Presidentti Sauli Niinistö varoitti eduskuntaa, että se päivä lähenee, kun koronnousujen myötä velkaantumisen todelliset rasitteet alkavat tuntua. Viime päivien puheet pakottavat kysymään, oppivatko poliitikot vuosikausien lamasta yhtään mitään, kirjoittaa politiikan erikoistoimittaja Timo Haapala.

Presidentinvaalit on pidetty ja eduskunta kuuli tiistaina jo toisen kerran viikon sisään presidentti Sauli Niinistön puhetta.

Jos viime torstain virkaanastujaispuhe torstaina oli köyhähkö, valtiopäivien avajaispuheessa oli viestiä senkin edestä.

Tässä tulee se tärkein.

Menopaineita ja täyttämättömiä tarpeita on, Niinistö myönsi alkuun.

Sen jälkeen Niinistö pisti unilukkarivaihteen silmään ja lateli vanhat madonlukunsa muistuttamalla viime vuosien elvytyspuheista, että ”kasvu kyllä aikanaan hoitaa velat”.

– Jos puheet nyt nopeasti kääntyvätkin muotoon ”nyt kun on varaa lisätä menoja”, niin jää se velkaantuminen kyllä jälleen hoitamatta. Samalla yhä lähemmäksi tulee se päivä, jolloin koronnousujen myötä velkaantumisen todelliset rasitukset alkavat tuntua.

– Moneen kertaan on koettu, kuinka talouden käänne parempaan nopeasti tuudittaa pitämään sitä uutena normaalina, annettuna asiana tulevaisuuteen, ja elämään sen mukaisesti leveästi. Tähän harhaan ei nyt ole varaa. Olemme vasta kohtaamassa ikärakenteen muutoksen kovimmat paineet ja vieläpä valmiiksi velkaisina, Niinistö muistutti.

Viime päivien puheiden valossa varoitus kannattaa ottaa tosissaan.

Työmarkkinaneuvotteluissa riidellään parhaillaan siitä, saavatko julkisen puolen liitot kuitattua jälkikäteen kilpailukykysopimuksessa sopimansa lomarahaleikkauksensa valtion kassasta. Kyse on 300 miljoonasta.

Kuntapomo Markku Jalonen levittelee voimattomana käsiään Tehyn Millariikka Rytkösen, JHL:n Päivi Niemi-Laineen ja Superin Silja Paavolan edessä, kun valtio vei säästöt jo valtionosuuksista omaan pussiinsa. Pääministeri Juha Sipilä (kesk) ja valtiovarainministeri Petteri Orpo (kok) ovat ilmoittaneet, että valtiolta ei apu heru - sovittu, mikä sovittu.

Ay-pomo pihalla talouden luvuista

Kaikkein hirmuisinta on, millainen mielikuva julkisen puolen liittopomoilla näyttää olevan julkisen talouden tilasta. Se tuntuu olevan kuin fantasiasadusta.

JHL:n puheenjohtaja Niemi-Laine perusteli Ylen tv-uutisissa sunnuntaina vaatimuksiaan sillä, että Suomen valtiontalous on nyt niin ”hyvässä kunnossa”, että jaettava riittää. Niemi-Laine puhui nimenomaan valtiontaloudesta.

Julkisuudessa on jo ihmetelty minkä maan tietoja hän on lukenut, Suomesta ne eivät nimittäin ole. Valtio velkaantuu yhä yli kolme miljardia vuodessa ja velkasumma on huikeat 110 miljardia.

Nyt valtion korkomenot ovat noin 1,2 miljardia vuodessa. Jos korkolaskuun pannaan prosenttiyksikkö lisää, se tarkoittaisi korkomenojen nousua sen päälle vielä 1,1 miljardilla eli korkomenot nousisivat vuositasolla jo yli kahteen miljardiin. Summalla pyörittäisi esimerkiksi neljää Yleisradiota.

Tilanne on hallinnassa, kun korot ovat matalalla.

Mutta jatkossa ne eivät välttämättä ole. Kun inflaatio ja korot alkavat nousta - ja ne taatusti nousevat - hymyt hyytyvät sekä julkisella puolella että monissa kotitalouksissa.

Opetus kymmenen vuoden takaa

Tilanteessa on jotain kammottavan enteellistä reilun kymmenen vuoden takaa.

Tuolloin – siis 2007 - kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Katainen päätti helppojen äänien toivossa hypätä työmarkkinakentille ja lupasi Tehyn Sari Sairaanhoitajalle kunnon palkankorotukset, jos hänet valitaan valtaan.

Taustalla Kataisen puheille taputti hänen paras kaverinsa, kokoomuksen eduskuntaryhmää johtanut Jyri Häkämies (kok), joka on jonkin jumalan selittämättömän huumorioikun johdosta nyt päätynyt elämässään EK:n toimitusjohtajaksi. Katsellessaan etelärannan ikkunoista ulapalle Häkämies pohtii epäilemättä vanhoja puheitaan, vaikkei EK:lla enää sopimusroolia olekaan.

Katainen voitti vaalinsa ja loppu on historiaa. Julkinen puoli pääsi palkkaveturiksi, alkoi työmarkkinoiden kilpahuutokauppa. Kepun Matti Vanhanen ja Sdp:n Eero Heinäluoma jakoivat puolestaan kilpaa jakovaraansa. Rahaa oli, että ranteita pakotti.

Samalla Suomen kansainvälinen kilpailukyky romahti, valtio velkaantui ja työttömyys kasvoi ennätystasolle. Kymmenen vuotta meni umpipimeydessä.

Hullumpi luulisi, että poliitikot ja työmarkkinaväki olisi jotakin ottanut opikseen.

Mutta ei näköjään.

Kituva Sdp näkee pelin paikan - aivan kuin kokoomus 11 vuotta sitten. Ryhmäjohtaja Antti Lindtman (sdp) lupasi jo Ylen A-Studiossa maanantaina julkiselle puolelle lomarahakompensaatiot, jos se Sdp:stä kiinni on.

Jos ja kun politiikan lainalaisuudet pätevät, lupauksia satelee taas ennen vaaleja ennätystahtiin, sillä onhan nyt ”paremmat ajat”.

Vaalilupausten sijaan puolueiden pitäisi näyttää projektorilla vaaliteltoissaan äänestäjille vaikka huoltosuhdekäppyröitä.