– Jag tror att Gud skickade honom till mig, säger han.

Efter otaliga försök att träffa superagenten öppnar han till slut dörren för SportExpressen.

Vi står intryckta i en minimal guldhiss. Svetten rinner. Jag tittar på Joel Marklund som ska fotografera, men hans huvud är osynligt under all kamerautrustning. Vi har åkt fram och tillbaka på en smal, snirklig gata med en vilsen taxichaufför i en kvart, förbi stora blomsterarrangemang och portvakter, glittriga dörrkarmar och doft av svindyr parfym. Bentley här, Rolls Royce där. En spänd polis med mörka solglasögon och inte ett intrampat tuggummi på hela trottoaren

Monaco: Här bor Mino Raiola, Zlatan Ibrahimovics agent.

Hissdörrarna ska precis slå igen när det kommer ett sms: ”Third floor”.

Han är Paul Pogbas agent också. Romelu Lukakus. Gianluigi Donnarummas, Marco Verrattis, Henrykh Mkhitaryan och Mario Balotellis. Han är en av världens mäktigaste i sitt yrke, har gjort affärer för miljarder och äger maffiabossen Al Capones gamla villa i Miami, men i Sverige är han mest känd för att sällskapat vår största spelare genom tiderna under nästan hela resan.

Trots att det har gått 14 år sedan Raiola och Zlatan började samarbeta har han mig veterligen aldrig gjort en längre intervju med svenska medier. Vi ringer honom ibland. En gång, 2009, svarade han och låtsades vara Sven-Göran Eriksson. Nästa gång sin egen kusin. Ibland finns all tid i världen. Oftast händer inget alls. I flera år har jag och min kollega Kalle Forssell försökt få till ett möte. Mino har sagt ja säkert två-tre gånger men alltid försvunnit när ett datum kommit på tal.

Men nu är vi här. Till slut fick vi en tidpunkt och en adress med ungefär en timmes framförhållning. Ett tidigt flyg morgonen efter Sveriges VM-kvalmatch i Amsterdam och en hysterisk bilresa senare stannar vi på tredje våningen och dörrarna öppnas. Vi tråcklar oss ut. Stirriga blickar. Det står inga namn på dörrarna, och nu ringer det på telefonen.

– Var är ni?, frågar han.

– På tredje våningen.

– Not on my third floor.

En arrogant portvakt har skickat upp oss i fel uppgång. Ett par minuter senare är vi rätt. Dörren står redan på glänt. Det är Minos fru som öppnar. Vi uppfattar det som att hon heter Barbara. Själv kommer han hasande i bakgrunden iförd mörkblå tröja och jeans, glasögon. Andningen genom näsan hörs tydligt på tio meters avstånd.

– Ta inte av dig skorna, det här är inte Skandinavien. Vill ni ha kaffe? Och varför bär han allt? Du har det lätta jobbet.

Mino pekar på Joel och kameraväskan. Jag hinner aldrig påbörja ett svar.

– Jag kom från USA för två dagar sedan. Om en stund ska jag till Italien. Hunden är inte min. Det är min frus. Den tycker inte om mig.

FAKTA Namn: Carmine "Mino" Raiola

Född: 4:e november 1967

Födelseort: Angri, Italien.

Uppväxt: Flyttade till Holland och Haarlem, femton kilometer utanför Amsterdam, som ettåring, 1968. Växte upp i staden och arbetade mycket på sina föräldrars restauranger, Napoli och Grand Doria Café.

Familj: Pappa Mario Raiola och mamma Nunzia Raiola-Cannavacciuolo, dessutom syster Loredana och bror Massimo. Är gift, har två barn och en chihuahua. Familjen bor i Monte Carlo.

Bor: Monte Carlo, Haarlem, Miami och Sao Paolo. Reser enligt egen utsago drygt 85 procent av året.

Språk: Italienska, holländska, franska, engelska, spanska, tyska och portugisiska.

Vi har försökt träffa dig ganska länge.

– Det är inte bara svenska medier. Jag är inte speciellt sugen på intervjuer eftersom mitt jobb inte handlar om mig. Ingen hade brytt sig ett skit om mig om jag inte representerade väldigt intressanta spelare.

