Hra Feudal Alloy se drží pravidel žánru. Hráče čeká spousta hopsání, souboje s nepříteli, a hlavně bloudění a hledání té správné cesty s tím, že se postupem času Attu naučí nové dovednosti, které otevřou dříve nepřístupné oblasti. Ono bloudění a vracení se je pro žánr označovaný anglickým termínem metroidvania typické a trochu jej usnadňuje mapa, kterou robot získá po chvíli hraní, i když je to spíše jen orientační pomůcka. Žádné blikající šipky a velké fanfáry jako oznámení, že se odemkla nová cesta dál, se nekonají. V tom je háček i kouzlo hry. Můžete se klidně dvacet minut trápit, trhat si vlasy, pokud nějaké máte, abyste pak náhodou objevili cestu, kterou jste původně přehlédli nebo pokládali za dávno prozkoumanou. O to větší radost pak ale člověk má, když se posune dál.

Attu, byť jde o základní model zemědělského robota, se proto rozhodne lupiče pronásledovat, protože nemá co ztratit. To je v podstatě celý příběh, který má na konci rozuzlení, ale po úvodní animované a hezky namluvené sekvenci už hráče čeká jen samotné hraní.

Teplota je důležitá i při pohybu v herním světě – některé oblasti jsou vyhřívané a tam je Attu ztracený, pokud nepoužije chladicí kapalinu. Tu může najít v truhlách nebo v tělech nepřátel, popřípadě u obchodníka. K doplňování "života" pak slouží jediná logická surovina – olej. I ten lze získat z nepřátel a truhel nebo nákupem. Bojové schopnosti, sílu zbroje nebo schopnost zvládat vyšší teploty lze rozvíjet jednak dokupováním nebo nalézáním lepšího vybavení, ale také rozvíjením schopností postavy ve třech kategoriích, po vzoru her na hrdiny.

Péče o detail s omezeným rozletem

Hra Feudal Alloy vznikala přibližně tři roky ve dvou lidech. Jediným prvkem, který autoři "outsourcovali", je hudba. Na hře to vlastně není znát, grafické zpracování je mnohem kvalitnější, detailnější a hezčí než u klasického "indie pixelart" s kostičkami a přibližnými tvary postav a předmětů ve hře. Důraz na prokreslení drobností ale znamená, že hra, přestože vydrží na dlouho, nijak nehýří rozmanitostí – opakují se typy nepřátel i prostředí. Osobně mi to přijde sympatičtější než rozsáhlá hra, která vypadá jako na osmibitových počítačích.

Fotogalerie Fotogalerie Robot s rybou v hlavě: Nová česká hra přináší do žánru akčních hopsaček čerstvý vzduch

Povedené mi přijde i samotné ovládání s využitím gamepadu – hra sice vyšla na PC a na konzoli Switch, hrát na klávesnici je ale nešťastné a i autoři doporučují gamepad. Na Switchi musí být hra ještě příjemnější, ale hraní s ovladačem od Xboxu bylo naprosto bez problému.

Drobné mezery však autoři mají, co se týká vysvětlení toho, jak fungují některé herní prvky. Například na to, jak se otevírají dveře nebo truhly, musí hráči přijít sami (páčka pro pohyb se vykloní nahoru). Některé přepínače pořádně neindikují, že je Attu použil, a první průchod do další oblasti v jeskyních schovaný na hraně obrazovky také nemusí hráči na první dobrou najít. No a u prvních kovových dveří by mohli autoři naznačit, že k jejich překonání potřebuje Attu výbušninu.

Některá designová rozhodnutí jsou pak vyloženě škodolibá. Třeba rozmístění míst, kde se hra ukládá. Nikdy to není hned vedle místa, kde pravděpodobně budete se svou postavou zažívat hořkost porážky. A nutnost v místě prvního předělového souboje po každém neúspěchu znova lézt k přepínači, aby se otevřely dveře do "arény", je vyloženě sypání soli do ran.

To jsou nicméně drobnosti, které se dají odstranit vydáním aktualizace nebo vytvořením oficiálního seznamu tipů a triků. Byla by totiž škoda, kdyby kvůli pomalejšímu a malinko zmatenému začátku Attu Games o nějaké hráče přišli. No a pro nerváky tento typ her stejně není, i když to lze vzít i naopak – taková hra může pomoci s trénováním trpělivosti a výdrže. Za necelé čtyři stokoruny je možné hru koupit na Steamu, Gog.com i na konzoli Switch. Verze pro PlayStation 4 a Xbox One je v plánu. Kromě digitální verze se na konec ledna chystá i sběratelská číslovaná verze, která v krabičce kromě Steam kódu obsahuje i malý artbook, samolepky a podpisy autorů.