Baltian ja Saksan presidentit tapasivat Riiassa Latviassa 9. helmikuuta 2017: Latvian Raimonds Vējonis (vas.), Viron Kersti Kaljulaid, Saksan Joachim Gauck ja Liettuan Dalia Grybauskaitė. © Ilmars Znotins / AFP / Lehtikuva

Latvialaiset muistavat oikein hyvin historian ja Molotov–Ribbentrop-sopimuksen, sanoo kansanedustaja Boriss Cilevičs. Hän arvioi Suomen Kuvalehdelle Latvian suhteita Venäjään ja Yhdysvaltoihin sekä Natoon Donald Trumpin valinnan jälkeisessä maailmassa.

”Latviaa on jo kerran petetty ja sitä käytetty kauppatavarana. Pelko historian mahdollisesta toistumisesta on keskeinen tekijä, joka määrittelee poliittista asialistaa”, Cilevičs sanoo.

Historialliset pelot ovat hänen mukaansa täysin ymmärrettäviä, ja niiden takia latvialaiset pitävät Natoa nimenomaan turvallisuuden takaajana.

”Poliittinen eliitti reagoi herkästi kaikkiin vihjauksiin siitä, miten Nato tai länsi voisivat tehdä sopimuksia Venäjän kanssa. Esimerkiksi Yhdysvaltain presidentiksi valitun Donald Trumpin tietyt lausunnot, jotka hän esitti vaalikampanjan aikana, ovat herättäneet suurta huolestuneisuutta.”

Tilanne on hänen mukaansa epäselvä. Siksi hän ei halua kommentoida Trumpin puheita ja tavoitteita tämän enempää.

Latvialaisten suhtautumisessa Natoon vaikuttavat muistot petetyksi tulemisesta niin idän kuin lännenkin taholta.

”Natossa kyse on turvallisuudesta, joka on nykyisen Latvian keskeisiä ongelmia”, Boriss Cilevičs toteaa.

”Jopa suurin radikaali kansallismielinen puolue, Kansallinen liitto, hyväksyy Naton välttämättömänä pahana, mutta ei luota siihen sataprosenttisesti.”

Yleinen mielipide Natosta on kuitenkin varsin epäileväinen.

”Joidenkin mielestä Natoon kuuluminen ei suinkaan turvaa meitä vaan enemmänkin tekee meidät kohteeksi avoimessa konfliktissa”, Cilevičs kuvaa.

Tätä käsitystä vahvistaa Venäjän median tuntuva vaikutus Latviassa.

”Venäjällä on valitettavasti tapahtunut lähes täydellisesti paluu neuvostoajan ajatusmalleihin, joissa Nato on vihollinen, uhka ja muuta vastaavaa.”

”Kaikesta huolimatta, paradoksaalista kyllä, vaaleissa eivät menesty puolueet, jotka kampanjoivat avoimesti Naton vastaisilla iskulauseilla.”

Etyjin parlamentaariseen valtuuskuntaan kuuluva Cilevičs edustaa sosiaalidemokraattista Harmonia-puoluetta. Se on ainoa parlamentissa oleva puolue, joka ei ole mukana hallituksessa.

Harmonia on aina suhtautunut Cilevičsin mukaan pidättyvästi Nato-jäsenyyteen, koska varustautuminen ei innosta puolueen kannattajia ja puolustukseen käytettävät suuret määrärahat harmittavat.

”Mutta me ymmärrämme, ettei Natolle ole vaihtoehtoja. Parlamentissa vallitsee tietty yhteisymmärrys siitä, että velvoitteet pitää täyttää ja ettei Latvialla ole muita turvallisuustakeita.”

”Venäjä käyttää onnistuneesti mielikuvaa heikosta Euroopasta.”

Televisio on Boriss Civiličsin mukaan Venäjän tärkein ase infosodassa, vaikka enemmistö latvialaisista ei katsokaan venäläisiä poliittisia lähetyksiä, kuten esimerkiksi toimittaja Dmitri Kisiljovin propagandaohjelmia.