Telefonen ringer. Jag hinner se att det står ”Maxwell” på skärmen, den brasilianske vänsterbacken som varit Zlatans följeslagare i hela karriären.

– Maxi!, säger Raiola och går undan ett par meter.

Efter en halv minut är han tillbaka och fortsätter.

– Fotboll tog en konstig vändning. Jag sa det redan för 10-15 år sedan. Nu har du två sorters fotboll: Marknaden och fotbollen som faktiskt spelas. Marknaden har nästan blivit viktigare än den faktiska fotbollen. Genom att vara lyckligt lottad och ha världens kanske bästa spelare under mig fick jag väl en roll i allt det. Kanske även för att jag tycker om att säga vad jag tycker.

HEMMA HOS RAIOLA. SportExpressens Noa Bachner i samtal på Minos balkong i Monaco. Foto: Joel Marklund

Lägenheten är lyxigt men kallt inredd. Det mesta ser exklusivt ut men inte speciellt inbott. Jag ser fina stolar men undrar om någon någonsin suttit i dem. Men det här är hemma, berättar Raiola. På väggen i vardagsrummet hänger ett kollage med bilder på honom och hans barn i svartvita fotografier.

– Om ett år är 100 procent tid är jag i väg 85 procent och 15 procent med familjen. Alla mina spelare är toppspelare. De är min familj. Det är därför min familj är mina spelare och mina spelare är min familj. De är en del av den jag är, säger han.

Jag får inte ihop resonemanget men nickar ändå förstående. Vi går ut på balkongen som vetter mot gatan. Mino sätter sig på bordets ena kortsida, jag hamnar i en soffa på långsidan och fru Raiola kommer ut med var sin espresso.

Maxwell ringer igen. Det här samtalet är ännu kortare.

Är det ett lyckligt liv?

– Det är ett fantastiskt liv, ett liv människor drömmer om. Jag har aldrig känt det som att jag går till jobbet. Jag har känt ansvar för andra människor. Det var samma sak när jag jobbade på restaurang i Holland. Man gör inte det för sig själv.

Restaurangen i Holland heter Napoli och ligger i Haarlem, en liten bit utanför Amsterdam. Sommaren 2015 var jag där och försökte porträttera Raiola. Kvar finns berättelsen om hans familj som invandrade från Italien i slutet av 1960-talet och restaurangen de startade. Kvar finns också journalister, scouter, sportchefer och andra agenter som han lämnat i sin väg. Den egna verksamheten tog fart på allvar med förvärvet av Pavel Nedved som klient, men den verkliga resan till makten har varit parallell med Zlatan Ibrahimovics framfart.

Kallar du honom också för ”Lion”, ”Animal” eller ”King”?

– Lejon är ett djur.

Jaja, men jag pratar om vad han säger om sig själv.

– Han är också kung. Han är även Gud.

Vad heter han i din telefon?

– Zlatan. Det räcker för mig. Inga smeknamn.

Två sekunders tystnad.

– Shithead. Jag kallar honom Shithead.

Foto: / Pa Photos / Eamonn and James Clarke Foto: Suvad Mrkonjic / EXPRESSEN SUVAD MRKONJIC Foto: Gpa / STELLA PICTURES Foto: Paolo Della Bella/ Lapresse / Scanpix / LAPRESSE SCANPIX SWEDEN Foto: Jens L'Estrade Foto: Toni Garriga / Epa / Scanpix / EPA SCANPIX SWEDEN

Hur reagerade du när knät vek sig mot Anderlecht?

– Så klart blev jag ledsen. Han hade en fantastisk säsong. Men jag har inte mycket tid att vara ledsen. Min roll är en annan. Jag visste att det skulle bli ett nytt fantastiskt kapitel. Den här skadan är Himalaya för många, för Zlatan är det en liten kulle. Han är snart tillbaka.

Hur skulle det bli "fantastiskt"?

– För att den här killen är otrolig. Han är som jag skulle ha varit om jag hade hans kropp. Jag tror att Gud skickade honom till mig för att säga: Kolla, det här skulle ha varit du om du hade den här kroppen.

Vad sa han när ni pratade med varandra efteråt?

