Teollisuus ja työantajat ovat todistelleet viime aikoina monin sanoin Suomen kilpailukyvyn heikentymistä. Syntipukiksi on osoitettu palkansaajia, jotka heidän mielestään lomailevat liikaa, tekevät liian lyhyttä päivää, jäävät liian aikaisin eläkkeelle ja saavat kaikesta aivan liian paljon palkkaa.

- Ei pidä paikkaansa, jyrähtää Aalto-yliopiston taloustieteen professori Pertti Haaparanta ja aloittaa todistelun.

Ensinnäkin kilpailukyky. Yleensä olemme kiinnostuneita kilpailukyvyn kehityksestä jonkin ajan kuluessa. On siis määriteltävä vertailulle alkuajankohta. Haaparannan mukaan työnantajapuoli ottaa mielellään vertailuvuodeksi vuoden 2007, koska silloin Suomen kilpailukyky oli perinteisillä kilpailukykymittareilla historiansa paras. Siihen verrattuna Suomen kilpailukyky on vuoden 2008 jälkeen huonontunut. Haaparannan mukaan kyse on puhtaasti tarkoitushakuisuudesta.

Toinen tarkoitushakuinen keino on vertailla Suomea vain ja ainoastaan Ruotsiin ja Saksaan.

- Mielivaltaista, sanoo Haaparanta, koska niiden kehitys on ollut vuoden 2007 jälkeen Suomea parempaa, mutta aivan eri syistä kuin mitä työnantajat antavat ymmärtää.

Lisäksi vertailua pitäisi laajentaa muihin Suomelle tärkeisiin vienti- ja kilpakumppanimaihin, joissa yrityksiä ja työmarkkinoita säädellään kevysti, eli Kiinaan, Venäjään, Tanskaan, Hollantiin ja Britanniaan.

- Saamme paljon kirkkaamman ja oikeamman kuvan maamme kilpailukyvyn kehityksestä ja kun kuva on oikea, voidaan tehdä johtopäätöksiä nykysynkkyyden syistä ja tietenkin ulospääsyn keinoista, Haaparanta sanoo.

Suomen kilpailukyky parasta vuosikymmeniin

Yleensä kilpailukykymittarit kuvaavat suomalaisen tuotannon hintoja suhteessa kilpailijamaiden hintoihin. Hintoina käytetään yleensä yksikkötyövoimakustannuksia, kuluttajahintoja tai suoraan vientihintoja.

Perinteisen mittarin ongelma on se, että se ei ota huomioon ulkomailta ostettujen osien ja raaka-aineiden merkitystä lopputuotteeseen ja sen merkitystä valmiin vientituotteen kuten koneen tai laitteen hintakilpailukykyyn.

Tähän ongelmaan vastaa tuore tutkimus, joka ottaa huomioon ulkomailta tuotujen panosten (osat, raaka-aineet, välituotteet jne.) hinnat, ja myös painottamalla Suomen kilpailijat sen mukaan, mikä merkitys niillä on suomalaisyritysten valmistamille tuotteille globaaleilla markkinoilla.

Tämän perinteisiä kilpailukykymittareita laajemman selvityksen perusteella Suomen kilpailukyky oli parhaimmalla tasollaan 40 vuoteen vuonna 2006.

- Vaikka laskelma loppuun vuoteen 2009 ja kilpailukykymme on huipusta hieman heikentynyt, on se edelleen loistava, Haaparanta sanoo.

Suunniteltu Suomessa, tehty ulkomailla

Suomen kilpailukyvyn parantumista selittää Haaparannan mukaan pitkälti ulkomaisten tarjontaketjujen käyttö.

Suomessa opittiin vasta 2000-luvulla hyödyntämään tuotteiden valmistuksessa laajasti muista maista halvemmalla saatuja tai siellä halvemmalla tuotettuja osia, raaka-aineita ja välituotteita.

(Bemsin ja Johnsonin laskemassa perusvuosi on 1995, koska nykyaikaiset tarjonta/tuotantoketjut alkoivat muodostua vasta niinä aikoina. Luvut ovat logaritmeja. Logaritmien skaala tarkoittaa sitä, että käyrän jyrkkyys mittaa suoraan kilpailukyvyn prosenttimuutosta.)

Haaparannan mukaan Suomen kilpailukyky on parantunut selvästi vasta vuoden 2003 jälkeen.

Suomen ero Saksaan ja Ruotsiin on huomattava. Suomalaisyritykset hoksasivat selvästi hitaammin, että ihan kaikkea ei tarvitse valmistaa itse alusta loppuun tai että lopputuotteen voi valmistaa halvemmalla muualla.

