Hvaliti ministra poduzetništva u zemlji čiji BDP pada 11 kvartala zaredom možda se čini kao pomalo surealan čin, no nakon ovotjednih najava mjera koje je iznio ministar poduzetništva i obrta Gordan Maras zaslužio je da mu se oda priznanje. Naime, na istoj sjednici Vlade gdje je predstavljen dugoočekivani i bučno najavljivani model poreznog rasterećenja srednjeg sloja, najavljena je i jedna druga – suštinski možda i bitnija mjera.

Radi se o promjeni u sustavu naplate PDV-a, gdje će svim domaćim poduzetnicima i obrtnicima koji ostvaruju godišnje prihode do 3 milijuna kuna biti dopušteno PDV plaćati nakon što su izdani račun naplatili. Svi osim obrtnika – i to samo do razine prihoda od 2 milijuna kuna – dosad su bili prisiljeni plaćati PDV u trenutku kad izdaju račun, neovisno o tome hoće li ga i kad naplatiti. Ta rigidna porezna disciplina bila je jedan od ključnih razloga koji su tijekom posljednjih šest godina recesije u propast pogurali desetke tisuća malih i srednjih poduzetnika, prvo onemogućenih da legalno naplate proizvode i usluge koje su nekome prodali, a onda još iscijeđenih naplatom 25 posto poreza na novac koji nikad nisu primili. Dapače, da bi nakarada bila potpuna, uvođenjem instituta predstečajnih nagodbi mali poduzetnici – u načelu mali vjerovnici velikih dužnika čija je sanacija i provođena kroz predstečaj – dovedeni su u situaciju mandatornog otpisa do 70 posto tih istih potraživanja na koja su već platili PDV. Stoga bi na simboličkoj razini promjene u sustavu naplate PDV-a mogle biti i prvi znak promjene dosadašnje katastrofalno neodgovorne ekonomske paradigme nacionalne ekonomske politike, gdje je jedina briga državnih vlasti bila kako po feudalnom načelu “caru carevo” ubrati sve što joj pripada, a sav teret nelikvidnosti – suštinske posljedice nefunkcioniranja državnih politika i sustava – prepustiti realnom sektoru.

Uostalom, ovakvu promjenu modela naplate poreza tek prije nekoliko mjeseci kao jedan od svojih prijedloga naveo je i HDZ pa bi to valjda trebala biti garancija da bi ova mjera trebala ubuduće biti na snazi, neovisno o tome tko bude na vlasti. Dapače, tijekom proteklih desetak godina gotovo da nije bilo poduzetnika, obrtnika ili nekog od njihovih interesnih udruženja koji nisu zazivali izmjenu tog modela, ali ni političke opcije koja tako nešto nije obećala provesti. Pa ipak prvi koji je to, zasad u ograničenoj formi, uspio napraviti jest Maras.

Zašto? Evidentno je da su glavni protivnici promjene u sustavu naplate PDV-a bili ministri financija. Ljudima zaduženim za stabilno funkcioniranje državnih financija ideja reformi koje bi smanjile naplatu najizdašnijeg i najredovitijeg prihoda riznice – a to je PDV – sasvim očekivano baš i nisu bile prihvatljive. I sam Maras, kao i njegovi prethodnici, ovu mjeru najavio je neposredno nakon što je stupio na dužnost, no vrlo je upitno bi li imao političke snage provesti je da je u Ministarstvu financija ostao sjediti Slavko Linić.

Linićevim odlaskom i dolaskom Borisa Lalovca ti odnosi moći suštinski su se promijenili, a osim što evidentno ima drukčiju agendu od svog nekadašnjeg šefa, Lalovac i nema političku težinu koja bi mu omogućila da blokira sve inicijative ministara s kojima se ne slaže. U takvim okolnostima stvoreni su uvjeti za donošenje ove mjere koja bi trebala izravno rasteretiti poslovanje otprilike 70 tisuća malih poduzetnika.

Zanimljiv je zaplet sudbine činjenica da je jedan od glavnih dugogodišnjih zahtjeva hrvatskih poduzetnika ispunio ministar koji je na poziciju došao popraćen kritikama da nema nikakvog poduzetničkog iskustva, a gotovo ni ikakvog ozbiljnijeg radnog iskustva u realnom sektoru uopće. Ipak, usprkos tim deficitima, uspije li do kraja mandata podići prihodovni cenzus za novi model naplate PDV-a, odnosno još povećati broj poduzetnika koji su njime obuhvaćeni te uvesti reda u rokove plaćanja – osnovno oružje iživljavanja velikih poslovnih sustava nad malima – Maras bi mogao ostati upamćen kao jedan od rijetkih Kukuriku ministara koji su za vrijeme svog mandata proveli neku od tih već famoznih – “strukturnih reformi”.