Anette Gustawson, mjölkbonde från Norrtälje, fick i ATL i tisdags frågan varför hennes barn ska ha specialkost i skolan. Hon svarade så här: ”Vi tröttnade på att kommunerna serverar våra barn mat som vi skulle bli polisanmälda för om det var vi som producerade den.”

Det är huvudet på spiken. I en mening blir dubbelmoralen i den offentliga upphandlingen av mat solklar.

Anette Gustawson och hennes man Jacob (bilden) har lyckats med något som åtminstone jag trodde var omöjligt, att ordna skolmat till de två sönerna, Nils, tolv år, och Albin, tio, producerad enligt Miljöstyrningsrådets baskrav. Det betyder i princip svensk mat. Av etiska skäl.

Föräldrar kan ansöka om särkost till barnen av allergiskäl eller religiösa eller etiska skäl. Anette och Jacob laddade ned en ansökningsblankett från kommunens webbsajt och tog en dialog med kommunen. Och fick igenom sitt krav. Sönerna äter numera mat gjord på i Sverige lagliga råvaror. Som särkost!

Anette Gustawson har delat ut särkostblanketter utanför den stora matbutiken i Norrtälje, startat Facebookgruppen Svensk mat åt våra barn i skolan, skrivit insändare och sett till att bli omskriven i lokaltidningen. Hon sällar sig till mina två favoriter bland föregångspersonerna i frågan offentlig upphandling:

Karin Hilmér, grisbonde från Mellerud, lämnade 2005 in ett så kallat medborgarförslag. Hon föreslog att kommunen skulle införa en livsmedelspolicy som ser till att den mat som serveras i skolor och äldreboenden produceras enligt de regler som gäller kommunens bönder. Hon var, såvitt jag vet, först med detta. Ett par år senare var livsmedelspolicyn klubbad och klar, och andra har följt efter med likande initiativ i en rad kommuner.

Grisbonden Per Karlsson i Laholm är känd för sin frispråkighet. 2009 deklarerade han att han skulle producera grisar enligt danska regler. Det kan ju inte vara olagligt, resonerade han, eftersom kommunen köper in danskt griskött. Också han blev framgångsrik, Laholm följde efter Mellerud.

Och nu Anette Gustawson, som genom att ansöka om särkost för sina barn tydligt visar på dubbelmoralen i den offentliga upphandlingen. Bra gjort!

(Läs intervjun med Anette Gustawson här!)