Vse je na spletu

Delićeva je v dveurnem zagovoru predstavila gradivo, s pomočjo katerega je leta 2011 razkrivala povezave med skrajnodesničarsko skupino Blood and Honour ter stranko SDS. Navajala je imena ključnih oseb – med njimi Dejana Prosena, člana Blood and Honour in žirovskega podmladka SDS – katerih sporno delovanje je bilo mogoče rekonstruirati iz arhivskih spletnih podatkov. Poleg zaupnih virov, sogovornikov, ki jih Delićeva v skladu z novinarsko etiko ne namerava razkriti, sta bila za njeno zgodbo ključna »žvižgaški« spletni portal Wikileaks in spletna stran archive.org. Na portalu Wikileaks je med drugim našla razkrite spletne pogovore slovenskih članov mednarodne organizacije Blood and Honour, iz katerih je bilo mogoče prepoznati njihovo funkcioniranje in hierarhično ureditev slovenske »divizije« te skupine. Spletna stran archive.org pa je bila koristna, saj se na njej shranjujejo tudi spletne strani, ki so bile že ukinjene – med njimi starejše spletne strani Blood and Honour.

Pomagala si je tudi z javno dostopnimi podatki (registri) o delovanju nekaterih podjetij in društev, ki so povezana s skrajnodesničarsko ideologijo, ter z nekaterimi zapisi v domačih in tujih medijih. Na tak način je Delićeva rekonstruirala neonacistično omrežje, ki ga je v istem času preiskovala tudi Sova. Da ne gre za tajne podatke, temveč za podatke, pridobljene iz javno dostopnih virov, dokazuje tudi soobtoženi Sebastjan Selan, ki je bil v času objave člankov direktor Sove.

Na nasprotni strani tožilstvo v sodnem procesu, ki traja že več mesecev, dokazuje, da Delićeva podatkov, ki jih je predstavila v člankih, ni mogla dobiti drugje kot pri Sovi. Podatki naj bi med drugim izvirali iz prisluškovanj in drugih tajnih metod preiskovanja, ki jih je izvajala Sova. Zaradi domnevnega razkritja tajnih podatkov Delićevi grozi do tri leta zapora. Selanu tožilstvo obenem očita, da novinarke ni ovadil, kar naj bi po uradni dolžnosti moral storiti.