Det taler de om i Superligaen: Et brag af en superligarunde. Målmandsmål, Danmarks svar på Leicester og dygtige trænere, der laver forvandlingskugler.

Tak skæbne for en Superliga-runde.

Det kan være seriøse ørkenvandringer, når man skal igennem en lørdags-langgaber mellem Viborg og Sønderjyske (sidste uge) eller mellem Hobro og OB og så skifter til en kontrast i Manchester, München, Rom eller Madrid. Så føler man sig indimellem som tilskuer til elitesport i et meget lille land.

Peter Brüchmann Peter Brüchmann har beskæftiget sig med dansk topidræt i 30 år. Han var i ni år sportschef på BT og skabte Danmarks Sportsavis. Han var også ansvarshavende chefredaktør på BT og har været chefredaktør for TV 2's digitale arbejde. I dag har han sit eget firma, ’Brüchmann’, og laver bøger, foredrag, ledelsesudvikling og journalistik.

Men denne weekend blev en af dem, hvor man fik liv i alle sine illusioner, forhåbninger og ny næring til forelskelsen i de dramaer og oplevelser, som fodbolden bør være. I en forrygende 22. spillerunde så vi alle nuancer på palletten - fra Steffen Rasmussens keeper-scoring for AGF i overtiden i Aalborg over SønderjyskE's mandfolkepræstation til Emre Mors drys af stjernestøv mod FC København i Farum.

Denne weekend blev en af dem, hvor man fik liv i alle sine illusioner, forhåbninger og ny næring til forelskelsen i de dramaer og oplevelser, som fodbolden bør være Kilde

1 . Rigtige mænd med damehår

”Hestehale på hestehale. Der er godt nok mange. Det er machomænd med meget damehår.”

Sådan lød det fra Viasats ekspert-kommentator Jesper Thygesen under den fremragende medaljekamp i Haderslev mellem SønderjyskE og FC Midtjylland. Det blev en kamp, der viste, hvorfor SønderjyskE er Danmarks svar på Leicester – måske ikke som mesterskabsaspirant, men som et besnærende eventyr, der bare varer ved og når nye højder. Som det lille hold på det lille budget med den store præstation.

For to runder siden blev det til sejr i en overbevisende og overlegen mandfolkepræstation mod Brøndby på hjemmebane. Og søndag blev det så til en ny opvisning i holdånd og stærk kultur, da man var nede 0-2 mod et FC Midtjylland-hold, der tilsyneladende havde fundet mesterskabsformen og trykkede hårdt på med flair fra Martin Pusic, speed fra Vaclav Kadlec og gode takter fra Filip Novak - tre spillere, der løftede deres niveau og ramte noget af det, der er forventet af dem.

I samme periode så man den reelle niveauforskel, der kan og bør være på to hold med det forhåndenværende materiale - i FC Midtjyllands favør. Defensive svigt, tempomæssige problemer og elementer af individuel overmatchning hos SønderjyskE og lidt af det overskud, som Jess Thorup har haft så svært ved at finde i den danske turnering. Tilbage til normalen i Superligaen, sad man og tænkte.

Men på få minutter sendte Nicolaj Madsen SønderjyskE på omgangshøjde, inden Mikkel Hedegaard med et minuts Superliga-erfaring gik på banen og kreerede sit helt eget eventyr med et matchvinder-mål til slutresultat 3-2 - der i sig selv havde en værdi på mere end to millioner kroner, fordi der efter denne 22. runde fordeles tv-penge baseret på placering. Og så meget mere værd er andenpladsen for SønderjyskE.

Særligt gribende er øjeblikket, hvor Jakob Michelsen og assistent Peter Enevoldsen omfavner hinanden i en anerkendelse af det mod, der gjorde, at de tog svenske Simon Kroon ud efter 66 minutter og satte den helt uerfarne 19-årige Hedegaard ind.

Kampen mod et godt spillende FC Midtjylland viste, at SønderjyskE i den grad fortjener at være, hvor holdet er lige nu Kilde

Man kan herfra til evigheden diskutere, om SønderjyskE's aktuelle andenplads er et udtryk for sønderjysk guddommelighed eller andres middelmådighed. Jeg vil ikke tale for guddommeligheden, men dog vælge det halvfyldte glas og sige, at netop kampen mod et godt spillende FC Midtjylland viste, at SønderjyskE i den grad fortjener at være, hvor holdet er lige nu.

