Copos și-a cumpărat cartea și libertatea Care e serviciul public al unei cărți compilate ca să te poată scoate din închisoare?

miercuri, 8 aprilie 2015, 6:43

”Deci autorul următorului manual de limba romana de clasa a VIII-a lansat de Editura Niculescu va fi Vanghelie?”, întreabă un cititor mai inteligent decît ziaristul. Pentru că aceasta este, în fond, tema corectă.

În ce măsură, o carte alcătuită aparent din colaje, poate fi considerată un bine public? Este o lucrare cîrpită din diverse surse un serviciu în folosul comunității ca să te poată scoate din închisoare mai devreme? Dacă e științifică, atunci o recunoaște comunitatea științifică. Dar e?

Și nu e nici un pic de îndîrjire în aceste întrebări. Chiar acum, colegul meu Răzvan Luțac este la Biblioteca Națională, împreună cu absolventul Facultății de Istorie, Cătălin Parfene. Fost ziarist, Parfene este cel care a semnalat similitudinea titlurilor între lucrarea lui de diplomă de acum 10 ani și cartea de anul trecut a lui George Copos.

Imaginea lui Parfene în fața Bibliotecii Naționale, comparîndu-și lucrarea de diplomă cu volumul lui Copos e o formă de a-ți cere drepturile.

Iată două momente din lucrări:

„Totuși prima sa soție a fost o catolică Margareta, fiica unui voievod al Transilvaniei, Ladislau de Losonczi (1376-1391) sau Stibor de Stiborita (1395-1401, 1410-1414), acesta din urmă un nobil polon” – Parfene

„Prima soție a lui Alexandru cel bun, Margareta, pare să fie fiica unui voievod ardelean, Ladislau de Losonczi, sau a lui Stibor de Siboritza, se pare un nobil polon” – Copos

”Documentul, un hrisov domnesc din 1492, rezumă un veritabil program politico-cultural al domnilor români” – Parfene

”Actul domnesc se constituie într-un veritabil program politic și cultural al principilor români medievali” – Copos

Seamănă, dar e prea devreme să ne pronunțăm. După reguli strict academice, chiar și o simplă înlănțuire similară de acest gen este socotită plagiat. Vor vorbi, în timp, specialiștii.

Noi putem discuta, acum, despre altceva. Să remarcăm că presa s-a mobilizat într-o concurență ca pe vremuri. Gazeta, ProSport și România Liberă, le-am înșirat alfabetic, au alergat umăr la umăr după cartea lui Copos, după citate și după declarațiile personajelor implicate. Pînă și Copos ne-a oferit un ”Nu vreau să vorbesc despre ce am scris, vedeți ce a declarat profesorul Brezeanu!”.

Brezeanu îl absolvise în ProSport pe Copos ”care n-a plagiat ca Ponta”. Nu știm dacă a plagiat, vom vedea.

Dar pînă la plagiat rămîne confuzia totală, bine scoasă în evidență de colegii de la România liberă. Nimeni din statul român nu pare a fi în stare să explice esențialul: cine constată că o carte scrisă de un om închis îndeplinește condițiile pentru a îi oferi acestuia temeiul eliberării condiționate?

Înregistrăm o premieră. Așa cum o premieră a fost și condamnarea marilor corupți, o premieră este și întrebarea: cum ies ei din închisoare?

Sînt multe întrebări, dar așa se întîmplă cînd se fondează o lume, cu migrene, păcăleli și urmărirea anevoiasă a faptelor. Copos și-a plătit singur cărțile la editura Niculescu, apoi a cumpărat tot tirajul. Și asta poate fi discutat.

Ceea ce refuză pînă la urmă oamenii este să revenim la bășcălia absolută: ignoranța.