Până spre după amiază așa, cea mai amuzantă chestie pe care o văzusem ieri era efortul stângaci al unor băieți din Târgu Mureș de a prezenta orașul drept potențială capitală culturală europeană.

Un soi de acces de fudulie tâmpă care pare să fi cuprins toate orașele României, indiferent de câte persoane din localitățile respective nu au acces la utilități funcționale sau la drumuri cât de cât reparate.

În cazul de la Târgu Mureș, anunțul a fost dublat și de niște tânguieli, egale proiectului ca nivel de penibil, plecate de la faptul că de partea de PR a proiectului se ocupă o firmă din București.

Apoi am văzut asta.

Trebuie să recunosc că proiectul este copleșitor. Copleșitor de inutil, prostesc și kitch. E apogeul postmodernismului ipocrit românesc și vine în linia monumental-grețoasă a Casei Poporului, Catedralei Mântuirii și a țepei lui Ghilduș.

Văzut din spațiu, Bucureștiul arată ca locul de joacă al unor giganți hidrocefali. Cladiri și monumente aruncate de-a valma și uitate în oraș de regimuri politice și toleranță estetică inadmisibilă.

Mergeți în centru și căutați legătura între paiațele de la TNB, crucile care comemorează revoluția și acoperișul de tablă al Universității. Mai faceți doi pași si mirați-vă de țeapa înconjurată de fiare artistice din Piața Revoluției. Apoi aruncați o privire către Carol I, apărut și el acolo de ceva vreme la compensare pentru naiba știe ce. O putem ține așa până diseara.

Crucea cu luminițe documentată extensiv de Vice are, teoretic, rostul de a comemora victimele comunismului.

De fapt are rostul de a hrăni orgolii lipsite de orice imaginație sau sens.

Să ne gîndim un pic: n-ar fi poate mai bine să documentăm onest dictaturile României? Accesul la arhive e greu. Încă nu sunt toate publice. La CNSAS aștepți cu lunile un răspuns și când oamenii ăia îți găsesc dosarul ai foarte puțin timp la dispoziție să parcurgi viața unui om strânsă uneori în zece dosare care documentează zeci de ani.

De ce nu este această arhivă publică pe internet? Poate pentru că dăm banii pe cruci cu luminițe?

Tot aici aș insista pe cunoașterea istoriei recente. Iuliu Maniu, de exemplu, e mai mult decât un bulevard aglomerat.

Dar fie, să îi dăm fostului director de imagine al Rachetei Albe, Sorin Ilieșiu, beneficiul bunei credințe. Atâta poate, atâta propune. Până la urmă foștii membri PCR nu pot fi suspectați de o înțelegere vastă a lumii. Dacă era așa, poate le supraviețuia regimul.

Aș vrea totuși să discutăm proiectul. Ar fi frumos să fie o dezbatere. Jur că aș participa la ea și aș inista ca monumentul să aibă și ceva din prezentul României, modelat așa de frumos de oameni ca dl Ilieșiu.

Am deja câteva propuneri alternative pentru ocuparea spațiului din mijlocul intersecției de la Universitate. Le cedez umil inițiatorilor proiectului de lege:

Martir

Trecut și viitor. Racheta albă cu cruce

Șaorma cu cruce. Orient și Occident într-un singur monument

Arsenie SuperBoca. Dușmanii nu vor mai îndrăzni niciodată

Figure it out…

McIliescu. Sincretism românesc

Sunt sigur că sunt și alte idei, mult mai bune. Să înceapă dezbaterea