»Jeg fik, hvad jeg opfattede som en decideret skideballe på mødet, men det er først et halvt år senere, jeg forstår, hvad der var sket,« siger Mette Høeg.

Faktisk er Mette Høeg i fare for at stå uden vejleder.

I en mail fra 26. august 2015 om mødet oplister vejleder Marianne Stidsen sine betingelser for, at hun »fortsat kan tage ansvar som hovedvejleder«. For det første skal Mette Høeg svare på mails hver gang. For det andet skal hun skrive 50 sider inden 30. september, idet hun efter sin oprindelige ph.d.-plan burde have skrevet 100 sider på dette tidspunkt i forløbet.

»Jeg håber, du ved, at jeg hermed giver dig en chance,« skriver Stidsen.

»Jeg var komplet forvirret,« siger Mette Høeg. »Vi havde haft et godt samarbejde, og jeg havde lige fået ros for mit teoriafsnit, men på mødet sagde hun, at jeg var utilfredsstillende som ph.d.-studerende og ikke levet op til kravene. Det havde jeg aldrig hørt om før, jeg havde kun fået ros. Hun sagde, at jeg skulle til virkelig at ændre min tilgang og begynde at fokusere på afhandlingen.«

»Jeg følte mig også ret paranoid. Da min artikel i Weekendavisen kom, var der nogle meget voldsomme reaktioner, og jeg vidste ikke, hvad den ellers kunne have affødt – var jeg kommet til at sige noget i radioen? Her havde jeg lige kritiseret Lilian Munk Rösing (lektor og litterat fra KU og anmelder, red.), og var hun og min vejleder måske veninder?«

Høeg gennemgår sine e-mails. Hun siger, at de ikke indikerede, at hun skulle være i problemer.

4. Sygemeldt

Midt i september, mens hun arbejder på de forlangte 50 sider, får Mette Høeg en hjernerystelse, og i de følgende måneder er hun sygemeldt.

Imens hun er syg, drøfter Høeg sin situation med sine fortrolige. Hun fortæller, at hun får det råd at undersøge, om hun måske kan tage sit stipendium med sig til et andet universitet og færdiggøre sin afhandling der under en ny vejleder. Så hun skriver og spørger ph.d.-skoleleder på Det Humanistiske Fakultet Sune Auken, om det er en mulighed.

»Jeg skrev til ph.d.-skolelederen og bad om oplysninger til de formelle regler uden at nævne noget om min egen situation eller overvejelser, og han skriver tilbage, at det ikke er muligt og spørger så: ’hvorfor vil du skifte institution?’« siger Mette Høeg.

»Jeg kan godt se bagefter, at det havde været smart at gøre, men jeg valgte ikke at svare på det spørgsmål. Jeg syntes egentlig, det var lidt utilstedeligt, at han lagde den tolkning i min mail. Jeg havde ikke i sinde at skifte institution, men ville kende til mine muligheder.«

5. Påtalen

Et par uger går. Mette Høeg er sygemeldt, men hun modtager midt i oktober en indkaldelse til en disciplinærsamtale hos sin institutleder, John E. Andersen. »Der stiger min paranoia endnu mere,« siger hun.

Høeg står til en påtale for ikke at have besvaret en institutadministrators e-mail om at sende en lægeerklæring. Hun forklarer, at hun overså mailen, men at hun kan bevise, at hun ikke desto mindre af egen drift har henvendt sig til instituttet og spurgt til proceduren for en sygemelding. Derudover skal Høeg – hvad der viser sig mere alvorligt – stå skoleret for ikke at have besvaret ph.d.-skoleleder Sune Aukens mail om, hvorfor hun – sådan som Auken tilsyneladende har fortolket det – ønsker at skifte fra KU.

»Det var jo helt tydeligt, at jeg var i særdeles bad standing i det litterære miljø omkring Forfatterskolen, som jo også inkluderer forskere fra KU – det viste alle diskussionerne på Facebook og i aviserne jo.« -Mette Høeg

»Jeg har min tillidsrepræsentant med på mødet. På et tidspunkt ser jeg, at tillidsrepræsentanten skriver en seddel med teksten ALT FOR HÅRDT’ i versaler og stikker den over til institutlederen, som decideret sidder og råber af mig,« siger Mette Høeg. »Jeg erklærer mig uenig i beskyldningerne og siger, at jeg ikke har anmodet om at skifte fra KU. Sekretæren printer til sidst mailen fra mig, hvorefter institutlederen må vedgå, at det ikke er det, der står. Men jeg får påtalen alligevel, selv om den beror på en forkert oplysning fra ph.d.-skolelederen.« (Uniavisen har bedt institutleder John E. Andersen om, blandt andet, at kommentere påstanden om, at han skulle have råbt ved mødet, men det har han ikke ønsket med henvisning til, at det er en personsag).

»Hvorfor får jeg den her påtale? tænker jeg. Handler det om at bygge et grundlag for at fyre mig?« siger Mette Høeg, som er mærket af de seneste måneders debat, der blander kritik af hendes synspunkter med kritik af hende selv – fx påstanden om, at hun hader kvinder.