Det er sigende for kulturen under Jakob Michelsen og sportschef Hans Jørgen Haysen, at man i SønderjyskE havde lavet en særlig gulerod i form af en bonus, hvor spillerne får andel i den store tv-pulje, som i sagens ydmyge natur ikke lå placeret i SønderjyskE's oprindelige budget.

I optakten begrundede Hans Jørgen Haysen denne ordning med ordet ’fællesskab’, som er et særkende for det i SønderjyskE så berømmede ’stærke omklædningsrum’. Det bringer mig så frem til den ofte meget forenklede debat, vi ser omkring især transfervinduer. Forenklede, fordi den ofte handler om, at et hold er forstærket af et køb eller svækket af et salg. Og ja, spillermaterialet betyder ofte langt over halvdelen af et holds formåen, og i den henseende vil økonomi over tid altid være den afgørende faktor.

Men kultur er et om ikke lige så væsentligt begreb, så i hvert fald den dimension, som medier og fans alt for ofte overser og undervurderer. Mange tror således, at FC København kan vinde mesterskabet, alene fordi man har bedre - og dyrere - spillere. Men bag linjerne har Ståle Solbakken, sportschef Johan Lange og deres stab arbejdet særdeles ihærdigt med at genskabe den rigtige kultur og i det simple billede en stærk vindermentalitet.

Det er den stærke kultur, man i disse Superligarunder ser udfoldet hos hold som SønderjyskE, Viborg og nu også i et vist omfang i OB, AGF og FC Nordsjælland, hvor trænerne er i gang med markante forandringsprojekter. Og kulturen er også afgørende i FCK, som trods nederlaget til fremragende Nordsjælland, stadig ligner den kommende mester.

I den anden grøft er Jess Thorup nu havnet i en spekulation, der måske nok er udløst af holdets resultater og for få sejre i for mange kampe, men den er i høj grad også udløst af en strategi og en forretningsmodel, der er baseret på meget hård satsning og et meget ambitiøst mål om tre europæiske puljespil på fem år. Og det valg er ikke Thorups.

Emre Mor, 18 år, Superligaens nye stjernestøv - og desværre på vej på mod de tyrkiske landshold. Foto: Lars Møller / Lars Møller/Scanpix

2. Emre Mor - Erdogans nye juvel

Ja, den gør altså lidt ondt, den overskrift. 18-årige Emre Mor har valgt at stille op for Tyrkiet, selv om han er udviklet i Danmark, dansk talentkultur og har spillet ungdomslandskampe for Danmark.

Tyrkiet og dets fodboldforbund har aktivt bejlet og kæmpet for ham. Det har DBU og dansk fodbold ikke, fordi statsborgerskab er en privat sag, som man siger.

Selvfølgelig er det valg privat, men tanken om, at livet kan være så simpelt som et spørgsmål om for alvor at føle sig ønsket, kan jeg ikke rigtigt slippe. Så længe det danske pas er en helt naturlig ting, bør DBU da i den grad sørge for at holde sig til over for spillere som Pierre-Emile Højbjerg, Jannik Vestergaard, Youssuf Toutouh og Emre Mor, der alle er naturlige deltagere på det danske landshold, men hvor kun de to førstnævnte endte der.

Tipsbladet bragte fredag et fremragende portræt af Emre Mor, hvor U18- og U16-landstræner Per Holm fortalte om det nære samarbejde gennem årene med ’den gode dreng’, Emre Mor. En type, der har været svær at integrere i dele af talentmiljøet. En type, som Lyngby på et tidspunkt måtte slippe på grund af værdier og sportslig kultur. Men også en type, som gør den afgørende forskel og som trods cirka en håndfuld Superliga-kampe på cv’et søndag afgjorde kampen mod de formentlig kommende danske mestre, FC København. Hans aktion til 1-0-målet var ikke bare kampens øjeblik, men også kampens afgørelse.

Kulminationen på en flot præstation af FC Nordsjælland og et vidnesbyrd om, at Kasper Hjulmand igen har sat sig i trænersædet i Farum.