– Han är inte klok. Han sa att skadan ”inte var någonting”. Ingen smärta, ingenting. Han trodde inte på någon. Men jag visste – eller var rädd för – att det var mycket värre. Så jag gjorde vad jag ska göra: Tittade efter den bästa läkaren. Efter att ha jobbat med det här i 25 år har jag utvecklat ett ganska stort intresse för det medicinska. Jag har stor erfarenhet av både små och stora skador och ett stort nätverk med människor i den branschen, fullt av folk jag litar på och respekterar högt. Det tog inte lång tid att hitta doktor Freddie Fu.

Stämmer det att han vill forska på Zlatans knä?

– Ja, han vill fortfarande det. Han säger det. Han säger att han aldrig har sett ett så starkt och rent knä efter en så lång karriär som Zlatan har haft. Tänk alla smällar. Det här är en professor som tar hand om idrottare från hela världen och jobbar med ett amerikanskt fotbollslag. Han säger att han aldrig har sett något liknande på 40 år. Det är det bästa knät han någonsin har sett.

Hur har rehabiliteringen varit för dig och Zlatan?

– Poffff...

Raiola blåser upp munnen och ler för sig själv. Ansiktet spricker upp. I början av vårt samtal har han låtit lite mekanisk, men efter att Zlatan kom på tal har han kommit i gång mer och mer.

– Den bästa tiden jag någonsin har upplevt.

Skadan? Varför?

– För att vi är som vi är. Tillsammans. Vi skapade något otroligt och en stor livserfarenhet av det här. Ur något som var så skit kom något vackert. Vi har inte haft en dålig dag tillsammans. Vi har tacklat allt på samma sätt. Mitt sätt är som hans sätt, hans sätt är som mitt sätt. Ingen kan bryta sönder oss. Det enda som kan förstöra mig och Zlatan är jag och Zlatan. Vi är våra egna värsta fiender.

Har det varit nära att hända någon gång?

– Vi kan bråka. Om vi inte bråkar är vi inte vänner längre. Men jag menar något annat när jag säger bryta sönder oss. Zlatan skulle aldrig brytas ned av den här skadan. Han gnäller inte om den. Han tar skadan och vänder den till något som gör honom starkare, bättre och mer komplett. Hade du frågat på förhand om jag ville ha den här erfarenheten hade jag sagt nej, men om du frågar nu säger jag nog ja.

Hur mår han nu?

– Han är starkare än innan.

Du låter som honom nu.

– Möjligen, men det är sant. Det är bara upp till de som inte tror att inte tro på honom. Men om du känner honom är det ett enkelt svar. Känner du honom inte låter det väl som en fantasi.

Var det många klubbar som gick efter honom i somras?

– Ja, det var det.

Kan du namnge någon eller några?

– Nej. Eller jag kan, men jag ser inte det som speciellt schysst. Du säger väl inte till folk vilka tjejer du kunde ha fått men valde bort? Nej, precis. Det är inte skönt.

Men det var signifikant intresse från klubbar i somras?

– Alla som känner Zlatan från hans förflutna ville ha tillbaka honom eftersom alla visste att den här skadan är en enorm skada för 99,9 procent av alla spelare, men ett litet hack i vägen för honom. Och alla visste att man inte kan betala pengar för hans kvalitéer.

Jag låter honom inte sluta. Han måste jobba för mig nu.

Hur länge till spelar Zlatan?

– Oj. Han har så mycket i sig. Minst fem-sex år till. Jag låter honom inte sluta. Han måste jobba för mig nu. Jag har jobbat för honom i flera år. Nu är det min tur. Mina barn är vuxna och jag behöver pengar. Vi har kommit överens om att han bara jobbar för mig i fem år nu. Så vi har vänt på det. Jag får lönen och han får agentarvodet.

Det låter rättvist.

– Det är rättvist.

Hur har er relation utvecklats?

– Det första mötet är ju nedskrivet i hans bok. Jag sa till honom att han behövde göra mer mål. Han sa att om det var rådet skulle hans mamma lika gärna kunna vara hans agent. Då visste jag att jag hade rätt person som bara behövde hamna på rätt väg.