”Myös muissa ohjelmissa voidaan välittää poliittisia viestejä. Venäjä käyttää onnistuneesti mielikuvaa heikosta Euroopasta, joka antautuu islamistien edessä”, Civiličs sanoo.

”Samoin se hyödyntää sukupuolivähemmistöjä ja muita kansallisuuksia kohtaan tunnettuja pelkoja, jotka ovat luonteenomaisia suurelle osalle Neuvostoliiton jälkeisiä yhteiskuntia, Latvia mukaan lukien.”

Hänestä Venäjän informaatiosotaa vastaan täytyy toimia.

”Venäjän eristäminen ei tuo tuloksia. Liioin ei hyödytä sulkea silmiä ongelmilta lyhytaikaisten etujen saavuttamiseksi. Tarvitaan avointa ja selkeää dialogia, jossa ongelmia ei lakaista maton alle.”

”Silti ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevat erimielisyydet eivät saa olla syynä yhteistyön lopettamiseen alueilla, joilla se on mahdollista – kuten taloudessa, terrorismin ja rikollisuuden vastaisessa taistelussa, kulttuurin, koulutuksen ja tieteen alueilla.”

Vaikka Venäjän kanssa yhteistyötä kannattavaa mielialaa on, se ei ole kansanedustajan mukaan vallitseva. Hän tulkitsee sen liittyvän nostalgiaan ja käsitykseen ihanteellisesta menneisyydestä, jolloin oltiin nuoria ja elämä oli makeaa.

Latvian valtiollisen itsenäisyyden kausi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen on jo pitempi kuin ensimmäinen itsenäisyyden aika vuosina 1918–1940, Cilevičs muistuttaa.

”Latviaa ei voi enää pitää nuorena maana, jolta puuttuvat vakiintuneet valtion rakenteet.”

Puheet Latvian täydestä taloudellisestä riippuvuudesta Venäjästä ovat Boriss Cilevičsin mukaan myytti, vaikka näkemys, jonka mukaan hyviä suhteita Venäjään tarvitaan juuri talouden kannalta, onkin suosittu.

”Tutkimukset osoittavat, ettei poliittisten suhteiden tila oikeastaan vaikuta mitenkään maiden taloussuhteisiin. Latvia ei ole, toisin kuin jotkut muut entiset neuvostotasavallat, yrittänyt saada Moskovalta poliittisista motiiveista lähteviä erityisetuja. Tässä linjauksessa myös oppositio tukee hallitusta.”

Esimerkiksi hän ottaa Venäjän kaasun, josta Latvia maksaa Saksaa enemmän, koska Latvia ei saa tukkualennuksia.

”Kaasu ei ole halpaa, mikä heijastuu talouteen ja sosiaaliseen tilanteeseen. Toisaalta koskaan ei ole ollut ongelmia kaasun toimituksissa.”

Vuoden 2015 lopulla talousministeriö arvioi, että taloudelliset menetykset Venäjän ja EU:n pakotteista olivat vain 0,25 prosenttia.

”Tosin monet asiantuntijat pitävät lukua liian alhaisena, koska joillakin toimialoilla pakotteiden vaikutus on ollut paljon suurempi.”

Kipeimmin pakotteet ja vastapakotteet ovat tuntuneet Latvian maataloudessa.

”Ennen kriisiä lähes 80 prosenttia meijerialan yrityksiä teki kauppaa Venäjän markkinoille. Sinne vietiin puolet voin tuotannosta, 40 prosenttia juustoista ja 30 prosenttia makkaroista.”

Vladimir Putinin vastapakotteiden takia isojen venäläisten suurkaupunkien supermarketeista ovat kadonneet ”Riian pihoina” tunnetut osastot, joissa myytiin latvialaisia maataloustuotteita.

Niiden häviämistä Boriss Cilevičs pahoittelee erityisesti. ”Riian pihat” avattiin Riian kaupunginvaltuuston johdon aloitteesta. Harmonia-puolue on pitänyt valtaa Latvian pääkaupungissa jo kahdeksan vuotta.

