Az urambátyám világ ára

A legújabb kutatások szerint azok a társadalmak, ahol a kapcsolatoknak nagyobb szerepük van az előrejutásban, mint a tudásnak és szorgalomnak, kevésbé képesek alkalmazkodni a változásokhoz, mint meritokratikusabb versenytársaik. Ez előbb-utóbb gazdasági lemaradáshoz vezet.

“Magyarországon csak az jut előre, akinek vannak politikai kapcsolatai.” Egy tavaly megjelent kutatás szerint a magyarok túlnyomó többsége egyetért ezzel az állítással.

Nem meglepő, hogy visszavetheti az ország fejlődését, ha úgy érezzük, hogy a tudás és a szorgalom helyett a kapcsolatokat jutalmazza a rendszer. Miért dolgozzanak keményebben az alkalmazottak, ha úgysem őket léptetik elő? Miért képezzék magukat a fiatalok, ha ez nem segít abban, hogy a legjobb állasokat kapják meg? És ha valóban nem a legtehetségesebbek vezetik a hazai vállalatokat, mennyire várhatjuk, hogy a magyar gazdaság jól szerepel az egyre erősödő globális versenyben?

Zingales és Pellegrino, a University of Chicago és a UCLA kutatói arra voltak kíváncsiak új tanulmányukban, hogy mennyire meghatározó ez a hatás. Lemaradhat egy ország a többitől csak azért, mert kevésbé meritokratikus a berendezkedése? Vannak-e olyan időszakok a világgazdaságban, amikor az ilyen országok különösen nehéz helyzetbe kerülnek?

A szerzőket Olaszország példája gondolkoztatta el. Az olasz gazdaság a világháború után nagyon gyorsan növekedett. Az olasz egy főre jutó GDP elérte Németországét a 80-as évek végén. A 90-es években, és különösen az ezredforduló körül azonban a fejlődés megtorpant és Olaszország egyre inkább lemaradt Európa sikeresebb országaihoz képest.

Az első ábránkon ezt a termelékenység egy mérőszámával, az egy munkaóra alatt megtermelt GDP változásával illusztráljuk. 2017-re minden ledolgozott munkaóra több mint 60 dollárral növelte a GDP-t Németországban és kevesebb mint 48 dollárral Olaszországban. Ez a különbség mutatja, hogy Németországban a munkavégzés mennyivel hatékonyabb a fejlettebb technológiáknak és a jobb szervezésnek köszönhetően.

Az ábrán Németország és Olaszország mellett feltüntettük Magyarország valamint Szlovákia, Lengyelország és Csehország átlagos termelékenységének változását is. Figyeljük meg, hogy ahogy Olaszország Németországhoz képest, ugyanúgy Magyarország is egyre jobban leszakadt a régióhoz képest az elmúlt 25 évben. Míg a 90-es évek közepén a szlovák és a lengyel gazdaság is fejletlenebb volt, mára Magyarország lett a régió sereghajtója.

OKOZHATTA-E OLASZORSZÁG GAZDASÁGI LEMARADÁSÁT A MERITOKRÁCIA HIÁNYA? HA IGEN, MIÉRT ÉPPEN A 90-ES ÉVEKBEN KEZDETT ÉRZŐDNI EZ A HATÁS?

Zingales és Pellegrino rámutat arra, hogy ebben az időszakban a világgazdaság átalakulására nagy hatással volt az információ technológiai forradalom. Mi van, ha a meritokrácia különösen fontos a nagy átalakulások idején? Lehetséges, hogy ebben az átalakulásban teljesítettek jobban azok az országok, ahol a legtehetségesebbek, és nem a legjobb kapcsolatokkal rendelkezők voltak vezető pozícióban?

Hogy ezt a hipotézist megvizsgálják, a kutatók először is egy nagymintás nemzetközi felmérés segítségével konstruáltak egy mutatót, amellyel össze tudták hasonlítani, hogy mennyire voltak fontosak a képességek az előrejutáshoz a 18 vizsgált országban az elmúlt 20 év alatt. Németország és Olaszország mellett Magyarország is a vizsgált országok között volt.

A 2. ábrán megmutatjuk, hogy alakult ez a mutató Németországban, Olaszországban, és a visegrádi országokban az elmúlt évtized alatt. Nem meglepő, hogy a mutató szerint az egész időszak alatt Németország a legmeritokratikusabb. Talán valamivel meglepőbb, hogy eszerint a mutató szerint Olaszország rosszabb, mint bármelyik visegrádi ország. Sajnos, az ábra azt is jól illusztrálja, hogy Magyarország a többi visegrádi ország alatt teljesít ebben a mutatóban, és egyre közelebb kerül az olasz szinthez. (Az átláthatóság kedvéért Szlovákia, Lengyelország és Csehország átlagát mutatjuk.)

Ez után a szerzők statisztikai módszerekkel összehasonlították, hogy a 18 gazdaság szektorának a termelékenységnövekedésében mekkora szerepe volt az információ technológiai forradalomnak 1995 és 2006 között.

Az eredmények azt mutatják, hogy a kevésbé meritokratikus országok fejlődésében a különbség azokban a szektorokban a legnagyobb, amelyekben az új technológiának a legnagyobb volt a szerepe. Úgy tűnik, hogy a technológiai forradalom gyümölcseinek learatásában különösen fontosnak bizonyult, hogy a vállalatok élén a rátermettségük alapján kiválasztott vezetők álljanak.

Egy társadalom, ahol a kapcsolatok többet érnek a tudásnál és a szorgalomnál igazságtalan és demoralizáló. Ráadásul, a legújabb kutatásokból kiderül, hogy ez nem csak a közhangulatnak, hanem az ország alkalmazkodóképességének, és így a gazdasági növekedésnek is rosszat tesz. A Defacto szerint a magyar politikai és gazdasági elitnek már csak ezért is arra kéne törekednie, hogy az urambátyám világ helyét egy meritokratikusabb kultúra vegye át Magyarországon.

Kondor Péter (London School of Economics)

Ha szeretne a Defacto elemzések megjelenéséről email-tájékoztatót kapni, kattintson ide!