– Jag visste att mötet bara skulle få mening om jag var mig själv. Jag kunde inte vara annorlunda för att jag ville eller inte ville arbeta med Zlatan Ibrahimovic. Om jag jobbar med någon måste det vara på riktiga grunder. Efter fem minuter såg jag en person som var sig själv, som inte försökte skådespela. Vi är väldigt lika på många sätt men olika på andra sätt. Uppenbarligen skapade jag honom. Jag säger det nu så att han hör det i Sverige. Han säger så klart att han skapade mig. Kanske är sanningen att vi skapade varandra.

– Äh. Jag skapade honom mer än han skapade mig, så klart. Men vi är väldigt lika.

Vilket är det bästa råd du har kommit med till honom?

– Att lyssna på mig.

Varje gång han får till en bra punchline vänder Mino bort blicken för att dölja hur nöjd han är. Själv kan jag inte hålla skrattet tillbaka den här gången.

– En relation är som en radiosändare, fortsätter han.

Jaha.

– Du kan inte bara sända, du måste ta emot också. Jag har lärt mig saker av alla mina spelare och skickat vidare till nya. Jag måste säga att relationen med Zlatan är väldigt intensiv. 99,9 procent med Zlatan finns inte. Det är 100 procent eller mer. Han är väldigt dominant i sin existens. Det gillar jag och han är lyckligtvis en del av min familj. Men där andra kanske är mer diskreta är Zlatan som han är. Av alla spelare jag har träffat är han närmast mig i sin karaktär.

Är du likadan runt hans familj?

– Så klart. Hans killar är mina killar. Han har två fantastiska söner. Väldigt talangfulla, väldigt drivna och fulla av energi. Han är en fantastisk blandning av svensk och…vad han nu är.

Han är väl svensk?

– Inte bara. Allt som är en blandning är bra. Han älskar Sverige. Jag vet att han har en djup kärlek till Sverige. När man blir äldre blir det så. Jag ser samma sak hos mig själv. Man går tillbaka till sina rötter. När vi pratar jämför han med Sverige. ”Så här gör vi i Sverige”, säger han hela tiden. Delar av hans karaktär är ju inte typiskt svensk. Svenskar håller i vanliga fall låg profil och är diskreta. Det är inte Zlatan. Det skulle aldrig vara han.

Följer du någonsin med till Sverige?

– Två eller tre gånger, men det är hans territorium. Han behöver inte mig där. Ni har redan en kung, och han är kejsaren. Så jag behövs inte.

Det ringer på Minos telefon igen, men den här gången klickar han bort samtalet.

– För vissa är det läskigt att vara så frispråkig, så dominant som Zlatan, så sårbar. För det blir man när man säger att man är bäst. Då börjar problemen om man inte är det. Folk älskar det. Att säga att man är bäst är väldigt modigt. Du måste vara det också. För normala människor innebär det press, som för dig och mig. Men inte för Zlatan.

Så du säger aldrig att du är bäst?

– Jag tycker att jag är det.

Nu sa du det.

– Jag föredrar när andra säger det.

Mino reser sig och tar ett varv i lägenheten för att hämta något. På vardagsrumsgolvet står hunden, en chihuahua, och iakttar varje steg utan att flytta på sig. Jag minns att han förkastade ett kontraktsförslag från Manchester United å Paul Pogbas vägnar och menade han att den här hunden – "min chihuahua" – förtjänade mer i lön.

Foto: Joel Marklund / BILDBYRÅN Foto: Joel Marklund / BILDBYRÅN Foto: Joel Marklund / BILDBYRÅN Foto: Joel Marklund / BILDBYRÅN Foto: Joel Marklund / BILDBYRÅN

På vägen tillbaka till balkongen kliver han över den och börjar prata igen.

– Jag och Zlatan har haft väldigt intressanta diskussioner om svensk fotboll. Hur kan han involvera sig där? Svensk fotboll har haft samma problem som tysk fotboll har haft. Fysiskt starka spelare men väldigt tråkigt.

Okej.

