40-vuotias logistiikan insinööri Mika ei saa töitä sinnikkäästä yrittämisestä huolimatta ja kokee aktiivimallin rangaistuksena.

Työttömästä Mikasta on alkanut tuntua, että hänen tarkoituksensa on toimia kontrastina toisten menestykselle. Mies ei halunnut asian arkaluontoisuuden vuoksi esiintyä jutussa omalla nimellään tai kasvoillaan. Roni Lehti

Turkulaisesta Mikasta, 40, tuntuu, että hän elämänsä on kuin Päiväni Murmelina -elokuvasta. Päivät, viikot ja vuodet ovat toistaneet toisiaan jo lähes 16 vuoden ajan: työhakemusten lähettämistä, pätkätyö, työttömyysjakso ja hakemusten lähettämistä, täydennyskoulutus, työttömyysjakso, pätkätyö, työttömyys, TE-toimiston kurssi, jälleen työttömyyttä.

Nykyisen hallituksen suhtautuminen työttömiin tuntuu Mikasta nöyryyttävältä. Aktiivimalli aiheuttaa hänestä turhanpäiväistä näennäistoimintaa, joka ei auta työllistymään.

– Hallituksen ymmärrys työttömän arjen realiteeteista on hukassa. Olen tehnyt käytännössä kaikkeni sen eteen, että olisin työelämässä. Siitä huolimatta aktiivimallin leikkuri osuu minuun.

Todellisuus selvisi

Mennään vähän taaksepäin, vuoteen 2003, jolloin Mika valmistui logistiikan insinööriksi ammattikorkeakoulusta. Hän ei olisi voinut kuvitellakaan, miten vaikeaa työnsaanti voi olla vastavalmistuneena insinöörinä.

Mika pitää ratkaisevana virheenään sitä, ettei hän ottanut opintolainaa vaan ajatteli, että talvet pitää elää kesätöiden tuloilla.

– Omalta alalta oli tarjolla lähinnä palkattomia harjoitteluita, joten tein palkallisia töitä esimerkiksi satamavalvojana. Kun valmistuin, minulla ei ollut verkostoja eikä oman alan kokemusta.

Valmistumisen jälkeen Mika muutti Kotkasta Turkuun ajatuksenaan, että isosta kaupungista töitä löytyisi helpommin. Paikanvaihto ei kuitenkaan auttanut. Ilman oman alan työkokemusta Mikaa ei useimmiten kutsuttu edes haastatteluihin.

Pitkäaikainen kamppailu työttömyyden ja pätkätöiden kanssa on aiheuttanut Mikalle masennuksen, surun, vihan, häpeän, katkeruuden ja kyynisyyden tunteita. Roni Lehti

Hetken onni

Vuonna 2005 onni kääntyi hetkeksi, kun Mika pääsi työhaastatteluun Nokian Salon toimipisteeseen.

– Rekrytoinneista vastaava kyseli minulta toistuvasti, että olenko varmasti ymmärtänyt, että he hakevat tuotantotyöntekijöitä ja sinä olet insinööri. Vakuuttelin ymmärtäväni tilanteen ja kerroin olevani työhaluinen. Sain paikan.

Vuoro- ja yötyö aikoivat kuitenkin vaikuttaa negatiivisesti Mikan terveyteen, ja hän kärsi kroonisesta unettomuudesta. Kun vuosi Nokialla tuli täyteen, Mika irtisanoutui.

– Ajattelin, ettei mikään työ ole terveyden menettämisen arvoista.

Lääkärintodistuksessa todettiin, että Mika joutui irtisanoutumaan terveydellisistä syistä. Univaikeudet olivat hankalia, eikä vuorotyö sopinut hänelle, lääkäri kirjoitti.

– TE-toimiston mukaan minulla ei ollut pätevää syytä irtisanoutumiselle, kun olisin voinut nukkua lääkkeiden avulla, joten sain karenssin.

Ennakkoasenteita

Kiitämme mielenkiinnostasi tehtäväämme kohtaan. Valitettavasti valinta ei tällä kertaa kohdistunut sinuun.

Tällaisia vastauksia Mika sai kuulla kerta toisensa jälkeen. Hän haki laajasti töitä, muun muassa insinöörin, varastotyöntekijän ja trukkikuskin tehtäviä, mutta laihoin tuloksin.

– Alemman tason tehtäviin minua ei oikein haluttu, kun rekrytoijilla oli ennakkoasennetta siitä, että lähtisin heti pois, jos insinööritehtävä aukeaisi.

Joulukuussa 2006 Mika pääsi TE-toimiston kautta teknisen alan työnjohtotehtäviin suuntautuvaan työvoimakoulutukseen, johon kuului harjoittelu autoliikkeessä.

– Mika on osoittanut työssään kiitettävää työtaitoa ja kiitettävää ahkeruutta. Hänen käytöksensä on ollut kiitettävää, työtodistuksessa kehutaan.

Kiittävistä arvioista huolimatta jatkopestiä ei ollut tarjolla.