Som et lille PS fortalte Hjulmand og Ståle Solbakken i et glimrende interview hos Canal 9 op til kampen let uforvarende og let ukontrolleret om, hvor tæt Kasper Hjulmand i to omgange har været på at komme med på FC Københavns hold. Det var vist mest Solbakkens åbenhed, der gjorde, at det punkt overhovedet kom på banen, og hurtigt i interviewet indså de begge, at det kunne være et farligt emne. På hvilket niveau? Efter Mainz, jamen hvad siger Johan Lange og andre til det?

Men også et billede på FCK's ambitionsniveau, et billede på betydningen af organisation og ikke helt uvæsentligt et billede på en stærk leder, der ikke er bange for at få andre stærke ledere på sit hold. Det er mildest talt ikke altid normen ude i den virkelige verden.

3. ’Sådan en afslutning var aldrig sket under Wieghorst’

At AGF er i gang med en udvikling, hvor kulturen er under voldsom forandring, så man fredag aften i Aalborg i en kamp så forrygende, at Peter Graulund fik lavet sit helt eget ’hutlihut-moment’. Mere om det senere.

I en afslutning så forrygende, at den ikke lader sig beskrive i hverken få ord eller bare udvalgte ord - skal vi ikke bare kalde den ’ubeskrivelig’ - skrev AGF's målmand Steffen Rasmussen alene et stykke historie med sit udlignende mål til 2-2 i overtiden. I slutminutterne havde Morten ’Duncan’ Rasmussen brændt et straffespark ved stillingen 1-1, hvorefter AaB scorede det, der lignede et sejrsmål. Altså lige indtil Steffen Rasmussen viste den vildskab og fanden-i-voldskhed, som er genskabt under Glen Riddersholm.

Som det hed på de sociale medier: ’Sådan en afslutning var aldrig sket under Morten Wieghorst’. Med reference til den lidt temperamentsforladte og stereotype udstråling, AGF endte i under ønsketræneren Wieghorst.

Igen er det lidt forenklet. Morten Wieghorst kom til et AGF, der var lysår bag mange af konkurrenterne i forhold til organisation og talentudvikling. Sammen med sin assistent, en anden gammel Lyngby-dreng Bent Christensen, kunne de kigge forbi barndomsklubben i 1. division og konstatere, at AGF var langt bagefter det setup, man så her. Meget langt.

Men kultur er mange ting. Wieghorst prøvede og havde rigtige tanker, men endte et sted, hvor samarbejdet i ledelsen var et kultur-studie i sig selv, og blandt andet derfor endte han i det, der på banen udmøntede sig i en spillemæssig blindgyde.

Steffen Rasmussen scorede i overtiden og viste, hvor meget fanden-i-voldskhed og energi, der er kommet i AGF-holdet. Foto: Henning Bagger / Scanpix Denmark

Riddersholm er Wieghorsts modsætning på det, der handler om spillemæssigt udtryk, power, duelkraft og på visse parametre også på simpliciteten i vindermentaliteten. Hvor Wieghorst er loyal overfor filosofien og konceptet, så fokuserer Riddersholm på mentaliteten og især attituden i lige så høj grad som spillekonceptet.

Og så er Riddersholm den udadvendte kommunikator, der både giver hånd til alle tilskuerne til ungdomskamp på Fredensvang i AGF og kommunikerer så meget og så offensivt, at andre trænere og ledere rynker på næsen over 'Guld Glen', over holdninger til Keller-gate og over hans livlige ageren under kampene.

Glen Riddersholm har endnu sin første sejr til gode i Superligaen, men præstationen mod AaB var løfterig som flere af de tidligere kampe. Det var således overraskende at se AGF med høj boldbesiddelsesprocent på udebane mod et stærkt boldmæssigt hold som AaB, og ikke bare baseret på fysik og duel, men på glimrende fodboldspil.

Og når jeg tror på hans projekt i Aarhus, så er det, fordi han forstår betydningen af kultur, og fordi han formår at fokusere på præstationen i lige så høj grad som resultatet. Hans analyse i Viasat-studiet efter kampen var således noget af det mest troværdige og præcise, jeg har set i denne sæson. Riddersholm anerkendte, at AaB blev snydt for et straffespark ved stillingen 1-0 og kunne have afgjort kampen her, men i hans analyse af præstationen kunne han se, at AGF på alle parametre havde matchet AaB. Og så opdagede træneren den lille krølle, at han i pausen havde kritiseret den forkerte spiller - Dino Mikanovic - og nu måtte ned og give ham en undskyldning.