– Jag pratade med folk från det svenska förbundet när vi åt middag och föreslog att man borde börja jobba mycket mer med inomhusfotboll, futsal. Folk föds inte tekniska, det utvecklas. Zlatan utvecklades på gatan. Man måste skapa den utvecklingen. Gör det inomhus, det är för kallt utomhus hos er. Men kolla på Brasilien. Neymar, Romario, Ronaldo. Alla har spelat futsal, där började det. Inomhus, mindre boll, snabbt spel. Så borde Sverige göra.

– Zlatan håller med. Han kommer nog investera i det. Jag tror att han kommer att göra något för svensk fotboll. Inte för investeringens skull, utan för det roliga i att utveckla svensk fotboll. Han kan spela en viktig roll.

På tal om pengar, om du skulle ge mig ett råd inför en löneförhandling, vilket är det?

– Själva förhandlingen är inte ögonblicket man ska vara fäst vid. Först och främst: Man måste tänka utanför boxen. Man måste titta framåt. Vad vill du ha sen? En fotbollsspelares kontrakt är inte samma som en journalists kontrakt. Om jag skulle vara din agent skulle jag fråga vad du vill göra resten av ditt liv? Vara journalist? Vill du skriva en bok? Eller ett filmmanus? Har du friheten att göra det i ditt kontrakt? Så att inte dina chefer får alla pengar, utan du? Du ser.

– Och förhandla aldrig åt dig själv. Jag gör aldrig det. Jag förhandlar alltid åt en annan person. Men den personen tänker jag alltid på som mig själv. Jag skulle göra för dig som jag skulle göra för mig.

Kommer du alltid att jobba som agent?

– Jag föddes som agent, jag kommer att dö som agent.

På allvar.

– Jag har alltid hållit på så här. Jag försöker alltid vara i mitten av allt. Jag försöker få folk att göra saker på sättet som jag vill. Jag säger det i varje intervju: Folk kallar mig pizzabagare men det rör mig inte i ryggen. Jag kan inte baka pizza, men det är en komplimang. Den restaurangen var ett socialt universitet. Redan när folk kom till restaurangen fick de inte välja vad de skulle äta. Jag bestämde.

Har du fiender i den här branschen?

– Jag tror inte det. Om jag betraktade någon som en fiende skulle jag visa honom eller henne för mycket respekt. Många människor tror nog att jag är deras fiende, men jag har inga fiender. Folk som inte är viktiga för mig tänker jag inte på, vare sig negativt eller positivt.

Har du någon relation till en person som Jorge Mendes?

– Nej. Vi pratar aldrig. Jag har träffat honom. Men Jorge Mendes är inte en agent som jag är. Han gör saker på sitt sätt och jag gör på mitt sätt. Mitt sätt är att vara 100 procent bara för mina spelare. Jag ser inte många andra agenter som gör som jag. Definitivt inte Jorge Mendes. Det betyder inte att det är dåligt eller fel, men det är annorlunda. Han har andra intressen. Jag har bara ett.

Vad händer med dig när Zlatan slutar?

– Ingenting. Han kommer alltid vara i mitt liv om han är fotbollsspelare, snickare investment banker, regissör eller tränare. Det spelar ingen roll. Men fuck. Gud hjälp den som får honom som tränare. Jag vill se spelaren som säger att Zlatan inte vet vad han pratar om. Om det finns ett möte där jag vill ha en dold kamera är det när Zlatan hittar någon som tycker att han är bättre än honom.

Har inte det hänt?

– Inte en tränare eller spelare. Det finns alltid någon som har hört historierna om honom men aldrig har haft honom i samma lag eller möjligheten att träffa honom. När de väl träffar honom testar de honom. Men alla kommer tillbaka och säger: Det är bäst att inte testa honom.

Finns det en anledning till att så många av dina spelare hamnade i Manchester United?

– Jag sa från början att Zlatan skulle hjälpa Manchester United att renovera sig själva. Det var vad som hände. Titta på min karriär, titta på de som tror på mig. Jag har alltid haft en idé, jag vet innan alla andra vad som ska göras sen.

– När Zlatan lämnade Juventus var det förberett sedan ett år tillbaka. Inte på grund av skandalen, den hade ingenting med saken att göra. Jag hade redan ordnat affären. Jag visste. Jag kände att det var dags att flytta vidare till Inter. Zlatan är den ideala jag. Jag hade gått till Inter för att skriva historia. Efter Barcelona visste jag att han behövde gå till Milan och inte Inter. Innan alla andra visste jag att han behövde lämna Milan. Det var bråket vi hade när han inte ville prata med mig. Han ville inte lämna Milan.

