Шлях до енергетичної незалежності 18 серпня 2016, 19:26 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Пригадаймо, якою була наша перша весна після Революції гідності

Газпром в односторонньому порядку збільшує ціну на газ для України на 80% до 485 дол за тис м3. Також Газпром вимагає погасити борги "попєредніков". Щоб мало не здавалося, Газпром навіть згадує про принцип "бери або плати", хоча раніше вони обіцяли його не застосовувати.

Це означає, що нам відразу потрібно сукупно сплатити близько 30 млрд. дол. США, а потім ще купувати в рази більше газу, ніж нам реально потрібно, та ще за ціною, набагато вищою за ринкову. Україна не може виконати ці умови, бо не то що у Нафтогазу, у держави на це грошей не вистачить, навіть якщо не платити зарплати, пенсії та не фінансувати армію.

Ми звертаємося до Європи. Нам кажуть - наявні потужності з Європи дозволяють замінити лише незначні обсяги російського газу. При цьому взимку, коли вони найбільш потрібні, навіть ці потужності ймовірно не будуть доступні. До того ж ціна газу з Європи буде вищою за ціну Газпрому.

Тому або потрібно "домовлятися" з Газпромом, або взимку буде колапс, по всій країні будуть лопатися труби, як в Алчевську в 2006 році, люди будуть замерзати, Росія використає це у гібридній війні і завоює ще більшу частину України, якщо ми взагалі залишимося незалежною країною.

Вірогідно, що саме на це розраховували кремлівські стратеги.

Що дуже сумно, на це розраховували і деякі українські олігархи, які вже намалювали собі схеми як "порєшать" у Росії і стати посередником між Газпромом і Нафтогазом. "Спасітелями" вони себе бачили.

"Домовлятися" формально з Газпромом, а реально з Путіним, в такій слабкій переговорній позиції було б вбивчо для України. У найкращому випадку це було б повторенням 2004-2009 років, коли між Нафтогазом і Газпромом поставили РосУкрЕнерго, потім Янукович став Прем'єр-міністром, а згодом і Президентом, і ми стояли за крок до перетворення на колонію Росії.

Тому було вирішено боротися. Це був наш перший етап боротьби за енергетичну незалежність.

Після юридичного та дипломатичного тиску був запущений реверс зі Словаччини. У рекордний термін було побудоване нове з’єднання газопроводів.

Був укладений контракт з великою європейською газовидобувною компанією. Основною умовою з їхнього боку була повна відповідність ринковій практиці та відсутність жодної політики. Знову ж таки у рекордний термін ми перейшли на цю ринкову практику і контракт запрацював.

Це дозволило нам вже восени 2014 року мати зовсім іншу переговорну позицію. Ми розуміли, що з натяжкою, але ми можемо пройти зиму взагалі не закуповуючи газ у Росії. Спочатку майже ніхто у це не вірив. Нам доводилося навіть показувати цей новий контракт європейським чиновникам .

Так званий "зимовий пакет" 2014/ 15 років був результатом складного геополітичного процесу, але оскільки поставки російського газу для нас вже не були критичними, ми могли наполягати на "знижках", на розрахунках по всіх спірних питаннях тільки у разі відповідного рішення арбітражу, та на тимчасове незастосування принципу "бери або плати". Ми могли собі дозволити показати всім, що нам не було це потрібно більше ніж іншим сторонам переговорів. До речі, у подальшому ми отримували такі умови від Газпрому вже і без "трьохсторонніх" переговорів на геополітичному рівні.

Це не означає, що нам не допомагали наші міжнародні партнери. Навпаки, без їхньої підтримки, все було б набагато складніше, хоча було і багато "нюансів". Ми завжди були чесними з ними щодо наших справжніх намірів, ми знали нашу справу, і тому нам вдавалося знайти тих, хто нам щиро допомагав.

Для України позитивний фінансовий ефект від того, що ми змогли поборотися з Газпромом, склав вже майже 50 млрд. дол. США. Це навіть не враховуючи непрямі збитки Газпрому.

Але головне те, що Україна зараз вже не залежить від закупівлі газу у Газпрому.

Трансформація Нафтогазу

Проблема з критичною залежністю України від російського газу і вимиванням коштів на користь Росії не виникла сама по собі.

Нам складно сперечатися з тими, хто каже, що до виникнення цієї проблеми був причетний і сам Нафтогаз. Тому що він де-факто контролювався олігархами. Що крали без сорому. Що Нафтогаз був корупційною чорною дірою. Навпаки, ми можемо лише додати, що навіть популізм політиків та суспільний запит на патерналізм не є виправданням, бо вони були не причиною, а наслідком олігархічно - клептократичної системи.

Співставляючи всі вищезазначені проблеми, стає очевидно, що шлях до енергетичної незалежності пролягає через позбавлення олігархів можливості впливати на Нафтогаз. Через пов'язану з цим боротьбу з корупцією на всіх рівнях, одним з найбільш ефективних засобів якої є забезпечення прозорості.

