Iltalehti uutisoi perjantaina mökkirantaan ajelehtineesta saaresta Vanajavedellä. Nyt puhuu saaren taustat hyvin tunteva vantaalainen Sinikka, jonka mukaan tulokas oli aikoinaan hänenkin perheen riesana.

Tämä saari killui kesämökin edustalla peräti neljä vuonna. LUKIJAN KUVA

Sinikka muistaa hyvin, miten saari ajelehti uhmakkaasti kohti ja asettui viereisellä tontilla mökkeilevän pojan kesämökin rantaan. Siis juuri siihen paikkaan, mihin sitä ei olisi haluttu.

- Me olimme vihaisia. Meillä on pieni lahti tässä ja se tuli justiinsa tähän lahteen. Edessä olevalla niemellä miehet olivat seipäiden kanssa ottamassa vastaan ja työnsivät saarta pois. Niinpä saari asettautui meille. Se olisi jäänyt laivareitille, jos se olisi jäänyt toiselle puolelle, hän kertoo.

Vuosi oli 2010 ja juhannus oli vain muutaman päivän päässä.

- Pojan tytär polki jalkaansa ja sanoi, että se on saatava pois, Sinikka naurahtaa.

Jo muutaman päivän kuluttua saaren saapumisesta Sinikan miniä rupesi selvittämään keinoja saaresta eroon pääsemiseksi.

- Miniä soitti virastoon ja lopulta ely-keskuksen mies tuli katsomaan ja kuvaamaan saarta. Hän kuitenkin sanoi, ettei asialle tehdä mitään. Vasta sitten tehtäisiin jotain, jos saari menisi vesibussireitille. Niinpä se jäi siihen kököttämään.

Ja pitkän aikaa kököttikin, peräti neljä vuotta.

- Lähinnä se oli maisemahaitta. Aikaisemmin siinä kohtaa oli ollut avovesi ja sitä oli niin kaunis katsella. Mutta nyt tilalla oli ruma saari, joka oli saapuessaan vihreä, mutta sittemmin täynnä kuivunutta kaislaa. Puukin siinä oli keskellä.

Ihme tapahtui lopulta pääsiäistä edeltävänä maanantaina, kun Sinikka sai puhelinsoiton naapuriltaan. He seurasivat kiikareillaan, minne saari aikoo seuraavaksi. Lahden perukka oli vaikea lähtöpaikka, mutta nyt tuulet olivat suotuisat ja vesi tarpeeksi korkealla.

- Olimme niin iloisia.

Sinikka kertoo, että saari ajelehti heille aikoinaan Valkeakoskelta kivikkoisen laivareitin varrelta.

- Kovasti jännitimme, että lähteekö se nyt Akaan vai Valkeakosken puolelle.