Josefin:

”Jag var där. Jag och några hundra engagerade grannar, småbarnsfamiljer, unga, barn och vuxna hade samlats för att tillsammans stå upp mot rasism. Bredvid mig stod några tonårstjejer från Kärrtorps gymnasium som jag känner och vi pratade om hur viktigt det är att träffas så här och stå upp för det man tror på. Helt plötsligt attackerades demonstrationen av ett 30-tal beväpnade och mycket aggressiva svartklädda män som i raseri angrep demonstranterna. Föräldrar med småbarn och barnvagnar flydde i panik. De aggressiva männen skrek, kastade flaskor, slog med påkar och slängde några slags smällare. De höll upp sina sköldar och gick till attack rakt in i folkmassan. På en minut hade torget förvandlats till en krigszon. Jag kände hur jag såg mig om efter hjälp. Hur många var poliserna? Ja, alldeles för få och varför stod de med ryggen mot de aggressiva männen vända mot oss som blev attackerade? Några av tonårstjejerna gömde sig bakom mig och jag sa åt dem att söka skydd i en affär eller på Turteatern. Mina barn var inte där och jag ville vara säker på att inga barn lämnades ensamma. Jag stannade kvar. Allt gick så snabbt. Torget var fyllt av skrik, rök och krossat glas, men ganska snart trycktes de attackerande männen i svart ut från torget.



Jag var där och bevittnade attacken.

Fortsätt läsa ”Jag blev inte skrämd – jag blev stärkt och övertygad” →