Eräs lukija yllättyi pahan kerran, kun jakoi ehdokkaansa vaalivideon Facebookissa. Hänellä on 400 kaveria, joten julkaisut keräävät yleensä paljon reaktioita. Ei sillä kertaa: kukaan kaveri ei tykännyt tai kommentoinut julkaisua.

– Tajusin. Arka aihe. Nauratti, hän kirjoittaa.

Eduskuntavaalien ennakkoäänestys alkaa ja puhe ehdokkaista ja puolueista käy vilkkaana. Mutta miten halukkaita ihmiset ovat jakamaan omia poliittisia näkemyksiään?

Kysyimme lukijoilta, kenelle he kertovat äänestyspäätöksistään. Lisäksi kysyimme, millaisia reaktioita tiedon jakaminen on saanut aikaan. Kyselymme keräsi kolmessa vuorokaudessa 126 vastausta. Tähän juttuun lainattuja vastauksia on tiivistetty.

Siinä on jotain samantapaista kuin uskon asioissa. professori Vilma Hänninen

Yksityinen, jo lapsuudessa opittu asia

Oman ehdokaskantansa paljastaminen on monelle yksityisasia, eikä tietoa välttämättä haluta jakaa edes oman puolisonsa kanssa.

“Vaalisalaisuus on keskeisiä demokratian perusarvoja. Ei ole oikein kertoa edes omaansa, vaikka ei salaamista itse arvostaisikaan. Ajatellaanpa tilannetta, että olet pienen kunnan peruskoulun opettajanhuoneessa ja kaikki muut kertovat ehdokkaansa, joka on keskustapuolueen kärkiehdokas. Itse olet äänestänyt sdp:n ehdokasta, mutta määräaikaisena sijaisena tiedät, että tieto kannastasi voisi johtaa sijaisuuksien vähenemiseen. Oliko siis oikein, että muut loivat tilanteen, jossa sinunkin kantasi selvisi?”

“Saatamme joskus elää yhteiskunnassa, jossa väärää poliittista kantaa olevat äänestäjät pyritään vaientamaan. Ei saa luoda käytäntöä ja odotuksia, että omasta äänestyspäätöksestä kerrotaan avoimesti, koska siitä seuraisi, että vaikeneminen tulkittaisiin äänestyspäätökseksi, josta äänestäjä ei jostakin syystä uskalla kertoa.”

Itä-Suomen yliopiston sosiaalipsykologian professori Vilma Hännisen mukaan oman poliittisen kannan jakamisessa on nykyään jotain hyvin intiimiä.

– Siinä on jotain samantapaista kuin uskon asioissa. Ne koetaan yksityisiksi, eikä niistä välttämättä haluta puhua ääneen, Hänninen pohtii.

Minua on lapsesta saakka ärsyttänyt se, ettei äitini ole koskaan halunnut kertoa kenellekään, ketä on äänestänyt.

Monilla omasta ehdokkaasta vaikeneminen on myös kotoa opittua, kuten seuraavat esimerkit osoittavat.

"Itselleni on jäänyt vahvasti mieleen lapsuudesta tilanne, jossa olin vanhempieni mukana äänestyspaikalla. Vanhemmat selittivät vaalien kulkua yksityiskohtaisesti. Kun kysyin, keitä vanhempani olivat äänestäneet, kumpikin jämäkästi totesi, ettei se kuulu kenellekään toiselle – ei edes perheenjäsenille. Tämä malli on minulla jäänyt vahvasti mieleen ja kunnioitan vaalisalaisuutta suuresti. Se on ehkä demokraattisen vaalijärjestelmän pyhin asia."

"Minua on lapsesta saakka ärsyttänyt se, ettei äitini ole koskaan halunnut kertoa kenellekään, ketä on äänestänyt. Hän vain toteaa ”vaalisalaisuus” ja hymyilee monalisamaisesti."

Ilmiriitoja kaveriporukoissa ja syrjintää työpaikalla

Politiikasta keskustelu voi aiheuttaa myös riitoja ja kärhämää, minkä vuoksi puolue- ja ehdokaskannasta mielellään vaietaan.

"Otin opiksi kerrasta, kun saimme kaveripiirissä ilmiriidan aikaiseksi presidentinvaalien toisella kierroksella. Mielipiteet jakautuivat voimakkaasti ja osan kanssa meni useampi vuosi, että asiasta pääsi yli. Nykyään puhumme kavereiden kanssa politiikasta yleisellä tasolla, mutta ei koskaan siitä, ketä äänestää. ”

Sosiaalipsykologian professori Vilma Hänninen kertoo suomalaisten olevan yleisesti ottaen konsensushakuisia.

