Seura-lehden Jarno Liskin ansiokkaassa kirjoituksessa käydään läpi pääministeri Juha Sipilän miljonääripolkua. Tekstissä tuodaan päivänvaloon niitä kiemuroita, joilla poliittinen päätöksenteko ja yritysten yhteiset intressit ovat tässä maassa peruuttamattomalla tavalla kieputtuneet yhteen. Samaan vyyhtiin on sotkeutunut tahallaan rampautettu media.

Kuten monet muistavat, Liskin tutkiva journalismi oli Yleisradiolle liikaa. Niin ikään poliittisiin verkostoihin peruuttamattomasti kieputtunut mediamammutti ylenkatsoi (sic.) Liskin ”spekulatiivista journalismia”. Hänen juttunsa paiskattiin roskikseen eikä määräaikaista sopimusta enää jatkettu.

Kummallista.

Niin kuin olen monesti kirjoittanut, Suomen mediakenttää hallitsee Mykkä Jättiläinen, jolle poliitikot syytävät rahoitusta sadoin miljoonin. Se vie hapen kaupallisilta mediatoimijoilta, jotka hädässään joutuvat turvautumaan halpaan klikkiotsikkomoskaan. Massiivisesti rahoitettu Yle kuitenkin kieltäytyy penkomasta keskeisten päättäjien taustakytkentöjä.

Poliitikot eivät halua muuttaa kuviota. Miksi haluaisivatkaan? Uutis- ja ajankohtaisputki tarjoaa mahtavan platformin jokailtaiselle jargoninsuoltamiselle. Kaiken huippu on lauantain Ykkösaamu, jossa yksi huippupoliitikko nostetaan lähes tunniksi hölöttämään tarinaansa.

Havaitseeko kukaan mitään outoa tässä kuviossa? Havaitseeko kukaan jatkuvasti esiintunkevia vähemmän hienovaraisia vihjeitä siitä, että Suomen tutkiva journalismi on Aku Ankka -tasolla? Se on sitä, koska näin asian tilan halutaan olevan. Niin ikään Ylestä häädetty Pekka Ervasti tavoitti Liskin, Salla Vuorikosken ja Jussi Erosen lähdöstä kertoneen juttunsa otsikoinnilla paljon: "Poliitikot laittoivat Yleisradion johdon polvilleen."

Mitä kaverikapitalismiin tulee, on syytä julkaista nyt toistamiseen se, mitä kirjoitin viime vuoden lopulla ilmestyneessä Me-kirjassa:

”Suomessa ennen kaikkea kokoomus ja keskusta ovat perinteisesti väittäneet kannattavansa markkinataloutta, vaikka ne oikeasti ovat vuosikymmeniä edustaneet kaverikapitalismia (Crony Capitalism). Puolueiden peruskivi, kaverikapitalismi, ilmenee ennen kaikkea puoluetta ideologisesti lähellä olevien yritysten, puolueen perinteisten kannattajien ja vaalirahoittajien bisnesten suojeluna kilpailulta. Vapaa kilpailu on kaverikapitalistin pahin vihollinen. Kaverikapitalismissa päätöksenteon keskiössä ovat kaveruus ja yhtenevät intressit.

Suomi ei ole vielä koskaan ollut likimainkaan täydellinen markkinatalousmaa, kuten eivät monet muutkaan valtiot. Suomessa on paljon kilpailua rajoittavaa sääntelyä, jota on perusteltu suomalaisille yhteiskunnan haluna suojella kansalaisia. Mutta perustelut ovat teennäisiä. Kaverikapitalismin myötä kansa on jaettu kahtia, kaverikapitalismista hyötyjiin ja sen maksumiehiin.

..

Suomessa on kolme tapaa rikastua: 1) Perinnön saaminen, 2) kaverikapitalismi ja 3) yrittäminen oikeaan aikaan, oikeassa paikassa teknologisessa murroskohdassa.

Yrittäjyysvajeesta kipeästi kärsivä Suomi huudatti 2015 pääministeriksi keskustataustaisen yrittäjän, jonka kaikki huippusuoritukset on tehty poliittisesti säädellyillä regulaatiomarkkinoilla. Paskalakikuvio on tästä vain jäävuoren huippu.

Häkäpönttö-Sipilän kansansuosio hyydytti median. Tai ainakin sen osan mediasta, joka ei ole kytkeytynyt keskustapuolueeseen. Jälkimmäisen ei tietenkään koskaan ollut tarkoituskaan tehdä muuta kuin innostaa ”puolueettomalla tiedonvälityksellä” kansalaisia tuoreen keskustakasvon taakse.

Median moitittiin jo ennen 2015 vaaleja päästäneen pääministeri Sipilän ”käsittämättömän vähällä”. JSN:n puheenjohtajan olettaisi näyttävän esimerkkiä siitä, miten media valvoo poliitikkoja. Sen sijaan toimittajien ylin vahtikoira Risto Uimonen päätti ennen eläkkeelle lähtöään kirjoittaa kritiikittömän ylistyskirjan Sipilästä. Tällaisella toiminnalla tehdään koko journalismi-instituution puolueettomuus naurunalaiseksi. Ehkäpä joku median edustaja innostuu kaiken joskus kysymään Juha Sipilältä hieman vaikeampiakin kysymyksiä. Hänen yritystoimintansa kun on ollut sen verran laajamittaista ja vyydittynyttä, että kurkistus komeroiden pimeimpiin nurkkiin olisi vähintäänkin aiheellinen. ”

Liskille vielä kerran kiitokset. Hän penkoo sieltä, minne muiden ei ole lupa mennä.