Preminuo je slavni boksač Marijan Beneš

Tužna vijest dolazi nam iz Banje Luke. Jutros je u spomenutom gradu nakon duge bolesti preminuo slavni boksač Marijan Beneš. Bolovao je od Alzheimerove bolesti i mjesecima je bio u bolnici.

Njegova kći Žanet kroz suze je potvrdila Dnevnom Avazu da je njezin otac umro jutros u 67. godini. Za njegovo loše zdravstveno stanje bila je zaslužna njegova prošlost, ozljede pretrpljenje u borbama, ali i trauma u ratu devedesetih godina u kojem mu je ubijen brat, a on je protjeran iz Banje Luke jer nije bio Srbin.

Neustrašiv boksač

Slovio je za neustrašivog boksača koji je na protivnika jurišao ne obazirući se na rizik i ozljede. Rođen je u Beogradu 1951. godine, a djetinjstvo je proveo u Tuzli da bi se sa 16 godina doselio u Banju Luku gdje u boksačkom klubu “Slavija” ubrzo otkrivaju njegov talent.

Prebolio žuticu, izgubio oko, a u ratu preživio pakao

Nadalje, prebolio je i žuticu, izgubio čak i oko zbog čega je morao prekinuti karijeru, uništene su mu bile i glasnice, a u ratu je preživio pakao. Šake je lomio čak 26 puta. Tijekom svoje amaterske karijere, Beneš je osvojio devet naslova prvaka Bosne i Hercegovine, četiri naslova prvaka Jugoslavije i nebrojen broj revijalnih titula…

U amaterskoj karijeri odradio 299 mečeva

Za Beneša su govorili da je jugoslavenski “Rocky Balboa“, ali ono što smo vidjeli u spomenutom filmskom hitu ne može se uspoređivati s njegovim životom, koji je uistinu bio za film.

U amaterskoj karijeri odradio je 299 mečeva, od čega je dobio nevjerojatna 272, a izgubio 16 dok je 11 ostalo bez pobjednika.

U profesionalnoj karijeri od 56 mečeva je dobio 50, izgubio je pet, a jedan je ostao neriješen. Uz Matu Parlova najbolji je boksač bivše države svih vremena, devet puta bio je prvak BiH, četiri puta prvak Jugoslavije, amaterski, a potom i profesionalni prvak Europe u lako-velter kategoriji, a titulu je obranio četiri puta. Također, bio je neslužbeni prvak svijeta…

Bolovao od hepatitisa

Godine 1973. proglašen je i za sportaša godine u izboru dnevnog sportskog lista “Sport”. Ubrzo poslije ovog uspjeha Beneš se razbolio od hepatitisa. Povukao se iz boksa 1983. godine i boksao još dva prijateljska meča tijekom devedesetih godina prošlog stoljeća. Izdao je knjigu o sportu “Druga strana medalje”.

Tijelom u polu-velter kategoriji, ali srcem čisti teškaš

Beneš se možda borio u polu-velter kategoriji, ali srcem i ljudskošću bio je čisti teškaš. Boks mu je donio slavu i novac, a dobrota ga je, tijekom života, koštala jednog i drugog. Doživio je to da je preko noći postao ničiji šampion, da je bio ponižavan i osramoćen, odveden u vojsku Republike Srpske da kopa rovove za zločinačke naume bolesnih umova, a zatim je završio u izbjegličkom kampu.

Pokušao se skrasiti u Zagrebu, ali nije išlo. U Hrvatskoj je, kako je sam to kazao, bio četnik, u Bosni ustaša. On je samo bio Hrvat koji se smatrao Jugoslavenom, pa je i iz Banje Luke bježao u Beograd, gdje su ga također smatrali ustašom…

Znao je reći da je Hrvat i Srbin i Bošnjak i Rom

Znao je reći da je on Hrvat i Srbin i Bošnjak i Rom, politika ga niti malo nije zanimala. Pisao je i pjesme o Titu, a dobio je i priznanje Društva Josip Broz za promicanje Titova lika i djela.

Predsjednik Republike Srpske Milorad Dodik dao mu je olimpijsku mirovinu, ali i dan danas njegov jedini predsjednik je Josip Broz Tito. Nekoć je i putovao svijetom, šakama zarađivao za život, trošio na žene i automobile, dio imetka razdijelio, a onda u ratu izgubio sve što mu je ostalo…

Ostao bez brata 1992. godine

Mlađeg brata Ivicu 1992. godine u Bosni su ubili, njegovo tijelo do danas nije pronađeno, a krvnici za smrt Ivice Beneša negdje još slobodno šeću. Najdraži grad dao mu je sve i istom mjerom uzeo, kako to zna bivati na ovim našim napaćenim prostorima. Ipak, u najtežim trenucima svog života pronašao je najvrjednije, svoju obitelj.