Det går fort i svensk politik just nu. Efter Kaplans avgång kom på onsdagsförmiddagen beskedet att Yasri Khan har dragit tillbaka sin kandidatur till Miljöpartiets styrelse. Trycket blev för starkt efter att det har blivit känt att Khan vägrar att skaka hand med kvinnor.

■■ Det mest intressanta i sammanhanget är att Miljöpartiet måste ha känt till Khans inställning till fysisk beröring med kvinnor liksom att han har försvarat den auktoritära turkiska regimen. Ändå var de gröna alltså på god väg att välja in Khan i sin partistyrelse. Det tyder på en total värdeupplösning inom partiet.

MP står längst ut på den ena kanten i den nya axeln inom politiken som mäter sådant som nationalism kontra kosmopolitism och konservatism kontra normbrytande. Inget annat riksdagsparti - med undantag möjligen för V - förknippas i lika hög grad med sådant som feminism, hen och queer. Det var knappast en slump att det var en miljöpartist som barbröstad sprang upp på scenen i Almedalen under Reinfeldts tal härom året.

Det är en absurd tanke att detta parti ville låta sig representeras av en person som inte vill ta det motsatta könet i hand och som aktivt försvarar Erdogan. För det handlar ju inte bara om ett handslag. Män och kvinnor som är så ortodoxt troende att de betraktar händernas beröring som djupt problematiskt hyser ofta fler idéer kring könens åtskillnad.

Sannolikt anser de att det är olämpligt att män och kvinnor badar tillsammans, dansar tillsammans och kanske även sportar och äter tillsammans. Vad Khan personligen tycker om de frågorna vet vi inte, men det uteblivna handslaget är en symbol för en vilja till åtskillnad mellan könen. Det är så man bör tolka gesten snarare än som ett direkt uttryck för kvinnoförakt.

Det är givetvis fritt fram att hysa sådana åsikter och att vilja verka politiskt i den andan. Även djupt religiösa personer som vill använda tron som styråra i politiken har rätt att göra sin stämma hörd. Men det finns ingen motsvarande rätt att kräva en plattform inom existerande partier.

Det är ett ideologiskt universum mellan exempelvis Miljöpartiets agenda och AKP:s precis som det var mellan Islamiska förbundet och Socialdemokraterna och Moderaterna. Detta avstånd går inte att överbrygga med lite god vilja.

■■ Kritiker hävdar nu att Kaplans avgång visar att det är omöjligt för troende muslimer att verka politiskt i Sverige. Det stämmer inte. Det finns många muslimska politiker vars värderingar aldrig ifrågasätts. Men de personer som driver en mer islamistiskt färgad agenda som handlar om att relativisera hotet från jihadism, relativisera Förintelsen och verka för ökad könsseparation bör inte räkna med att existerande partier står med famnen vidöppen.

Den rimliga lösningen är att de som hyser sådana åsikter startar ett eget politiskt parti. Där får de hälsa som de vill.

Läs också: MP-politiker försvarar despoten Erdogan

Följ Expressen Ledare på Facebook för tips om fler ledare och krönikor.