Nyligen beslutade riksdagen på Centerpartiets initiativ om att den svenska narkotikapolitiken skall utredas om den är evidensbaserad, och om vi skall ha nolltolerans eller skademinimering som huvudmål.

Alla partier stod bakom initiativet, men det finns ett parti som redan bestämt sig om utfallet på förhand: Socialdemokraterna. Socialminister Lena Hallengren kommenterade nämligen kort därpå att de vägrar att ens överväga en avkriminalisering.

Norge har avkriminaliserat

Vår nuvarande nolltolerans kan låta som ett fint ideal, men faktum är att Sverige är ett av de länder som har allra högst narkotikadödligheten i hela EU. De länder som har avkriminaliserat och infört skademinimerande vårdande åtgärder i stället för straff, exempelvis Portugal, har minskat narkotikadödligheten radikalt till att hamna bland de lägsta nivåerna i Europa. Nu tar även Norge efter och avkriminaliserar efter att ha utrett frågan. Detta är något som flera stora organisationer, inklusive FN och WHO, också förespråkar.

De länder som har avkriminaliserat och infört skademinimerande vårdande åtgärder i stället för straff, exempelvis Portugal, har minskat narkotikadödligheten radikalt till att hamna bland de lägsta nivåerna i Europa.

I Sverige är det tvärtom "hårdare tag" som fortsätter att råda. I nuläget prioriterar polisen ringa narkotikabrott för att förbättra siffrorna i statistiken. Till exempel står polisen med bussar utanför konserter och festivaler och plockar in vuxna individer som de drogtestar utan att de har orsakat några som helst problem. Trots det saknas det i dag bevis för att denna ringa narkotika skulle vara ett större problem än alkohol. En stor studie genomförd av Independent Scientific Committee on Drugs 2010 visar att alkohol är skadligare i många avseenden – både för brukaren och framförallt mot andra.

Avskräcker inte

Särskilt satsningarna mot ungdomar är drakoniska. När jag var femton, sexton år tog de i Majorna-Linné in jämnåriga vänner, tvingade dem att klä av sig nakna, böja sig fram, och hosta för att visa att de inte hade gömt något. Sedan slängdes de in i tillfällig förvaring tillsammans med grovt kriminella för att skrämma dem. Det var tio år sedan. I dag tar de in stora mängder barn under 15 år för att lämna urinprov. Sällan motiverat när det visar sig att ungefär två tredjedelar av svaren negativa för flickor.

Sådana här metoder avskräcker inte unga, de odlar bara en misstro mot polisen som i stället för att hjälpa, trakasserar och förnedrar dem. Den här misstänksamheten ökas av ovetenskaplig skräckpropaganda till ungdomar, där kommunernas kunskap är så låg att de öst miljoner på scientologerna för att föreläsa om droger. Här behövs riktig undervisning om hur droger och alkohol påverkar unga, och psykologiskt stöd för de som hamnar i missbruk.

Istället för att straffa

Det finns mycket vi kan lära oss av hur vi hanterar alkoholens baksidor. Om en person är sjuk i alkoholism så straffar vi inte den personen, utdelar inte prickar i polisregister som kan förhindra hen från att få arbete, och ger hen höga böter. Vissa drogmissbrukare ramlar till slut genom skyddsnäten ner på gatan. Att samhället i stället för att straffa hjälper dessa att återvända till ett normalt liv är det är det enda anständiga.

Vi kan även lära oss om hur vi reglerat alkoholförsäljning. Att legalisera produktion och försäljning av en drog, exempelvis cannabis, handlar om att ta kontroll över miljardmarknaden som i dag ger enorma intäkter till den organiserade brottsligheten. I dag konkurrerar de om dessa miljarder genom att spränga hus och avrätta konkurrenter på öppen gata. Trots polisiära satsningar i ökande grad i nästan ett halvt århundrade har vi inte lyckats minska detta – tvärtom blir krigen bara blodigare ju hårdare polisens offensiv är. I Sverige ser vi nu de fruktansvärda konsekvenserna av droghandeln i form av dödsskjutningar och sprängningar var och varannan dag.

Skademinimerande insatser

När Kanada legaliserade användningen av narkotika tog de nästan 60 procent av den svarta marknadens andelar på ett år. Det handlar om cannabis som hade sålts ändå, men som nu ger skatteintäkter till skademinimerande insatser och utbildning. Det frigör även resurser från polisen så att de kan satsa pengar på att bekämpa grov brottslighet, vilket vi har ett akut behov av idag. Dessa butiker säljer inte heller till unga.

Lena Hallengren kan inte förneka framstegen som gjorts inom fältet skademinimerande reformer. Hennes inställning är inget annat än vetenskapsförakt, och en nästan religiöst dogmatisk syn på att intentionen i lagstiftningen är viktigare än resultatet. Att "signalerna" man vill sända är viktigare än det lidande som kan minimeras. Det görs med mångas liv som insats med ett stort antal överdoser, sjukdomar och gängkrig som konsekvenser av den här hållningen. Det är en socialpolitik som inte är värdig Sverige. Utredningen måste göras av forskare inom relevanta områden, och vi måste vara beredda att göra stora förändringar för att tackla narkotikaproblemen på riktigt.

Frans Sporsén, liberal debattör, studerar kognitionsvetenskap