Ми значно просунулися на шляху до енергетичної незалежності. Як показано вище, ми вже позбулися залежності від закупівлі газу у Росії. Якщо залежність була наслідком олігархії, корупції та непрозорості, то цілком логічно, що позбавлення від цієї залежності було результатом того, що:

1. Вплив олігархів на Нафтогаз був значно зменшений. Ми продовжуємо цей процес, не дивлячись на шалений спротив системи.

2. Ми ефективно боролися з корупцією. Нашим першочерговим пріоритетом було прибрати корупцію на закупівлі газу, втрати від якої для країни становили десятки мільярдів доларів. Це вже зроблено. Тепер ми закуповуємо газ без посередників у провідних європейських компаній. Ціноутворення легко перевірити – це ціна газу на ліквідних європейських торговельних майданчиках (хабах) плюс зрозуміла маржа. Цю маржу можна порівняти з витратами на транспорт газу з хабу до кордону України або з маржою інших імпортерів (а їх чимало). Все це просто не залишає місця для корупції при закупівлі газу. Щодо корупції на інших рівнях в компанії – тут боротьба ще далеко не закінчена, але результати вже вражають. Наприклад, навіть іноземні партнери України високо оцінили успіхи Укргазвидобування, нашої дочірньої компанії, яка видобуває газ. Ефективна боротьба з корупцією дозволяє нам користуватися довірою і підтримкою міжнародних партнерів України.

3. Був суттєво підвищений рівень прозорості. Ми вже другий рік поспіль проводим повний аудит за міжнародними стандартами. Ми зробили прозорими тендери. Ми розпочали реформу корпоративного управління, в результаті якої вже сформована Наглядова Рада, де незалежні директори мають більшість. Ці незалежні директори були рекомендовані Номінаційним комітетом, який складався з представників міжнародних фінансових організацій (ЄБРР, Світовий банк, МВФ тощо). В свою чергу цей рівень прозорості та корпоративного управління дозволяє нам, принаймні дотепер, захищатися від політичного втручання, метою якого є залишити стару "систему".

Нам самим хочеться щоб все можна було зробити за день, або максимум за два. Але це нереально. Ми рухаємося вперед, але ми часто вимушені йти на компроміси і робити кроки вбік, або навіть назад.

Коли ми кажемо, що Нафтогаз контролювався олігархами та корупціонерами, ми розуміємо, що формально власником Нафтогазу залишалася держава, український народ. Тому ці олігархи і корупціонери не були зацікавлені в тому, щоб Нафтогаз був прибутковим. Навпаки, чим більше було проблем у Нафтогазу, тим краще було для них. У Нафтогазу не було коштів і економічного сенсу вкладати у видобуток. Погано для Нафтогазу, але добре для них – бо вони тоді забирають собі найкращі родовища. Це тільки один з багатьох прикладів.

Тому це також необхідно було змінювати. Неправильно коли національна нафтогазова компанія є хронічно збитковою. Навпаки, нормально, коли в неї значний прибуток. Ми це змінили, Нафтогаз став прибутковим. Замість того, щоб брати кошти з держбюджету, Нафтогаз став найбільшим платником податків в країні. Тепер він вже не "чорна діра", цінність якої для держави, для українського народу, дорівнює нулю.

Ліквідація прихованих субсидій

У цій статті неможливо обійти тему цін на газ для населення.

Ми розуміємо, наскільки болючим це підвищення було для населення. Люди потерпають від економічної скрути, люди не відчувають справедливості, а тут так радикально підвищують ціну на газ.

Ми розуміємо, що всім хотілося би, щоб спочатку олігархи були позбавлені будь-якого впливу, була подолана корупція і забезпечена прозорість, щоб люди стали більше заробляти, а тільки потім уже піднімали ціни.

На жаль, це неможливо. У нас різниця між ціною на абсолютно однаковий природний газ для промисловості та для населення сягала 1000 відсотків. За такої різниці неможливо подолати корупційну спокусу заробити на цьому. Уже розкриті схеми, коли газ списувався на населення за пільговою ціною, а насправді продавався промисловим споживачам за ринковою ціною. І лічильники самі по собі не вирішать ці проблеми, бо за лічильниками теж люди, не кажучи вже про "умільців" скручувати будь-які лічильники.

Так звані приховані субсидії, коли населення отримує газ не за ринковою ціною, а за визначеною політиками "собівартістю" державної газовидобувної компанії, призводить до надмірного споживання газу та до занепаду видобутку. Також потрібно чітко усвідомлювати, що приховані субсидії, за визначенням, призводять до непрозорості, яка, в свою чергу, не дозволяє ефективно боротися з корупцією.

Саме тому Нафтогаз і був корупційною чорною дірою. Як зазначено вище, ми змінили це. Тепер наші доходи і витрати є прозорими, нас можна порівнювати з іншими комерційними компаніями, і саме таке порівняння є найбільш дієвим засобом виявлення неефективності та корупції.

