Enemmän venäjänkielistä journalismia, ei vain vähemmistöön suunnattua tiedotusta – ja ihmisten kanssa pitää keskustella, sanoo tutkija Olga Davydova-Minguet.

Todellisten tapahtumien ja Venäjän propagandan välittämän kuvan välillä oleva kuilu näkyy tällä hetkellä parhaiten Itä-Ukrainassa heinäkuussa 2014 alasammutun Malaysia Airlinesin lento MH17:n kohdalla.

Tuoreen mielipidemittauksen mukaan vain viisi prosenttia venäläisistä uskoo, että koneen tuhoon olisivat osallisina Itä-Ukrainan separatistit tai Venäjä.

Sen sijaan 50 prosenttia venäläisistä uskoo Ukrainan asevoimien ampuneen koneen alas ja 14 prosenttia syyttää tapahtumasta läntisiä tiedustelupalveluja. Kahdeksan prosenttia nimeää tuhon terroriteoksi.

Konetuhoa selvittänyt kansainvälinen rikostutkijaryhmä totesi raportissaan syyskuun lopulla, miten koneen alas ampunut Buk-ohjusyksikkö tuli Itä-Ukrainan kapinallisten hallitsemille alueille Venäjältä, minne se myös palasi.

Läntisen median ja Venäjän virallista linjaa välittävän venäläismedian tarjonnan välinen ristiriita on niin suuri, että osa Suomessa asuvista venäjänkielisistä on lopettanut uutisten seuraamisen. Tämä käy ilmi Itä-Suomen yliopiston tutkimuksesta, jossa on selvitetty Suomen venäjänkielisten median käyttöä haastattelemalla 25 henkilöä.

”Venäjänkieliset on viime vuosina vedetty konfliktiin, ja he pitävät tilannetta stressaavana”, asetelman tiivistää tutkija Tiina Sotkasiira. Hän kertoi tutkimuksen tuloksista Helsingissä viime viikolla Cultura-säätiön seminaarissa. Siinä analysoitiin venäjää äidinkielenään tai kotikielenään puhuvien, Euroopassa asuvien yhteisöjen tilannetta mediankäyttäjinä.

Sotkasiira tutki samalla, ovatko ihmiset orientoituneet lähelle Venäjän virallisia kantoja jo ennen Venäjän median seuraamista, vai onko syyn ja seurauksen suhde päinvastainen. Tulosten perusteellä näyttää siltä, että tuki Venäjän johdolle syntyy median pohjalta.

Sotkasiiran mukaan pitäisi oivaltaa, että Venäjän televisio esittää uutisissaan Euroopan hallitukset kyvyttöminä toimimaan esimerkiksi maahanmuuttajatilanteen edessä. Hänen mielestään tavoitteena on synnyttää katsojissa epäluottamusta Eurooppaa yleensä ja samalla myös Suomen hallitusta kohtaan.

Euroopan unionissa Venäjän vaikuttamisen haasteisiin törmättiin Krimin liittämisen ja Itä-Ukrainan sodan jälkeen. Sen jälkeen Virossa on perustettu oma televisiokanava ETV+ tavoittamaan maassa asuvat noin 300 000 venäjänkielistä. Se on jalkautunut venäjänkielisten joukkoon ja antanut vähemmistölle puheenvuoron.

”Lähetyksiä ei tehdä heille vaan heistä”, linjaa kanavan päätoimittaja Darja Saar. Hän korostaa, miten mielipiteet samalla nivoutuvat osaksi yhteiskunnallista keskustelua.

Ylen venäjänkielisen palvelun toimittaja Levan Tvaltvadze saattoikin yhtä Culturan seminaarin paneeleista vetäessään vain huokailla, että olisipa Suomessakin samat mahdollisuudet.

Tällä hetkellä monia Suomessa asuvia venäjänkielisiä ärsyttää, että Ylen sivuilta voi löytyä huonosti venäjäksi käännettyjä uutisia. Samaan tapaan kiukuttaa sisältö, jossa ”me suomalaiset” kerromme ”teille vähemmistöille”, kuinka asiat ovat, sanoo tutkija Olga Davydova-Minguet.

Hän on vuosia selvittänyt venäjänkielisten ylirajaista mediakäyttöä, jo ennen parhaillaan valmistumassa olevaa uusinta Itä-Suomen yliopiston selvitystä.

Syyskuun lopulla Davydova-Minguet valittiin vuoden tieteentekijäksi.

”Ylen uutisointi, vaikka olisi hyvinkin venäjäksi käännettyä, tuntuu ylhäältä päin tehdyltä, koska oman, venäjänkielisen journalismin osuus siitä on niin pientä”, kuvaa Davydova-Minguet.