Ohessa pätkiä Mikan saamista vastauksista työnantajilta. Kuvan vastaukset ovat vuoden 2019 alkupuolelta.

Uupumus iski

Mika jatkoi hakemusrumbaa. Vuoden 2008 alussa se tuotti tulosta, ja Mika sai ensimmäisen vakituisen insinöörin työpaikan teollisuuden suunnitteluosaamiseen keskittyneessä yrityksessä.

Konsernissa käydyt yt-neuvottelut kuitenkin johtivat siihen, että työkuorma oli Mikan mukaan liian suuri. Ilmapiiriongelmat eivät auttaneet asiaa. Mika väsyi ja sai sairauslomaa työuupumuksesta johtuvan keskivaikean masennuksen vuoksi.

Kun Mika palasi töihin, ei työtahti hellittänyt. Mika jäi puolen vuoden kuluttua uudelleen sairauslomalle, jonka aikana hän irtisanoutui. Hän ehti työskennellä yrityksessä reilut 2,5 vuotta.

Lääkäri totesi Mikan kärsivän työperäisestä burn out -tyyppisestä masennuksesta. TE-toimiston mukaan Mikalla ei ollut pätevää syytä irtisanoutumiselle, koska lääkärintodistuksessa ei otettu kantaa Mikan kykyyn jatkaa kyseisessä työssä. Seurasi jälleen karenssi.

Ei jatkoa

Mika jatkoi toipumista burnoutista ja alkoi vähitellen hakea jälleen töitä. Vuonna 2011 hän pääsi TE-toimiston kautta uravalmennukseen, jossa opeteltiin muun muassa työnhakua, esiintymistä ja itsevarmuutta.

Tämän jälkeen Mika hakeutui TE-toimiston kautta työvoimakoulutukseen. Mekaniikkasuunnitteluun keskittyvään koulutukseen kuului myös työharjoittelu, jonka hän suoritti konsultointi- ja suunnitteluyrityksessä.

Harjoittelun loppumisen jälkeen Mikalle ei kuitenkaan ollut töitä tarjolla.

– Nyt hallitus kehuu kovasti sitä, että työharjoitteluissa saa jalan oven väliin. Minulla on kaksi kokemusta lähes ilmaiseksi tehdyistä harjoitteluista, eikä kummassakaan firmassa ollut tarvetta työntekijälle harjoittelun jälkeen.

Jälleen kerran Mika haki ja haki, kävi haastatteluissa ja haki lisää, mutta ei saanut työpaikkaa.

Mika on kouluttautunut useita kertoja, jotta hän saisi parannettua työllistymismahdollisuuksiaan. Roni Lehti

Paikat kokeneemmille

Toukokuussa 2015 vihdoin tärppäsi, ja Mika palkattiin Turun kaupungin kautta palkkatuella kotisairaanhoidon yksikköön autonkuljettajaksi.

– Seitsemän kuukauden jälkeen minulle sanottiin, että palkkaisivat minut heti jos voisivat, mutta ei ole resursseja.

Työttömyyttä jatkui syyskuuhun 2016 saakka, jolloin Mika pääsi opiskelemaan isännöitsijäksi. Hän oli lukenut lehdistä, että isännöitsijöitä eläköityy pian runsaasti, joten työllistymismahdollisuudet voisivat olla hyvät.

Isännöitsijäkoulutus päättyi lokakuussa 2017. Mika kertoo hakeneensa aktiivisesti töitä, mutta päässeensä yhteensä vain neljään työhaastatteluun helmikuuhun 2019 mennessä.

– Lähes aina joku, jolla oli jo kokemusta isännöitsijänä toimimisesta, vei paikan. Toukokuussa 2018 pääsin hopeasijalle, mutta tuolloin sijaiseksi päädyttiin ottamaan henkilö, joka ei ollut käynyt isännöitsijäkoulua ja joka tuli palkattomaan työkokeiluun. Eli ilmaiseksi olisi pitänyt tehdä, että olisin sinne päässyt.

Aktiivimalli kivi kengässä

Mika on tehnyt elämänsä aikana noin 15 eri työtä. Hän pitää oppimis- ja uusiutumiskykyään etuna, mutta työnantajien silmissä asia on näyttäytynyt toisin.

– Monesti ihmetellään, että miten näin monipuolisella koulutuksella ja kokemuksella voi olla työtön. Niin moninaiset tehtävät saavat aikaan vaikutelman siitä, että olisin levoton ja hyppinyt sinne tänne. Minulle ensisijainen tavoite on ollut itseni elättäminen. Se, että voisi valita työpaikkoja urakehityksen kannalta, on ylellisyys, jota minulla ei ole ollut.

Vuoden 2018 alussa voimaan astunutta aktiivimallia Mika pitää kuin kivenä kengässä. Hän laskee hakeneensa reilussa 16 vuodessa yli 2 000:tta työpaikkaa.

– Monella mittarilla katsoisin, että olen ollut aktiivinen. Olen aina hakenut töitä tai pyrkinyt kouluttautumaan. Tästä huolimatta en ole täyttänyt aktiivimallin kriteereitä.

