Kemalettin Gecit ujuttaa leipomon asiakkaat pikku hiljaa tutustumaan turkkilaisperäisiin leivonnaisiin – Ehkä kolmannella tai neljännellä kerralla asiakas rohkaistuu valitsemaan muuta kuin korvapuustin

Sammonkadun turkkilaissyntyisen Kemalettin Gecitin leipomoon voi astella huolettomin mielin, vaikka ei osaisi muuta kuin äidinkieltään, sillä Kemalettin puhuu hyvää suomea. Rakkaus toi hänet Suomeen neljä vuotta sitten. Kielen hän oppi vuodessa. Reilu leipomo on enemmän ostospaikka kuin kahvila, mutta pari pöytää on kahvittelijoita varten. Valikoima on sekoitus tuiki tuttuja korvapuusteja, pullapitkoja, rahkapullaa, kääretorttua ja turkkilaisia erikoisuuksia. –Kunhan siskoni saa oleskeluluvan, hän tulee mukaan yritykseen. Sitten olemme vielä enemmän leipomo, sillä siskoni on siinä mestari. Syy, miksi Kemalettin Gecitin korostaa yrityksen leipomon luonnetta on se, että kahvila mielletään kalliiksi. Reilussa leipomossa esimerkiksi pasteija maksaa kaksi euroa, samoin kakunpalan ja keksin saa eurolla. Totuttelua uuteen Vitriinissä oli meidän käydessämme turkkilaisia herkkuja. Päivän mittaan Kemalettiin aikoi leipoa nisupullaa. –Minä olen ajatellut, että pitää olla vaihtelua. Tämä ei ole keskustaa, jossa olisi jatkuva ohikulkijoiden virta. Asiakas saattaa käydä kolme tai neljä kertaa ja ostaa suomalaista pullaa, sitten hän rohkaistuu kokeilemaan uusia makuja. Minä totutan näin pikku hiljaa asiakkaat entuudestaan vieraisiin kahvileipiin. Reilun leipomon tuotteissa ei ole voitaikinaa, koska sitä ei Turkissa käytetä. Kemalettin mielestä voitaikinaleivonnaisista ei lähde nälkä, mutta turkkilaisista pasteijoista lähtee, jos niitä syö kaksi aamulla tai iltapäivällä. Nimiasia vaikea Turkkilaisten leivonnaisten nimien kääntäminen suomeksi on vaikeaa. Suora käännös saattaa johtaa harhaan. –Asiakkaat ovat olleet luovia ja he ovat keksineet nimityksiä, kuten hevosenkenkä ja lumikeksi. Jos hevosenkengän kääntäisi sanasta sanaan, siitä tulisi croissant, mutta kun se ei ole sama asia, niin hevosenkenkä on parempi nimitys. Jotkut nimet ovat entuudestaan täällä tuttuja, kuten baklava ja börek. Kemalettin on kotoisin Izmiristä, joka on Länsi-Turkissa. Siellä hän tapasi suomalaisen vaimonsa, kun tämä oli lomailemassa. Vaimo on lähihoitaja, eikä puutu leipomisiin. Leipomoyrittäjä on koulutukseltaan markkinoinnin ja mainonnan ammattilainen. Sitä työtä ei Suomesta löytynyt. Hänen perheellään oli Izmirissä leipomokahvila, jonne Kemalettin meni töihin lukion jälkeen ja joka jäi hänen vastuulleen kolmeksi vuodeksi ennen kuin hän lähti opiskelemaan yliopistoon. Täällä Suomessa hän on suorittanut yrittäjätutkinnon. Hän sai sen läpi kuudessa kuukaudessa puolentoista vuoden sijaan, sillä aikaisemmat opinnot yliopistossa Turkissa luettiin hänen hyväkseen. –Yrittäjäkurssi oli hyvää oppia, jonka ansiosta olen selvinnyt paperitöistä ja yrityksen perustamisen alkutaipaleesta. Byrokratia Suomessa on paljon hankalampaa kuin Turkissa. Mainontakin hoituu siellä toisin, kun on sukulaisia ja kavereita, jotka kertovat uudesta paikasta eteenpäin omille tutuilleen. –Asiakkaana kävi yksi entinen kahvilayrittäjä ja hän kysyi, käytänkö pakasteita. En tee niin. Jos ostaa meiltä isomman erän pasteijoita, ne voi hyvin pakastaa kotona. Liiketila on pieni, mutta riittävä, koska yrittäjä haluaa, että vitriinissä on vaihtelua päivittäin. Uuneja on kaksi ja tarvittavat pienkoneet. Reilu leipomo on Sammonkadun varressa Kiinanmuurin liikesiivessä jotakuinkin puolessa välissä. Reilu leipomo on auki joka päivä kello 9–19. Ulkonäkö hieman yllätti omenaleivonnaista odottaneita. Kädessä leivos tuntui painavalta ja tukevalta. Ensimmäinen haukkaus paljasti sisältä makoisan yllätyksen, kanelilla maustettua pehmyttä omenaa. Kosteaan omenaan yhdistetty kuiva leivoskuori teki leivoksesta maukkaan. Leivoksen paino osoittautui paikkansapitäväksi, koko leivoksen syömisen jälkeen oli maha täynnä. Vaikka pinnalla oli tomusokeria, ei leivos kokonaisuutena ollut yhtään liian makea. Varmasti hintansa väärti.