Tavallisten suomalaisten sijoitukset kohdistuvat yleensä johonkin muuhun kuin suomalaiseen kasvuyritykseen. Esimerkiksi pankkien tarjoamassa rahastosäästämisessä on paljon luontevampaa sijoittaa rahansa kehittyville markkinoille ympäri maailmaa kuin suomalaista hyvinvointia edesauttavaan, kasvua tavoittelevaan vientiyritykseen.

Energia kuluu rahan etsintään

Pienten kasvuyritysten rahoitus on Suomessa lapsenkengissä. Sen sijaan että yritysten johto voisi keskittyä tuotteiden ja markkinoinnin kehittämiseen, energia kuluu rahan etsintään.

– Jotta voitaisiin kasvattaa kansainvälisen kokoluokan yrityksiä, rahoitusta joudutaan nyt hakemaan ulkomailta tai yritys myydään kansantalouden kannalta aivan liian varhain, toteaa uutta pitkien matkojen radiotekniikkaa kehittävän oululaisen KNL Networksin eli Kyynel Oy:n toimitusjohtaja Toni Linden.

Vientiyrityksiä ei julkisella tuella kovin paljoa pystytä auttamaan, vaan se pitää tehdä lähinnä omapääehtoisen tulorahoituksen turvin.

– Jos pankeissa laiskana makaavista 80 miljardista eurosta saisi edes 1-5 miljardia virkistyttämään suomalaista elinkeinoelämää, sillä olisi merkittävä vaikutus työllisyyteen, kansainvälistymiseen ja viennin edistämiseen, linjaa Oulun kaupungin elinkeinoliikelaitos Business Oulun johtaja Juha Ala-Mursula.

Sijoitusinstrumentteja ei oikein ole

Pankkiala ei Suomessa kehitä tuotteita, joilla tavalliset suomalaiset pääsisivät omistamaan suomalaisia kasvuyrityksiä.

– Viimeisen kahdeksan vuoden aikana rahoituslaitokset ovat tuoneet uusina tuotteina markkinoille juniorilainat, Euroopan investointipankin järjestämän ESIR -rahoituksen ja joukkorahoituksen. Tämä on aika vaatimaton setti verrattuna siihen, minkälainen intellektuaalinen osaaminen näissä eri laitoksissa on ja mikä murros Suomen elinkeinoelämässä on käynnissä, muotoilee Ala-Mursula.

Omistuspohja pitäisi pystyä pitämään sellaisena, että se on myös jatkossa pääomasijoittajien kannalta kiinnostava. Toni Linden

Pienten yritysten rahoittaminen ei kiinnosta myöskään suomalaisia pääomamarkkinoita hallitsevia institutionaalisia rahoittajia, kuten vakuutusyhtiöitä ja eläkelaitoksia.

Tämän seurauksena pk-yritysten johdolta saattaa mennä huomattavan suuri osa työajasta rahoituksen hankkimiseen, vaikka kyse olisi rahoitusmarkkinoilla hyvin pärjänneestäkin yrityksestä.

– Viimeisimmällä rahoituskierroksella viime vuonna jopa noin 80 prosenttia työajastani meni rahoitusasioiden järjestelyyn noin puolen vuoden ajan, kertoo Linden.

Hänen mukaansa Kyyneleen rahoitusjärjestelyt sujuivat kuitenkin suhteellisen helposti maaliin.

– Olemme onnekkaassa asemassa enkä todellakaan valita, toteaa Linden.

Alkuvaiheessa toimiva järjestelmä

Pääomasijoitusnäkökulmasta Suomessa on alkuvaiheen tai siemenvaiheen yrityksillä varsin toimiva rahoitusjärjestelmä niin kauan kuin puhutaan muutamasta kymmenestätuhannesta eurosta muutamiin satoihin tuhansiin euroihin olevista rahoitustarpeista.

Karkeasti ottaen voi sanoa, että liikevaihdoltaan alle seitsemän miljoonan euron yrityksillä menee aivan kohtuuton määrä aikaa kasvun rahoituksen järjestämiseen. Vähänkään isommat rahat on yleensä haettava Suomen ulkopuolelta.

– Kun puhutaan useiden miljoonien tai kymmenien miljoonien eurojen riskisijoituksista yrityksiin, Suomesta ei enää rahaa löydy. Ero pelkästään Ruotsiin tai Saksaan on merkittävä. Käytännössä on pakko lähteä hakemaan rahoitusta Suomen ulkopuolelta mikä vaatii paljon enemmän aikaa, toteaa Linden.