Hän painottaa kaikkien uudessa tutkimuksessa haastateltujen asiantuntijoiden olevan sitä mieltä, että tarvitaan enemmän nimenomaan venäjänkielisten toimittajien tekemää journalismia.

”Se koukuttaa ja kiinnostaa, koska se puhuu Suomessa asuvista muista venäjänkielisistä ja heitä kiinnostavista ja koskevista asioista tavallisesti.”

Suomea Venäjä hyödyntää propagandassaan iskemällä perhekriiseihin. Infosodan ajan cocktailissa pelottelu yhdistyy mustamaalaukseen, kun Venäjällä ”valistetaan”, miten Suomessa lapsia suoranaisesti siepataan mielivaltaisesti russofobiaan perustuen.

Suomessa asuville venäjänkielisille tämä panos tulee Venäjän television kautta.

”Kun piirretään kuvaa ’lännestä’ vihamielisenä ja perhearvoja polkevana, tavoitteena on Suomen venäläisten kohdalla tuottaa ja vahvistaa epäluottamusta Suomea, suomalaisen yhteiskunnan perusperiaatteita ja suomalaisia kohtaan”, tulkitsee Davydova-Minguet.

Samalla hän muistuttaa, miten Suomeen parin viime vuosikymmenen aikana tulleet venäjänkieliset ovat heterogeeninen joukko. Hän havainnollistaa sitä viittaamalla Saksan tapahtumiin viime talvena. Silloin Venäjän televisio välitti paikkansapitämättömäksi osoittautuneen epäilyn alaikäisen venäläistytön raiskauksesta. Teosta syytettiin maahanmuuttajia, ja Saksassa järjestettiin välittömästi lukuisia venäläisten mielenosoituksia.

Davydova-Minguet arvelee, ettei Suomessa ole voimia, jotka saisivat venäjänkieliset samalla tavalla kaduille. Hän pitää kuitenkin vastaavaa mahdollisena ja uskoo, että sen mahdollistamiseksi tehdään töitä.

Saksan tapahtumia tuoreeltaan Grani.ru-sivustolla analysoinut ja pitkään Saksassa työskennellyt Nikolai Mitrohin puhui Saksan operaatioista niin ikään Culturan seminaarissa. Hän kiinnitti huomiota siihen, kuinka mielenosoitusten järjestäjät ovat esiintyneet sosiaalisessa mediassa kuvissa, joissa on mukana aseita.

Grani.ru-sivuille pääsy on Venäjällä estetty, mutta tätä estoa kierretään, eikä sivuja ei voida kokonaan sulkea. Eston kiertäminen on kuitenkin sen verran hankalaa, että sivuston käyttäjämäärä vähentynyt.

Saksan talvisiin mielenosoituksiin osallistui noin 40 000–50 000 henkilöä, mikä vastaa Mitrohinin mukaan paria prosenttia Saksan venäjänkielisistä. Mitrohin katsoo operaation johtaneen siihen, että liittokansleri Angela Merkelin käsitykset Venäjästä muuttuivat entistä tiukemmiksi. Muuten poliitikot totesivat, että venäläisiä on saatava mukaan vaaleilla valittaviin luottamustoimiin.

Miten sitten Venäjän tarkoituksella virheellinen ja valheellinen tulkinta Suomen tapahtumista vaikuttaa suomalaisten asenteisiin Suomessa asuvia venäjänkielisiä kohtaan? Davydova-Minguetin mielestä on selvää, että he joutuvat kärsimään.

Venäjä puolestaan suhtautuu sen toimien kriittiseen arviointiin yksinkertaisella reseptillä: kaikki arvostelu leimataan tunteeseen vetoavasti Venäjän tai venäläisten vastaiseksi.

Kritiikissä on kuitenkin todellisuudessa kyse presidentti Vladimir Putinin politiikkaa vastustavista kannanotoista, sanoo Nikolai Mitrohin.

”En ole tavannut Venäjän taidetta tai kulttuuria vastustavia”, hän muistuttaa.

Toinen termi, joka leimaa valtion ja sen asukkaat vielä vahvemmin ja jota Moskova suosii, on russofobia, siis Venäjän ja venäläisten pelko tai heihin kohdistettu vihamielisyys. Termiä käyttämällä leimataan arvostelijat suorastaan rasisteiksi.

Mitrohin pitää russofobiaa sairautena, joskin harvinaisena.

”Sitäkin potevia on, mutta heitä on hyvin vähän. Heille kaikki Venäjällä on aina huonoa, mutta heidänkin näkemyksilleen Venäjä antaa perusteita.”