У транспортуванні газу, де ми є природніми монополістами, ми перейшли на європейську методологію визначення тарифу, що робить ці тарифи зрозумілими та справедливими.

Ми є лідером з переведення закупівель на електронну платформу Prozorro, щоб позбутися корупції у тендерах.

Платформа Prozorro має також бути запорукою того, що прибутки та податки, які Нафтогаз направляє в держбюджет, не будуть там украдені. Бо всі закупівлі за гроші держбюджету мають теж здійснюватися через Прозоро, щоб не крали на тендерах.

Ми можемо чесно сказати, що виділення коштів з бюджету на адресні субсидії наразі теж супроводжується певними проблемами. Хтось безпідставно отримує субсидію. Є проблеми з незаконним списанням обсягів газу на отримувачів субсидій (бо, "все одно" це покриє субсидія), а також є проблеми зі стимулами до енергоефективності. Але масштаб цих проблем є у рази меншим порівняно з проблемами від "прихованих" субсидій. Чесність адресних субсидій можна набагато легше перевірити, бо принаймні записується, хто і скільки їх отримує. Систему надання адресних субсидій можна поступово вдосконалювати, її прозорість дозволяє ефективно виявляти проблеми та їх вирішувати. Це давно доведено у світі. Саме тому МВФ, інші міжнародні фінансові організації, уряди західних країн так високо оцінюють нашу реформу ціноутворення на газ, коли ми переходимо від прихованих до адресних субсидій і (в значній мірі за допомогою цього переходу) поступово викорінюємо корупцію у цій сфері.

На жаль прості люди не можуть відчути ефективність нашої боротьби з корупцією безпосередньо на своєму гаманцю. Побутовий споживач газу поки може відчувати тільки збільшення ціни. При цьому олігархи, які втрачають контроль над Нафтогазом, корумповані ними політики, їхні засоби масової інформації використовують це для спекуляцій на економічній скруті та зневірі українців.

Ми і самі бачимо, як людям складно виживати та шукати правду. Ми розуміємо, що оформлення субсидії хоча і вирішує нагальну проблему для тих, хто об’єктивно не може сплачувати за новими тарифами, але це може бути прийнято людьми тільки як тимчасовий захід. І тому, якщо найближчим часом не запрацює нормально економіка, не будуть суттєво підвищені пенсії та зарплати, не буде відчуття справедливості, суспільне незадоволення буде знаходити радикальний вихід.

Але ми також розуміємо, що якщо б не переходили з прихованих на адресні субсидії, то курс долара був би значно вищим, було б суттєве падіння ВВП, в повному обсязі би не виплачувалися зарплати бюджетникам та пенсії. І ситуація з корупцію була б набагато гіршою. Зокрема, Нафтогаз залишався б корупційною чорною дірою.

Що далі?

Таким чином, ліквідація прихованих субсидій- одна зі складових тієї ціни, яку сплачують українці за можливість мати нормальне життя для себе та своїх дітей. Це ціна незалежності - від Росії, від олігархів, від корупції. Важливо тільки, щоб після цього у людей ще раз не вкрали шанс на нормальне життя.

За це потрібно боротися. Ми не маємо допустити, щоб нас зупинили на півшляху до справжньої незалежності.

Реформи зараз буксують. Закон про незалежного регулятора, який мав бути прийнятий одночасно с Законом про ринок газу, тобто ще півтора роки тому, не прийнятий й дотепер. Затримка з прийняттям європейських мережевих кодексів також не дозволяє побачити очікуваний результат від цілком європейського Закону про ринок газу.

Реформа корпоративного управління держкомпаніями розпочалася не на папері тільки в Нафтогазі. Але навіть у нас вона під загрозою зриву – компроміси та затримки з прийняттям рішень, які мають обмежити політичне втручання в роботу компанії, несуть критичну загрозу дискредитації вже навіть зробленого. Багато хто з корупціонерів та олігархів роблять це навмисно, бо вони не можуть допустити втрати контролю над державними компаніями – основним джерелом їх незаконного збагачення.

Що будемо робити ми?

Ми будемо продовжувати трансформацію Нафтогазу у компанію, яку наш власник, український народ, буде вважати своєю, а не олігархів.

Ми повністю відокремимо оператора ГТС і залучимо для управління ним компанію світового рівня у якості партнера. Європейські компанії будуть довіряти цьому партнерству і тому вони будуть працювати на нашому ринку газу.

Українці будуть впевнені в тому, що Нафтогаз став ефективною, прозорою і некорумпованою компанією - на рівні європейських державних компаній.

До чого тут енергетична незалежність?

"Новий" Нафтогаз в "новій Україні" зможе настільки підвищити видобуток та рівень енергоефективності споживачів газу, що ми взагалі не будемо імпортувати газ.

Це буде найкращим прикладом того, як здобувається справжня незалежність!