Mies voi tuntea olonsa usein tarpeettomaksi ja ylikävellyksi, kun nainenkin osaa tai epäilee miehen kykyjä hoitaa asiat. Kolme miestä kertoo tarinansa.

Ville, 42: ” Joskus näytän malliksi vähän, että kyllä täältäkin irtoaa”

MINUN suhteissani on käynyt usein sillä tavalla, että naiset ovat joka asian eksperttejä, ja minä olen se leidi. Naisia naurattaa tilanne aina aluksi. Mutta kun he huomaavat, että se onkin melko lailla koko totuus, nauru hiljenee.

Naiseni ovat osanneet tehdä kaikkia miesten töitä: he osaavat käyttää porakonetta, ruuvimeisseliä ja ylettyvät korkeammalle kuin minä. Melkein vaihtavat auton renkaatkin, jos niikseen tulee.

Osin tähän kohteluun vaikuttaa se, että olen loukannut selkäni ja minua pyritään siksi säästelemään. Mutta tällaista on ollut eri naisten kanssa viimeiset kuutisen vuotta.

Kyllähän se vähän miehisyyteen käy, mutta usein nielen sen – kuten kiltit tytöt ruukaa. Joskus näytän malliksi vähän, että kyllä täältäkin irtoaa. Silloin pyykkään ja pesen, jos tarve vaatii.

Naiset ovat hommiin tarttuessaan niin joutuisia, että hyvä, jos joinain päivinä ehdin tarttua porakoneeseen.

Usein ainoa miehekäs tehtäväni on komentaa koiraani miehekkäästi. Eräs tapailemani nainen sanoikin, että luojan kiitos sinulla on tuo koira ja käsittelet sitä miehekkäästi, muuten olisin tuominnut sinut ikuisesti naiseksi ja nyhveröksi. Moni on taas katsonut lempeästi silmiin ja sanonut, että voi sinua raukkaa.

Lähden yleensä huumorilla mukaan näihin juttuihin. Eräs naisystäväni puhutteli tyynesti, että ”sä olet mun bitch”. Ja ”hyppääpäs neiti kyytiin, minä ajan nyt ja ajan lujempaa kuin sinä”. Hänen perheessään minua kutsuttiin usein neidiksi tai papaksi. Sittenhän siinä kävi niin, että minun piti itse tarttua rattiin ja näyttää, että kuka se on se mies ja kuka ajaa lujaa. Koko perhe oli järkyttynyt, kun otin porakoneen käsiini ja survaisin seinään parit ruuvit. Ajattelivat varmaan, että kyllä se osaa, jos se haluaa.

Se sattuu, kun minulle sanotaan, että ”pliis, ole mies tänään. Ole niin kuin tunnin verran toissa päivänä olit”. Siinä joutuu hakemaan omaa miehisyyttään hetken verran. Se tuntuu vähän samalta kuin, jos minä sanoisin naispuoliselle kaverilleni, että ”aina kun haluan tuntea itseni tosi äijäksi, lähden viettämään iltaa sinun kanssasi”.

Puolileikilläni voisin sanoa, että naiset yrittävät viedä tontin meiltä miehiltä. Että tähän on jotenkin pakko puuttua. Pitää löytää maskuliinisia harrastuksia ja testosteronitasoja nostavaa ruokaa. Jos mies ei ole mies, naisen on vaikea kunnioittaa tätä, ja epätasapaino tappaa keskinäisen vetovoiman. Tässä on välillä pakko madaltaa ääntä ja olla se olkapää ja se tuki ja turva. Naiseus naisessa ei herää, jos mies ei ole mies.

Nainen haluaa olla se perinteinen nainen ja mies perinteinen mies, mutta siihen pitää panostaa. Mies saa kunnioitusta siitä, mihin se pystyy, eikä siitä, mihin se ei pysty.

Jos nainen kokee, ettei tarvitse miestä, sitten se kunnioitus täytyy repiä jostakin. Esimerkiksi korostaa hellyyttä, rakkautta ja läheisyyttä. Ja jos ukkonen alkaa paukkua, siinä ei auta miehenä alkaa kirkua, tai se päivä on menetetty.

Tykkään tehdä tästä aiheesta parodiaa, mutta tiedän, että samalla sahaan omaa oksaani. Se pitää sitten korvata juomalla yksi kalja illalla, miehekkäästi, vaikka maha ei siitä kovin tykkääkään.

Sanoisin, että parhaiten miesfiilikseen pääsee sillä, että välillä viettää aikaa miesten kesken. Ja urotöiden tekemisestä on apua. Intiimielämän tulee olla laadullista. Nainen asettuu, kun sille antaa kunnolla kyytiä.

Ja itsestään kannattaa pitää huolta ja itseään tulee arvostaa. Se on kaiken a ja o. Olen huomannut, että tosi moni nainen haluaisi minut nyt, ja se laittaa oman naiseni varpailleen kunnolla.

Takana avioliitto ja useita suhteita

Jarno, 33: ”Olin vähän kateellinenkin hänelle”

AVOVAIMONI – nyt jo entinen – oli todella kätevä käsistään. Se oli hänen intohimonsa.

Kaikenlainen uuden luominen vanhasta alkoi pienestä, kuten kierrätyskorvakorujen tekemisestä kavereille. Sitten se eteni siihen, että hän teki nojatuoleja autojen renkaista. Seuraavaksi alkoivat tulla mukaan isojen pintojen maalaamiset ja remontointihommat.