Venäjän osuus on vain 7-8 prosenttia Latvian ulkomaankaupasta. Esimerkiksi Valko-Venäjä ja Armenia kuuluvat Venäjän tulliliittoon, mutta Latvialle Venäjä on tärkeä mutta ei ratkaiseva talouskumppani. Lisäksi riippuvuus Venäjän kaupasta on vähentynyt.

”Silti Latvian menetykset Venäjän suhteiden huonontumisen takia ovat olleet suuremmat kuin monilla muilla EU:n jäsenillä. On myös selvää, ettei esimerkiksi Portugalissa ymmärretä huoliamme. Valitettavasti tappiot ovat vain osin korvautuneet EU:n ohjelmilla ja rahoituksella.”

Suomessa maanviljelijät ovat protestoineet pakotteita vastaan. Latvian viljelijät eivät näin voisi tehdä, koska se olisi poliittisesti sopimatonta ja tulkittaisiin Venäjää tukevaksi mielenilmaisuksi, Cilevičs sanoo.

Hän muistuttaa, miten Latviassa tunnettiin Venäjän tavat jo ennen kuin se kielsi elintarvikkeiden tuonnin EU:sta.

”Venäjän viranomaisten elintarvikkeille asettamat laatuvaatimukset riippuvat poliittisista suhdanteista. Kun on poliittisia syitä, silloin yllättäen Latvian kalasäilykkeet tai muut kalatuotteet eivät vastaakaan normeja. Tämä ei ole vain meidän ongelmamme, vaan sama on koskenut myös Puolaa.”

Yleinen mielipide ei tee suurta eroa Naton ja EU:n välille.

Historiassa kertyneet kokemukset samoin kuin nykyiseen tilanteen liittyvät pelot saavat latvialaisen yhteiskunnan suhtautumaan varovasti kaikkeen venäläiseen.

”Venäjän-mielinen on termi, jolla poliitikot yrittävät leimata vastustajansa”, Boriss Civiličs sanoo.

Sellaiseksi on leimattu myös Cilevičsin oma puolue, vaikka se tukee Latvian jäsenyyttä Natossa ja EU:ssa mutta kannattaa samalla rakentavia suhteita Venäjään.

”Me pidämme tätä pragmaattisena lähestymistapana, jota tukevat kaikki Euroopan sosiaalidemokraattiset puolueet ja niiden yhteistyöjärjestö. Kansallismielisille pelkästään tämä riittää leimaamaan Venäjän-mieliseksi.”

Todelliset Venäjän-mieliset puolueet, jotka kannattavat poliittista suuntautumista Moskovaan ja eroa Natosta ja EU:sta, ovat Civiličsin mielestä marginaalissa eikä niillä ole juuri vaikutusta.

Latvian liittyminen EU:n ja Naton jäseneksi koetaan hänestä jossain määrin ristiriitaisena suhteessa valtiollisen itsenäisyyden palauttamiseen.

”Suvereniteetin vahvistamiseen liittyy huolta sen rajoittamista koskevista myönnytyksistä, mutta kaikki kansainväliset sopimukset ovat tietoisia päätöksiä luopua osasta omaa päätösvaltaa.”

Yleinen mielipide ei Latviassa tee suurta eroa Naton ja EU:n välille.

”Asiantuntijat tietysti tuntevat järjestöjen erot, eikä niin huonoa, ettei jotain hyvääkin. EU:n vastaiset ja yleensä Euroopan vastaiset tai ainakin euroskeptiset mielialat ovat olleet varsin vahvoja, mutta EU on koettu osana Natoa. Juuri siksi enemmistö myös äänesti EU:n liittymisen puolesta 2003.”

Cilevičs painottaa, etteivät eurooppalaiset arvot herätä Kansallisen liiton tai pääministeripuolueen, vihreiden ja maanviljelijöiden liiton, joukoissa suurta innostusta.

”Puolueet käyttävät vahvaa retoriikkaa, jotka liittyvät niin sanottuihin perhearvoihin. Euroopassa korostetaan sukupuolten tasa-arvoa ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia, jotka aiheuttavat latvialaisissa puolueissa selvää torjuntaa. Näitä arvoja pitää kuitenkin sietää, koska turvallisuus on tärkein kysymys.”

