Viime viikonvaihteessa Vihreiden tuore puheenjohtaja Touko Aalto lupasi pitää keskusteluyhteyden auki kaikkiin poliittisiin tahoihin. Aalto kertoi olevansa valmis juttelemaan jopa Halla-Ahon johtamien persunjämien kanssa, joita on perusteltua väittää rasisteiksi tai siis siistimmin sanoen maahanmuuttokriittisiksi.

Se oli virhe. Hyi!

Tämän takia Touko Aalto on rasisti – jos ajattelee samalla tavalla kuin kasvava joukko sosiaalisessa mediassa vaikuttavia natsinmetsästäjiä, joiden omakuva rakentuu vääränmielisten jahtaamisesta.

Koska rasistien kanssa ei voi keskustella.

Viime päivinä Facebook-virtani on täyttynyt raivokkaista väittelyistä, joissa keskustelun avaaja toteaa, ettei pidä Pekka Haavistoa rasistina. Vaikka Haaviston Vihreiden puoluekokouksessa lehdistölle etukäteen jakamassa puheessa todettiin: ”Kun maahanmuuttokeskustelussa on kaksi ääripäätä, on samaan aikaan vaikeaa käydä sitä keskustelua, mitä nyt tarvitsisimme. Turvapaikanhakijoita sympaattisesti katsovilla tulisi olla mahdollista sanoa, että naisiin kohdistuvaan väkivaltaan Suomessa pitää säilyä nollatoleranssi, ja tällaiseen väkivaltaan tai muihin rikoksiin syyllistyneillä kielteinen turvapaikkapäätös on odotettavissa.”

Siitäkös poru syntyi. Eikä täysin syyttä. Oli tyhmää puhua ääripäistä, sillä ei rasismin vastustaminen ole lähtökohtaisesti ääripäätoimintaa, ja naisiin kohdistuvan väkivallan räikeä liittäminen turvapaikanhakijoihin on urpoa. Kansanuutisten blogissa Tatu Ahponen tarttui Haaviston sanavalintaan kirjoittamalla Yhdysvaltojen historiasta otsikolla ”Kun orjuuden vastustaminen oli Yhdysvalloissa ääripää”, ja antoi ymmärtää Haaviston syyllistyneen keskitien harhaan. Eli hyväksyvän kevyen rasismin. Eli pienimuotoisen kansanryhmien kaasuttamisen. Jos ajatusta siis jatketaan, kuten moni sitä on jatkanut.

Ennen viikonvaihteen puhettaan Haavisto itsekin tajusi sanavalintansa kömpelyyden ja puhui lavalla ”maahanmuuttokeskustelun polarisoitumisesta”. Mutta vahinko oli jo tapahtunut. Haavisto oli yhtä tökerö ja rasistinen kuin Sauli Niinistö, joka puhui puolitoista vuotta sitten tolkun ihmisistä viitaten Jyri Paretskoin Iisalmen Sanomiin kirjoittamaan kolumniin. Tai yhtä hirveä ihmisoikeuksien polkija kuin Pirkko Saisio, josta kirjoitetussa jutussa vertailtiin Helsingin Rautatientorin mielenosoitusleirejä ja kutsuttiin niitä toimittajan toimesta ääripäiksi. Mikä johti syytökseen, että Saisio on astunut populistien ansaan, koska äärioikeiston kanssa ei voi keskustella.

Maahanmuuttokriisin – jos sitä edes enää voi kriisiksi kutsua, koska tulijoiden määrä on vähentynyt – aikana älykkäät ihmiset ovat kaivautuneet poteroihin.

Suurin joukko on hiljaa, koska asioista keskustelu esimerkiksi sosiaalisessa mediassa johtaa pahaan oloon. On parempi harrastaa itsesensuuria. Pahaa oloa aiheuttavat molemmat ääripäät. Kyllä: ääripäät. Kaikkein kuvottavimpia ovat rasistiset möykkääjät, jotka fantasioivat raiskauksista ja kutsuvat sotaa pakenevia ihmisiä eläimiksi tai saastaksi.

Mutta on se toinenkin ääripää: raivovassarit (kyllä, yleensä vasemmistolaiset), jotka jahtaavat identiteettiprojektinaan rasisteja keskittyen paitsi oikeiden fasistien myös suvaitsevaisten ihmisten leimaamiseen ja hiljentämiseen huutamalla ”rasistien kanssa ei voi keskustella”. Surullista muuten, koska olen yleensä äänestänyt vasemmistoa.

Moinen myrkyttäminen on loukkaavaa ja sivistymätöntä. Moraalisotureiden herkkyys haukkua kanssaan erimielisiä on huonoa käytöstä, eikä sillä edes pyritä hyvään.

Pahimmillaan raivovassarit tuomitsevat enemmistön suomalaisista rasisteiksi, eli hallituksen fasistisen politiikan hiljaisiksi hyväksyjiksi. Eikä natsien kanssa voi keskustella.

Kun jopa rasistien ymmärtäjien – eli niiden jotka pyrkivät ymmärtämään erimielisiä, kuten vaikkapa Touko Aalto – kanssa keskustelu kielletään, rajautuu sakki aika pieneksi, jonka kanssa saa edes jutella. Koska rasistien kanssa ei saa keskustella.

Suomen pakolaispolitiikka on monelta osin hirvittävän julmaa. On täysin oikein, että kirkoissa luetaan kielteisiä pakolaispäätöksiä, joissa myönnetään lähtömaassa tapahtunut vaino, mutta kielletään turva. Jokaisen ihmisen tulisi myös saada etsiä onnea, vaikka se olisi materiaalista onnea. Eikä siinäkään ole mitään pahaa, että nuoret miehet lähtevät maailmalle juuri siinä iässä, jossa onnen ja turvallisuuden tavoittelu on mahdollista ja rohkeutta riittää.

Mutta on myös hienoa, että Perussuomalaisista irronnut Sininen Tulevaisuus ilmoittaa irtisanoutuvansa vihapuheista ja möläytyksistä. Se on edes alku. Vaikka he pakolaiskiintiöiden kasvattamista tietysti vastustavatkin.

Millä helvetillä me voimme saada muutosta aikaan, jos keskustelu ja omalle kannalle käännyttäminen kielletään? Miten nämä keskustelun kieltäjät kuvittelevat muuttavansa maailmaa paremmaksi, jos keinona on väärämielisten naamalle räkiminen?