Analitički tim znanstvenika Jutarnjeg lista – dr. Mile Šikić sa zagrebačkog Fakulteta elektronike i računarstva, mr. Vuk Vuković sa Zagrebačke škole ekonomije i menadžmenta te dr. Dejan Vinković sa splitskog Prirodoslovno-matematičkog fakulteta i čakovečkog Instituta za sinergiju znanosti i društva – uoči predstojećih parlamentarnih izbora detaljno će analizirati biračke preferencije hrvatskih građana i faktore koji na njih utječu, poput obrazovanja, zaposlenosti, plaće, sudjelovanja u Domovinskom ratu, veličine mjesta u kojem žive i niza drugih. Temeljem podataka s prethodnih izbora utvrdit će trendove i pravilnosti u njihovu ponašanju te, na osnovi tako dobivenih zaključaka, predvidjeti vjerojatnost pojedinih ishoda izbora 8. studenoga. Ta relativno mlada znanstvena metoda u svijetu je, osobito u SAD-u, vrlo ugledna i smatra se jednom od najpouzdanijih jer se temelji na utvrđenim trendovima. U Hrvatskoj će biti prezentirana prvi put. Ne radi se o uobičajenim anketama koje ispituju javno mnijenje i baziraju se na samoiskazu ispitanika, nego o znanstvenoj metodi kojom se obrađuje velik broj dostupnih podataka koji se kombiniraju s postojećim anketama te se na taj način prognozira vjerojatnost određenih izbornih rezultata. Prije same prognoze, Jutarnji list objavit će niz analiza u kojima će se znanstvenici baviti općeprihvaćenim izbornim mitovima te će ih dokazima pokušati razbiti ili potvrditi. U današnjem Magazinu objavljujemo prvu od njih, koja se bavi izlaznošću birača na izbore i općeprihvaćenim mitom da veća izlaznost odgovara SDP-u, a umanjuje uspjeh HDZ-a.

Piše: Vuk Vuković

Na hrvatskoj političkoj sceni prevladava mišljenje o povezanosti između izlaznosti glasača i izbornih rezultata s pretpostavkom da veća izlaznost pogoduje lijevim političkim opcijama, odnosno lijevoj koaliciji na čelu sa SDP-om, a da manja izlaznost pogoduje desnim opcijama, primarno HDZ-u. Često analitičari ističu stav bez valjanih dokaza da ljevica pobjeđuje ako više glasača izađe na izbore, te na temelju izlaznosti projiciraju rezultate.

Primjerice, nakon izbora za EU parlament održanih 2014. godine koje je karakterizirala izuzetno niska izlaznost, komentari političara i politologa implicirali su snažan međuodnos između izlaznosti i broja glasova, naročito prema ljevici. Tako je SDP-ov EU zastupnik Tonino Picula u intervjuu nakon izbora izjavio: „Treba se kritički osvrnuti na ankete koje su govorile da niska izlaznost pogoduje SDP-u. Sad je jasno da ne pogoduje.“, dok je sociolog Dražen Lalić istaknuo da „niska izlaznost pogoduje velikim strankama koje imaju mnogo članova i koje su dobro organizirane, a posebno HDZ-u koji je u oporbi i nije u tolikoj mjeri snosio posljedice krize kao SDP“. Na sličan način ususret prvim izborima za EU parlament održanima 2013., analitičar Davor Gjenero ističe: „kada je u pitanju odaziv birača, nizak izlazak birača mogao bi biti štetan za njih (SDP op.a.), jer niski odaziv uglavnom ide na štetu lijevih stranka.“ Prije prvog kruga predsjedničkih izbora 2014. također smo mogli u Slobodnoj Dalmaciji pročitati naslov kako „Veći izlazak birača znači i više glasova Josipoviću“, gdje je tekstu decidirano rečeno kako je „mali odaziv do sada je uvijek išao u prilog HDZ-u.“ te da „ako na izbore iziđe manje od polovine birača, Kolinda Grabar-Kitarović mogla bi ostvariti bolji rezultat nego što to bilježe recentna istraživanja“. Za Sinčića se predviđalo da će mu koristiti izlazak u prvom krugu veći od 60%.

Prva analiza u seriji razbijanja mitova hrvatske politike baviti će se upravo fenomenom kome pogoduje veća izlaznost glasača na parlamentarnim izborima. Analiza će se usredotočiti na dvije najveće stranke, HDZ i SDP, dok za treće opcije slijedi zasebna analiza.

