Den gode nyhed er, at vi fremover kan blive fri for Informations moraliseren over den gode tone og bekymring over, hvad andre aviser tillader sig at trykke af racistisk og sexistisk opkast i deres debatspalter. Ikke også? Ellers ville hykleriet alligevel blive for tykt.