Landsorganisationen LO har kartlagt hur många unga mellan 16 och 25 år som saknar både arbete och studieplats. Under 2012 var det 117 000 unga människor i Sverige som saknade sysselsättning.

– Du får mycket fritid så du tänker mycket, och när man tänker för mycket blir det ofta mycket negativt, ångest. Till slut tror man att man knappt är kapabel till någonting, säger Jonathan Lundin, 24 år från Umeå, som varit sysslolös sedan han var 20 år i en radiointervju.

LO föreslår bland annat att 90-dagarsgarantin genomförs så fort som möjligt och att fler utbildningsplatser tas fram. Det är bra förslag, som verkligen måste prioriteras av regeringen.

De sysslolösa unga är inte bara ett svenskt problem. Det ser värre ut på många andra håll i Europa. Antalet Neets, ungdomar som varken arbetar, studerar eller praktiserar – på engelska Not in Employment, Education or Training – ökar och det skapar stora samhällsproblem.

I Spanien och Grekland är mer än varannan ung människa utan jobb. I utsatta områden sprider sig missmodet och hopplösheten. Det är perfekt grogrund för kriminalitet och på sikt även terrorism. Om samhället inte har plats för dem kan de vända sig emot det.

I EU går 26 miljoner arbetslösa och acceptansen för en hög arbetslöshet ökar. Sju miljoner jobb försvann mellan 2008 och 2013. Det är en oroande, ja faktiskt livsfarlig utveckling.

Unga människor utan något att göra kan bli tickande bomber och det är dags att börja desarmera dem nu.

Samtidigt går det inte en vecka utan nya larmrapporter om ökad ohälsa bland dem som har ett jobb att gå till. Stressen och kraven ökar i snart sagt varenda bransch. Inom vården orkar utslitna sjuksköterskor inte jobba heltid, inom skolan och socialtjänsten vill allt fler byta jobb.

Automatisering gör att jobb försvinner, effektivisering att färre producerar allt mer. Å ena sidan en massarbetslöshet som är svår att bryta, å andra sidan ett arbetsliv som knäcker allt fler. Det gör att klyftorna växer och polariseringen ökar.

Men måste valet stå mellan att må dåligt av att ha för lite att göra eller att må dåligt av att ha för mycket att göra?

Debatten om kortare arbetstid för alla är i praktiken död. Sextimmarsdag skulle vara förödande för tillväxten och därmed för välfärden, varnar ekonomer och liberala politiker när de avfärdar förslaget.

Men hur påverkas samhället av att många människor aldrig får känna på arbetslivets gemenskap och glädje samtidigt som många som har ett arbete håller på att jobba ihjäl sig? Är det så himla bra?

Man borde åtminstone få diskutera det utan att bli idiotförklarad.