Jag är som feminist stolt över de svenska kvinnor och män som försvarar friheten - inte bara för vårt land - utan också internationellt. Svenska trupper har varit i Bosnien, ett land där massvåldtäkter av kvinnor var del av kriget. Svenska insatser i Afghanistan har bidragit till att försöka skapa lugn så att fler flickor får gå i skolan. Snart ska Sverige sända soldater till inbördeskrigets Mali, där det sexuella våldet mot kvinnor är en del av kriget.

Jag skäms däremot som feminist över den förlöjligande och raljanta ton som Feministiskt Initiativ använder om det svenska försvarets insatser. Gudrun Schyman, talesperson för Feministiskt initiativ och Veronica Svärd, Feministiskt initiativs försvarspolitiska skuggutskott beskriver den allvarliga misstänkta främmande undervattensverksamheten i Expressen på följande sätt:

”Men satsningarna på ubåtsjakter, sjunkbomber och avlyssning har inget med fredsbevarande att göra – det handlar om en föråldrad patriarkal politik som får försvarsromantiker att fira julafton! Att ubåtar finns i gränstrakterna är inte ett hot om krig, det tillhör deras arbete. Det är helt väntat att Ryssland reagerar inför att Sverige låter Nato flytta fram positionerna mot Rysslands gräns. Det är en konsekvens av svensk försvarspolitik. Ett större fokus på konfliktförebyggande, som att Sverige tog initiativ till samtal med Ryssland om deras förmodade nyfikenhet, hade varit säkerhetspolitiskt mer strategiskt”.

Enligt F! ska Sverige alltså acceptera kränkningar av främmande makt på svenskt territorium? Enligt F! ska Sverige låta Ryssland diktera svensk Nato-politik? Enligt F! är det ”föråldrad patriarkal politik” att inse att vi inte lever i den bästa av världar. Lika bisarrt som om en hotad och trakasserad kvinna skulle uppmuntras att svara med nyfiket inkännande lyssnande stil mot den förtryckande mannen. Att mannen dessutom hänger hotfullt utanför hennes hus är ju liksom bara del av hans arbete, för att använda F!:s omvända retorik.

Det går varken att tala Putin eller den Islamiska Staten/Daesh till rätta med genusteori. Och ibland måste friheten - också av feminister - försvaras med militära insatser. Det behövs en feministisk utrikes- och säkerhetspolitik mer än någonsin. Men en verklighetsförankrad liberalfeministisk sådan - inte en flumfeministiskt naiv. Pacifism i dagens värld främjar inte feminismen.

Birgitta Ohlsson,

Utrikestalesperson och riksdagsledamot (FP)