Sosialismin vastustamisella on pitkä historia Yhdysvalloissa. Stigmaa uhmaa nyt Vermontin senaattori Bernie Sanders.

Aave kummittelee Yhdysvalloissa – sosialismin aave. Vermontin senaattori Bernie Sanders uhmaa ajatusta, että sosialistiksi julistautuminen on kuolemaksi Yhdysvaltain politiikassa.

Punaisesta uhasta varoittelemisella on Yhdysvalloissa vanha historia – mutta sosialismillakin on maassa pitkät juuret.

Sanders yllätti demokraattien esivaaleissa vuonna 2016 haastamalla vahvasti puolue-eliitin suosikin Hillary Clintonin.

Politiikan kommentaattorit arvelivat, että demokraattiseksi sosialistiksi itseään kutsuva Sanders ei pysty toistamaan temppuaan vuonna 2020, mutta puoluejohdon kauhuksi Sanders johtaa esivaalikilpaa supertiistain alla.

Sosialisti on Yhdysvalloissa ollut haukkumasana, johon varsinkin jyrkän linjan republikaanit ovat tarttuneet hanakasti.

Maailmanpolitiikan arkipäivää -ohjelmassa tarkastellaan Yhdysvaltain demokraattien esivaalikisaa.

Tuotantovälineiden yhteisomistukseen ottamisen sijaan Sanders ajaa pikemminkin pohjoismaista hyvinvointivaltiomallia.

Yhdysvaltoihin ei koskaan muodostunut eurooppalaistyylistä sosiaalidemokraattista työväenpuoluetta. Perinteiset valtapuolueet ovat yhteiskunnan kriisitilanteissa ikään kuin omineet sosiaalidemokraattiset virtaukset.

– Hyvinvointivaltioaatteet muodossa tai toisessa ovat olleet jonkinnäköisinä suuntauksina näiden valtapuolueiden sisällä – 30-luvulta eteenpäin lähinnä demokraattien mutta sitä ennen republikaanien parissa 1900-luvun alussa, Yhdysvaltain tutkimuksen professori Mikko Saikku Helsingin yliopistosta sanoo.

Saikku muistuttaa, että republikaanit ja demokraatit eivät ole puolueita samassa mielessä kuin eurooppalaiset puolueet, vaan ne ovat hyvin laajoja muodostelmia ja niiden sisälle mahtuu erilaisia virtauksia.

– Totta kai Yhdysvalloissakin kuten muuallakin länsimaissa on pitkä sosialismin perinne.

Esimerkiksi vapun viettäminen työväen kansainvälisenä juhlapäivänä periytyy Chicagon vuoden 1886 Haymarketin tapauksesta, jossa poliisin ja 8-tuntista työpäivää vaativien mielenosoittajien yhteenotto johti yhdentoista ihmisen kuolemaan.

Mellakassa tapahtuneesta pommi-iskusta hirtettiin neljä anarkistia ja yksi teki itsemurhan sellissä – miehet olivat todennäköisesti syyttömiä pommin heittämiseen.

Kansainvälisen työväenliikkeen toinen internationaali päätti vuonna 1889 alkaa juhlistaa vappua heidän muistokseen.

Chicagon Haymarketin verilöyly toukokuussa 1886 johti siihen, että vapusta tuli työläisten kansainvälinen juhlapäivä. Aikalaiskuvassa puhuu radikaali pastori Samuel Fielden. Todellisuudessa puhe, räjähdys ja mellakka eivät tapahtuneet samaan aikaan. Fielden oli yksi tapahtumien vuoksi tuomituista, mutta hän vältti hirttotuomion. Rex Features / All Over Press

Sosialismi nosti päätään jakautuneessa maassa

Jo 1800-luvulla Yhdysvalloissa nähtiin erilaisia utopistisia sosialistisia kokeiluja. Eurooppalaisten maahanmuuttajien mukana tulleet sosialistiset aatteet alkoivat saada suosiota maassa, jossa tuloerot olivat äärimmäisiä.

– Yhdysvallat oli 1800-luvun lopussa äärimmäisen jakautunut maa rikkaisiin ja köyhiin. Nykyäänkin maan tuloerot ovat kansainvälisessä vertailussa suuret, ja erot itse asiassa kasvaneet 1970-luvulta eteenpäin. Köyhempienkään asema ei toki enää ole yhtä kurja kuin 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa, Mikko Saikku sanoo.

Sosialististen aatteiden herättämää kiinnostusta kuvastaa Edward Bellamyn utopiaromaanin Looking Backward, 2000–1887 (Vuonna 2000) suuri myyntimenestys.

