Nyligen gick Socialdemokraterna i Skåne ut och krävde att det fria skolvalet skrotas. De får nu uppbackning av partiets studentförbund som också vill avskaffa rätten att fritt välja skola.

Det visar att frågan är högst levande inom socialdemokratin trots Stefan Löfvens försäkringar om motsatsen. Alliansen gnuggar sina händer och hoppas givetvis att den interna splittringen ska skada S i valet.

Men bakom taktikspelet finns en problematik som förtjänar en mer ödmjuk diskussion. Den svenska skolan är inte längre likvärdig mer än till namnet. Skillnaderna mellan skolor har fördubblats på ett decennium, och Skolverket har pekat ut det fria skolvalet som en huvudförklaring till denna utveckling.

Det går inte att förneka att vi har ett likvärdighetsproblem. Att det ser värre ut i många andra länder duger inte som motargument. Det är skolan som är grunden om vi ska kunna säkerställa ett någorlunda jämlikt samhälle i framtiden.

Är då svaret att slopa det fria skolvalet? Nej, och det finns både principiella och pragmatiska skäl till det svaret. Valfrihet handlar inte bara om att kunna välja det bästa, utan minst lika mycket om att kunna välja bort något som inte fungerar. En elev som vantrivs på sin skola och/eller med sin lärare ska inte vara dömd att stanna i samma klass i nio år.

Skolsegregationen har dessutom gått så långt att man kan fundera på om inte ett slopat skolval rentav skulle spä på boendesegregationen ytterligare. Villaområden i närheten av mer socialt utsatta områden skulle exempelvis riskera att tömmas på medelklassfamiljer.

Det finns andra vägar att gå för att minska klyftorna i den svenska skolan. Till att börja med bör vi avskaffa skolpengsystemet som till hela sin konstruktion uppmuntrar till rörlighet. Slopa etableringsfriheten, ta bort vinstintresset och skrota friskolornas kösystem.

Det skulle föra oss en bra bit på väg. En mer trögrörlig skolmarknad skulle skapa mer långsiktighet, mindre skillnader och därmed ett minskat fokus på skolans rykte.

Det är djupt stötande att enbart privilegierade grupper sitter på information om vilka skolor som man ska ställa sina barn i kö till redan på BB. Om skolorna i praktiken inte är öppna för alla ska de givetvis inte heller betalas med skattepengar. Det säger sig självt.

Lika stötande är det att skolor med ett socialt gynnat elevunderlag kan göra vinst på skolpengen medan skolor i utsatta områden får tampas med elevflykt, otillräckliga resurser och en lärarkår som självmant väljer tuffa arbetsvillkor.

Skolans uppgift är att kompensera för den sociala bakgrunden, inte att cementera den. Även borgerligheten borde erkänna att skolan just nu misslyckas på den punkten.