Der er ikke meget sjov ved at være skurk. Eller medløber for den sags skyld. Måske derfor var der stor jubel, da det tidligere på året kom frem, at Danmark efter 70 år for første gang er inviteret med til markeringen af D-dag i Frankrig. Dannebrog vil vaje side om side med de allieredes flag, når Dronning Margrethe og forsvarsminister Nicolai Wammen (S) sammen med prominente figurer som USA’s præsident Barack Obama, Frankrigs Francois Hollande og den britiske dronning i dag mindes invasionen af Normandiet i 1944.

D-dag i Frankrig: Dronningen hylder danske veteraner

I dansk presse har invitationen givet overskrifter som »Danmark omsider anerkendt som allieret«, ligesom man har kunnet læse, at »vi kan lægge mere afstand til billedet af et lidt for tyskervenligt land«.

I en pressemeddelelse erklærer også den radikale kulturminister Marianne Jelved sig »stolt over, at Dannebrog fremover vil vaje side om side med de øvrige allieredes flag på Normandiets kyst«.

Hun har samtidig besluttet at donere penge til en udstilling på et fransk museum for at formidle »Danmarks bidrag i de allieredes kamp« til et »stort internationalt publikum«.

Der er bare et problem. Det er endog meget svært at argumentere for, at Danmark var en del af de allierede under anden verdenskrig, forklarer historiker Jakob Sørensen.

»Efter min opfattelse giver det ingen mening. Danmark var neutralt indtil 9. april, derefter besat og kan derfor i sagens natur ikke have været en del af en alliance mod Nazityskland. Så jeg forstår ikke rigtig, hvad der menes med det,« siger han.

Gratis omgang

Historikeren Niels Wium Olesen, der er lektor ved Aarhus Universitet og ekspert i dansk og europæisk historie under Anden Verdenskrig, ser primært reaktionen i den danske offentlighed som udtryk for en politisering af fortiden.

»Det er helt, helt åbenlyst politik, der er på spil. Selve ideen om, at man kan anerkende noget med 69 års forsinkelse er et meningsløst slag i luften. Og hvis man gør det, så tjener det naturligvis politisk-diplomatiske formål. Man kan ikke ændre historien med tilbagevirkende kraft,« siger han.

»Den politiske interesse er almindelig vesteuropæisk eller transatlantisk integration. Det er en helt gratis omgang at invitere Danmark med, og det må først og fremmest ses som et politisk træk, der viser, at vi er gode venner i vores del af verden. Og vi kan alle have brug for venskab,« siger Niels Wium Olesen.

Han ser en stigende tendens siden årtusindskiftet til, at historien bruges politisk. Blandt andet nævner han, hvordan daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) i 2003 rettede et hårdt angreb mod den danske samarbejdspolitik under besættelsen og »brugte den til at retfærdiggøre krigen i Irak«, som Wium Olesen formulerer det.

Forsvarsminister Nicolai Wammen (S) benytter da også dagens mindehøjtidelighed til at fremhæve Danmarks aktivistiske udenrigspolitik. Til ministeriets hjemmeside udtaler han, at dagen »minder os om, at friheden, som det danske samfund bygger på, ikke er gratis. Tilliden til, at vi fortsat kæmper og sætter livet på spil for hinanden, er en af årsagerne til det gode forhold til vores nærmeste allierede, herunder ikke mindst Storbritannien, USA og Frankrig«.

Krigssejlere

Når Danmark er repræsenteret ved mindehøjtideligheden, skyldes det de danske krigssejleres indsats under krigen. Da Danmark blev besat 9. april 1940, befandt en stor del af den danske handelsflåde sig i udenlandske farvande eller havne. En stor del af dem – Forsvarsministeriet bruger tallet 6.000 – valgte at gå i allieret tjeneste. Ikke som soldater, men som sømænd, der sejlede forsyninger, tropper og våben.

Det var et farligt arbejde, for farvandene kunne være minerede, eller man kunne blive skudt i sænk af en tysk ubåd. Ifølge Forsvarsministeriet døde omkring 1.000 af de danske krigssejlere under krigen, mens Jakob Sørensen, der har skrevet en række bøger om danskere i allieret tjeneste, anslår tallet til at være omkring 1.850.

Det anslås, at omkring 800 danske krigssejlere deltog i forbindelse med invasionen af Normandiet.

LEDER: Danmark og D-dagen

Foreningen af danske krigssejlere har længe kæmpet for at få deres indsats anerkendt. De føler sig overset i forhold til den hjemlige modstandsbevægelse. Måske fordi krigssejlerne først vendte hjem et stykke tid efter befrielsen og derfor ikke blev direkte associeret med den.

Jakob Sørensen under gerne krigssejlerne – hvoraf nogle få stadig lever – en anerkendelse af deres rolle, som han mener har været »underbelyst«. Men at tale om Danmark som allieret er svært at finde belæg for, mener han.

En misforståelse

At den danske deltagelse i dagens arrangement i Normandiet skulle være udtryk for en officiel anerkendelse af Danmark som allieret, er da tilsyneladende også en misforståelse. Forsvarsministeriet oplyser til Information, at Frankrig officielt har anerkendt krigssejlernes indsats. Men ingen steder står der noget om staten Danmark. Når det danske flag i dag hænger side om side med de allieredes, skyldes det, at danske krigssejlere efter samarbejdspolitikkens ophør i 1943 begyndte at sejle under dansk flag.

Niels Wium Olesen mener, misforståelsen i den danske offentlighed kan skyldes, at det er »en rar misforståelse«.

»Danmarks rolle under krigen er en meget kontroversiel historie. Og der er visse elementer, man gerne fremhæver, mens der er andre, man gerne nedtoner. I sidste ende er det jo bare super fedt at være på de sejrendes side,« siger han.

Forsvarsministeriets forklaring står i kontrast til den afvisning, krigssejlernes forening fik, da de i 2004 bad Statsministeriet om hjælp i deres kamp for anerkendelse. Ifølge Politiken fik foreningen den begrundelse, at »Danmark havde ikke deltaget som en helhed og kunne derfor ikke blive repræsenteret som land« ved D-dag-højtideligheden.

Information har bedt kulturminister Marianne Jelved forklare, hvorfor hun omtaler Danmark som tilhørende gruppen ’de allierede’. I et skriftligt svar skriver hun:

»Jeg er glad for, at historien om disse danske krigsejlere bliver dokumenteret, og at Dannebrog i denne anledning bliver hejst ved museet.«