1. Pellegrini v Rusku

Cesta premiéra Pellegriniho do Ruska dopadla zvláštne. Ak niekto predvádzal, ako sa robí obchod, tak Rusi. Nie slovenská delegácia.

Putin si v stredu v Kremli na Pelleginiho nenašiel čas. Mal lepší program – rokovania s čínskym prezidentom. Rusko a Čína sa (opäť) dohodli, že svoje obchody nebudú účtovať v amerických dolároch, ale v národných menách. Popri tom podpísali sériu obchodných a bezpečnostných dohôd o „strategickej spolupráci“.

Pellegriniho sa v Moskve ujal premiér Medvedev. Rusi mohli byť spokojní. Dohodli sa dodávky ruského jadrového paliva pre Slovenské elektrárne alebo servis pre dosluhujúce stíhačky MIG-29 v objeme 100 miliónov eur.

Kľúčová téma pre Slovensko – dohody o tranzite ruského plynu do ďalších krajín – ostala otvorená. Rusi si chcú počkať na ukrajinské parlamentné voľby. Tie asi na geopolitickom nastavení Ukrajiny veľa nezmenia. Potom plánujú uprednostniť tranzit plynu severnou cestou (rusko-nemecký Nord Stream II) a južnou (TurkStream), aby obišli Ukrajinu. Tým automaticky odstavia aj Slovensko, ktoré doteraz na preprave plynu pre európske trhy zarábalo takmer 700 miliónov eur ročne.

Medvedev poznamenal, že chápe znepokojenie Slovenska. Predĺženie tranzitných zmlúv v súčasných objemoch však čakať nemôžeme. Garantovaný tranzit cez Ukrajinu a Slovensko sa zmenší. Slovenský Eustream bude odkázaný na náhradné riešenia. O tie sa však bude musieť pobiť s rastúcou konkurenciou na severe, západe a juhu. Každý z európskych hráčov chce prehnať maximum prepravovaného plynu cez svoje firmy a minimum cez susedove.

Rusi nám vedia garantovať len to, že plyn sa k nám (oblúkom) dostane. Nie to, že ostaneme strategicky dôležitou tranzitnou krajinou.

Pellegrini so Žigom sa pokúšali lobovať za zapojenie slovenského Eustreamu do novej európskej plynovej mapy. No ani v tomto prípade nemohli čakať nijaké záruky. Medvedev sa obmedzil na podporné diplomatické frázy a Pellegriniho vyprevadil do Petrohradu.

Tam si vo štvrtok našiel čas na slovenského premiéra aj Putin. Ani on však nedal Slovensku nijaké záväzné prísľuby.

2. Fico sa stratil

Predseda Smeru Robert Fico sa vytratil. Nebolo to po prvýkrát. Stalo sa mu to aj po prehratých prezidentských voľbách 2014, potom po debakli v župných voľbách 2017, aj po komunálnych voľbách 2018, aj tento rok po eurovoľbách.

Nové je to, že je mimo pomerne dlho a že o ňom nič nevedia ani vo vedení Smeru. Môžeme sa len domnievať, že klebety o jeho zhoršenom zdravotnom stave a liečení v zahraničí majú reálny základ.

Neprítomnosť Fica využili Pellegrini a jeho tím na otvorenie „vnútrostraníckej debaty o budúcnosti Smeru“. S jasným odkazom, že Fica s Kaliňákom treba vymeniť.

Môžeme predpokladať, že ak sa Fico zotaví a vráti do práce, moderátorom „vnútrostraníckej debaty“ už nebude premiér, ale predseda.

Nechceme sa zastávať Fica, ale to, čo podnikol Pellegrini, nie je fér. Skákať do šéfa strany, keď je mimo, je trápne. To isté platí aj o nastavení „debaty“, kde sa jedna strana sporu démonizuje a tá druhá sa hrá na slušnú a poctivú.

Iste, Fico je zpodpovedný za oligarchizáciu a rozkrádanie Slovenska. A bude musieť skladať účty. No nebol pri tom sám. Po jeho boku stál napríklad taký Pellegrini. Ako dlhoročný vicepremiér a podpredseda strany. Viezol sa. A pri všetkých kauzách mlčal. Vlastne asistoval.

Dnes, keď sa Smer potápa a Fico zháňa lekárov, v sebe premiér Pellegrini, podnikateľ Glváč a podnikateľ Žiga objavujú „charakter“.

Neskoro, páni.

3. Vadalovci

Kontrola na policajnom prezídiu potvrdila podozrenia, o ktorých médiá píšu viac ako rok. Talianske úrady už v roku 2013 informovali slovenskú políciu, že pri Michalovciach pôsobí organizovaná skupina, napojená na kalábrijskú mafiu. Tou organizovanou skupinou boli vadalovci a rodovci.

Okrem talianskych úradov na vadalovcov upozorňovala aj Slovneská informačná služba.

Napriek tomu sa proti vadalovcom nepodniklo vôbec nič. Naopak, inkasovali zo štátnej Pôdohospodárskej platobnej agentúry milióny eur. Zabezpečovali medzinárodný obchod s kokaínom pre Ndranghetu. A pretláčali si svojich ľudí do bezpečnostnej rady či do tímu premiéra.

Ich politické krytie sa rozpadlo až po vražde Jána Kuciaka, ktorý o vadalovcoch napísal svoj posledný článok.

Nestíhala ich však slovenská polícia, ale talianska.

Mimochodom: Taliani pred rokom pri žiadosti o vydanie vadalovcov naliehali na slovenskú generálnu prokuratúru, aby o plánoch na ich zadržanie neinfomovala vedenie polície.

Pre istotu.

Dnes je na tom slovenská polícia o niečo lepšie. Je blízko k vyšetreniu a objasneniu vraždy Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej. Vyšetruje Kočnerove aj Bašternákove podvody. A treba dúfať, že čoskoro vyšetrí aj zločiny tých, ktorí nosili policajné uniformy.

4. Šeliga mieri ku Kiskovi

Juraj Šeliga (Za slušné Slovensko) dlho vyzeral ako aktivista, ktorý pracuje – zhodou okolností – v záujme Andreja Kisku. Keď minulý rok Kiskovym ľuďom vyhovovali protesty a tlak na predčasné voľby, mladí organizovali protesty a tlačili na predčasné voľby. Keď Kiskovym ľuďom prestali vyhovovať protesty a tlak na predčasné voľby (lebo uvažovali o založení strany), mladí vypli jedno aj druhé.

A čakali na „sformovanie politickej alternatívy“ v Prezidentskom paláci. Slovom, vyzeralo to tak, že robili, čo im bolo povedané. Bez vysvetlenia (keďže dôvodom nie vždy rozumeli).

Obe strany obvinenia zo spolupráce popierali.

Nie veľmi presvedčivo. A nie veľmi dlho.

Dnes Šeliga potvrdzuje, že vstupuje do Kiskovho projektu +1. Ide o ukážkový príklad, ako sa môžu jedným ťahom diskvalifikovať obe strany dohody.

V tejto fáze ich spolupráce sú už akékoľvek komentáre zbytočné. K dokresleniu obrazu celkom postačia spoločné fotografie.