Vuonna 1888 julkaistun kirjan päähenkilö vaipuu vuonna 1887 hypnoottiseen uneen ja herää 113 vuotta myöhemmin, kun Yhdysvalloista on tullut sosialistinen utopia, jossa teollisuus on kansallistettu. Teos oli aikansa kolmanneksi suurin bestseller Setä Tuomon tuvan ja Ben Hurin jälkeen.

Sosialismi eli vahvana myös suomalaisten siirtolaisten keskuudessa. Suomalaiset työskentelivät esimerkiksi kaivosteollisuudessa, jossa työolot olivat kovat ja työnantaja piti tiukkaa otettaa työläisistään.

Suomalaisia oli laajalti mukana muun muassa Michiganin ankarissa kuparikaivoslakoissa 1913–14.

Tuonaikaisessa Calumetin paniikissa (siirryt toiseen palveluun) kuoli 73 ihmistä, kun tuntemattomaksi jäänyt henkilö huusi tulipalon syttyneen työväen lapsille järjestetyssä joulujuhlassa. Työläiset epäilivät väärästä hälytyksestä lakon vastustajia.

Suomalaiset olivat merkittävässä asemassa myös radikaalissa kansainvälisessä työväenliikkeessä IWW:ssä.

Sittemmin Yhdysvaltain kommunistipuolueen pitkäaikainen johtaja Gus Hall (1910–2000) oli suomalaisten siirtolaisten poika.

Lakkotaistelut olivat armottomia

Yhdysvalloissa työväestö alkoi järjestäytyä 1800-luvun lopulla. Työnantajat panivat kovasti vastaan ja työtaistelut olivat usein väkivaltaisia.

Yksi verisimmistä oli vuonna 1894 Pullmanin vaunutehtaalta alkanut ja rautateille levinnyt lakko, jossa kuoli 30 ihmistä, kun Illinois'n kansalliskaarti avasi tulen väkijoukkoon.

Illinois'n kansalliskaarti tulitti Pullman-yhtiön lakkolaisia Chicagossa heinäkuussa 1894. Pullmanin lakon takia kuuden kuukauden vankeustuomion sai myös Eugene V. Debs, josta sittemmin tuli Yhdysvaltain sosialistipuolueen johtaja ja moninkertainen presidenttiehdokas. Rex Features / All Over Press

Ludlowin verilöylyssä huhtikuussa 1914 Coloradon kansalliskaarti ja kaivosyhtiön vartijat hyökkäsivät lakkoilevien hiilikaivostyöläisten ja näiden perheiden leiriin. Kansalliskaarti käytti konekiväärejä. Ainakin 21 ihmistä kuoli, joukossa kaivostyöläisten vaimoja ja lapsia.

Sosialistinen puolue alkoi saada kannatusta 1800- ja 1900-luvun vaihteessa.

Eugene V. Debs oli viisi kertaa sosialistien presidenttiehdokkaana ja hän sai kahdesti yli 900 000 ääntä. Yhdysvaltain kongressissakin oli 1900-luvun alkupuolella kaksi sosialistiedustajaa.

Yhdysvaltain sosialistipuolueen johtaja Eugene V. Debs puhui yleisölle Cantonissa Ohiossa vuonna 1914. Debs vastusti Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja joutui kansankiihotuksesta tuomittuna vankilaan vuosiksi 1919–1921. Bernie Sanders teki vuonna 1979 opetuselokuvan ihailemastaan Debsistä. Everett Collection / All Over Press

Vuosina 1873–1879 Yhdysvalloissa koettiin pitkä lamakausi, maata koetteli edelleen joukko taantumia 1880-luvulla. Maan suurpääoma oli keskittynyt harvainvaltaisiin monopoleihin ja trusteihin eli monopolin luonteisiin yritysten yhteenliittymiin.

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kapitalismi oli siis kriisissä Yhdysvalloissa, mutta tilanne ratkaistiin poliittisesti eri tavalla kuin Euroopassa.

Silloisen republikaanipuolueen niin sanottu progressiivinen siipi ymmärsi, että kapitalismin pelastamiseksi pitää tehdä myönnytyksiä ja että laissez faire eli antaa mennä -kapitalismi ei käytännössä toimi. Progressiivisten keulakuva oli presidentti Theodore Roosevelt.

Niinpä puolue teki korjausliikkeitä ja otti joitakin "sosialistisia" toimia käytäntöön, joskin miedossa muodossa.

Rooseveltin hallinto ajoi sääntelyä muun muassa ruoantuotantoon, ja hän pyrki rajoittamaan trustien valtaa liike-elämässä.