– Ehkä sisällissodankin jälkimaininkeina halutaan, että sopu säilyy. Me emme ole niin innokkaita debatöörejä kuin joissan muissa maissa ollaan. Toisaalla kenties halutaan esittää poikkeavia kantoja selvemmin ja niin synnyttää keskustelua, Hänninen pohtii.

Hänninen arvioi, että poliitisen kannan jakaminen on helpompaa, kun voi olla varma toisten reaktiosta. Sen vuoksi esimerkiksi työpaikoilla ja opiskelumaailmassa poliittisia näkemyksiä saatetaan jakaa varovaisemmin.

Näissä vaaleissa äänestämääni puoluetta en todellakaan tule kertomaan, antaisin itsestäni kuvan kouluttamattomana moukkana.

Osa vastaajista pelkää puoluekannan paljastumisella olevan vaikutusta jopa työuralla etenemiseen. Näin kertovat erityisesti perussuomalaisten kannattajat.

""Sivistyneissä" piireissä pyörivänä perussuomalaisten kannattajana olen kohdannut varsinaista syrjintää äänestystaustani paljastuttua. Nykyään olen melkoisen niukkasanainen politiikkaa puhuessa."

“Näissä vaaleissa äänestämääni puoluetta en todellakaan tule kenellekään tutulle kertomaan, antaisin itsestäni kuvan kouluttamattomana moukkana, joka kaiken lisäksi ampuu itseään jalkaan. Päätin äänestää persuja. ”

“Ensimmäisissä eduskuntavaaleissani 18-vuotiaana kerroin lukiokavereille äänestäväni perussuomalaisia. Minut leimattiin samantien rasistiksi. Kävin taidepainotteista, olevinaan suvaitsevaista lukiota. ”

Moni vastaaja korostaa myös, että työpaikoilla ylläpidetään kohteliasta etäisyyttä uteluissa.

Professori Vilma Hänninen pitää luonnollisena sitä, etteivät ihmiset halua työpaikkojen kahvipöytäkeskusteluissa tuoda esiin valtavirrasta poikkeavia kantojaan.

– Erilaisuuden esiin tuomista vältetään, sillä vähemmistöja saatetaan katsoa kielteisesti. Ihminen ei halua kertoa kuuluvansa sellaiseen porukkaan, jota ei pidetä arvossa. Tässäkin pätee niin kutsuttu bandwagon-ilmiö, jossa ihmiset mielellään lähtevät voittajien vaunuun. Kanta tuodaan esiin, jos se on jotenkin nouseva, vahva ja voitokas kanta, Hänninen luonnehtii.

Jutteleminen on helppoa, kun arvot ovat samat ja argumentit vakuuttavia

Moni jakaa mielellään tietoja äänestykäyttäymisestään sellaisten henkilöiden kanssa, joiden kanssa on samoilla linjoilla poliittisissa kannoissa. Sellaisia henkilöitä ovat esimerkiksi puoliso, lapset tai läheisimmät kaverit.

“Kerron vain aviomiehelleni. Olemme samaa mieltä asioista ja aika usein päädymme äänestämään jopa samaa ehdokasta."

"Olen puhunut kotona ja kavereiden kanssa. Se on helppoa, koska olemme samoilla linjoilla. Töissäkin puhumme, siellä on eri tavoin äänestäviä ja moni on kertonut ketä aikoo äänestää. Meillä on sillä tavalla hyvä porukka ja fiksuja ihmisiä, että kenenkään päätöstä ei ole ruvettu ruotimaan vaan niitä on kunnioitettu."

Kun työkaveri oli ehdolla, sanoin suoraan, etten aio häntä äänestää, koska hän on keski-ikäinen mies.

Joillekin yhteinen arvopohja on ykkösjuttu:

"Kerron avoimesti kaikille. Sillä tavalla pääsee eroon turhista kavereista."

"En ole koskaan joutunut riitoihin kenenkään kanssa vaalisalaisuuden rikkomisen takia, mutta olen kerran tai pari muuttanut omaa mielipidettäni ihmisestä kuultuani, ketä hän äänesti."

"Jos ei kehtaa ääneen kertoa, ketä tuli äänestettyä, niin kannattaa vakavasti miettiä, pitäisikö vaihtaa joko puoluetta tai ystäväpiiriä – vaiko kenties molempia."

Äänestyskäyttäytymisestä puhumista pidetään kuitenkin tärkeänä. Useampi vastaaja korostaa, että omasta, valtavirrasta poikkeavasta kannasta kertominen on helppoa, jos pystyy perustelemaan oman kantansa:

"Minulla on aina hyvät perustelut, joten yleensä ihmiset eivät reagoi suurestikaan, vaikka puoluekanta olisikin erilainen kuin heillä. Tänä vuonna aion äänestää totaalisesti eri tavalla kuin koskaan aikaisemmin. Isäni sai sätkyn kerrottuani tästä. Meuhkattuaan aikansa äänestyspäätöksestäni, seitsemänkymppinen isäkin rauhoittui."