Det var præcis det fokus på præstationerne, der gjorde, at FC Midtjylland i mesterskabssæsonen formåede at flytte sig og udvikle sig, mens resultaterne bare fulgte præstationerne. Ud fra filosofien: Hvis bare du gør dit arbejde godt nok og flytter præstationerne rigtigt, så kommer resultaterne af sig selv.

På den måde er Riddersholm en af de trænere, der klarest udlever præstationsledelse i Superligaen, fokuserer på processen og samtidig er kynisk fokuseret på vindermentaliteten. På den måde ligner han sin evige rival på sidelinjen, Ståle Solbakken.

OB og Rasmus Falk nærmer sig toppen af Superligaen. Foto: Bo Amstrup / Scanpix Denmark

4. OB fra identitetskrise til ny sikker kurs?

10 point i fire kampe. Tre sejre i træk. Kent Nielsen, den dygtige håndværker, styr på defensiv, fremragende offensiv. Store talenter på vej osv.

Sådan lyder det nu om OB og et af Superligaens store hold med gode forudsætninger.

OB's forår er et billede på, hvor dramatiske forandringer, der kan være i fodboldens øjebliksbilleder. Det hele grundlagt i den forrygende åbningskamp mod AGF, hvor 0-2 og en rolle som bump på vejen mod Glen Riddersholms damptromlende AGF blev forvandlet til 2-2 og udgangspunktet for et spændende forår.

Når man kigger på OBs seneste syv sæsoner er hele den aktuelle historie fortalt i følgende cifre: 2-2-2-10-10-8-9. Altså tre sølvmedaljer og en klar rolle som førsteudfordrer til FC København i årene 2008-11 og i de år, hvor Brøndby for alvor dykkede, efterfulgt af et roderi af 10., 9. og 8. pladser i det, der har været en regulær identitets-krise.

Skulle OB's økonomisk stærke ejerkreds satse, eller skulle man ’bare’ konsolidere og finde et nyt udgangspunkt i årene efter Kim Brink og Lars Olsen? De pauvre resultater gav svaret i sig selv, og det er sigende, at det er et par af fodboldens dygtige fodbold-snedkere i sportschef Jesper Hansen og træner Kent Nielsen, der nu er genforenet i OB - hvor deres samarbejde blev grundlagt i Horsens i 00’erne.

Jesper Hansen har været igennem flere stormvejr i processen. Han var ifølge BT et emne for spillermøder, da han skulle tilpasse økonomien i OB og sparede Red Bull og varm kakao væk i omklædningsrummet.. Nogle vil tale om spillernes virkelighedsopfattelse, andre om lederens situationsfornemmelse. Normalt plejer den slags at hedde klar kommunikation og forventningsafstemning. Hvor skal vi hen nu? Hvorfor? Og hvordan?

Senest har han fået ørerne i Rasmus Falk-maskinen med den besynderlige historie om et lavere tilbud end den nuværende kontrakt til en af Superligaens mest attraktive spillere. Nuancerne i den historie er vist ikke helt foldet ud endnu.

Men nu er Nielsen og Hansen på vej den rette vej og hægter sig så småt på ligaens topfelt. Men rolig nu. Den gennemført gudsjammerlige lørdagskamp mod et Hobro-hold, der er i så dårlig forfatning, at det lige nu end ikke ville ligge i øverste halvdel af 1. division, giver ingen rettesnor. Men det gør sejrene over AaB og FC Nordsjælland til gengæld.

OB's positionering lige nu vil handle om at ruste klubben til i første omgang at blive et slutspilshold i den nye Superliga-struktur fra næste sæson - det vil sige blandt de seks øverste.

Kent Nielsen er på vej til at skabe et fodfæste for OB efter en årrække med 8., 9. og 10. pladser. Næste skridt er ambitionen om slutspil næste sæson. Foto: Claus Fisker / Scanpix Denmark

Det kan i sig selv blive vanskeligt i et felt, hvor FCK, FCM, Brøndby og AaB vil se sig selv som naturlige deltagere og det vil være en klar ambition for hold som SønderjyskE, FC Nordsjælland, AGF, Esbjerg og Randers. Viborg vil sikkert have samme drømme, men er reelt det eneste hold, der efter denne sæson kan forsvare overfor sin bestyrelse ikke at have slutspil som en klar, realistisk ambition i første runde af ny struktur.

