Jak jistě víte, v současnosti je ve Sněmovně novela zákona o Vojenském zpravodajství, jež má svěřit obranu (ano, to je rozhodně něco jiného než ochrana) českého kybernetického prostoru Vojenskému zpravodajství (VOZ). Pokud mi dovolíte velké zjednodušení, tak zákon v podstatě říká, že VOZ bude instalovat do sítí operátorů prostředky kybernetické obrany, což jsou technické prostředky vedoucí k předcházení, zastavení nebo odvrácení kybernetického útoku ohrožujícího zajišťování obrany České republiky. Operátoři mají povinnost o připojení prostředků kybernetické obrany pomlčet.

Není divu, že takto vágně formulovaný zákon vzbudil vlnu nevole. Asi nejviditelnějším protestem je prohlášení tří významných asociací – CZ.NIC, ICT Unie a NIX.CZ. Samozřejmě, argumentů proti této novele lze nalézt mnohem více. V tom ovšem přišla zpráva jako hrom, a to, že někdo hacknul mailový server Ministerstva zahraničních věcí ČR, a rázem jsou předkladatelé zákona „na koni“. Je teď přeci evidentní, že Česká republika potřebuje kybernetickou obranu a že stát se o to postará nejlépe. Na toto téma jsem si přečetl i zajímavý rozhovor na Aktualne.cz. Ale je tento bezpečnostní incident skutečně argumentem pro přijetí této novely? Já myslím, že je tomu právě naopak!

Ve zmiňovaném rozhovoru ministr (všeobecné) obrany uvádí, že pokud by byl přijat zákon, vojenští zpravodajci by zasahovali. Zní to, jako jasný argument pro urychlené přijetí zákona. Ale já si neustále kladu otázku: „Kdo jim v tom bránil?“. A teď mi prosím promiňte, že budu v následujících řádcích vnímat státní správu jako jeden celek. Nicméně, stát přeci v žádném případě neměl zakázáno starat se o svou vlastní kybernetickou bezpečnost (či obranu, chcete-li). Pokud chce stát dávat zařízení kybernetické obrany do sítí soukromých operátorů, proč je už neinstaloval do svých, státních sítí, aby ukázal, jak prospěšná zařízení to jsou? Proč se stát či konkrétně VOZ nechlubí množstvím odražených útoků v sítích státních úřadů, aby ukázal, že tímto jednoznačně prospěje i soukromé sféře? Není to spíše naopak? Žádný významný soukromý poskytovatel e-mailů neměl v poslední době takto závažný incident. Proč si tedy někdo myslí, že nás stát ochrání a že by měl instalovat prostředky kybernetické obrany v sítích soukromých operátorů? Proč nezačne u sebe? Například může začít na MZV a dalších ministerstvech.

Mimochodem je velmi zajímavé sledovat, jak se mění argumentace předkladatelů k zákonu v reakci na ono prohlášení asociací. Například i ve zmíněném rozhovoru se hovoří o tom, že zmíněná zařízení kybernetické obrany budou pouze pasivní a jejich vyřazením z provozu tedy nemůže dojít k závažnějším provozním problémům. Ale to je v přímém kontrastu s definicí obsaženou v navrhované novele. Tato definice mluví jasně o technických prostředcích vedoucích k předcházení, zastavení nebo odvrácení kybernetického útoku. Pokud mají být zařízení pouze pro odposlech, proč se v návrhu zákona mluví o zastavení a odvrácení?

Rozhodně podporuji snahu státu o zvýšení kybernetické bezpečnosti svých systémů. Ale nemyslím si, že správným prostředkem je odposlech všech, i se státními systémy nesouvisejících sítí. Pevně věřím, že vše zlé je pro něco dobré. Doufám, že tento podivný návrh zákona nastartuje seriózní debatu o tom, jak zvýšit kybernetickou bezpečnost země a stát upustí od podivných Orwellovských nápadů a začne se vážně zabývat tím, jak zvýšit zabezpečení svých IT systémů.

Text původně vyšel na blogu CZ.NIC.