Tremblay, verksam i Paris, Dublin och Montreal, anses som en pionjär när det gäller att studera våld och aggressivitet hos barn. Han har studerat småpojkar sedan 1980-talet och kommit fram till att de är som mest våldsbenägna i treårsåldern. Sedan går det ned – men inte för vissa, vilket kan kopplas till social utsatthet, men även förlossningsskador.

Det gäller att fånga in de pojkarna snabbt, i tonåren kan de redan vara inblandade i grov gängkriminalitet, anser Tremblay.

– Framför allt är det kopplat till moderns sociala utsatthet, de föder mer våldsbenägna pojkar. Vi har många indikationer på det. Erbjuder man både mamman och barnet åtgärder de behöver kan vi kraftigt minska våldet hos vuxna män, säger Jerzy Sarnecki, professor i kriminologi och ordförande i juryn för priset.

Delvis kontroversiellt

Sarnecki sticker inte under stol med att det för oss i Sverige kan kännas som kontroversiellt att döma ut förskolan för somliga barn.

– Välfungerande dagis är utmärkt brottsförebyggande åtgärder. Men inte för alla, vilket är kontroversiellt. Barnen med förlossningsskador eller genetiskt sårbara barn skadas av allt för mycket stoj och stök. De ska inte gå på vanliga dagis, de ska få adekvat behandling anpassade till barnets behov, precis som barn med fysiska skador, säger han.

Tremblay tillskriver förälder – i det här fallet mamman – en stor roll. Är inte det här att ytterligare stigmatisera utsatta mammor?

– Det handlar om att ge den typen av hjälp som många föräldrar gärna tar emot. Under det första året kan till exempel en barnsköterska komma på flera hembesök hos en mamma, säger Sarnecki.

”Sätt in extraresurser”

I Sverige är det inte så vanligt att ta barnen som sticker ut genom sitt aggressiva beteende från förskolan, menar barnpsykolog Malinda Beck-Friis.

– Det man har sett i behandlingsprogram i USA är att om de här barnen får bra behandlingsinsatser kopplat till både hemmiljön och skolsituationen så kan man vända det här. I vissa program där har man inte lyft dem från förskolan utan satt in denna typ av extraresurser, de har fått extra stöd på förskolan och på rasterna till exempel när de når skolålder.

– Allt är en fråga om hur man hanterar situationen i förskolan eller skolan. I Stockholm till exempel har man monterat ned den typen av väl fungerande, specialanpassade förskolor, säger hon.