Så allerede i efteråret 2016 og henover vinteren vil vi kunne se tegningerne til de første markante skuffelser i ny struktur. Her ligger Kent Nielsen og Jesper Hansens egentlige eksamen med det nuværende udgangspunkt in mente.

5. Brøndby og medaljerne

I Brøndby er der god hjælp fra omgivelserne i disse runder. AaB og FC Midtjylland har til sammen hentet fire ud af 12 mulige point de seneste to runder. Det samme har Auri Skarbalius’ mandskab, der dermed har placeret sig på en lun 4. plads med medaljerne indenfor absolut realistisk rækkevidde. Og efter påske gælder det FC Midtjylland i et pænt interessant medalje-opgør.

Auri Skarbalius har slået tonerne an til hårdt arbejde og klassiske fysiske dyder. Man kan diskutere, hvor stort et opgør, det er med Thomas Franks spillemæssige koncept og det ambitionsniveau, der lå i dette. Herunder kan man også diskutere, hvor tæt Thomas Frank kom på at indfri ambitionerne i sit eget koncept.

Nøgternt set er AaB og FC Midtjyllands topniveau højere i denne sæson, og Brøndbys forhåbning knytter sig til, at disse to hold ikke rammer topniveauet Kilde

At dømme efter de to hjemmekampe under Skarbalius er det i hvert fald ikke den spillemæssige ambition, der slår én, men omvendt bygger han lige nu holdet op på indsats, organisation og attitude, og det er næppe helt tosset med fokus på den centrifuge af uro, som Brøndby har været igennem i marts. Når man så forude kan imødese Thomas Kahlenberg og Martin Albrechtsens tilbagekomst, er muligheden for gevinst til stede.

Men nøgternt set er AaB og FC Midtjyllands topniveau højere i denne sæson, og Brøndbys forhåbning knytter sig til, at disse to hold ikke rammer topniveauet og ikke gør det så konsekvent, som man har set de seneste sæsoner.

Der er i hvert fald lagt op til en uhyre interessant søndag, når kalenderen rammer 3. april, og FC København først møder SønderjyskE (1 mod 2) og FCM derefter Brøndby (4 mod 5).

6. Kære kommentatorer, pas på sproget

Til sidst lige et bemærkning til både tv-stationernes kommentatorer og til os almindelige formidlere af fodbolden.

Indenfor journalistikken har man et begreb, der hedder ’sproglig afsmitning’. Og det er ikke noget, man skal efterstræbe. Det er relevant indenfor for eksempel erhvervsjournalistikken og retsreportagen. Faren er, når journalister taler om afskrivning af driftsmidler, likviditetsgrad og dobbelt-lukkede døre i stedet for at skrive i et sprog, som læserne kan forstå.

I fodbolden er det især trænersproget, der rækker længere og længere ind i journalistikken. Det gælder, når vi taler om et restforsvar, om spillets fase 3, om standarder og om, at en spiller er retvendt. Problemet er ikke, at seerne ikke forstår det. Vi hører trænerne tale, forstår det fint og hører så kommentatorerne tale samme sprog.

Men jeg vil påstå, at det er en blanding af fodboldfagligt snobberi - det lyder finere at tale om standarder end om dødbolde og om restforsvar end om defensiv organisation - og så regulær sproglig dovenskab.

Journalister skal tage vare på sproget. Det er vores opgave.

Peter Graulund fik sit hutlihut-moment, da han i kommentatorboksen brølede 'det er sindssygt, det er sindssygt, fuck, hvor er det sindssygt'. Foto: Axel Schütt / Scanpix Denmark

Det samme gælder i den anden ende af skalaen, når skurvognen kommer ind i kommentator-boksen. Og her tænker jeg ikke på Peter Gralunds ’fuck, det er sindssygt’. Den er købt 100 procent. Fordi det var præcist, hvad det var. Det var spontant, og det var autentisk. Nej, jeg tænker på, at spiller er ’god på låget’, bliver ramt i dunken eller står og koger.

Det skal være levende, men vi skal også sætte en sproglig standard.

Sidste løftede pegefinger handler om målrammerne. De er mig bekendt lavet af aluminium. Så kan man ikke her flere generationers efter afskeden med materialet træ tale om ’træværket’. Det bliver lidt museumsagtigt.