Kun ilmasto lämpenee, pohjoisen suot varastoivat enemmän hiiltä kuin tähän asti on oletettu, osoittaa tuore tutkimus. Uutinen on Suomelle erityisen kannustava, sillä Suomen maapinta-alasta melkein kolmannes on soita.

Kun kasvi kuolee ja mätänee, sen ilmasta sitoma hiilidioksidi palautuu ilmakehään. Suon märässä ja hapettomassa maaperässä hajoaminen on kuitenkin hidasta ja epätäydellistä, joten kasvit päätyvät turpeeksi ja vievät hiilen mukanaan maan alle. Turpeesta puolet on hiiltä.

Suot tunnetaankin erittäin tehokkaina hiilinieluina. Vaikka turvesoita on vain kolme prosenttia maapallon pinta-alasta, niissä on kolmannes maaperään tallentuneesta hiilestä. Ellei turpeeseen kajota, hiili pysyy sen kosteissa kätköissä tuhansia vuosia.

Näytteitä otettiin niin Lapista kuin Etelä-Suomesta

Brittiläisen Exeterin yliopiston (siirryt toiseen palveluun) johtaman kansainvälisen tutkimuksen mukaan ilmaston lämpeneminen tekee pohjoisen soista joksikin aikaa entistäkin parempia hiilinieluja.

Laskelman pohjana oli ilmaston lämpeneminen 1–3,7 asteella vuoteen 2100 mennessä. Sen arvoitiin tarkoittavan, että soihin varastoituu noin viisi prosenttia enemmän hiiltä kuin tuhannen viime vuoden aikana.

Syynä on se, että lämpenevä ilmasto pidentää pohjoisen kasvukautta ja antaa soiden kasveille lisäaikaa yhteyttämiseen. Siten ne nappaavat ilmasta aiempaa enemmän hiilidioksidia, joka varastoituu suon uumeniin eikä palaa lämmittämään ilmastoa.

Helsingin yliopiston (siirryt toiseen palveluun) bio- ja ympäristötieteellisen tiedekunnan tutkijat keräsivät osaltaan näytteitä sekä Lapin että Etelä-Suomen soista ja osallistuivat aineiston analysointiin ja tulkintaan.

Erikoiskairalla suon syvyyksistä otetut näytteet olivat peräisin jopa tuhansien vuosien takaisista turvekerroksista. Suomessa vanhin turve on kymmenen tuhannen vuoden takaa. Silloin syvyyttä on kertynyt jo kahdeksan metriä.

Turvekairan näyte on muisto lappilaissuon muinaisista kasveista. Helsingin yliopisto

Yliopistotutkija Minna Välirannan mukaan tutkimus antoi aivan uutta tietoa, mutta malleihin liittyy vielä epävarmuutta.

Suotyyppiluokittelu oli melko yksinkertainen, eikä mahdollisia tulevia muutoksia tyypeissä ja pinta-aloissa otettu huomioon, Väliranta sanoo.

Ennustamista hankaloittaa myös se, että tulevien kosteusolosuhteiden arviointi on hankalampaa kuin lämpötilan, ja myös ravinnetalous voi soilla muuttua, lisää professori Atte Korhola.

Tulokset korostavat suojelun merkitystä

Suurin osa maailman soista sijaitsee kylmillä alueilla, kuten täällä Suomessa ja muissa Pohjoismaissa. Soita on kuitenkin myös tropiikissa, jossa kasvukausi on jo nyt pitkä. Siellä ilmaston lämpeneminen vain kiihdyttää kasvien maatumista.

Tutkijat arvioivat, että 2100-luvulle tultaessa Amazonin ja muiden eteläisten alueiden soilta vapautuu jo niin paljon hiiltä, että pohjoisessa saatu hyöty häviää.

Tulokset alleviivaavat sitä, miten tärkeää on suojella soita ja palauttaa jo ojitettuja alueita luonnontilaan etenkin tropiikissa, sanoo professori Sue Page Exeterin yliopistosta.

Tutkimus on julkaistu Nature Climate Change (siirryt toiseen palveluun) -lehdessä.

Suot taistelevat muutoksia vastaan

Toinen toiveikas suotutkimus on luettavissa Nature Communications (siirryt toiseen palveluun) -lehdestä. Yhdysvaltalaistutkimuksen mukaan soilla ja kosteikoilla on aiemmin tuntematon biokemiallinen puolustusmekanismi.

Sillä ne pystyvät vastustamaan muutoksia myös ilmaston lämmetessä ja pitkien kuivuusjaksojen lisääntyessä, tutkijat päättelevät.

Ilmastonmuutosta näillä tiedoilla ei ratkaista, mutta soista ei ehkä karkaakaan hiiltä ja metaania ilmakehään aivan niin nopeasti kuin aiemmin on arvioitu, sanoo professori Curtis Richardson Duken yliopistosta (siirryt toiseen palveluun).

Curtis Richardson kairaamassa turvenäytettä Etelä-Floridassa. Duken yliopisto

Analyyseja varten otettiin turvenäytteitä erityyppisiltä soilta pohjoisesta etelään, Yhdysvaltain lisäksi Kanadasta, Ruotsista ja Bruneista.

Tulosten mukaan trooppisten ja subtrooppisten soiden pintakerroksessa oli vähemmän mätänemiselle alttiita hiilihydraatteja ja suurempia määriä mätänemistä vastustavia aromaattisia yhdisteitä kuin pohjoisen soilla.

Aromaatit ovat lähtöisin kaatuneista puista, oksista ja juurista, jotka maatuvat hitaammin kuin lehdet tai ruoho. Alla oleva turve saa karkeasta aineksesta suojaa kuivumista ja maatumista vastaan, mikä estää päästöjä, tutkimuksessa päätellään.