Za utvrđivanje međuovisnosti između izlaznosti i glasova za navedene stranke, analizirani su za početak izlaznost i rezultati izbora po općinama u Republici Hrvatskoj za posljednja dva parlamentarna izbora 2007. i 2011., kada je izlaznost bila otprilike jednaka, 2,3 milijuna birača (nešto manja u 2011., za 50 tisuća glasova), a konačni pobjednik drukčiji. Grafovi prikazuju odnos izlaznosti (u %) i dobivenih glasova (u %) po općinama za obje izborne godine, i za obje stranke. Kada bi postojao trend kojim bi se mogla naslutiti povezanost između izlaznosti i broja glasova koju određena politička opcija može dobiti, grupiranje točaka na grafu bilo bi izduženo u jednom smjeru, ukazujući na jasnu povezanost ove dvije kategorije.

Graf 1: Odnos izlaznosti i glasova za HDZ (plave točke) i SDP (crvene točke) (%) po općinama i gradovima za 2007. godinu

Ništa ne ukazuje da veća izlaznost pogoduje ni plavoj (HDZ) ni crvenoj (SDP) opciji

Na horizontalnoj osi je izlaznost, a na vertikalnoj broj glasova. Kad bi postojala povezanost izlaznosti i glasova točke bi se grupirale u jednom smjeru: ako bi im veća izlaznost više odgovarala crvene i plave točke bi se uz veću izlaznost grupirale prema većem broju glasova, a to se ne događa.

Graf 2: Odnos izlaznosti i glasova za HDZ (plave točke) i SDP (crvene točke) (%) po općinama i gradovima za 2011. godinu.

Ni četiri godine poslije izlaznost nije išla u prilog nijednoj opciji

HDZ (plave točke) i SDP (crvene točke) u postocima po općinama. Na horizontali je izlaznost, a na vertikali je broj glasova.

Grafovi ne pokazuju postojanje korelacije ili međuovisnosti između izlaznosti i broja glasova niti za jednu stranku na nacionalnoj odnosno makro razini. Postotak izlaznosti na parlamentarnim izborima ne pogoduje niti HDZ-u niti SDP-u. Slično se može zaključiti iz svih ostalih parlamentarnih ali i EU izbora – ne postoji veza između izlaznosti i broja ostvarenih glasova.

Kada bi postojala, odnosno kada bi postojeće predrasude bile točne, onda bi plave i crvene točkice bile razdvojenije i grupirale bi se tako da bi plave točkice naginjale dolje desno (veća izlaznost manje glasova za HDZ), a crvene gore desno (veća izlaznost, više glasova za SDP). No to nije slučaj.

Slično se može uočiti na rezultatima za izbore za EU parlament 2013. na grafu 3. Izlaznost je bila manja usporedno sa gornjim grafovima (prosjek 2007. i 2011. je oko 60%, dok je za EU izbore oko 25%), no ona i dalje ne određuje smjer kretanja glasova niti za SDP niti za HDZ. Pristranost analitičara u ocjeni da je na tim izborima mala izlaznost koristila HDZ-u naprosto nije točna.

Graf 3. Odnos izlaznosti i glasova za HDZ (plave točke) i SDP (crvene točke) (%) po općinama i gradovima na izborima za EU parlament 2013. godine.

Ni vrlo slaba izlaznost na izborima za EU parlament (u odnosu na izlaznost na parlamentarnim izborima), nije favorizirala nijednu stranku

Na izbore za EU parlament izlaznost je bila 25 posto (za parlamentarne izbore oko 60 posto), ali slika ne pokazuje da je to pogodovalo ni HDZ-u (plave točke) ni SDP-u (crvene)

Mit o većoj izlaznosti koja pogoduje SDP-u vrlo je vjerojatno nastao nakon izbora 2000. godine kada je natprosječna izlaznost na tim parlamentarnim izborima od čak 2,9 milijuna birača (nikada prije ni poslije nije bila toliko visoka, osim na referendumu za Hrvatsku državnost kada je izašlo nešto više od 3milijuna birača) uvjetovala ideju da je koalicija SDP i HSLS pobijedila jer im je u prilog išla veća izlaznost. Gledajući raspodjelu izlaznosti po općinama na grafu 4 ni u tom slučaju ne možemo zaključiti o postojanju trenda. Za izbornu pobjedu SDP-a i HSLS-a presudni su ipak bili neki drugi faktori, a ne izlaznost.

Graf 4: Odnos izlaznosti i glasova za HDZ (plave točke) i SDP (crvene točke) (%) po općinama i gradovima za 2000. godinu.

Mit je stvorila Račanova pobjeda

Mit o većoj izlaznosti koja pogoduje SDP-u vrlo je vjerojatno nastao nakon izbora 2000. godine kada je natprosječna izlaznost na tim parlamentarnim izborima od čak 2,9 milijuna birača (nikad prije ni poslije nije bila toliko visoka, osim na referendumu za Hrvatsku državnost kada je izaško nešto više od 3 milijuna birača) uvjetovala ideju da je koalicija SDP i HSLS pobijedila jer im je u prilog išla veća izlaznost. Gledajući raspodjelu izlaznosti po općinama na grafu 4 ni u tom slučaju ne možemo zaključiti o postojanju trenda. Za izbornu pobjedu SDP-a i HSLS-a presudni su ipak bili neki drugi faktori, a ne izlaznost.

Predsjednički izbori 2015.

Postoji jedno malo odstupanje od tog pravila na nacionalnoj razini koje se zbilo na posljednjim predsjedničkim izborima kada je veća angažiranost na poticanju izlaznosti birača pogodovala djelomično jednom kandidatu i to u uvjetima kad se radilo o čitavoj državi kao jednoj izbornoj jedinici i izboru između dva kandidata. Na predsjedničkim izborima 2014./2015. u kojima je aktualna predsjednica Kolinda Grabar Kitarović tijesno pobijedila bivšeg predsjednika Ivu Josipovića, drugi krug izbora karakterizirala je jednaka izlaznost kao i drugi krug prethodna dva predsjednička izbora (2009. Josipović protiv Bandića te 2005. Mesić protiv Kosor), u oba slučaja oko 2,250,000 glasača[1]. Iznenađenje je što je takva visoka izlaznost u drugom krugu 2015. uslijedila nakon rekordno niske izlaznosti u prvome krugu (samo 1,787,000 glasača), te je slijedom uvriježene pogrešne pretpostavke dominirao stav blizak ljevici da je za pobjedu njihovog kandidata potrebno dodatnim angažiranjem podići izlaznost birača, jer su procijenili kako kandidatkinja desnice ne može skupiti milijun glasova.

Pokazalo se da je u drugom krugu Grabar Kitarović više profitirala s većom izlaznošću od Josipovića, što se može iščitati iz sljedećeg grafikona.

Graf 5: Razlika glasova za Ivu Josipovića i Kolindu Grabar Kitarović (%) i izlaznosti po biračkim mjestima za drugi krug Predsjedničkih izbora 2015.

Veća izlaznost koristila je više kandidatkinji HDZ-a

Na horizontalnoj osi je ponovno izlaznost, u drugom krugu izbora, a na vertikalnoj razlika glasova, pri čemu je iznad horizontale Josipovićeva, a ispod horizontale prednost Grabar Kitarović. Vidi se tendencija prema kojoj veća izlaznost blago favorizira kandidatkinju HDZ-a.

Graf prikazuje razliku glasova za Ivu Josipovića (u %) i glasova za Kolindu Grabar Kitarović (u %) s obzirom na izlaznost za svako od preko 6500 biračkih mjesta u Hrvatskoj. Vrijednosti iznad nule na y-osi prikazuju koliku je prednost ostvario Josipović, a vrijednosti ispod nule prednost Grabar Kitarović. Iako se grupacija podataka oko sredine, slično kao i za prethodno analizirane parlamentarne izbore, može tumačiti kao nepostojanje jake veze između izlaznosti i glasova kandidata, u ovom se slučaju može razabrati lagani trend u korist Grabar Kitarović. Drugim riječima, veća izlaznost više je pogodovala kandidatkinji HDZ-a nego kandidatu SDP-a. Josipovićeva kampanja, zbog predrasude o odnosu izlaznosti i izbornih opredjeljenja, pogrešno je procijenila da će im eventualna veća izlaznost u drugom krugu ići u prilog.

U odnosu na utvrđenu pravilnost na nacionalnoj, makro razini, potrebno je analizirati povezanost izlaznosti i izbornih rezultata na mezo i mikro razini, odnosno po izbornim jedinicama i biračkim mjestima.

