Heike Olaussen (10) fikk æren av å kaste fiskeriminister Per Sandberg på havet i Bodø lørdag – sammen med Rødts førstekandidat til Stortinget, Synne Bjærbæk.

– Det var artig. Jeg har aldri dyttet en voksen på sjøen før, sa tiåringen, som allerede er politisk interessert og -engasjert.

– Jeg synes miljø er viktig, sa han til an.no.

Heike Olaussen (10) fikk «æren» av å kaste fiskeriminister Per Sandberg på havet i Bodø lørdag

Stuntet avsluttet en seanse utenfor Stormen bibliotek i Bodø lørdag. Og bare sånn at det er sagt; «Per Sandberg» var Bjørbæks valgkampsekretær Didrik, som ikke tør gjette på hvor mange grader sjøen holdt.

– Det var i alle fall plussgrader. Og ikke så kaldt som jeg fryktet, sier han til an.no etter at han har kommet på land igjen.

Stuntet avsluttet en seanse utenfor Stormen bibliotek i Bodø lørdag. Og bare sånn at det er sagt; «Per Sandberg» var Bjørbæks valgkampsekretær Didrik, som ikke tør gjette på hvor mange grader sjøen holdt. Foto: Siri Gulliksen

Arrangementet ble omtalt som en feiring av havet. Og Rødt-veteran Svein Olsen innledet med å si at Bodø ikke hadde eksistert om det ikke hadde vært for havet.

– Og nå kan vi snart ikke ete det vi fanger utfor kaia her, sa han.

Og et tjuetalls frammøtte fikk høre fem låter av Kim Lie som innledning. Fem låter han selv synes passet godt til arrangementet.

Blant annet hans helt ferske låt «Sola ska snu», som kommer ut i oktober og hiten «Lillebror».

Og et tjuetalls frammøtte fikk høre fem låter av Kim Lie som innledning. Blant annet hans helt ferske låt «Sola ska snu», som kommer ut i oktober.

- Tidenes ressursran

Men det var altså Synne Bjørbæk som holdt hovedappeller utenfor Stormen. Og spørsmålet som ble stilt er hvorfor oljen skal få forrang foran fisken.

I talen sin advarte Bjørbæk mot konsekvensene av den mørkeblå politikken som føres av den sittende regjeringen.

Du kan lese hele talen nederst i saken

Hun viste til Havressursloven, som slår fast at fisken tilhører det norske folket i fellesskap. Og deltagerloven sier at du må være fisker for å få fiske.

– Den siste høres kanskje litt rar ut, men det er helt genialt. Det sørger for at det ikke kan sitte noen langt unna, og eie fiskebåt og utstyr, og ansette folk som fisker for seg. Skal du nyte godt av fiskeressursene, må du bo der fisken er. På den måten sikrer man lokale arbeidsplasser, og lokalt ansvar for fiskeressursene, sa hun i talen, men advarte:

– Likevel pågår nå en av de viktigste politiske kampene for om lovverket skal gjelde i praksis. I vår vant kystfolket det første slaget. Et kystopprør som strakk seg fra Berlevåg til Røst tvang fiskeriminister Per Sandberg til retrett på det vi uten overdrivelse kan kalle tidenes ressursran.

Hun spurte seg videre:

– Har regjeringa rett til å gi privatpersoner eller selskap eierskap til fisken i havet, og frita dem fra sine lovfestede forpliktelser til lokalsamfunnene og folket som i tusener av år har levd av å høst av naturressursene?

Sterkt kritisk

Rødt er sterkt kritisk til den retningen oppdrettsnæringen har tatt.

– Da oppdrettsanlegg kom langs kysten vår for mange år siden, var det gjerne en biinntekt for bønder eller små lokale produsenter som la igjen den økonomiske gevinsten i lokalsamfunnet. I dag er aktørene stadig oftere store multinasjonale selskap som har profitt som hovedoppgave, sa Bjørbæk.

Som påpekte at oppdrett i åpne merder fortrenger tradisjonelt kystfiske og forurenser med kloakk, kjemikalier, lus og sykdommer.

– Likevel heies de fram, milliardærene og investorene som eier de fleste oppdrettsselskapene. Den politiske eliten kappes om å være næringsvennlig. Når ikke engang SV våger å stå imot oppdrettslobbyen er det grunn til å uroe seg, mener hun.

Men det var flere partier som fikk tyn under tordentalen til stortingskandidaten. Og Bjørbæk fnøs av Arbeiderpartiets uttalelse om «å åpne for en veldig skånsom konsekvensutredning».

Kim Lie opptrådte og markeringen ble avsluttet med at en dukke som skulle forestille fiskeriminister Per Sandberg (Frp) ble kastet på havet.

Her er talen som Synne Bjørbæk holdt for de frammøtte:

Kjære godtfolk!

Handel med fisk fra Nord-Norge har en tusenårig historie.

Norges viktigste råvare finansierte både statsapparatet og kirka, og skapte det økonomiske grunnlaget for nasjonens vekst, og for mange byers rikdom, fra Trondheim og Bergen til Nord Tyskland.

Lofottorsken var en viktig handelsvare fra vikingtida og gjennom hele middelalderen, og fram til 1700-tallet sto tørrfisken for 80 prosent av hele den norske eksporten til utlandet. Også i dag gir torsken milliardinntekter hvert eneste år. Men hvorfor er ikke dette mer synliggjort i fiskerinasjonen Norge?