»Det var jo helt tydeligt, at jeg var i særdeles bad standing i det litterære miljø omkring Forfatterskolen, som jo også inkluderer forskere fra KU – det viste alle diskussionerne på Facebook og i aviserne jo,« siger Mette Høeg.

Hun fortæller også, at en sympatiserende ældre forsker advarer hende om, at hun kan have stukket næsen for langt frem i det forkerte miljø:

»Ikke så meget, at jeg havde stukket en kæp i den forkerte myreture, men nærmere at jeg overhovedet havde stukket en kæp i en myreture og gjort opmærksom på mig selv, idet jeg dermed havde brudt en uskreven regel om at forholde sig tilbageholdende og underdanig som ph.d.-studerende og ikke gå ud i offentligheden og agere forsker.«

6. Den nye plan

Resten af 2015 forløber uden nye meldinger fra KU. Mette Høeg siger, at hun forestiller sig, at hendes vejleder Marianne Stidsen har været lagt ned af arbejdet med at færdiggøre sin egen doktordisputats, og at det måske er årsag til stemningsskiftet, og at hun håber, det vil være muligt at begynde på en frisk efter raskmeldingen.

30. december 2015 skriver Mette Høeg til Stidsen for at oplyse, at hun begynder at arbejde igen efter årsskiftet, i første omgang på en delvis raskmelding på halv tid.

Stidsen svarer 7. januar 2016, at hun vil planlægge nogle interval-afleveringer for Mette Høeg, cirka 20 sider om måneden, på basis af en ny ph.d.-plan, som Høeg skal skrive. »Det er godt, at du er tilbage,« skriver Stidsen.

Dagen efter sender Mette Høeg den aftalte plan samt en række detaljerede overvejelser om teorier og temaer for afhandlingen. Og 11. januar 2016 svarer Marianne Stidsen, at »det ser både godt og spændende ud.«

Stidsen rejser også nogle spørgsmål om valg af litteratur og teori, og hun accepterer Mette Høegs tidsplan: »Det lyder udmærket med de 45 sider, der bliver afleveret 4. marts.« Til slut skriver Stidsen, at hun denne gang ikke vil rykke for siderne.

Samme dag svarer Mette Høeg på de faglige spørgsmål, Marianne Stidsen har rejst. Hun tilføjer, at hun ikke forstår kommentaren om ’at du ikke denne gang vil rykke for aflevering af et afsnit’.

»Så vidt jeg husker, er den eneste gang, du har rykket mig for noget, i august i år i min officielle ferie, hvor du reagerede på, at jeg efter to hverdage ikke havde svaret på din mail, hvori du bad mig komme med forslag til mødetidspunkt,« skriver Høeg.

12. januar 2016 svarer Marianne Stidsen, at hun godkender Mette Høegs teorivalg, fordi det er foreslået af en anden forsker, som Stidsen respekterer. Hun kommenterer ikke Høegs pointe om ikke tidligere at have rykket for en aflevering, men slutter med et »god arbejdslyst!«

7. Tre måneders frist og en fyringstrussel

Der går to dage, før Mette Høeg – ligesom det er sket i sommeren 2015 – modtager en besked, der markerer et brat skifte i hendes relation til Københavns Universitet. Det er en indkaldelse til en genopretningssamtale – det omtalte møde, hvor Høeg får stillet fakultetets ultimatum om at leve op til en række hårde krav eller forlade KU.

»Min tillidsrepræsentant kaldte det for en genafretningssamtale,« siger Mette Høeg. »Jeg har ikke hørt om andre ph.d.er, der er kommet i genopretning. Ph.d.-studerende fortsætter nogle gange i år efter udløbet af deres tre år med egen finansiering, jeg har ikke hørt om andre, hvor man har taget det her skridt – jeg havde jo stadig et helt år tilbage til at skrive afhandlingen, idet min institutleder havde lovet mig en forlængelse svarende til min sygemelding.«

Mette Høeg protesterer. Hun sender en længere e-mail til ph.d.-skoleleder Sune Auken vedhæftet dokumentation for sit arbejde som ph.d.-studerende inklusiv Word-dokumenter med afhandlingstekst. Hun anfører, at hun på dette tidspunkt har 40 sider med færdig tekst og 30 sider med ’aldeles brugbar’ tekst.

Hun skriver også, at hun har gennemført sin undervisning med succes (de studerendes evalueringer var gode, og de bestod deres prøver), samt at hun har modtaget et akademisk kvalitetsstempel i form af diplom for et velgennemført Fulbright scholar-program. Hun skriver, at hun efter sin nye ph.d.-plan forventer at blive færdig blot to måneder efter den oprindelige fastsatte indleveringsdato, selv om hendes sygdomsforløb giver hende ret til fire måneders forlængelse. Hun beder også om, at KU laver en evalueringsrapport, så hun kan få en saglig bedømmelse af progressionen i hendes uddannelse, og endelig beder hun om, at genopretningsindkaldelsen bliver taget af bordet.

Sune Auken svarer kortfattet i en e-mail, at hun vil få lejlighed til at fremlægge sine synspunkter på mødet.