Yliopistojen mahdollisen kolmannen, kesäisen lukukauden tiimoilta syntyneeseen tuohtumukseen on sekoittunut, kiitos Stubbin onnettoman möläytyksen, professorikuntaan kohdistuvia epäluuloja.

Ongelma on, että valtaosa ihmisistä ei oikeasti tiedä, mitä professorit tekevät. Yleinen harhakäsitys on seuraava:

Toukotyöt ovat tuskin käynnistyneet, kun ovet paukkuvat yliopistossa. Professori se siinä ryntää lomille kuin kevätvasikka navetasta. Professori solmii päähän valkoisen nenäliinan ja soutaa pellavapuvussa huvilalleen. Sieltä professori palailee vasta kun laiturin päähän alkaa ilmaantua riitettä ja vaahterat jo punertuvat.

Mutta itse asiassa professori on töissä jatkuvasti. Professorilla ei ole päivittäistä työaikaa eikä erikseen määrättyä lomaa. Itse vastailen sähköposteihin tai valmistelen luentoja sekä sunnuntaisin että lomamatkoilla.

Tilastokeskuksen selvityksen mukaan professoreille kertyy vuosityötunteja noin 2 100, ja töitä voi olla yli 50 tuntia viikossa. Työehtosopimuksessa työajaksi on määrätty 1600 tuntia, mutta professorin pesti on kutsumusammatti. Siitä ylimääräinen ahkeruus.

Urakaarta kuvaa 20-20-20 -malli: ensin seitsenvuotiaasta alkaen 20 vuotta opiskelua, sitten 20 vuotta tutkijan pätkätöitä, ja viimein kovan kilpailun kautta 20 vuotta professorina.

Joka vuosi professori täyttää sähköisen lomakkeen, jossa hän ilmoittaa, miten vuotuisen leiviskänsä hoitaa. Huvittavasti lomake hyväksyy vain 1600 tuntia ja urputtaa heti, jos yrittää syöttää todelliset tiedot.

Professorin tunnit koostuvat opetuksesta ja tutkimuksesta sekä osin ”yhteiskunnallisesta vuorovaikuttamisesta”, kuten termi kuuluu. Tämä sateenvarjo kattaa kaiken populaariartikkeleista ministeriöiden neuvomiseen.

Tutkimuksen painopiste sijaitsee syystä lukukausien ulkopuolella. Esimerkiksi humanistin tutkimustyön valmisteluun saattaa kuulua tarve lukaista muutama viisisataasivuinen kirja. Jokainen ymmärtää, miten tehotonta puuha on silloin, kun sen jatkuvasti keskeyttävät kokoukset, luennot, puhelut ja ovelle koputtelevat opiskelijat.

Kolmas lukukausi on kuitenkin lopulta järjestelykysymys. On nimittäin totta, että kansainvälisesti verrattuna meillä opiskelijoiden kesäaika on opintojen suhteen vajaakäyttöistä. Jo nyt on tarjolla kesäopetusta, mutta siihen ei juuri tartuta.

Eräs syy liittyy opintotukeen, jonka varassa elävän opiskelijan asema on huonompi kuin työttömän. Siksi opiskelijan täytyy käydä välillä töissä, ja töitä on luonnollisesti tarjolla eniten kesäisin.

Ja nyt ennustuksiin. Kolmas lukukausi voisi olla järkevä, mutta ilman lisäpanostusta se ei tule nopeuttamaan opiskelijoiden valmistumista. Ilman lisäpanostusta se tulee myös entisestään vaikuttamaan Suomen tieteen tason jo joitakin vuosia jatkuneeseen hitaaseen hiipumiseen.

Mistä lisäpanostus? Edellisen hallituksen runnoman ns. strategisen tutkimuksen rahoituksen voisi mielestäni siirtää kokonaan opintotukeen. Ennustan näet, että kyseinen tutkimus ei tule olemaan huipputiedettä, ei tule edistämään opiskelijoiden valmistumista eikä merkittävällä tavalla vaikuttamaan poliittiseen päätöksentekoon.