Gyllestanken hænger i luften, da Fremad Amagers fans i højt solskin træder ud af bussen i Himmerland. De 35 fans finder sig selv foran Hobros fodboldstadion, der ligger i kanten af et lille skovområde.



»Det er, som når man vågner på lokummet på et bodega,« udbryder en fan om den uvante lugt.



Amager er kommet på landet.



»Altid på hjemmebane,« annoncerer et medbragt banner, mens trommen lyder, og støttesangene begynder. Under spillernes opvarmning klapper de ud til deres fans, og ligeså gør direktøren Flemming Rosenkrantz.



»Tak, fordi I gør det!« siger han.



Hobros fodboldhold har som Fremad Amager taget en eksplosiv tur op gennem divisionerne. Holdet fra Himmerland blev hele Fodbolddanmarks darling, da det tog fusen på Superligaen, besejrede FCK og Brøndby og overlevede den første sæson med overraskende godt spil og gode resultater. Det varede dog ikke ved, fansene oplevede, at klubbens ikoniske fællesskab smuldrede, og året efter stod det allerede klart halvvejs i sæsonen, at Hobros mange nederlag ville tvinge dem tilbage i den næstbedste række. Efter første sæsons succes skiftede træneren klub i et uskønt forløb, spillerprofilerne røg til udlandet, og de tilbageværende stod bombet tilbage til før begyndelsen af eventyret.



Fremad Amager er som Hobro en mindre klub, og på trods af muligheden for at udfordre storklubber som F.C. København og Brøndby, øgede indtægter fra tv-rettigheder, sponsorater og besøgende fans, så ønsker Fremad Amager ikke at bevæge sig ud på samme usikre grund, som Hobro gjorde det.



På Hobros stadion DS Arena kan man altid finde Allan Andersen. Han var sikkerhedschef for klubben i sommeren 2014, da den rykkede op i den bedste række for første gang nogensinde. I dag er han formand for fanklubben Hobro Ik Support, men han husker tydeligt, hvor hårdt og udfordrende det var at omstille klubben fra at kæmpe mod FC Vendsyssel til at huse 1.500 støjende Brøndby-fans. Og han kan sagtens forstå Fremad Amagers bekymringer.



»Ud over at der skal adskillige millioner til en ombygning af Sundby Idrætspark, så skal der også geares op over alt. Superligaen er det største cirkus i Danmark, Benneweis kan godt gå hjem og vugge,« siger han.



Allan Andersen kunne med sine medfans opleve, at de værdier, som var blevet tilskrevet en hovedrolle i Hobros succes, begyndte at smuldre.



»Hvis vi skal tage fankasketten på, så oplevede vi da også, at den der den holistiske tankegang og ’ingen over klubben’ så småt begyndte at smuldre,« siger han.



For eksempel forlod kulttræneren Jonas Dahl klubben. Derudover skiftede flere af topspillerne til større klubber, og de blev erstattet af udenlandske spillere, som ikke var blevet opdraget med den nærhed, fælleskab og sammenhold, som definerede Hobros fodboldhold.



»Og vi står så tilbage i kaos. Resultatmæssigt var vi banket ned. Så der oplevede vi jo bagsiden af medaljen. Vi har altid sagt 'i medgang og modgang', og der må man da sige, at der skulle da være modgang på den hårde måde.«



Alligevel var det hele turen værd, mener Allan Andersen.



»De to år i Superligaen vil jeg ikke bytte med noget, for ud over at Mariagerfjord Kommune har fået noget brand og reklame, som ikke kan betales for penge, har klubben også fået mange ting og lært mange ting. Vi er ikke her i dag, hvis ikke vi nåede Superligaen i sommeren ’14. Så kunne vi lige så godt være en middelmådig 2. divisionsklub. Jo, for helvede det var det værd,« siger han.



Hobro accepterede i vinteren 2016, at de var på nedrykningskurs og begyndte i stedet at planlægge langsigtet for at sikre sig det bedst mulige udgangspunkt, når de i år forsøger at kæmpe sig tilbage til Superligaen. Og det ser ud til at lykkes. Med 11 kampe tilbage tager Hobro ubestridt føringen i 1. division.

