På Nørrebrohallens mur har nogen med rød graffiti skrevet ordet »vantro« og udstyret o’et med to øjne og en smilende mund.

Inde på den anden side af muren er der ikke mange smil, men virkelig mange ansigter.

Det er det sunniislamistiske parti Hizb ut-Tahrirs årlige stormøde i Skandinavien, ’Islam og kalifatet – redningen til en verden i liberalismens krise’, og hundreder er mødt op.

I det store lokale er der placeret lange rækker af stole, som alle er optaget, og en klump af mænd med overtøj vokser sig stadig større i nærheden af indgangen. De fleste har kortklippet hår og fuldskæg.

Læs også: Trods politisk ønske er Hizb ut-Tahrir vanskelig at opløse

Informations udsendte får også lov til at tage plads, selv om journalister fra Jyllands-Posten og Radio24syv er blevet nægtet adgang. Angiveligt er begrundelsen henholdsvis Muhammedtegningerne og »useriøs journalistik«, og det sidste refererer måske til Radio24syvs morgenflade, der i løbet af ugen har skrevet en festsang til Hizb ut-Tahrir på melodien »Åh Susanne«.

Ved den ene langside er der en scene, og fra midten af scenen skærer en to meter høj midlertidig væg sig gennem lokalet og opdeler det i mænd til højre og kvinder til venstre. Det er ikke meningen, at man skal se eller tænke på det modsatte køn herinde; man skal lytte.

Alligevel bliver køn og ligestilling et af dagens centrale emner.

Eftermiddagens første taler er den kontroversielle Taimullah Abu Laban, som tidligere har opfordret til drab på jøder. I dagens oplæg om »demokratiets bygningsfejl« er hans tone mere diplomatisk. Han taler om, at det ikke giver mening at stemme ved folkeafstemninger, og han har masser af kilder. Lystigt citerer han fra ph.d. Sigge Winther Nielsen såvel som forskerne bag bogen Magteliten, der udkom tidligere i år. Politikerne lytter ikke til »hr. og fru Olsen«, siger han, men til teknokrater, erhvervslivet og den økonomiske elite.

»Det parlamentariske spil i Folketinget er relativt underordnet. De vigtigste beslutninger om økonomi træffes i vidt omfang uden for Christiansborgs tykke mure.«

Han taler om Goldman Sachs og refererer til den digitale underskriftsindsamling imod salget af DONG, som 130.000 danskere deltog i, men som politikerne ignorerede. Det er ifølge Taimullah Abu Laban et kongseksempel på, at demokratiet er i stykker.

»Hvilke alternativer har vestlige borgere? Vi har brug for et system, hvor alle har ret til statsborgerskab. Hvor man ikke ser på etnicitet, hudfarve og religion. Et system, hvor der er retssikkerhed. Et system, der ikke er blevet skabt i 1700-tallet, men som er defineret af dem, der skabte mennesket. Der er et alternativ: kalifatet.«

Familien som kampplads

Senere går Umm Ubaydah på scenen. Hun er også medlem af partiet og holder et oplæg om, hvordan de sociale strukturer i vores samfund systematisk er i gang med at blive nedbrudt:

»Vesten står midt i et socialt sammenbrud,« siger hun. »Det er en konsekvens af kapitalismen, hvis eneste hensyn er den økonomiske interesse. Hele den politiske tænkning centrerer sig om økonomisk udvikling, og derfor er det uundgåeligt, at sociale strukturer og relationer bryder sammen.«

Læs også: Hizb ut-Tahrir: Danmark er selv årsag til terrorangreb

Alle, der ikke bidrager til den økonomiske vækst, udsættes for institutionalisering, siger hun. På den måde bliver varetagelsen af familiens behov sekundær, mens arbejdsmarkedets behov for kvinder bliver promoveret som ideen om f rihed.

»Det er lykkedes at bilde kvinden ind, at økonomisk uafhængighed er den eneste garanti for beskyttelsen af rettigheder – og at det er den eneste måde, kvinden realiserer sig selv på, og at hun dermed ikke har brug for en mand. Hun er blevet berøvet selve det, der kendetegner hende som kvinde. Det, som adskiller hende fra manden, nemlig moderskabet,« siger hun.

Før hendes oplæg kørte der på lærredet en videosekvens, som med stock photos af muslimske familier og avisudklip om kernefamiliens opløsning gjorde opmærksom på, hvor vigtig familien er.

Hvilken større forbrydelse kan begås mod kvinden end at berøve hende moderskabet, spørger Umm Ubaydah retorisk og tilføjer, at det er en forbrydelse, der har konsekvenser for ikke alene kvinderne, men hele samfundet.

»Familien er blevet omdannet til en kampplads, hvor manden og kvinden hver især kæmper for deres egne interesser. Hvis tur er det til at stå op, hvem henter børnene? Midt i den konflikt er der alene fokus på selvrealisering.«

Hun taler om, hvordan husmorrollen i Danmark har været lig med ingen indflydelse, men pointerer, at danskernes historie ikke er muslimernes.

I islam beskyttes kvindens rettigheder ikke af hendes økonomiske uafhængighed, men af Allahs love og regler, siger hun og afslutter:

»Mine kære søstre: Husk, at I er beærede med rollen som mor og hustru. Lad aldrig nogen tage dette fra jer. Pas på deres lumske kampagner for feminisme og ligestilling. Husk på jeres position.«

Kalifatet redder kvinder

I løbet af ugen blev der på Facebook inviteret til demonstration imod »Hizb ut-Tahrirs had«, som skulle foregå på Den Røde Plads foran hallen samtidig med mødet. Da Informations udsendte ankom til Nørrebro, stod der et par håndfulde mennesker med røde bannere klippet ud som hjerter.

Demonstrationen er arrangeret af debattørerne Rasmus Brygger og Mette Papst, og efter Umm Ubaydahs oplæg inde i hallen får Mette Papst ordet og spørger ind til kønsrollerne:

»Hvorfor må man ikke indrette sig, som man selv har lyst til i sin familie,« spørger hun.

»Allah er den eneste, der er i stand til at organisere menneskets forhold på en upartisk måde,« svarer Umm Ubaydah og fortsætter:

»Kvindens primære rolle er at være mor og kone, men det er ikke det samme, som at hun ikke kan vælge arbejde eller uddannelse. Det kan hun gøre, hvis hun ønsker det. Det, jeg kritiserer, er, at man i Vesten har givet kvinden forsørgerbyrden, og det har frarøvet hende moderskabet. Du kan ikke komme uden om den fysiske faktor: Kvinden bliver gravid, føder børn og ammer. Når kvinder både tvinges til at have forsørgerbyrden på sine skuldre, og samtidig skal være mor, så ser vi, at kvinder går ned med stress, fordi de ikke kan få tingene til at gå op.«

Senere tager en muslimsk kvinde ordet og siger, at mange kvinder – om man vil det eller ej – er alene. Hun vil vide, hvordan man kan forene det nødvendige arbejdsliv med moderrollen.

»Hvis ikke kvinderne i det her samfund går ud og tager et arbejde, specielt de enlige kvinder, så bliver de efterladt til fattigdom,« svarer Umm Ubaydah.

»Derfor bør det her motivere os kvinder til at arbejde for etableringen af kalifatet. For kalifatet er det system, der vil sikre, at forsørgerbyrden bliver fjernet fra os permanent.«