I ETC skriver Kajsa Ekis Ekman om slakten av kollektivtrafiken. Hon vill ha billiga, om inte gratis biljetter för alla kollektivtrafikanter i Stockholm. Situationen för resande i Stockholm är ohållbar menar hon. Ekis Ekman menar att Stockholms lokaltrafik slösar och styrs med ett hundratal onödiga konsulter. Att skattepengar kollras bort till förmån för en NK-express. Det må så vara att kollektivtrafiksföretaget måste städa upp i organisationen. Men skräckscenariot som Ekis Ekman har för ögonen är att bli ståendes och frysa på en hållplats som har tappat en avgång. Att pendeltåget ska gå allt mer sällan.

Om en resenär i Jämtland missar bussen från Kälarne till Östersund vid åttasnåret får de vänta till klockan två för en ny chans. Svegsborna får vänta till halv fem om de missar halv elva-bussen mot staden. Från flera byar i Jämtland går bara en buss om dagen.

Att det blir tio minuter mellan varje passerande tåg i stället för fem förstör inte någons värld. Det är fortfarande drägligt att komma springande och se tåget åka iväg med vetskapen att nästa transportmedel rullar in snart och transporterar dig dit du ska.

På något sätt måste våra punkter sammankopplas. I Jämtland ansluter sig fler och fler kommuner för att erbjuda gymnasieungdomar eller en bredare målgrupp unga gratis busskort. Det är ett sätt att öka resandet men att samtidigt minska klyftor geografiskt och ekonomiskt mellan unga. För att underlätta gymnasiependlingen och vardagslivet i ett av de glesaste länen i Sverige.

Ibland måste saker placera sig bredvid något annat för att få perspektiv. Som SL och Länstrafiken i Jämtland. Det Stockholms lokaltrafik genomgår är ingen slakt, det är en liten gnugg som inte rubbar någons värld.

Ibland måste man bara tänka en stund på Sara som missade bussen i Rissna. Det är hennes åtta-timmars-väntan det är synd om, inte Kajsa Ekis Ekman i Akalla.