Ni pad Sanadera, ni HDZ-a neće naciji donijeti katarzično olakšanje. Ostaje jedino nada da će se filmska zbivanja u posljednje dvije godine u ovoj zemlji jednom u budućnosti moći s pravom nazivati – početkom

Samo dva puta u svojoj premijerskoj karijeri Ivo Sanader makar na tren nije izgledao posve poput Ive Sanadera – autoritarnog vođe Vlade kojeg je slijedila široka saborska koalicija i vjerna Hrvatska demokratska zajednica. U listopadu 2008. godine, kad su bombom ubijeni medijski djelatnici Ivo Pukanić i Niko Franjić i nešto kasnije, čuvenog 1. srpnja 2009. godine, kad je, ne ponudivši nikakvo objašnjenje, »završio svoju dionicu«.

Ovog tjedna, u sudnici Županijskog suda u Zagrebu, nije bilo ni trunke nesigurnosti. Doktor Ivo se suvereno, sanaderovski, obračunavao s optužnicom za mito u slučaju Hypo banke, iako je u pritvoru već skoro punih godinu dana. Zvučao je isto kao kad je na sjednicama Vlade kinjio ministre, ili javnosti objašnjavao, kako, recimo, borba protiv korupcije nema alternativu. Samouvjereno, poput čovjeka koji zna da ima potpunu kontrolu. Sad je jasno nema, ali gard, on je još tu.

I baš taj stav, prepotentnog bivšeg gospodara Svega, bio je vjerojatno posljednji sastojak koji je nedostajao da se upotpuni katarzična slika zemlje koja raščišćava s grijesima prošlosti i kreće u doista novo doba. Bivši Master je pred sudom, u prvom u nizu sučeljavanja protiv Republike Hrvatske i scenaristički je baš dobro da se batrga, jer će osveta pravednika time biti još upečatljivija, a korak u svjetliju budućnost još čvršći.



Srušene vrijednosti

Ali, iako se naoko cijela priča i dalje odvija baš u tom smjeru, negdje iznutra, stvari kao da su se odšarafile i motor vrti u prazno. Jer, priznajte, barem sebi, nije li vam makar na tren, Sanader kojeg niste mogli smisliti dok je bio na vlasti, u sudnici zagrebačkog suda izazvao malo drugačiju emociju? Ili, nije li vam cijela ta priča o tome da je konačno dolijao gospodar korupcije, uz olakšanje sve ovo vrijeme izazivala i – mučninu? Koji je to vrag s ovom zemljom da je ni sudski proces čovjeku koji je sasvim sigurno najodgovorniji za stanje u kojem se ona danas nalazi ne može natjerati na uzdah olakšanja?!

Problem je vjerojatno u tome što je Hrvatska danas zemlja u kojoj je sve porušeno. Hrvatska danas je zemlja koja je pretrpjela veća razaranja nego u vrijeme Domovinskog rata. U Hrvatskoj danas srušene su sve bitne društvene vrijednosti, pa je na osmijeh i optimizam teško može natjerati i skori ulazak u Europsku Uniju (koja se isto, eto baš kad bi joj se Hrvatska trebala pridružiti, bori za goli opstanak). U Hrvatskoj danas, dakle, zemlji staroj 20 godina, niti jedna državna institucija, niti služba, ne funkcioniraju ni izbliza onako kako bi trebali, a lopovluk i mito su jedina društveno održiva pravila ponašanja. Hrvati danas ne vjeruju ni svojim političarima, ni liječnicima, ni sudovima, ni medijima. Ivo Sanader? On je samo detalj.

A kompletna slika, koju je, doduše, doktor Ivo marno uokvirivao dok je bio za kormilom; ona je sasvim neizmjenjena. Idemo redom: Sanaderu sudi i s njim se u sudnici prepucava Ivan Turudić, čovjek kojeg je bivši premijer favorizirao u svoje vrijeme kao idealnog predsjednika istog ovog suda u kojem mu Turudić danas mjeri krivnju. Štoviše, bivša ministrica pravosuđa Vesna Škare Ožbolt i danas tvrdi da ju je Sanader naprasno smijenio jer je odbila provesti taj nalog.