Haaprannan mukaan kansainvälisillä tarjontaketjuilla on merkitystä kokonaistuottavuudelle, joka on talouskasvun lähde.

- Yleensä yritysten tuotannon siirrot ulkomaille mielletään uhaksi kotimaan työpaikoille, mutta toinen puoli kolikkoa on se, että tuotannon siirrot ja välituotteiden ostot lisäävät kotimaahan jäävien toimintojen tuottavuutta ja parantavat siten jopa palkkakehitystä kotimaassa.

Toisin sanoen kilpailukyky kotimaan yksiköissä paranee, kun toimintojen tuottavuus ja kannattavuus paranevat ja siten kotimaiset yksikkötyökustannukset alenevat.

- Suomalaiset yritysjohtajat olivat hitaita ymmärtämään nämä mahdollisuudet. Siinä kului aikaa ja menetettiin sitä rahaa, jota olisi voinut käyttää uusien tuotteiden kehittelyyn ja uuden tuotannon luomiseen kotimaassa, Haaparanta sanoo.

Näin on käynyt mm. Englannissa, jossa on maattu laakereilla viime vuosiin saakka. Suomen kilpailukyky on tarjontaketjujen hyödyntämisen ansiosta paremmalla tolalla myös esimerkiksi suhteessa Venäjään.

- Näissä maissa on myös varsin minimaalisesti säädellyt työmarkkinat ja myös yritystoiminnan säätely on väljää. Suomen kilpailukyky on paljon parempi myös suhteessa Hollantiin tai Tanskaan, joista työnantajat aika ajoin yrittävät joitakin työntekijän asemaa heikentäviä oppeja tuoda. Ei se kilpailukyky kuulkaa työmarkkinoiden sääntelyä purkamalla parane, Haaparanta jyrähtää.

Haaparannan mukaan Suomen kilpailukyky ei siis ole romahtanut, vaikka vienti romahtikin vuonna 2008 alkaneen kriisin seurauksena eikä kasvu ole ollut enää entisen saati Ruotsin ja Saksan nykykasvun mukaista. Suomen vienti on vuodesta 2008 alkaen kasvanut keskimäärin kolme prosenttia hitaammin kuin markkinat.

Uudistuminen ja markkinointi pielessä

Mistä viennin hiipuminen johtuu? Usein selityksenä käytetään elektroniikkateollisuuden eli Nokian kriisiä.

- Nokian tilanne kuitenkin kärjistyi ilman kansainvälisen kaupan romahdustakin. Kilpailukyvyllä siinä ei ollut mitään tekemistä, Haaparanta sanoo

Mutta sillä on merkitystä, mitä tuotteita tässä maassa valmistetaan ja yritetään maailmalle kaupaksi saada.

- Suomessa vientituotteiden valikoima on Euroopan korkean tulotason maista erittäin kapea, Haaparanta sanoo viitaten amerikkalaistutkimuksiin.

- Suomalaiset yritykset eivät ole kyenneet uudistumaan ja luomaan uusia tuotteita. On jämähdetty paperiin, selluun, yksinkertaisiin tuotteisiin. Nokia oli huipulla hetken, mutta unohti luoda uusia tuotteita ja uudistua ajoissa. Nyt nähdään, miten kävi.

Haaparanta sivaltaa myös uusia tuotteita edistäviä laitoksia kuten Sitraa, TEKESiä ja SHOK:a (Strategisen Huippuosaamisen Keskittymä). Ne ovat hänen mielestään täysin epäonnistuneet tehtävissään, ja niiden olemassaolon järkevyyttä olisi syytä miettiä.

- Toisaalta Suomalaisia tuotteita kuten koneita ja laitteita pidetään huippulaadukkaina, mutta suomalaiset eivät osaa myydä ja markkinoida niitä.

Tästä kielii pahiten se, että suomalaistuotteita ei näy ostovoimaisilla Yhdysvaltain markkinoilla. Suomalaistuotteiden menestys Yhdysvaltain markkinoilla on tutkimustietojen mukaan lähes Euroopan huonoin ja korkean tulotason Euroopan maista selvästi huonoin.

Haaparannan mukaan Suomessa ei ole kilpailukykyongelmaa, joka johtuisi palkankorotuksista tai työajoista.

- Suomessa on rakenteellinen kilpailukykyongelma, joka johtuu yrityjohtajien heikosta liiketoimintaosaamisesta. Se puolestaan näkyy kyvyttömyytenä uudistaa tuotevalikoimaa sekä osaamattomuutena myynnissä- ja markkinoinnissa, Haaparanta tiivistää.

Haaparanta esittelee tarkemmin ajatuksiaan juuri ilmestyneessä Palkansaajien tutkimuslaitoksen Talous & Yhteiskunta -lehdessä.