Unii au ieșit în fața secției și au început să murmure Deșteaptă-te, române. „Noi am știut doar o strofă, că nu știam pe vremea comuniștilor decât Trei culori cunosc pe lume.”, explică Elena, care a pornit atunci la braț cu Crăciun, Mărginean și încă vreo trei-patru colegi. Când au întors capul, un gol se căsca între ei și mulțimea de muncitori care ocupase intrarea în secție. Frica le înmuiase celorlalți pașii. „Mi se ridică părul și acum, sunt niște trăiri și amintiri uluitoare”, își amintește inginerul Ion Mărginean și-mi arată brațele zbârlite. Atunci s-au întors și i-au încurajat și pe ceilalți să înainteze și au început cu toții să cânte viitorul imn. „Atâta ură și dușmănie aveau în ei că atunci când au răbufnit, s-a auzit ca o bubuitură”, își amintește colegul lui, Crăciun.

În drum spre ieșirea din curtea fabricii, li s-au alăturat câteva zeci de oameni de la toate secțiile, printre care și viitorul primar Ioan Cristea, alături de actualul președinte al Asociației 21 decembrie 1989 din Cugir, Liviu Bulzan, care au ieșit de la secția de cuplaje. Cristea își amintește că, în momentul ăla, erau vreo sută de oameni.

Directorul general și alți membri din conducere li s-au pus în cale și au încercat să-i convingă să se întoarcă la mașinile lor. Unii își amintesc că au fost chiar amenințați cu desfacerea contractului de muncă. Dar angajații au aruncat în ei cu bulgări de zgură și și-au continuat marșul spre primărie. „Să vedeți cum au fugit ca șobolanii când au văzut că suntem hotărâți!”, povestește Elena.

De la primărie, au pornit în marș către aripa de sus a fabricii. „Cu lume de prin oraș, cu copii, toți mergeau de braț sus, către uzina cealaltă, și strigau Jos Ceaușescu! Pentru Timișoara! Era o euforie ca la noi, la români”, își amintește Bulzan. S-au întors în fața primăriei într-un șir „căruia nu-i mai vedeai capătul” și au încins o horă.

În acea după-amiază i-a cuprins furia. Ca un telefon fără fir, în mulțime a fost răspândit zvonul că o parte dintre protestatari au fost arestați și reținuți de către milițieni. Unul dintre oamenii pe listă era chiar inginerul de la sculărie, Ion Mărginean, considerat de către comuniști un intelectual. „S-a auzit că e arestat. Ei (cei din conducere) ziceau că Mărginean, fiind cu facultate, ne-a instigat la rele, ne-a condus la toate răutățile. Muncitorii nu știu, vezi doamne, n-au atâta cultură”, îmi explică colega lui, Elena. Le era tuturor teamă că cei arestați ar fi fost forțați să-și toarne colegii și prietenii cu care au pornit revolta. Mărginean povestește că a luat-o spre casă când a văzut că unii se amețiseră cu alcool și spărgeau magazinele. Acasă îl aștepta soția gravidă.

În fața miliției, mulțimea a cerut eliberarea arestaților, dar comandantul în funcție atunci, Valentin Pop a negat că ar fi fost oameni reținuți. Unii spun acum că în clădire erau adăpostite mai multe persoane din conducere și de la securitate, iar asta i-a înfuriat și mai tare pe oameni. Un șef de serviciu la fosta Securitate din Alba, locotenent-colonelul Ștefan Ceaușescu-Tătulescu, povestește în revista Serviciului Român de Informații că a plecat în dimineața aceea spre Cugir și s-a ascuns în clădirea învăluită apoi de „biciul limbilor de foc” în după-amiaza zilei de 21 decembrie.

Era în jurul orei 17:00 când miliția a luat foc. Rafale de cocktail-uri molotov au spart geamurile clădirii și au răspândit flăcări puternice în toate încăperile. Unii dintre milițieni au tras cu arma în aer, ca să-i sperie pe protestatari. „Lumea se ascundea după blocuri și atunci a început adevărata luptă. Au băgat benzină în sticle și au aruncat în miliție”, povestește Mărginean. „Din Dacie puteai să tragi benzină din rezervor. Trăgeai cu gura, ca la vin”, îmi explică Elena. Cei mai furioși dintre protestatari au dat foc mașinilor care aparțineau secretarilor de partid și milițienilor.

Când n-au mai putut respira de la fum, oamenii din sediul miliției au deschis geamurile și ușile. Unii au fugit prin pădure îmbrăcați în civili, alții au urcat la etaj. Când flăcările i-au cuprins cu totul, s-au aruncat în primele rânduri de protestatari. „A fost haos total. Fiecare, dacă avea dușmani pe acolo, îl căuta să se răzbune”, spune Cristea. „Au fost bătuți milițieni, au fost bătuți și care n-au meritat. Nu mai aveai cu cine să discuți acolo”.