Lindberg dömdes till sex års fängelse för grov våldtäkt, våldtäkt, misshandel, koppleri och sexköp. Han greps när han var på väg att köpa sex av en 14-årig flicka. En 17-åring utsattes för fruktansvärda övergrepp som av rätten beskrevs som "sadistiskt sexuellt våld".

Lindberg släpps villkorligt, de sex åren har i enlighet med tvåtredjedelsfrigivningen blivit fyra år. Denna i praktiken automatiska straffrabatt är djupt stötande: Varför ska grova brottslingar belönas med en helt egen tideräkning?

I Lindbergs fall finns ett annat tungt vägande skäl till fortsatt fängelsevistelse. I en psykologisk bedömning varnar Kriminalvården för risken att han begår nya allvarliga sexbrott. Där understryks att hans "begränsade mottaglighet" när det gäller behandling samt att "risken för återfall i sexuellt våld inom en överskådlig framtid är klart förhöjd."

Göran Lindberg har inte haft något motiv att delta aktivt i någon behandling: Tvåtredjedelsfrigivningen blir ju ändå ett faktum. Det ska nämligen mycket till - "synnerliga skäl" enligt lagen - för att en fånge ska sitta hela den utdömda tiden.

Men det har varit ännu tokigare; fram till 1993 fanns ett system med villkorlig halvtidsfrigivning, något som Vänsterpartiet vill återinföra.

Skillnaden mellan lagstiftarnas avsikter och den verklighet som utspelar sig i domstolarna innebär ytterligare en rejäl straffrabatt. Domstolarna tenderar att hålla sig i de nedre delarna av straffskalorna, och detta faktum har gjort justitieminister Beatrice Ask upprörd. Hennes skärpning av straffen för våldsbrott 2010 blev blott en tummetott, i praktiken har domstolarna fortsatt att döma som förut. Straffvärdet verkar ständigt devalveras.

Kombinationen "förstående" domstolar och tvåtredjedelsfrigivning medför att påföljden blir ett slags falsk marknadsföring som urholkar allmänhetens förtroende för rättssystemet. Vem gillar att produkten inte överensstämmer med reklamen?

Kritiken mot den automatiska straffrabatten är inte ny. Det är anmärkningsvärt att Beatrice Ask under sina sju år som justitieminister inte kommit till skott, men för drygt ett år sedan föreslog i alla fall en arbetsgrupp i Moderaterna att återfallsförbrytare skulle få sitta av hela tiden.

En notorisk biltjuv ska alltså inte få villkorlig dom, men grova förstagångsförbrytare som Göran Lindberg eller den som slår ihjäl sin sambo ska få straffrabatt. Hur tänkte M där egentligen?

Principen borde i stället vara den omvända mot i dag. Den dömde ska i regel avtjäna hela sitt straff, men möjligheten till villkorlig frigivning ska finnas om "synnerliga skäl" föreligger. Då skapas också incitament för intagna att sköta sig och delta i olika behandlingsprogram.

Att en borgerlig regering med sitt uttalade brottsofferperspektiv tillåter automatisk straffrabatt är också falsk marknadsföring.