Pravosuđe koje kani odvagnuti Sanaderovu krivnju i osloboditi zemlju teškog bremena prošlosti, teško ulijeva povjerenje svojim dosadašnjim radom: naime, Berislav Rončević je (nepravomoćno) osuđen iako nitko nije ustanovio gdje je završio novac od kamiona, Polančeca se goni za političke odluke koje je donosila Vlada, a ni optužnice kontra Sanadera nisu bez krateroidnih pukotina (ratno profiterstvo?!).

Nadalje, isti oni mediji koji su od Sanadera radili ikonu europske Hrvatske danas se natječu u tome tko će ga sad više uvaljati u blato, pazeći pritom da se ne zamjere budućim gospodarima zemlje. I oglašivačima, jasno. S tim da su u međuvremenu zaključili kako se novine mogu raditi i praktički bez novinara pa listanje dnevnog tiska danas, za razliku od prvih dana vlasti Ive Sanadera, djeluje uglavnom kao šetnja kroz interni bilten Državnog odvjetništva, dnevni pregled PR priopćenja i mahnite prepisivačine (uglavnom gluposti) iz stranih medija.



Hrvatski Eliot Ness

No, zato se marno gradi drugi kult ličnosti, onaj hrvatskog Eliota Nessa, lukavog Splićanina (opet!) na čelu Državnog odvjetništva, Mladena Bajića. Njegove trupe, nema što, rade udarnički u posljednje dvije godine i mnogi gnojni čvorovi korupcije su opasno načeti. Ali, Bajić je glavni državni odvjetnik već devet (9) godina! Dakle, bio je svjedok, iz prvog reda, cijelog uspona i pada Sanaderovog imperija. Svjedok koji je šutio i pazio da prerano ne zakukurikne. Može li taj čovjek biti detonatorom hrvatske katarze?

Ili Jadranka Kosor? Može li ona biti heorinom hrvatske borbe protiv korupcije?! Za razliku od Bajića, ona ne samo da je sjedila u prvom redu, ona je cijelo vrijeme bila na pozornici. No, dobro, Kosor, Kalmeta i cijela ekipa iz dvadesetoosumnjičene pravne osobe iz slučaja Fimi medije već su stvar prošlosti. Oni su definitivno na odlasku i teško da će se skoro vratiti. Još 29 dana pa će se moći u potpunosti posvetiti pravnoj borbi za dokazivanje vlastite i nevinosti HDZ-a. Sjediti u oporbenoj klupi, naime, nije prezahtjevan posao.

No, ni taj novi treći siječanj, odnosno, četvrti prosinac, neće naciji donijeti katarzično olakšanje. Da, odlazak cijele strukture vlasti koju je stvorio i selektirao upravo glavni junak sa Županijskog suda početkom studenog 2011. godine, sigurno će makar na nekoliko dana imati kratkotrajni efekt Bronhija. No, bombon nije dovoljan da se izliječi zapaljenje pluća. Nova vlast bi trebala tako temeljito izmijeniti hrvatsko društvo da je već sad jasno da to ni uz najpovoljniji vjetar (a nisu isključene, zapravo, ni gadne bure nove svjetske krize) neće uspjeti napraviti u četiri godine. A točno previdjeti situaciju 2015. godine jednako je izgledno kao što je netko 2007. godine mogao predvidjeti ovotjedni Sanaderov suveren stav u sudnici na Zrinjevcu…

Daleko je, dakle, katarza, Hrvatska. Ni pad Sanadera, ni HDZ-a neće biti dovoljni. Ostaje jedino nada da će se filmska zbivanja u posljednje dvije godine u ovoj zemlji jednom u budućnosti moći s pravom nazivati – početkom.