"Skönt för honom att få komma till Röda Korset. Och grattis Röda Korset!"

Så skrev advokaten och flyktingaktivisten Viktor Banke på Twitter efter beskedet om att Anders Danielsson lämnar sin post som generaldirektör på Migrationsverket.

Man kan fråga sig om Danielsson tar komplimanger av denna sort som en fjäder i hatten. Eller om han inser att de säger något djupt problematiskt om hans gärning.

En hög tjänsteman i staten ska vara opolitisk, följa lagar och regleringsbrev. Han ska inte påminna om en företrädare för ett särintresse, ens om det är av Röda korsets nobla art.

Om han blir idol bland aktivister, i en djupt polariserande politisk fråga, har han sannolikt inte betett sig professionellt.



Förmodligen ser Anders Danielsson inte det problemet alls. Hans ego är stort och ohejdat. Det klargjordes i det stora porträtt som DN levererade i oktober 2015. Generaldirektören avslöjade att hans ordspråk var "Låt Anders vara Anders", inspirerat av tv-serien "Vita huset" och dess låtsaspresident.

Han sa också att han ville fungera som "en amerikansk amiral på ett hangarfartyg. En hel armada med fartyg. Han bara står där: pekar ut målet, tar ut kursen, sätter farten."

Om Anders Danielsson verkligen varit amiral kan vi vara säkra på en sak: han hade kört sin egen ljudliga linje i fråga om rysshot, Nato och dylikt.

Sina åsikter om migrationspolitik höll Danielsson nämligen inte tyst om i onödan. Politiska förslag om ett "säkra länder"-system avfärdade han som "signalpolitik". Och om de svenska systemen inte klarar en väldig och utdragen flyktingström, hade han en lösning: "Då får vi väl ändra våra system då!"

Under Almedalsveckan i somras avfärdade Danielsson allt tal om att 163 000 asylsökande var en krisartad påfrestning för landet och välfärden med motfrågan: "Hur många av er har fått det sämre? Hand upp!"



Det är självfallet inte bra när en generaldirektörs insikter i hur ett samhällebygge fungerar, och vilka begränsningar det har, är så påtagligt omogna och grunda. Men det torde ha medverkat till att GD:n aldrig tycktes se krisen under hösten 2015 och gick på semester under dess kulmen.

Fallet Anders Danielsson är särskilt intressant, och frustrerande, för att det inte är unikt. Rikspolischef Dan Eliasson är exakt samma typ: en tyckmycken byråkrat som vill vara en showstopper i paljetter hellre än ett pålitligt kugghjul i statsförvaltningen.

Sverige har inte råd med den här typen av byråkrater. De är oprofessionella, de polariserar och undergräver människors förtroende för staten och politiken.

De äter tillit.



Fenomenet Danielsson/Eliasson är också ett rungande underbetyg åt de politiker som utsett dem och låtit dem blomma ut som jättelupiner. Ta tag i förvaltningen, ni folkvalda! Dra i tömmarna när egon börjar svälla. Skicka inte blomsterkvastar när de har ställt upp på idolporträtt i pressen.

Och se upp så att inte modernt tal om offentliga organisationers "värdegrund" gör dem till särintressen.

Den svenska förvaltningen ska vara självständig - både gentemot politiker som vill ministerstyra och mot lobbygrupper, oavsett hur ädla deras syften är. Det är allmänintresset, folket, som ska tjänas.

Förhoppningsvis kan Danielssons avgång vara startskottet för en återgång till ett mer klassiskt ämbetsmannaideal.





Läs också:

Sluta leka politiker, Anders Danielsson

De sköna lirarna försvagar Sverige



Följ Expressen Ledare på Facebook för fler ledartexter och krönikor.