A forradalom előtti utolsó május elsejei felvonulás a Városligetben, 1956. Alig fél évvel később az egykori Felvonulási téren magasodó Sztálin-szobrot ledöntik a forradalmárok. A második világháború óta romos Regnum Marianum templomot és a Városligeti Színház épületét kellett eldózerolni, hogy a nyolc méter magas Sztálin-alakot fel lehessen állítani. Az 1951-es szoboravatáson nyolcvanezer ember vett részt. A szobrász Mikus Sándor 1982-ben halt meg, és nem ez volt az egyetlen szobra, amit ledöntöttek, lebontottak vagy a szoborparkba szállítottak. A budapesti Guszev-kapitány, a vecsési parlamenter-emlékmű vagy a Szabad Nép székház domborműve nincs már a helyén, de a ma is álló zalaegerszegi Nő mandulaággal, a miskolci Fiatalok vagy a jakartai Anyaság láttán senki nem gondolná, hogy alkotója monumentális Sztálint is készített valaha. A szobrot a forradalom első napján döntötték le, miután a Nemzeti Színháznál összegyűlt tömegben felvetődött az ötlet. A hatalmas szoborra hiába kötöttek drótkötelet, négy-öt teherautóval sem lehetett megmozdítani. Végül lángvágóval elvágták térd alatt, így már le lehetett dönteni. A talapzaton sokáig csak a csizmák maradtak. A következő május elsején már Kádár János beszélt egymillió ember előtt a téren. A Kádár-korszakban a szobor talapzatából dísztribün lett, innen integettek az elvtársak a felvonulóknak. (Fotó: Fortepan / FORTEPAN)