Aktiivimallin leikkuri on alentanut Mikan työttömyysetuuden tasoa 4,65 prosentilla jo yli vuoden ajan. Aktiivisuusedellytyksen voi täyttää olemalla 18 tuntia palkkatöissä, tienaamalla 241 euroa yritystoiminnalla tai olemalla viisi päivää TE-toimiston järjestämässä työllistymistä edistävässä palvelussa kolmen kuukauden tarkastelujaksolla. Vuoden 2019 alusta alkaen myös lyhytaikaisella opiskelulla on voinut tietyin ehdoin kerryttää aktiivisuutta.

Lukuisista vastoinkäymisistä huolimatta Mika hakee yhä aktiivisesti töitä. Roni Lehti

Vain vertaistuki hyötynä

Esimerkiksi SAK on kritisoinut aktiivimallia siitä, että työttömät voivat joutua leikkurin kohteeksi, vaikka he olisivat yrittäneet ponnekkaastikin täyttää aktiivimallin ehdot. Jos hakemisesta huolimatta ei ole saanut työtä tarkastelujaksolle, etuuden taso leikkautuu. Samaan tilanteeseen joutuu, mikäli TE-toimiston työllistymistä edistävillä kursseilla ei ole ollut tilaa tai sopivaa kurssia ei ole ollut tarjolla.

Aktiivimallin ehtojen täyttäminen ei ole peruste päästä TE-toimiston työllistymistä edistävälle kurssille. Palveluihin ohjaamisen ja valitsemisen perusteena on aina asiakkaan palvelutarve, eikä samoille kursseille ole usein pääsyä lyhyen ajan sisään.

Mika on käynyt aikuisiällään yhteensä kahdeksan erilaista työllistymistä edistävää kurssia.

– Joillekin varmasti on hyötyä siitä, että käydään läpi, miten töihin pukeudutaan ja miten siellä käyttäydytään. Kun on korkeasti koulutettu ja tehnyt viittätoista eri työtä, niin nuo kurssit tuntuvat työttömien aliarvioimiselta. Ainoa hyöty kursseista on ollut vertaistuki. Kun vieressä istuu fysiikan tohtori ja pari filosofian maisteria, tulee olo, että en ole ainoa tässä tilanteessa.

TE-toimisto on kysynyt Mikalta myös kiinnostusta työkokeiluihin.

– En ole suoraan tästä kieltäytynyt, mutta olen kyseenalaistanut sen hyödyn kohdallani. Välillä TE-toimistosta on soitettu tai kyselty meilillä kuulumisiani, mutta heillä ei oikein ole ollut työkaluja kohdallani antaa, mitä tehdä enemmän ja paremmin.

Mika pitää nurinkurisena sitä, että työnhaku on keskeisin asia, jota työttömät tekevät päästäkseen pois työttömyysloukusta, mutta työn hakeminen ei kerrytä aktiivimallissa aktiivisuutta. Tätä ovat myös monet asiantuntijat ja palkansaajajärjestöt kritisoineet.

Häpeää ja katkeruutta

Mikan ystävät ovat perustaneet perheitä ja monet edenneet uransa huipulle. 40-vuotias Mika kuvaa olevansa kutakuinkin samassa asemassa kuin vastavalmistuneena.

– Tässä taloustilanteessa esimerkiksi lastenhankintaa on joutunut lykkäämään.

Hän kertoo kokeneensa moneen kertaan masennuksen, surun, vihan, häpeän, katkeruuden ja kyynisyyden tunteet. Merkityksettömyyden tunne on jäänyt päällimmäiseksi.

– Kyllä sitä usein pohtii, mitä järkeä tässä kaikessa on. Olen kulkenut elämässäni kaikkien yhteiskunnan asettamien normien läpi ja yrittänyt parhaani työllistyäkseni, mutta silti olen tässä tilanteessa.

– Kai se on niin, että toisten on toimittava kontrastina toisten menestykselle.

Taas alanvaihto?

Vastoinkäymisistä huolimatta Mika ei ole halunnut luovuttaa ja jäädä makoilemaan sohvalle. Hän hakee edelleen aktiivisesti töitä ja harkitsee jälleen alanvaihtoa. Toiveissa olisi muuntokoulutus diplomi-insinööriksi.

– Se, että sanotaan, että jokainen on oman onnensa seppä, on puppua. He, ketkä niin väittävät, eivät ole kokeneet, millaista on, kun ympäristön tekijät ovat kaikkea muuta kuin suotuisia.

Mika haaveilee tavallisesta, säännöllisestä elämästä. Että Päiväni Murmelina -rutiiniin kuuluisikin se, että joka arkipäivä saisi lähteä töihin.

Sellaiset murmelipäivät eivät Mikaa haittaisi.

Mikan nimi on muutettu. Hän ei halunnut esiintyä artikkelissa omalla nimellään aiheen arkaluontoisuuden vuoksi.