Havressursloven slår fast at fisken tilhører det norske folket i fellesskap. og deltagerloven sier at du må være fisker for å få fiske. Den siste høres kanskje litt rar ut, men det er helt genialt. Det sørger for at det ikke kan sitte noen langt unna, og eie fiskebåt og utstyr, og ansette folk som fisker for seg. Skal du nyte godt av fiskeressursene, må du bo der fisken er.

På den måten sikrer man lokale arbeidsplasser, og lokalt ansvar for fiskeressursene.

Likevel pågår en av de viktigste politiske kampan for om lovverket skal gjelde i praksis. I vår vant kystfolket det første slaget.

Et kystopprør som strakk seg fra Berlevåg til Røst tvang fiskeriminister Per Sandberg til retrett på det vi uten overdrivelse kan kalle tidenes ressursran.

I iveren etter å tekkes storkapitalen ville Sandberg gi vekk evigvarende fiskeressurser til Møgsterfamilien, som eier Havfisk AS.

Nergård-konsernet skulle få samme mulighet, selv om kvotan her e mindre omfattanes.

Har regjeringa rett til å gi privatpersona eller selskap eierskap til fisken i havet, og frita dem fra sine lovfesta forpliktelser til lokalsamfunnene og folket som i tusener av år har levd av å høst av naturressursen?

På folkemøtet i Tromsø sa Per Sandberg at verdien som havfisk AS skulle få i kvotereduksjon utgjør 670 milliona pr. år.

«#8221;det gir jeg til kystflåten»#8221;, sa han stolt. «#8221;Ingen kan da være misfornøyd med det? ”

Det han ikke sa var at han ville gi Møgsterfamilien 80 % av kvotene- altså 3 milliarder kr pr. år!

Ranet av vår langstrakt kyst startet ikke med Sandberg. I over 30 år den ene statsråden etter den andre sørga for å holde seg inne med pengesterke redere, og ingen har våget å snu ei utvikling som har ført til stadig færre arbeidsplasser i landanlegg og industri, og en svekka kystflåte. Finnmark har i dag ingen lokalt eide landanlegg igjen.

Da Svein Ludvigsen ble fiskeriminister i 2000, tillot han omsetting av kvoter. Som ellers i samfunnet hvor markedskreftene rår er det de med mest penger som stikker av med nesten hele kaka.

Kvotene folk trenger for å fiske har derfor gått fra å være noe man får tildelt, til å være noe man må ut med millioner for å skaffe seg. Da synker helt åpenbart rekrutteringa til fiskeryrket.

Selskapene som nå dominerer har 10–12 prosent utenlandske investorer på aksjonærlisten. Men det er ikke bare her storkapitalen har gjort sitt inntog.

Da oppdrettsanlegg kom langs kysten vår for mange år siden, var det gjerne en biinntekt for bønder eller små lokale produsenter som la igjen den økonomiske gevinsten i lokalsamfunnet. I dag er aktørene stadig oftere store multinasjonale selskap som har profitt som hovedoppgave. Langs nordlandskysten har oppdrett i åpne merder for lengst passert naturens tålegrense, og næringa fortrenger tradisjonelt kystfiske, forurenser med kloakk, kjemikalier, lus og sykdommer, og truer økosystemet i havet. Likevel heies de fram, milliardærene og investorene som eier de fleste oppdrettsselskapene. Den politiske eliten kappes om å være næringsvennlig. Når ikke engang SV våga å stå imot oppdrettslobbyen e det grunn til å uroe sæ.

Samtidig ønske Arbeiderpartiet, Høyre og Frp å åpne for oljeboring i Lofoten, Vesterålen og Senja. DVS arbeiderpartiet lata som de har landa på et vanskelig kompromiss. Men det de har gjort e å verne de områdan som ikke e så interessante, samtidig som de vil bore i de mest attraktive områdan for oljeindustrien.

Støre kunne nylig opplyse om at i havområdet utafor Røst ” vil Arbeiderpartiet åpne for en veldig skånsom konsekvensutredning»#8221;. Skånsom seismikkskyting blant fiskeyngel? Skånsom prøveboring i verdens største matfat, blant lundefugl, korallrev og verdens største robuste torskestamme?

I et stortingsvalg som har handla om verdier er det rart at vi ikke snakker mer om havet og fisken som i tusener av år har vært en utømmelig kilde for rikdom og liv langs kysten. Det er rart at FrP- de samme som påstår at de vil verne om vår kultur, går fremst i løypa for å avvikle og selge ut ressursene som skapte Norge. Og kan vi egentlig se for oss en levende kystkultur løsrevet fra fortsatt menneskelig praksis i det samme landskapet?

Nu e på tide å forvalte havet til det beste for framtidige generasjoner.

Rødt krever varig vern av torskens fødestue i Lofoten, Vesterålen og Senja, og oljefrie oppvekstområder for torsken i Barentshavet.

Vi vil at oppdrettsanleggan som opplev et gullrush for bruk av vårres kyst – må gi tilbake til lokalsamfunnan gjennom ei ressursavgift for bruk av sjøareal, og vil ha all oppdrett inn i lukkede anlegg.

Vi sier ja til å avvikle plikttrålflåten og gradvis overføre kvotene – til en moderne og oppgradert kystflåte som vil bidra til bosetting, sysselsetting og verdiskaping i fiskevær og kystsamfunn i all fremtid.

Skal de store partiene få lov til å gi oljelobbyen, trålerederne og oppdrettsnæringa fritt leide?

Nei.

11. September skal vi skape et vendepunkt.

Tar dem fesken i havet tar dem oss alle.