Skjermdump av Sylvi Listhaugs Facebook-side. Vis mer

La oss begynne med gods, gull og pensjon. Listhaug, som er en del av den politiske eliten og ikke trenger å bekymre seg for pensjon, fordi et flertall av politikerne på stortinget har sørga for å sikre seg selv. Likevel prøver hun å fortelle kvinner at de skal skamme seg fordi de vil ha rettferdig pensjon.



I stedet for å stoppe det de kalte "pensjonsranet" har Frp stemt for gullpensjoner til seg selv. Samtidig har pensjonen blitt mer usikker for resten av oss, derfor er det helt naturlig at folk bekymrer seg for pensjonen sin. Det er merkelig å sette kampen for pensjonsrettigheter opp mot kampen for innvandrerkvinners rettigheter. Minoritetskvinner vil også ha rettferdig og livslang pensjon, slik som resten av befolkningen.

Kvinnebevegelsen er mangfoldig. Feminister med minoritetsbakgrunn er også en del av kvinnebevegelsen og vi tar viktige kamper sammen. I tillegg til at feminister er mangfoldige, er også ”innvandrerkvinner” mangfoldige. Det er ikke alle som har bakgrunn fra land eller miljøer der kjønnslemlestelse eller tvangsekteskap praktiseres. Det betyr selvsagt ikke at de ikke kan ha andre utfordringer. Men forenkling og retoriske poenger alene løser ingen av de utfordringene.

Listhaug nevner ” kjønnsbasert undertrykkelse”. Et veldig viktig tema som må tas på alvor i alle samfunn. Det er bare synd at regjeringspartiet Frp ikke er enig. Jeg gikk inn på Frps nettsider for å se hva de skriver om likestilling. Under “Frp fra A til Å” står det ”Likestillingsloven og ordningen med likestillingsombud bør derfor oppheves.” Hvordan kan noen kvinner få det bedre av at lover som skal beskytte likestilling blir opphevet? Og hvordan våger en minister fra et regjeringsparti som vil oppheve likestillingsloven å anklage andre for galt fokus i kvinnekampen? Det siste regjeringen burde bruke tid på er å angripe de likestillingslovene vi allerede har!

Listhaug bruker hver anledning hun får til å skape fiendebilder. Det kan være minoriteter, folk som er på flukt eller kvinner som kjemper for likestilling. Påstanden om at kvinnebevegelsen ikke bryr seg om minoritetskvinner faller på sin egen urimelighet. Vi gikk bak paroler for vern til kvinner på flukt, mot sosial kontroll, bedre arbeidsvilkår, barseltilbud og nei til vold mot kvinner på 8.mars. Kvinnebevegelsen, sammen med mange andre, har arrangert store markeringer mot voldtekt. Hvis Listhaug hadde tatt seg bryet med å delta på disse markeringene, ville hun visst at påstandene er basert på fordommer og misforståelser, ikke fakta.

Det er likevel et smart grep av Listhaug, å angripe feminister forkledd som omtanke for minoritetskvinner. Det appellerer til antifeminister gjennom god gammeldags generalisering av minoriteter. Men du trenger ikke være minister for å skjønne at det er kvinner som taper mest på innvandrerfiendtlig politikk. Faktisk går det utover hele samfunnet. Når vi lar makteliten sette grupper som taper på regjeringas politikk opp mot hverandre, kan regjeringen fortsette å føre en usosial politikk. Kvinner, uføre, flyktninger, arbeidsfolk, de aller fleste av oss kan ende opp med dårligere kår, mens Listhaug sitter trygt med sine pensjonspoeng og fortsetter å sparke nedover.

Hvorfor vil ikke regjeringen ta kampen mot vold og voldtekt når vi vet at altfor mange rammes, og overgriperne går fri? Partiet som har justisministeren og likestillingsministeren kan gjøre noe, hvis de vil. Det rammer kvinner med ulike bakgrunn og Frp vil ikke hjelpe noen av dem.

Kvinnebevegelsen gjør det de kan, med begrensede midler. Men hva gjør regjeringen? Kan ikke vi snakke litt om det? Eller er det viktigere å skåre retoriske poeng i en debatt, enn å faktisk gjøre noe for minoritetskvinner flest?