När man lämnar den egna umgängeskretsen och ger sig ut i offentligheten gäller emellertid en annan uppförandekod. I offentligheten, såsom vi i Västerlandet känt den sedan upplysningstiden, har brytandet av åsikter inom ramen för det förnuftiga samtalet varit det centrala. Jürgen Habermas skildrar fenomenet i den epokgörande Borgerlig offentlighet och Hanna Arendt i Människans villkor.

En offentlighet där olika åsikter inte kommer till tals upphör snart att vara en offentlighet och blir istället en ekokammare där en och samma uppfattning studsar fram och tillbaka mellan väggarna.

Något av det finaste som kan vederfaras en människa i den svenska offentligheten är att erbjudas plats som sommarpratare i Sommar i P1. Programmet har med åren glidit allt mer åt det politiska hållet. Under valåret 2014 höjdes kritiska röster från framförallt borgerligt håll om att programserien uppvisade en politisk slagsida. Mest kritiserad blev poeten och uttalade kommunisten Athena Farrokzadh som använde sitt program, två veckor före riksdagsvalet, till att hålla ett politiskt brandtal.

För att se om det fanns fog för kritiken gjorde jag en systematisk genomgång av fjolårets program och fann att fler än hälften av avsnitten hade en tydlig politisk tendens och att endast två av de knappt sextio avsnitten kunde beskrivas ha en borgerlig eller högertendens. Resten företrädde mer eller mindre extrema vänsteragendor. Några upprörda röster på kultursidorna höjdes inte mot detta.

Årets Sommar har varit både mindre politisk och haft en mindre påtaglig slagsida än fjolårets. Desto större har upprördheten varit på landets kultursidor. Orsaken har varit Göteborgs-Postens politiska redaktör Alice Teodorescu som talat om klassresor från ett borgerligt perspektiv. Det uppskattades inte på kultursidorna. Trots att Teodorescu inte uppmanade till att skjuta någon, eller kanske just därför, blev Aftonbladets kulturredaktion så upprörda att de behövde såga henne i två olika artiklar. Expressen, Svenska Dagbladet och Göteborgs-Postens egen kultursida hängde på.

Det är lätt att förstå kulturdebattörerna. Här har de vant sig vid att kunna slå på den licensfinansierade radion utan att mötas av avvikande uppfattningar som stör den egna själsfriden, och så plötsligt släpper man in en borgerlig ledarskribent i offentlighetens finrum, som får tala oemotsagd om eget ansvar.

Kunde inte Jan Guillou ha fått sommarprata en sjätte gång istället?