Kære Ebrahim Said!

Du føler dig splittet mellem Danmark og Egypten, og du spørger i Berlingske 4. december, hvor dit hjem er. Jeg fornemmede en vis ærlighed hos dig, og derfor fik jeg lyst til at svare på dit spørgsmål.

Hvorfor betragter dine danske kammerater dig mon som fremmed? Det kunne have noget at gøre med, at du har valgt islam som dit åndelige hjem. Du er helt bevidst om, at islam er fremmed for danskerne, og du lægger ikke skjul på, at du føler dig anderledes, fordi du er muslim.

Men her i landet bliver det sjældent værdsat, når nogen kan fremstå, som om de føler sig hævet over andre. Der er forskel på Dronningen og Jørgen Hattemager, men om man bliver accepteret afhænger af, om man er et godt menneske, og det kan man faktisk godt være, selv om man spiser flæskesteg eller drikker sig i hegnet af og til. Danskere har spist gris og drukket sig fulde gennem mange slægtled. At drikke sammen var og er et udtryk for at have tillid til hinanden.

Vi hører af og til i vore fortællinger, at nogle af vore konger blev overfaldet efter at have holdt drikkelag, hvor den ene part afholdt sig fra at drikke så meget som den anden. Og det blev set på som en niddingsdåd. Man kan sige meget, også meget dårligt, om vor drikkekultur, men den er kommet for at blive.

Du hæfter dig meget ved vore mad- og drikkevaner, ja, sågar vor skik med at skrive festsange på kendte og elskede melodier. Jeg undrer mig over, hvorfor du ikke sætter dig lidt ind i vor rige sangskat?

Vi har højskolesangbogen og salmebogen, som stadig er i brug blandt mange danskere. Vi synger om vor historie, vort sprog og vor tro, ikke fordi vi finder det bedre end andres, men fordi det er vores. En sang som »Hvor smiler fager den danske kyst« siger meget om Danmark og danskerne. Du kunne læse nogen af vore mange store forfattere, begynd med H.C. Andersen. Gå på Statens Museum For Kunst, og der vil du finde de smukkeste guldaldermalerier.

Du vil finde Krøyers og Anchers skildring af fiskernes hårde liv i det nordlige Jylland. Du kunne tage på udflugt i vor natur, fornemme kysterne og agrene, som har formet vor fælles erindring. Du kunne besøge vore kirker, hvor vi kommer i glæde og sorg. Vi kommer der nemlig ikke så sjældent, men vi taler ikke om det årle og silde, for vi har af Jesus lært, at vi ikke skal gøre os til af vor tro. Når dine danske kammerater gerne ville have dig med til konfirmandforberedelse, så var det jo, fordi de gerne ville være sammen med dig. Men du havde tilsyneladende kun hån til overs for dem.

Danmark rummer både middelmådighed og stor ånd. Om du kommer til at kalde vort land dit hjem, afhænger alene af dig og din holdning til danskerne. Og den skal du arbejde gevaldigt meget med, hvis du skal finde dig til rette. Vi elsker nemlig vort land på godt og ondt. Hvad gør du?

Glædelig jul!