De mulți ani, deja, Transfăgărășanul a devenit o destinație în sine pentru tot mai mulți dintre români. Emisiunile despre automobilele testate pe acest drum “de vis“ au răspândit notorietatea DN 7C-ului și peste hotare. Iar peste această masă în creștere de turiști care își programează cel puțin un drum de concediu pe Transfăgărășan se adaugă și sibienii, argeșenii, brașovenii, mă rog, cei din apropiere, care în zilele toride de vară gândesc că o excursie pe cel mai frumos drum din lume le va bucura și mintea și trupul.

Doar că, mai ales în zilele de sfârșit de săptămână din timpul verii, Trasfăgărășanul nu e altceva decât un șir continuu de mașini care se târâie în sus și în jos. Cozi kilometrice, nervi care nu au cum să nu apară, înghesuială și haos în puținele parcări. Iar din puzderia de șoferi care își omoară nu doar ambreiajul, dar și nervii, de fiecare dată răsar cel puțin câțiva cu mintea mai îngustă, care depășesc coloanele, claxonează turbați și fac orice manevră le vine la îndemână, în disprețul celorlalți.

Un sistem de bariere care să limiteze accesul de ambele părți, și cel din Sibiu, și cel din Argeș, ar re-transforma Transfăgărășanul într-o destinație de care să te bucuri în perioadele de vârf ale sezonului turistic. Un sistem care să permită accesul unui număr limitat de mașini/turiști într-o anumită perioadă de timp nu este un lucru revoluționar, ci unu deja demult implementat peste tot unde avalanșa de turiști depășește capacitățile. Este un sistem care respectă și destinația și turiștii și ar oferi o viață mai așezată și așa-numitelor autorități. Un sistem care, în era internetului, să permită programări on-line. Un sistem care ar putea aduce (chiar dacă taxa de acces ar fi una modică) venituri care să susțină activitățile curente de întreținere a curățeniei (românii lasă munți de gunoaie din mașinile lor), de întreținere a unor noi parcări, facilități și așa mai departe.

Doar că iarăși ne întoarcem la aceste “autorități“. Căci drumarii de la Sibiu au făcut de ani buni o astfel de propunere șefilor de la București. Cu atât mai mult cu cât Transfăgărășanul ar fi trebuit să intre în reabilitare/modernizare de mai bine de cinci ani (de trei ori au fost pregătite, până acum, documentele procedurilor necesare și de trei ori nu s-a reușit implementarea proiectului de reabilitare și modernizare). Doar că propunerile drumarilor sibieni au fost respinse. N-au de ce șefii de la București să se complice cu un astfel de proiect, care presupune ceva muncă birocratică având în vedere că vorbim de limitarea accesului pe un drum public. “Nu se poate“ a fost răspunsul venit din birourile bucureștene de fiecare dată.

Nu ne rămâne decât să sperăm că ministrul Transporturilor ori șeful CNAIR vor rămâne blocați în kilometrii de coadă din vârfurile de sezon. Și astfel poate își vor chema colegii să “rezolve cumva că așa nu mai merge“. Pauzele dintre inaugurările de autostrăzi sunt suficient de lungi pentru a mai lucra și la altceva.