Kuiskuttelua, hörähtelyä ja vaikenemista

Omasta ehdokkaasta ja suosikkipuolueesta puhuminen voi olla kova pala ja aiheuttaa tuttavapiirissä monenlaisia reaktioita, kuten seuraavat esimerkit osoittavat:

“Yleensä reaktio on ollut höhähdys tai pieni vitsi, jos mainitsen äänestäneeni (supisuomalaisena) rkp:tä ja kannattavani liberalismia, vaikka en ole rikas.”

"Tulin kaapista näissä vaaleissa ja liityin erään ehdokkaan julkiselle tukijalistalle. Täällä perähikiällä ko. puolueen kannattaminen on suurin piirtein rikos. Kyllä pitkiä katseita on tullut, ihan sama. Nyt on pakko tehdä jotain ympäristökatastrofin ehkäisemiseksi. Olen sen velkaa lapsilleni. Toisaalta moni on tullut ääntä madaltaen kertomaan, että itsekin äänestää ko. puoluetta, että esimerkillä on ollut myös väliä."

Nämä asiat eivät saisi olla sellaisia, että ne katkaisevat keskusteluyhteyden. Vilma Hänninen

"Yleensä kerron, että aion äänestää nuorta naista, minkä johdosta minua pidetään feministinä mitä osittain olenkin. Feminismiin suhtaudutaan jopa vihamielisesti, yleensä kuitenkin naureskellen ja vähätellen. Yleensä töissä puhutaan aiheesta yleisellä tasolla, mutta kun työkaveri oli ehdolla, niin sanoin suoraan, etten aio häntä äänestää, koska hän on keski-ikäinen mies."

"Kannoista keskusteleminen olisi kauhean hyödyllistä"

Osa kertoo kannoistaan puoluetasolla, ei ehdokastasolla. Jotkut myös mainitsevat kertovansa mieluummin sen, ketä eivät ainakaan äänestä. Useampi vastaaja piti vaikenemisen ilmapiiriä kummallisena.

"Eikö ole merkillistä, jollei voi paljastaa arvojaan? Kerron puolueen. Kysyttäessä kerron myös henkilön, mutta kukaan ei kysy. Epäilen että ei haluta mennä syvemmälle sisältöihin ja pelätään erimielisyyttä. On siinä perääkin. Vasta selvisi, ettei tuttava usko ilmastonmuutokseen. Täytyy sanoa että käsitykseni hänestä muuttui kerrasta."

Sosiaalipsykologian professori Vilma Hänninen pitää erittäin tärkeänä sitä, että myös politiikasta uskallettaisiin keskustella avoimesti.

– Ei ole kauhean hyvä asia, että potentiaaliset kiistanaiheet pidetään poissa keskustelusta. Nämä asiat eivät saisi olla sellaisia, että ne katkaisevat keskusteluyhteyden. Poliittisista kannoista puhuminen olisi kauhean hyödyllistä. Siten ei olisi niin, että jotkut vain keskustelevat meidän puolesta, Hänninen pohtii.

Kun kysyin, keitä vanhempani olivat äänestäneet, kumpikin jämäkästi totesi, ettei se kuulu edes perheenjäsenille.

Muutama vastaaja muistutti myös, että vaikka ehdokkaista puhutaan avoimesti, lain tarkoittama vaalisalaisuus ei murru.

"Totta kai kerron, jos jotakuta kiinnostaa. Eihän se silti vaalisalaisuutta murra: kukaan, edes puolisoni, ei oikeasti näe kenen numeron mie siellä kopissa väkerrän. Vaikka kerron avoimesti, niin voisinhan periaatteessa valehdella :)"

Virallisesti vaalisalaisuus viittaa äänestäjän oikeuteen antaa äänensä siten, ettei kukaan saa tietää, ketä hän äänesti. Käytännössä tämä toteutuu Suomessa suljetulla lippuäänestyksellä, minkä myötä annettua ääntä ja äänestäjää ei voida enää jälkikäteen yhdistää toisiinsa. Arkikielessä vaalisalaisuuteen viitataan myös silloin, kun puhutaan omista poliittisista kannoista.

Voit tehdä Ylen vaalikoneen täällä (siirryt toiseen palveluun). Tutustu myös muihin Ylen vaalisisältöihin.

Lue myös:

"Vaalisalaisuus menee samaan sarjaan kuin kuolema, siinä on jotain tabua" – Onko vaalisalaisuus parisuhteen viimeinen pimeä nurkka?