Izlaznost po izbornim jedinicama

Nalazi analize pokazuju da za razliku od makro razine parlamentarnih izbora gdje nema trenda koji upućuje na međuovisnost izlaznosti i izbornih rezultata, na razini nekoliko izbornih jedinica postoji lagana povezanost. Može se zaključiti da u pojedinim izbornim jedinicama veća izlaznost pogoduje više HDZ-u odnosno SDP-u. U većini izbornih jedinica takvih trendova nema, no u izbornim jedinicama u kojima te dvije stranke dominiraju, veća izlaznost pogoduje domicilno jačoj stranci. Tako će SDP-u odgovarati veća izlaznost u VIII. ili I. izbornoj jedinici, ali im neće odgovarati visoka izlaznost u IX. ili V., gdje veća izlaznost u pravilu ide u korist HDZ-u (zašto su baš ove jedinice uzete kao primjer više ćete saznati u idućoj analizi koja se bavi odnosom između stranačkih uporišta i bojnih polja).

Set idućih toplinskih mapa po biračkim mjestima ilustrira ovu tezu.

Graf 6: Toplinske mape oslikavaju odnos izlaznosti i postotka glasova za pojedinu stranku po biračkim mjestima za odabranu izbornu jedinicu. Što je gušće grupiranje točaka na grafu, to će on biti obojan jarkim bojama. Gusto grupiranje oko sredine ukazuje da ne postoji trend između izlaznosti i postotka dobivenih glasova, dok izduženo grupiranje prema gore desno ili dolje desno ukazuje na postojanje trenda gdje veća izlaznost povećava (ako se kreće prema gore) ili smanjuje (ako se kreće prema dolje) glasove nekoj stranci. Gornja dva grafa prikazuju prvu izbornu jedinicu, a donja dva petu.

Na priloženim toplinskim mapama može se uočiti na izborima 2003. godine u I. izbornoj jedinici lagani pozitivni trend za SDP te lagani negativni trend za HDZ. To znači da je 2003. u I. izbornoj jedinici veća izlaznost po biračkom mjestu povećavala broj glasova SDP-u, dok je HDZ-u smanjivala. Suprotan primjer je vidljiv za V. izbornu jedinicu u 2011. godini gdje je HDZ-u nasuprot SDP-a koristila veća izlaznost po biračkom mjestu.

U većini ostalih izbornih jedinica ne mogu se identificirati isti trendovi, već se potvrđuje nalaz da izlaznost ne određuje postotak ostvarenih glasova. Varijacije u odnosu na dominantan trend postoje u nekoliko izbornih jedinica ali se i oni razlikuju s obzirom na izborne godine. To znači da intenzitet povezanosti između izlaznosti i dobivenih glasova primjerice u 2011. u V. izbornoj jedinici ne mora biti isti za 2007. ili 2003. Čitatelji mogu na web stranicama izbori.jutarnji.hr provjeriti na toplinskim mapama kako su se kretali odnosi izlaznosti i glasova kroz njihove izborne jedinice za posljednja tri parlamentarna izbora u Hrvatskoj.

U konačnici može se zaključiti da izlaznost ne određuje izborne rezultate, te da ima ograničen utjecaj samo u nekoliko izbornih jedinica u kojima jedna od stranaka značajno dominira. U tim izbornim jedinicama dominirajuća stranka koja dodatno mobilizira svoje glasače može napraviti značajniju prednost u odnosu na glavnog konkurenta, ali to ne mora značiti i nacionalnu pobjedu.

Koje bi se pouke iz ove analize mogle izvući? Prvo, budući da ukupna izlaznost ne utječe na izborne rezultate, stranke bi trebale više svoje aktivnosti i energiju orijentirati na privlačenje glasača unutar korpusa politički odgovornijih građana, nego na aktiviranje pasivnih na veću izlaznost. Drugo, to ne znači da je potrebno napustiti praksu mobiliziranja birača, već je staviti na niže mjesto prioriteta i pri tome se fokusirati na izborne jedinice u kojima su tradicionalno jake kako bi tamo podigle broj vlastitih birača. I treće, ukupna izlaznost koju DIP objavljuje na dan izbora do 11 i do 16 sati ne govori baš ništa o tome tko će biti ukupni izborni pobjednik.

[1] Uz napomenu da je na izborima 2015. bilo dvostruko više nevažećih listića nego u posljednja dva izbora; čak 60.000 u odnosu na prethodnih 35.000 nevažećih 2005. te 30.000 nevažećih 2010.