Nu när allas tankar riktas mot Frankrike, och Turkiet, och alla plötsligt börjat tala om ”svenska värderingar” vill jag utgå från Frankrikes huvudstad för att visa varför talet om värderingar blir alltför enkelspårigt.

När vi tänker på Paris ser vi framför oss Eifeltornet, Triumbågen, Louvren och Champs-Élysées. Tänk nu i stället på London. En del kanske tänker på Big Ben och Buckingham Palace, men lika gärna kan vi komma att tänka på röda bussar, telefonkiosker och brevlådor, svarta taxibilar samt poliser med bobbyhjälmar.

I det ena fallet tänker vi alltså på storslagna monument och en gatuplan från 1800-talet, som brutalt bröt sönder den medeltida staden Paris. I det andra fallet kan det handla om monument som förbleknar i jämförelse med de franska, men lika gärna om olika uttryck för kommunikation och samhällsorganisering.

London har få exempel på storslagna gator utan är mest ett myller av smågator härs och tvärs. I grund och botten är de olika städerna resultaten av olika värderingar. De engelska värderingarna slår i högre grad än de franska vakt om individens rätt, äganderätten och demokratin. I ett samhälle med de värderingarna blir det rent fysiskt svårt att genomföra de omfattande ingrepp i en stadsbild som krävts för att skapa Paris så som vi känner det. Frankrike har däremot en tradition från den gamla kungamakten med ett mera oinskränkt maktutövande som även långt efter att den försvann har skapat både vilja och möjligheter för storstilade projekt.

Både Frankrike och Storbritannien har gamla traditioner för ett intellektuellt offentligt samtal, men medan det franska oftast handlar om abstrakta ting på hög filosofisk nivå, handlar det brittiska samtalet om praktiska samhällslösningar. Därför är det inte så konstigt att uttryck för kommunikationer och samhälle blivit symboler för huvudstaden. Värderingarna har påverkat kulturen, men frågan är om det inte också är så att det är kulturen som påverkat värderingarna.

Därför känner jag ett motstånd mot talet om svenska värderingar. Värderingar ändras och påverkas av tidsandan, men samtidigt finns det värderingar som går djupt ner i samhället, därför att de påverkas av kulturen. Därför föredrar jag att tala om svensk kultur. Det finns ett samband mellan olika kulturella yttringar som lätt glöms bort om man enbart talar om värderingar.

Vi tror så lätt att de svenska värderingarna - att stå upp för mänskliga rättigheter, för mäns och kvinnors jämlikhet, för allas lika värde - är bevis för vår modernitet. Och vi glömmer att Sveriges stora skogar gjorde det rent fysiskt svårt för förtryckare att förslava befolkningen, att skillnaden mellan herrar och allmoge var mycket mindre än i andra länder och traditionen med pigor som tjänade på andras gårdar skapade självständiga kvinnor, som tjänade egna pengar och därför inte så lätt kunde hållas i patriarkala ledband.

Våra värderingar bygger i väldigt hög grad på vad tänkare i andra länder sagt och skrivit genom historien, men det förklarar inte varför vissa idéer har haft lätt att slå rot i Sverige, medan andra inte gjort det.

Numera är vi mångkulturella, dels på grund av invandring, men lika mycket därför att vi är ständigt uppkopplade och därmed ständigt utsatta för intryck från jordens alla hörn. Just därför att vi redan är mångkulturella behöver vi inte ett mångkulturellt samhälle. Vi behöver i stället ett samhälle med tydliga spelregler. Det samhället behöver luta sig mot det bästa i den svenska kulturen.

Då handlar det inte om att försöka lära alla att tänka likadant, utan att få alla människor, oavsett bakgrund, att bli en del av samma offentliga kultur. En del vill kalla det värderingar, jag vill hellre tala om lag och rätt. Det spelar ingen roll vad vit tänker, så länge vi inte handlar fel. Men samtidigt är vi alla olika.

Strävan efter de svenska värderingarna får inte leda till ett samhälle med så snäva normer att det blir en tvångströja. Folk med annorlunda vanor och traditioner skall ha rätt att hålla på dem, men måste samtidigt lära sig att inse det omgivande samhället påverkar. De måste ha rätt att tycka att mycket i det svenska samhället är galet ur deras perspektiv och samtidigt förstå att deras barn och barnbarn förmodligen kommer att leva just så galet.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.