Presidentti Theodore Roosevelt pyrki rajoittamaan suuryhtiöiden valtaa. Niday Picture Library / Alamy / AOP

Bernie Sandersin kampanjan kulmakiviä on lupaus uudistaa maan terveydenhoito. Mikko Saikku muistuttaa, että ajatus yleisestä sairausvakuutuksesta ei ole suinkaan uusi.

– Kyllähän se oli jo progressiivipresidentti Theodore Rooseveltin asialistalla vuonna 1912, Saikku muistuttaa.

Roosevelt pyrki tuolloin presidentiksi Progressiivisen puolueen riveistä mutta hävisi vaalit.

Punapelko iski

Yhdysvaltalainen sosialismi oli siis varsin voimakas virtaus 1900-luvun ensimmäisinä vuosina. Tilanne muuttui radikaalisti ensimmäisen maailmansodan aikana.

Siirtolaisuus Yhdysvaltoihin oli hyvin voimakasta tähän aikaan. Maahan saapui paljon köyhiä eurooppalaisia siirtolaisia, joista monilla oli hyvin vallankumouksellisia aatteita.

– Sitten tulee Venäjän vallankumous, ja koko länsimaailman läpi käy maailmanvallankumouksen pelko – tämä on erittäin voimakasta myös Yhdysvalloissa, Mikko Saikku kertoo.

Tämä oli ensimmäinen suuri ”punapelko” eli Red Scare.

– Tämä pelko kanavoidaan nimenomaan näihin uusiin siirtolaisiin ja heidän mukanaan tuomiinsa anarkistisiin ja sosialistisiin aatteisiin, ja tässä vaiheessa sosialismi käsitteenä saa aika huonon maineen Yhdysvalloissa, Saikku kertoo.

Työtaisteluiden ja anarkistien pommi-iskujen nostattama pelko johti laajamittaisiin pidätyksiin. Maasta karkotettiin satoja epäiltyjä radikaaleja ja anarkisteja.

Samaan aikaan Yhdysvalloissa kasvoivat maahanmuuttovastaiset mielialat eteläisen ja itäisen Euroopan tulokkaita vastaan.

30-luvun lama nosti taas valtion roolia

1920-luku oli Yhdysvalloissa kapitalismin kukoistuskautta, mutta sitten iski vuoden 1929 pörssiromahdus ja suuri lamakausi.

– Kriisitilanne tuo taas tällaisia niin sanottuja sosialistisia painotuksia valtion toimintaan, Saikku sanoo.

Nyt sosiaalidemokraattisia malleja Yhdysvaltain toimintaan toi toinen Roosevelt.

Demokraattipresidentti Franklin Delano Rooseveltin New Deal -ohjelmassa teetettiin muun muassa laajamittaisia julkisia töitä. Liittovaltio teki asioita, joita ennen oli jätetty markkinoiden huomaan.

Franklin D. Roosevelt allekirjoitti toukokuussa 1933 Tennesseen laakson hoitokunnan perustamisasiakirjan. Tämä oli yksi suurimmista New Dealiin sisältyneistä julkisista hankkeista. Rex Features / All Over Press

Esimerkiksi vuonna 1933 Roosevelt perusti Tennesseen Laakson hoitokunnan (Tennessee Valley Authority), jonka tehtävänä oli modernisoida taloudellisesti takapajuista aluetta. Tähän sisältyi alueen sähköistäminen ja infrastruktuurin rakentaminen tulvien säännöstelyyn.

Samaan aikaan 1930-luvulla yhdysvaltalainen ammattiyhdistysliike alkoi nousta. Modernista ammattiyhdistysliikkeestä tuli voimakas tekijä Yhdysvalloissa.

Myös sosialistiset ja jopa kommunistiset aatteet olivat Yhdysvalloissa pinnalla. Akateemisissa piireissä erilaiset kommunistiset järjestöt ovat varsin suosittuja 30-luvun loppupuolella ja toiseen maailmansotaan asti.

Kylmä sota teki sosialismista kirosanan

Toinen suuri ”punapelon” aalto koettiin kylmän sodan alussa, toisen maailmansodan jälkeen.

Kun liittoutuneet voittivat toisen maailmansodan, alkoi yhtäkkiä kylmä sota: vastakkain ovat kapitalistinen Yhdysvallat ja kommunistinen Neuvostoliitto.

– Tässä vaiheessa sosialismista – johon tietysti sisältyy meikäläistyyppinen sosiaalidemokratia – tulee kirosana Yhdysvalloissa. Se yhdistetään kommunismiin ja nimenomaan Neuvostoliittoon, väkivaltaiseen vallankumoukseen ja kaikkiin reaalisosialistisissa maissa nähtäviin ongelmiin, Mikko Saikku sanoo.