Varför?

– Han visste att jag hade rätt. Ibland blir han irriterad när jag har rätt.

Gillade han inte idén om Paris?

– Nja, han gillade inte idén om Inter från början heller. Jag tror bara att han är irriterad på att jag har rätt ibland. I slutändan gör han det han vill. Det finns inget djur i världen, ingen elefant eller vapen eller någon bomb som kan få honom att göra saker han inte vill. Inte jag heller.

Vi pratade om att skadan var annorlunda, hur minns du tiden i Barcelona?

– Det var fantastiskt för mig. För honom var det väldigt dåligt. För dig som journalist också, det du såg.

Mino tar upp sin telefon med ryggen mot mig.

– Vad ser du här?

En smartphone.

– Jag ser en Ferrari. Jag ser något annat för att jag ser det från ett annat perspektiv. Jag såg en kille som var så otroligt professionell. I Barcelona sa man det också. I den situationen, han var deras dyraste spelare någonsin, med alla problem som var, deras högsta lön, 76 000 personer kom till Nou Camp när han skrev på, han slog alla rekord.

MINO RAIOLAS TOPPSPELARE Zlatan Ibrahimovic, Manchester United

Romelu Lukaku, Manchester United

Paul Pogba, Manchester United

Marco Verratti, Paris Saint-Germain

Mario Balotelli, Nice

Herikh Mkhitaryan, Manchester United

Blaise Matuidi, Juventus

Gianluigi Donnarumma, Milan

Giacomo Bonaventura, Milan

Ignazio Abate, Milan

M'Baye Niang, Torino

Sergio Romero, Manchester United

Justin Kluivert, Ajax

Stolen åker ut. Mino reser sig och kisar ut mot gatan innan han sätter sig och fortsätter.

– Efter 5-6 månader gick Guardiola bärsärkagång. Ingen vet varför. Han kanske började använda en ny medicin. Jag vet inte. I normala fall innebär det en negativ effekt för spelaren, både vad gäller fokus och träning. Zlatan gick upp. Han visade alla att Guardiola var korkad.

Zlatan brukade vara en negativ förebild i ert samhälle. Invandrarkillen med sin stora mun och arrogans.

– När Zlatan växte upp gav jag honom alltid Pavel Nedved som exempel. Nu ger jag mina unga spelare Zlatan som referens. Pavels nivå var den här, det var referensen, säger Raiola och håller upp ena handen.

– Zlatan presterade över den och la ribban här uppe. Nu väntar jag på någon som kan höja den ännu mer. Det är svårt. Pogba är nära. Lukaku också. De har något inom sig man inte kan köpa eller skapa. Alla har en speciell låga.

Storstjärnan Mario Balotelli med Raiola. Foto: Mimmo Carriero / STELLA PICTURES

Angående Lukaku och Pogba. Under hösten har det pågått diskussioner i England om hur svarta spelare analyseras, ofta med väldigt mycket fokus på deras fysiska egenskaper, en sorts stereotyp. Har du reagerat på det?

– Ja. Först och främst: Fotboll är den mest demokratiska sporten. Den måste vara lika för alla. Folk säger att det inte finns diskriminering inom fotbollen? Svarta spelare diskrimineras hela tiden. Det finns medveten diskriminering. Den kommer från den här världens bastards.

Allt kommer i ett andetag. Röd i ansiktet hämtar Mino Raiola andan.

– Det finns även omedveten diskriminering. Vi tror att vi tänker korrekt, men vi har uppfattningar som vi rättfärdigar. När folk frågar mig om en svart spelare frågar de alltid: "Är han som...?", och en annan spelares namn. Är han som Pogba? Är han som Balotelli? Är han som Lukaku? Jag hör aldrig någon fråga: Är han som Toivonen? Eller är han som Ibra? Eller är han som Beckham?

– Svarta spelare sätts i ett hörn, de blir stereotyper direkt. När de är unga måste de göra ännu mer för att lyckas. Det räcker inte med att vara lika bra som en vit spelare, du behöver vara bättre. Det var samma situation för Zlatan i Sverige. Han behövde bevisa mer.