Huonokin kelpaa, kun kassa on kuiva

Listaamattomaan kasvuyritykseen investointi on tehty vaikeaksi. Rahoituksen saaminen pienehköille kasvuyrityksille on niin vaikeaa, että joskus tehdään aika epätoivoisiakin ratkaisuja. Saatava raha voi pahimmassa tapauksessa olla jopa taustaltaan kyseenalaista.

– Jos yhtiön kassa on kuiva, rahoitus on pakko ottaa oikeastaan ehdoilla millä hyvänsä. Ja se voi merkitä esimerkiksi sitä, että yrittäjillä ei ole jatkossa riittävää mahdollista vaikuttaa yritykseen. Tämä tietysti heikentää motivaatiota kehittää ja viedä eteenpäin yritystä, jatkaa Linden.

Jos yritys joutuu alkuvaiheessa ottamaan rahoitusta epäedullisilla ehdoilla, se voi käytännössä tarkoittaa sitä, että omistusrakenne voi muodostua sellaiseksi, että se vaikeuttaa yrityksen rahoituksen saamista jatkossa.

– Yrityksen omistuspohja pitäisi pystyä pitämään sellaisena, että se on myös jatkossa pääomasijoittajien kannalta kiinnostava. Jos näin ei ole, arki hankaloituu, sanoo Linden.

Kyynel on saanut riskirahaa

Lindenin yhtiöllä näitä ongelmia ei ole ollut, mutta työtä on vaadittu silti paljon.

– Me olemme olleet siinä onnellisessa asemassa, että olemme päässeet aika lailla itse valitsemaan kenen kanssa ja millä mallilla teemme töitä. Rahoittajat ovat tulleet osaksi yrityksen toimintaa. Henkilökemioiden täytyy toimia silloin myös arjessa, linjaa Linden.

Kyynel on saanut valtiollisilta toimijoilta muutamia miljoonia euroja joko tukea tai lainaa. Pääomasijoittajilta rahaa on tullut suomalaisittain kiitettävästi, toistakymmentä miljoonaa euroa.

– Pääomasijoittajien riskiraha on merkittävimmässä roolissa. Rahoituksen keräämien on työlästä hommaa, mihin sisältyy paljon pääomasijoittajien tapaamisia. Kukaan ei tietenkään sijoita rahaa riskiyritykseen ilman hyvää liiketoimintasuunnitelmaa. Pääomasijoittajia kiinnostaa myös, mitä heidän rahallaan saadaan aikaan, sanoo Linden.

Puhtaan pankkilainan saaminen on startup- tai kasvuyritykselle hankalaa, koska pankki vaatii olemassa olevaa bisnestä, jota se voi lähteä rahoittamaan. Koska ei ole kassavirtaa, niin rahaa ei pankista saa.

Yritykset realisoidaan liian varhain

Jos yritysten johdon rahoituksen hankkimiseen käyttämä aika vähenisi vaikkapa 30 prosenttiin työajasta, sillä olisi merkitystä yrityksen kehittymisen kannalta. Omistajat eivät väsyisi ja luopuisi yrityksestä heti ensimmäisen tarjouksen tullen, ja painopiste kyettäisiin pitämään liiketoiminnan kehittämisessä.

– Huonot rahoitusratkaisut nostavat yritysjohdon stressitasoa ja ovat omiaan ruokkimaan kierrettä, joka johtaa alttiuteen pistää firma lihoiksi ensimmäisessä mahdollisessa käänteessä, arvioi Linden.

Suomalaisten kasvuyritysten omistus siirtyy tästä syystä usein ulkomaille jo aivan liian varhain.

– Moni hyvä kasvuaihio on tällä tavalla myyty liian varhaisessa vaiheessa ja yleensä ulkomaille. Yritystä ja sen arvoa olisi voitu kasvattaa moninkertaiseksi. Kun yritys myydään niin, että omistus on pääasiassa kotimaisissa käsissä, se arvokertymäkin päätyy tämän yhteiskunnan hyväksi, sanoo Ala-Mursula.

Uusia instrumentteja kotimaisten kasvuyritysten rahoittamiseen siinä vaiheessa, kun kassavirta ei vielä mahdollista orgaanista kasvua kaivattaisiin kipeästi.

Suomen ja Ruotsin välillä on huima ero listautuneiden yritysten välillä. Tämä johtuu Lindenin mukaan ennen kaikkea rahoituksesta. First North -listalle Tukholmassa listautui vuonna 2016 56 yritystä, kun Helsingissä samalle listautui samassa ajassa viisi yritystä.

Pelkästään joulukuussa listautui kaksinkertainen määrä yrityksiä kuin Helsingissä koko vuonna.

Lue myös: EU:lta 220 miljoonan rahoitus suomalaisille pk-yrityksille