1950-luvun alusta muistetaan erityisesti kommunistivainot. Senaattori Joseph McCarthyn johtaman epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean HUAC:n toimet kohdistuivat pitkälti juuri siihen älymystöön, joka 30-luvulla oli viehättynyt sosialistisista ja kommunistisista aatteista.

Yhteiskunnan yleinen ilmapiiri oli hyvin kommunismin- ja sosialisminvastainen.

– Vaikka Yhdysvalloissa tehtiin yhteiskuntapolitiikkaa, joka sisälsi sosiaalidemokraattisia elementtejä, niistä ei koskaan puhuttu sillä nimellä, Saikku sanoo.

Suuri yhteiskunta sosialismin sijaan

1960-luvun alussa demokraattipresidentit John F. Kennedy ja erityisesti Lyndon B. Johnson harjoittivat Yhdysvalloissa pohjoismaisen sosiaalidemokratian kaltaista hyvinvointivaltiopolitiikkaa.

Tärkeää oli olla kutsumatta sitä sosialismiksi.

Presidentti Lyndon B. Johnson julisti sodan köyhyydelle. Alamy / All Over Press

Lyndon B. Johnson julisti sodan köyhyydelle ja puhui The Great Societystä, Suuresta yhteiskunnasta, joka takaa peruspalveluita jäsenilleen ja tukee marginaaliin jääneitä ihmisryhmiä.

Johnsonin menestyksekkäästikin ajamat uudistukset kärsivät sittemmin Vietnamin sodasta.

– Paras kärki demokraattien hyvinvointivaltioajatukselta katoaa oikeastaan tässä vaiheessa. Kyllä se siellä säilyy, mutta meille pohjoismaista tutut hyvinvointivaltion piirteet Yhdysvalloissa periytyvät 1960-luvulta ja Lyndon B. Johnsonin aikakaudelta, Saikku sanoo.

Puolue-eliitti pelkää McGovernin varjoa

Demokraattien puoluekoneisto ja maltillinen keskilinja suhtautuvat hyvin kielteisesti Bernie Sandersin nousuun.

Professori Mikko Saikku arvioi, että pelkona on 50 vuoden takaisten tapahtumien toistuminen.

Vuoden 1968 demokraattien Chicagon puoluekokousta varjostivat mielenosoitukset ja mellakat. Poliisi hajotti voimatoimin Vietnamin sodan vastaista mielenosoitusta puoluekokouspaikan luona. Rex Features /All Over Press

1960-luvun lopun yhteiskunnallinen kuohunta heijastui myös demokraattipuolueen sisälle. Vuoden 1968 puoluekokous jäi historiaan suoranaisesta kapinasta, joka syntyi presidenttiehdokkaan valinnasta. Tuolloin ehdokkaaksi valittiin keskitien kulkija Hubert Humphrey, joka hävisi vaaleissa republikaanien Richard Nixonille.

Tästä suivaantuneena radikaalimmat demokraatit ajoivat vuoden 1972 vaaleihin ehdokkaaksi varsin vasemmistolaisen George McGovernin, joka kärsi murskatappion Nixonille.

– Ehkä puoluekoneistossa pelätään vähän tällaista. Liian vasemmalle ei uskalleta mennä, Saikku arvioi.

George McGovernin presidenttiehdokkuudesta vuonna 1972 jäi haava demokraattien sieluun. McGovern hävisi raskain luvuin istuvalle presidentille Richard Nixonille. Demokraattipuolueen johdossa koettiin, että McGovern oli liian vasemmistolainen ehdokas. Alamy / All Over Press

Nyt demokraattipuolueen eliitti ja maltillisen keskilinjan edustajat kokoavat rivejään Sandersin torjumiseksi.

Tästä pääset lukemaan uusimmat tiedot Yhdysvaltain vaaleista

Entinen South Bendin pormestari Pete Buttigieg ja Minnesotan senaattori Amy Klobuchar ovat luopuneet presidenttikilvasta ja ilmoittautuneet varapresidentti Joe Bidenin tukijoukkoihin.

Esivaalien supertiistaina nähdään, miten tämä vaikuttaa kilpaan demokraattien ehdokkuudesta.

Joka tapauksessa Sanders ja toinen vasemman laidan ehdokas, Elizabeth Warren, ovat onnistuneet vaikuttamaan demokraattien poliittiseen agendaan.

– Riippumatta siitä, mitä Sandersille ja Warrenille käy näissä vaaleissa, he ovat siirtäneet demokraattipuoluetta vasemmalle verrattuna siihen, mitä se oli vaikka kymmenen vuotta sitten. Siitä ei ole epäilystäkään, professori Mikko Saikku Helsingin yliopistosta arvioi.