Kun muutimme yhteen, oli vähän epämukavaa, että hän oli tehnyt asuntoomme kaiken aina lamppuja myöten. Asunto oli kyllä hieno, ja vuokraemäntämmekin piti hänen maalaamistaan seinistä.

Ystäväni alkoivat soittaa hänelle, kun he tarvitsivat apua maalaamisessa ja sisustamisessa. Kotona hän opetteli ottamaan vasaran käteen ja korjaamaan asioita ennen kuin ehdin edes ajatella asiaa. Oli jopa vähän vaikeaa seistä hänen takanaan ja tukea häntä, sillä osa minusta koki, että hän oli minun tontillani. Olin vähän kateellinenkin hänelle ja tunsin syyllisyyttä siitä, että minä en osannut tehdä niitä juttua kuin hän.

Kerran sanoin hänelle, että taidan tarvita työpöydän ja meidän kannattaisi mennä ostamaan sellainen. Sitten tulin töistä kotiin, ja näin, että hän oli hankkinut Ikeasta työpöydän ja maalannut sen haluamakseen. Järkytyin. Huusin hänelle, että en voi olla naisen kanssa, joka saa minut tuntemaan itseni talon naiseksi ja kuin hän itse olisi mies talossa.

Olin sinut hänen taiteellisen puolensa kanssa, mutta miehekäs rakentaminen oli minulle liikaa. Hän osasi myös korjata auton. Ja minulle jäi vain naisen rooli: siivoaminen ja ruuanlaitto.

Tuo työpöytäepisodi aloitti kriisin, sillä en oikein tiennyt, mikä oli minun paikkani meidän suhteessamme. Hän oli niin hyvä kaikessa.

Halusin vahvistaa identiteettiäni ja muutin työn perässä toiseen maahan. Hän halusi perheen kanssani, mutta en halunnut lapsia hänen kanssaan, kun en tiennyt omaa paikkaani suhteessamme.

Hän oli niin vahva, että menetin kosketukseni omaan itseeni. On aika vaikeaa olla yhdessä voimakkaan naisen kanssa, kun ei vielä tunne itseään. Toisinaan tunsin jopa, että minä olen lapsi ja hän on opastava äiti.

Hän kertoi kyllä minulle, että olen hyvä esimerkiksi siivoamaan, mutta hän suosittelisi, että ensi kerralla… Tai ”ruoka oli tosi hyvää, mutta ensi kerralla voisit ehkä…”

Ennen muuttoani romahdin ja masennuin. Sanoin hänelle, että kadotan itseni.

Sitten muutin, mutta erosimme vasta myöhemmin.

Takana useita pitkiä seurustelusuhteita

Jaska, 37: ”Takaraivossa hakkaa, että olisi pitänyt lukea ne ohjeet, jos jotain sittenkin menee pieleen”

EDELLINEN tyttöystäväni halusi tilata ammattimiehen ilmaamaan asuntomme patterit, sillä hän epäili, että minä en osaa sitä tehdä.

En tiedä, mitä mieltä muut miehet ovat, mutta minua ainakin hävettäisi olla paikalla silloin, kun se ammattilainen saapuu paikalle tekemään tällaista pikkuhommaa ja tuumaa, että ”tuossahan sinulla on mies, miksi se ei tee tätä”.

Vaikka ei ammatikseen mikään yleismies olekaan, on tavallista, että kuka tahansa voi tehdä tuollaisia pieniä ylläpitohommia, eikä kaikkeen tarvitse ammattilaista. Vaikka se ammattilaisen paikalle hankkiminen menisikin taloyhtiön laskuun.

Se, että oma nainen vähättelee tuolla tavalla, vie itseltä vähän kuin miehuuden kokemuksen. Äkäpäissäni olen tuumannut, että samahan se olisi muuttaa toisen miehen kanssa saman katon alle ja ostaa käsilaukku.

Tulee sellainen kerrassaan tarpeeton, turha ja kelpaamaton olotila. Kyllähän se kuohitsee.

Viime aikoina meillä on ollut kotona sellaisia pieniä ylläpitojuttuja, joita en tyttöystäväni mielestä ole kykenevä tekemään. Esimerkiksi en saa hänen mielestään avata pyykinpesukoneen suodatinta, sillä saattaisin rikkoa sen. Eikä häntä helpota se, että olen tähän ikään mennessä ehtinyt tehdä sen jo monesti ja menestyksekkäästi. Ei, se pitäisi katsoa ohjekirjasta.

Taannoin meillä oli ovi vähän hajonnut, ja se tarvitsi liimaa.

Tyttöystäväni pelkäsi, että jos alan sitä korjata, sotken. Hän tavallaan hylkäsi tarjoamani avun ja se tuntuu väheksynnältä. Jossain vaiheessa sisuunnun ja alan hoitaa näitä hommia. Silloinkin takaraivossa hakkaa, että olisi pitänyt lukea ne ohjeet, jos jotain sittenkin menee pieleen.

Ja kieli on pidettävä keskellä suuta, sillä jos jotain menee pieleen, siitä saa kuulla pitkän aikaa vastaavissa tilanteissa.

On sanomattakin selvää, että minä en osaa tässä taloudessa pistää pyykkiä kuivumaan, kun se menee väärin ja vaatteet venyvät.

Olen aiemmissa suhteissani pyrkinyt hyväksymään ne pienet jutut, mitä toinen tekee eri tavalla kuin minä. Käyttää vaikka leivonnassa esimerkiksi margariinia voin sijaan. Ja nyt sitten olen itse tilanteessa, jossa en saa itse samanlaista hyväksyntää, ja se tuntuu epäreilulta.

Takana muutamia pitkiä suhteita