Fabriker och arbetsplatser kan försvinna av många anledningar. Produkten kan bli omodern, liksom produktionen. Priser kan pressas och efterfrågan kan försvinna. Det kan fattas investeringar och innovationer. Och så kan fabriker läggas ner efter ett beslut i ett luftkonditionerat styrelserum någonstans långt, långt borta.

Så inleder Aftonbladets Ledarredaktion, genom Ingvar Persson, sin huvudledare. Perssons företagsekonomiska kompetens blir uppenbar i hans inledning. Om produktionen blir omodern eller priserna pressas under den nivå som ägarna finner rimliga tas oftast någon form av nedläggningsbeslut. Allt annat vore i strid mot Aktiebolagslagen som stadgar att ett bolag har en huvuduppgift: Att generera vinst åt ägarna.

Persson är utöver detta ett gott exempel på hur illa det är ställt med kompetensen rent generellt bland politiker och ledarkrönikörer. Få, eller inga, har varit företagare. Än mindre en del av livsmedelsproduktionen. Margareta Winberg är kanske det tydligaste exemplet vid sidan av näringsminister Mikael Damberg hur illa det är ställt i det socialdemokratiska partiet. När Winberg, under sin tid som jordbruksminister, rasade mot de svenska grisarnas förhållanden skärptes det svenska regelverket. Resultatet lät inte vänta på sig.

Den svenska fläskköttsproduktionen halverades över natt. Samtidigt sjönk inte motsvarande konsumtion utan importen av bland annat polskt och danskt griskött ökade istället. Bägge länderna är kända för att använda antibiotika i förebyggande syfte vilket leder till bland annat MRSA. Multiresistenta bakterier samt ökade fall av salmonella. Varför? Den svenske konsumenten var inte, och är inte, intresserad av att betala för kvalitetsförändringen. Samma förhållande gäller annan produktion. Som vete och bönprodukter. Det svenska ”miljögolvet”, eller miljökraven på produktion, ligger i allt väsentligt högre än inom övriga EU. När övriga EU tillåter fler former av växtbearbetningsmedel går den svenska riksdagen och regeringen i motsatt riktning. Detta innebär lägre avkastning på markarealen. Regeringens lösning på den minskade avkastningen, som i fallet med mjölkproduktion där mjölkbönder driver gårdar med förlust, har genom Mikael Dambergs näringsdepartement varit att låna pengar till driften.

Har du en verksamhet där du måste låna pengar till löner, foder, transporter, vaccinationer med mera så är du i regel konkursmässig.

Findus nya ägare ser krasst på verkligheten. Ärtor, och annat, som produceras billigare på kontinenten och närmare slutkonsumenterna med kortare transporter prioriteras före sådana produkter som produceras långt från marknaden till högre priser. Genom denna omprioritering ökar lönsamheten och därmed avkastningen till ägarna. Ungefär de två basparametrar som ramar in syftet med företagande. Problemet som Sverige har är inte att lönerna är för höga inom livsmedelssektorn i förhållande till övriga EU utan att vi under minst tjugo års tid konsekvent, genom andra metoder, gjort svensk livsmedelsproduktion olönsam i förhållande till vad andra kan producera. Att Sverige idag knappt når upp till femtio procents självförsörjningsgrad är ingen slump utan en medveten (vi måste förutsätta att politiker är läskunniga) rörelse som i praktiken samtliga politiska partier varit delaktiga i under en lång tid.