Kjære politimann i Oslo. Skuff meg gjerne, men ikke skyt meg.

Guro Sibeko

14. nov. 2014 12:31 Sist oppdatert 14. november 2014

Politimenn med våpen patruljerer mellom Oslo S og Bussterminalen i forbindelse med terrortrusselen mot Norge i sommer. Innleggsforfatteren føler seg tryggest om våpen på hofta tilhører unntakene, ikke regelen. Berit Roald

Jeg er glad for at du må gå i bilen, låse opp og puste før våpenet dras frem.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Kjære Oslo-politimann Joakim Kværner.

Tusen takk for at du så gjerne vil passe på meg og byen min. For at du ønsker å gjøre alt for at vi skal være trygge her. Det er fint med gode intensjoner – men veien til helvete er som kjent også brolagt med dem.

Jeg føler meg trygg i byen min, jeg. Det er gater jeg ikke går i når som helst, det er tider på døgnet da jeg tar ut øreproppene og følger godt med rundt meg, men jeg er ikke redd.

De fleste osloborgere er bra folk, og i tillegg har vi et godt politikorps.

Folk som har valgt yrket fordi de vil være hjelpere, ikke fordi de syns det er tøft med våpen. Som er politi fordi de er villige til å være buffer mellom meg og skumlingene. Ære være dere.

Når pulsen hamrer kan det gå galt

Selv om politifolk stort sett er bra folk, kan det gå galt iblant.

Det er fort gjort å kvele en syttenåring som bryter seg inn i sin egen garasje fordi han har glemt nøkler, for eksempel, hvis man er en pliktoppfyllende politimann på fylla.

Det er fort gjort å presse hodet til en bussjåfør ned i seteputene til han kveles og dør.

Hvis en utenlandsk vaskehjelp utløser en ransalarm er det vanskelig ikke å kaste henne på glattcelle og gi henne en rasistisk overhaling.

Hvis en eldre kvinne motsetter seg tilfeldig ransaking og blir fornærmet over å bli tatt for å være narkotikaselger er det fort gjort å arrestere henne, ta fra henne klærne og løslate henne i bare trusa.

Som du skriver selv – dere er også redde. Pulsen hamrer. Det er ikke greit bestandig.

Fordelen med å måtte gå i bilen, låse opp og puste

Som oftest går det likevel bra.

Kanskje nettopp fordi du må gå i bilen, låse opp, lade, puste, før du kan skyte noen som kanskje, kanskje ikke har gjort noe virkelig galt.

Fordi det blir mer effektivt for deg å forsøke å håndtere situasjonen uten våpen enn å trekke det for å slippe å diskutere.

Det er nok derfor norsk politi avfyrte tre skudd og skadet to mennesker i fjor mens det bevæpnede svenske politiet avfyrte tretti og drepte fire.

Jeg tåler litt skuffelse, jeg, men jeg blir glad om du lar være å skyte meg.

Følg Aftenposten meninger på Facebook og Twitter

Les også:

Joakim Kværners innlegg:

Les også «Hei, jeg er politimann i Oslo. Jeg gruer meg til å skuffe deg»

Aftenposten-leder 7. august:

Les også Et ubevæpnet politi er fortsatt best

Redaktør Harald Stanghelle kommenterer: