Yksinäisyys tuntuu tyhjyydeltä, kaipuulta, epätoivolta ja pelolta. Se ahdistaa ja lamaannuttaa. Pahimmassa tapauksessa se johtaa itsemurhaan. Pelottavaa yksinäisyydessä on se, että kuka tahansa voi olla nyt tai tulevaisuudessa yksinäinen. Noin kymmenelle prosentille suomalaisista yksinäisyydestä muodostuu pitkäaikainen ja omaa elämää vaikeuttava olotila.

Suomalaiset lataavat kesällä akkujaan, mutta yksinäiselle pitkä loma voi olla tuskaa. Sosiaalisessa mediassa ja kahvipöytäkeskusteluissa kesä näyttäytyy iloisena aikana, jolloin kukaan ei ole allapäin. Harva tosin kertoo huonoista päivistään Facebookissa tai Twitterissä. Jäljelle jää kulissi jopa täydellisestä kesästä.

Yksinäistä voi hävettää ja ahdistaa niin paljon, että hän saattaa kirjoittaa keksityistä tapahtumista sosiaalisessa mediassa ylläpitääkseen omaa kulissiaan, kertoo yliopistotutkija Niina Junttila Turun yliopistosta.

Vaikka jokainen on joskus ollut yksinäinen, yksinäisyydestä ei puhuta.

”Yksinäisyydessä vaarallista on se, että se ruokkii itseään. Se ei myöskään syrji ketään. Se voi sattua elämäntilanteesta riippuen kenen tahansa kohdalle”, sanoo Junttila.

Yksinäisyys on subjektiivista. Vain henkilö itse tietää milloin on yksinäinen. Joku voi nauttia yksin olosta, toiselle riittää yksi ystävä ja kolmas on yksinäinen, vaikka ympärillä pörräisi paljon ihmisiä.

Emotionaalinen yksinäisyys on sitä, että ihminen tuntee itsensä yksinäiseksi joukossa. Kukaan ei tunnu täysin ymmärtävän tai olevan samalla aaltopituudella. Emotionaalisesti yksinäiselle kesäloma saattaa olla helpotus. Ympärillä ei ole ryhmää, joka korostaisi yksinäisyyden tunnetta.

Sosiaalinen yksinäisyys on sitä, kun ihmisellä ei ole ketään, jonka kanssa viettää aikaa tai jolle soittaa. ”Työporukat harvemmin viettävät yhteistä aikaa lomalla, jolloin työorientoitunut ihminen saattaa jäädä täysin yksin kesälomalla”, Junttila sanoo.

”Yksinäisyys tuntuu tarpeettomuudelta, siltä, että kukaan ei tarvitse sinua.”

Lomalla on aikaa ajatella. Jos ihminen ei koe itseään arvokkaaksi tekemättä työtä, voi arvottomuuden ja yksinäisyyden tunne korostua. Tämä voi johtaa kierteeseen, jossa tunteesta ei pääse eroon.

Yksinäisillä ihmisillä on taipumus arvioida negatiivisesti itseään ja muita ympärillä olevia. He alkavat nähdä onnistumiset enemmänkin sattumina kuin omina aikaansaannoksina. He saattavat olla yliherkkiä analysoimaan ympäristöään ja itseään sekä löytämään vahvistusta yksinäisyydelle ja ajatukselle omasta epäonnistumisesta.

Yliherkkyyttä voi aiheuttaa aikaisempi kiusatuksi tai torjutuksi tuleminen.

”Maahanmuuttajille yksinäisyyttä voi aiheuttaa se, että ei tunne suomalaista kulttuuria ja tapoja toimia sosiaalisissa tilanteissa”, Junttila sanoo.

”Yksinäisyys ei ole pikkujuttu, jo lapset kertovat siitä, kuinka pahalta tuntuu kun kukaan ei huomaa. Eräs haastattelemani poika kertoi, että tulisi mieluummin hakatuksi kuin että kukaan ei huomaa.”

Yksinäisyys vaikuttaa terveyteen. Se lisää psyykkisiä ja fyysisiä oireita ja vaikuttaa stressi- ja tulehdusarvoihin. Amerikkalainen neurotieteilijä John Cacioppo Chicagon yliopistosta selvitti, että yksinäisyys kasvattaa aikaisemman kuoleman riskiä 20 prosentilla. Sen vaikutus on lähes yhtä suuri kuin ylipainon.

Samassa tutkimuksessa kävi ilmi, että yksinäisyys heikentää unen laatua ja siten vastustuskykyä. Eikä väsymys helpota yksinäisen oloa.

Cacioppo väittää, että yksinäisyys on tarttuvaa. The Guardianin haastattelussa hän kertoo esimerkin ystävistä. Yksinäisyydestä kärsivä käyttäytyy suuremmalla todennäköisyydellä varautuneemmin ja negatiivisemmin ystäväänsä kohtaan. Ystävä tunnistaa kielteisen asenteen, jolloin kanssakäyminen tulevaisuudessakin voi muuttua negatiiviseksi. Lopulta ystävyys voi päättyä, jolloin molemmilla on yksi ystävä vähemmän.

Yksinäisyyteen auttaa yksinäisen ja yhteisön rehellisyys.

”Aina ei tarvitse olla sosiaalinen, eikä yhteisön tarvitse korostaa sitä”, sanoo tutkija Junttila. ”Tärkeää on erityisesti asenteiden muutos. Yksinäiset eivät ole huonompia. Olennaista on ihmisten rajallisuuden ymmärtäminen ja työelämän hyvinvointi.”

Tänä päivänä työelämässä eletään ääripäiden aikaa. Joillain ei ole töitä, kun taas toisilla on liika. Työelämältä pitäisi jäädä aikaa myös muulle sosiaaliselle elämälle.

”Jos työkaverina tietää, että toisella ei ole kavereita, niin voi olla hyvä laittaa viestiä tai pyytää kahville. Suomalaiset ovat vähän arkoja. Aina ei uskalleta tarjota seuraa, pelätään, että toinen loukkaantuu tai tulee itse torjutuksi.”

Keskustelupalstoilla yksinäisiä neuvotaan menemään kahvilaan tai baariin tutustumaan ihmisiin. Vieraalle ihmisille puhuminen jännittää ketä tahansa. ”On kaukaa haettua, että yksinäinen aloittaisi noin vain keskustelun tuntemattoman kanssa. Tilanne jäisi sitä paitsi helposti teennäiseksi ja pinnalliseksi. Se olisi yliyrittämistä.”

Junttila kannustaa yksinäisiä menemään sosiaalisiin tilaisuuksiin, vaikka se tuntuisikin pelottavalta. Hänen mukaansa ei pidä olettaa, että heti löytyisi sydänystävä.

Sosiaalisia tilanteita ei pitäisi tulkita liikaa. Yksinäinen voi rauhassa katsella tilannetta ilman, että epätoivoisesti etsisi ratkaisua yksinäisyyteen. ”Tärkeää on nauttia pienistäkin asioista.”