Pitkittyneesti köyhyysrajan alapuolella olevien suomalaisten määrä on kaksinkertaistunut ajanjaksojen 1995–2004 ja 2005–2014 välissä. Asia selviää Marja Riihelän, Matti Tuomalan ja Arttu Kauhasen tutkimusartikkelista (siirryt toiseen palveluun).

Tutkimuksessa hyödynnetään tilastoaineistoa koko Manner-Suomen väestöstä 20 vuoden ajalta, vuosilta 1995–2014. Tutkijoiden mukaan köyhin väestönosa näyttää 20 vuoden tarkastelussa jakautuneen kahteen ryhmään: toisessa köyhyys on lyhytaikaista, toisessa se pitkittyy krooniseksi ilmiöksi.

Pitkittynyt köyhyys tarkoittaa tutkimuksessa sitä, että henkilö on ollut köyhyysrajan alapuolella koko kymmenvuotisen tarkastelujakson ajan. Ajanjaksolla 1995–2004 pitkittynyt köyhyys koski 1,2:ta prosenttia väestöstä. Ajanjaksoon 2005–2014 mennessä luku on yli kaksinkertaistunut ollen 2,6 prosenttia.

Se tarkoittaa, että köyhien määrä on kasvanut 51 000:sta noin 116 000 henkilöön.

Lyhyt- ja pitkäkestoisen köyhyyden erottaminen on tarpeen, koska ne vaativat erilaisia politiikkatoimia. Kymmenen vuoden aikajänteellä tarkasteltuna vähintään kerran köyhyysrajan alapuolella olevien köyhyysjaksot ovat pidentyneet ja tulleet yhtäjaksoisemmiksi.

– Köyhyyden vähentäminen on yhä hankalampaa, kun se muuttuu krooniseksi, sanoo Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen VATT:n erikoistutkija Marja Riihelä tiedotteessa.

Jos mukaan lasketaan niin lyhyt- kuin pitkäaikasesta köyhyydestä kärsivät, heitä oli 13,7 prosenttia vuonna 2017. Korkea köyhyysriski on työttömillä, yrittäjillä, eläkeläisillä ja muilla työvoiman ulkopuolella olevilla.