Suhtautuminen Venäjään on viime vuosina heijastunut myös Latvian venäläisten asemaan. Baltian maista Latviassa on suurin venäläisvähemmistö, noin kolmannes kaikista noin 2,1 miljoonasta asukkaasta.

Kansanedustaja Boriss Civiličs arvostelee nykykäytäntöjä. Hänestä ne ovat heijasteita toissa vuosisadan politiikasta, jolloin valtio ja kansallisuus samastettiin.

”Kansallisvaltion aate samastaa kansallisuuden ja valtion. Näkemys on vanhentunut, mutta sillä on paljon tukea.

”Se on itse asiassa myös stalinistinen kanta, koska Stalin lähti kansallisuuspolitiikassaan samoista periaatteista. Poliittisen lojaalisuuden oletetaan määräytyvän kansallisuuden mukaan. Niinpä venäläisten pitää olla lojaaleja Venäjälle ja latvialaisten Latvialle.”

Juuri nämä lähtökohdat olivat Civiličsin mukaan perustana, kun Virossa ja Latviassa päätettiin maiden kansalaisuuden palauttamisesta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Silloin enemmistöä venäjänkielisistä ei hyväksytty kansalaisiksi ja heidät jätettiin demokraattisten prosessien ulkopuolelle.

Civiličsin mukaan Latvian kielilait ovat Euroopan tiukimpia.

”Jopa niillä hallintoalueilla, joilla venäjänkielinen väestö on historiallisesti ollut enemmistönä, hallinnon kirjoitettuna kielenä voidaan käyttää vain valtiollista [virallista] kieltä eli latviaa.”

Toisaalta Latvia on myös niitä harvoja Euroopan maita, joissa ei ole ollut väkivaltaa, jonka pohjana olisi kansallinen tausta.

”Meillä on paljon seka-avioliittoja ja joka neljäs liitto on latvialais-venäläinen. Niinpä on vaikea vetää rajoja, kuka on venäläinen, latvialainen, puolalainen tai juutalainen.”

”Hallituksen arvostelijat halutaan leimata Venäjän agenteiksi.”

Enemmistö venäläisistä osaa nykyään latviaa. Toisin oli neuvostoaikana.

Lativassa ei ole Boriss Civiličsin mielestä perusteita puhua kansallisuuksien välisistä konflikteista. Ainoastaan poliittisessa elämässä on erottelua.

”Yhteiskunnallisessa mielipiteessä dominoi näkemys, jonka mukaan latvialaisten pitää johtaa valtiota eikä venäläisiä pidä päästää joukkoon.”

Esimerkkinä varovaisuudesta ja peloista kaikkea venäläistä kohtaan kertoo, miten lojaalisuuden puutteesta syytetty opettaja voidaan nyt erottaa ja kieltää häneltä opettajana toimiminen.

”Muodollisesti tämä koskee kaikkia opettajia, mutta käytännössä kyse on venäjänkielisestä opetuksesta. Lojaalisuuden määritelmä puuttuu laista samoin kuin se, miten se tutkitaan.”

Kansanedustajan mielestä politiikka on väärää.

”Latviassa on demokratiassa päästy sille tasolle, ettei ole poliittista sortoa eikä poliittisia vankeja, mutta sen sijaan on ilmeinen pyrkimys leimata hallituksen arvostelijat Venäjän agenteiksi ja rajoittaa sananvapautta vetoamalla turvallisuusuhkiin.”

”Valitettavasti joissain tapauksissa ideologisen kontrollin käyttöönotto alkaa muistuttaa neuvostoaikoja.”

Samalla Civiličsin mukaan alkaa ilmaantuu aatteellisia ”komissaareja”, jotka yrittävät säännellä ja päättää sallitun rajoista. Hän puhuu ”lojaalisuuden tarkistuksista”.

”Krim on vain tekosyy tilanteen kiristymiselle.”

Haastattelu on tehty Skypellä. Tekstin on kääntänyt venäjästä Anne Kuorsalo.