– Sedan kommer det här med att svarta spelare skulle vara fysiskt starkare. Det stämmer inte. Det är diskriminering. Det finns inga vetenskapliga belägg för det. En annan grej jag får höra hela tiden är att svarta spelare inte är tillräckligt tekniska. Om du bara har fysik spelar du så klart inte för Manchester United. Du behöver tekniska färdigheter, intelligensen, mentaliteten, professionalismen. Det saknar många spelare.

Vem säger de här sakerna?

– Många. Sportchefer i stora klubbar till exempel. Jag ger ett namn, till exempel en holländsk spelare. Deras första fråga är om han är svart eller vit. Jag frågar vad i helvete det spelar för roll? Tror du att det här händer i amerikansk idrott? Scottie Pippen, är han svart eller vit? Vem i hela helvete bryr sig? Kan han spela basket? Kan han spela fotboll?

Hur ska man...

– För Lukaku har det här alltid varit ett problem.

Mino avbryter.

– Jag pratade med hans mamma. Till slut gick hon till ungdomsmatcher med födelsecertifikat. Hon hamnade alltid i bråk med andra föräldrar som inte trodde att han var 12 eller 14 år. Det blev alltid bråk för att han gjorde tre eller fyra mål. Han var större och fysiskt stark, ja. Men de skrek att det inte var i rätt ålder. Så hon tog med sig födelseintyget. Han föddes i Belgien. Hade han fötts i Afrika hade de sagt att det var falskt. Här är det, sa hon.

– Paul är ambassadör i Respect-kampanjen nu. Jag försökte det med Balotelli i Italien, där vi ligger 50 år bakom alla andra. Jag blir alltid glad när en svart spelare går av planen i protest mot rasism. Om Mario eller Paul skulle göra det skulle jag inte ha några problem med det.

Mino tittar på klockan. Italien kallar.

Vi samlar ihop våra saker. En ny person har dykt upp i hallen, en yngre man med nästintill rakad skalle och en telefon i handen. Han ser ut att vänta på Mino som hämtar vatten i köket och stoppar ned saker i en svart tyg-ryggsäck som han slänger upp på ryggen.

Inga kostymer. Inte ens en skjorta. Definitivt ingen portfölj. I vardagsrummet har hunden inte rört sig ur fläcken utan tittar fortfarande frågande mot balkongen.

– Vill du ta dig någonstans i världen behöver du vara medveten om vad du är bra på, lite arrogans, lite övertygelse om att det du gör är rätt, säger han medan vi rör oss mot dörren.

– Sverige gör bra saker, men ni är alltid väldigt ödmjuka. I fotboll också. Om Zlatan hade varit typiskt svensk hade han inte varit den han är nu. Ta Spotify eller Max Martin, du hör aldrig någonting! Om de hade varit amerikaner hade alla vetat vilka de är och att de är framgångsrika. Men de är svenska, så nej. Om du verkligen vill göra något och vill slåss och offra saker för det, då kan du erövra världen. Sverige behövde Zlatan.

Är det många unga svenska spelare som hör av sig till dig?

– Hela tiden. Hundratals säger att de är nästa Zlatan.

Vad säger du då?

– Jag hoppas för din skull att du är 10 procent av Zlatan. Men de har en positiv förebild. Zlatan brukade vara en negativ förebild i ert samhälle. Invandrarkillen med sin stora mun och arrogans. Zlatan glömmer inte var han kommer ifrån. Han är en förebild för de mindre lyckligt lottade. Han glömmer aldrig. Han är stolt över det. Han är stolt över sin mamma och sin pappa. Det är det folk inte verkar förstå: Han är väldigt stolt över Sverige. Jag har varit med honom i Rosengård. Det ser ut som där jag kommer ifrån.

Vi har kommit ut ur lägenheten nu. Guldhissen plingar till och dörrarna öppnas. Medan Joel försöker pressa sig in med alla väskor sticker Mino ut huvudet genom dörren.

– Jag var en bättre fotbollsspelare än Zlatan, men annars är vi som sagt ganska lika.