TV og aviser er stappfulle av reklame for kjøtt og tilbehør, oppskriftshefter og grilltips. Butikkene har egne disker og torg for grillmaten og det som hører til. Vi er blitt et grillfolk, noe de store matvarekjedene skor seg på.

Blir manipulert

Reklamen kan gi inntrykk av at grillmaten er billig. Men grillmat kan være så mangt, ytrefilet, indrefilet, koteletter, entrecôte, spareribs, i tillegg til maten fra havet. Det er mange deler på et dyr, og hver del kan selges i ulike enheter.

Det norske matmarkedet er det mest konsentrerte i hele Europa, med bare tre aktører: NorgesGruppen, Coop og Reitangruppen. Espen Bogen

Vi blir manipulert av forskjellige pakningsstørrelser, annonserte kilopriser og 3 for 2-tilbud. I den grad vi som forbrukere ønsker å sammenligne prisene mellom kjedene er det nær sagt umulig på grunn av de «oppgraderte» kjede-merkevarene, slik som Tinas sommer og NorgesGruppens «Jacobs».

«Så billig mat kan ikke være god»

Men la oss snu kalenderen på hodet, hva skjer ved juletider hvert år? Prisen på juleribbe har falt helt ned til 14.90 pr kilo. Fratrukket mva blir denne prisen langt under halvparten av hva bonden får betalt. Ribbe har blitt så billig at det for mange ikke smaker godt lenger. Slik dumping kan skyldes hard konkurranse eller overproduksjon. Dumping gir ingen eller svært lav fortjeneste til kjedene.

Vi blir manipulert av forskjellige pakningsstørrelser, annonserte kilopriser og 3 for 2-tilbud. Espen Bogen

Det finnes åpenbart gode pristilbud på grillkjøtt der ute, men det ser ut til at kjedene har valgt en annen strategi enn dumping. Dermed sikrer de seg høyere profitt. Og det er dessuten en strategi som ikke bringer vanære over våre norske landbruksprodukter.

Hvor er de rike grillbøndene?

Bonden får sin «målpris» uansett, og er en aktør uten innflytelse i ditt valg av grillmat. Hvem har hørt om en bonde-milliardær? Jordbruksavtalen med sine faste målpriser gir lite fleksibilitet med hensyn på produsert kvantum. Det er paradoksalt ikke så mange rike grisebønder i grill-landet Norge.

Fortjenesten havner i stedet hos det andre leddet i verdikjeden: Kiwi og Rema 1000. Såkalt «lavpris» står for godt over 60 prosent av dagligvarehandelen. Og det er forbrukerne som av mangel på alternativer og organisert makt som støtter og bærer dette systemet videre.

Hard konkurranse mellom kjedene?

Det er slående hvor flinke kjedesjefene er til å hausse opp konkurransen om norske dagligvarekunder så snart de får en mulighet.

Bonden får sin «målpris» uansett, og er en aktør uten innflytelse i ditt valg av grillmat. Espen Bogen

Enkle fakta illustrerer at det stikk motsatte er tilfelle: Det norske matmarkedet er det mest konsentrerte i hele Europa, med bare tre aktører: NorgesGruppen (Kiwi, Meny, Joker, Spar, Centra, Ultra, Jacobs), Coop og Reitangruppen (Rema 1000). I et så lite marked kan man overvåke hverandres priser i stedet for å konkurrere. Etableringsshinderne for nye kjeder er uoverstigelige.

Vi blir lurt

Innkjøpsmakten til den norske forbruker er dermed samlet på tre hender. Konsekvensen er at leverandørene skvises og tynes på rabatter, bonuser og bidrag til kjedenes markedsføring. Så når TV-reklamen til Kiwi om «Tinas sommer» ruller over skjermen er det meste av finansieringen hanket inn fra leverandørene (kalt «joint marketing»). Bonuser, rabatter og joint marketing har ingen trylleformel. Så vit at om du liker Tinas lyse hår og smil, så betaler du mer enn du må.

Ribbe har blitt så billig at det for mange ikke smaker godt lenger. Espen Bogen

Den nylig avdøde matematikeren og nobelprisvinneren John Forbes Nash (profilert i filmen «A Beautiful Mind»), var opphavsmannen til analyse av strategiske spill; spillteori. Enkelt forklart står Norgesgruppen og Reitan overfor to valg:

1.Konkurrere på pris, og ingen av oss tjener penger.

2. Med høye priser kan vi fortsette å fylle opp pengebingene – «sitte stille i båten».

Nash’s teori, og med antakelsen om at sjefene i de to dagligvarekjedene er over middels kompetente, tegner et dystert bilde for oss forbrukere.

Biffen er klar

Kiwi og Rema velger strategier for å ta ut så høy pris som mulig. Og hva gjør vi med storpakningene med sommerkoteletter eller kyllingfileter? Dessverre havner den overskytende delen av maten altfor ofte i søpla.

Men når grillosen har lagt seg, biffstykket freser behagelig på risten og vinen er i glasset, skjenket du kanskje en tanke til den blide kassadamen i butikken du handlet hos. Kanskje det var hos den kjeden som i flere år hevder å ha kuttet momsen på frukt og grønt, men allikevel er dyrest på disse varene. Nei, det føles aldri godt å bli lurt.

Espen Bogen har 16 års erfaring fra leverandørsiden i dagligvarebransjen.