Mange mener, at Kernesund Familie blev starten på hvad der i dag ligner en folkelig bevægelse væk fra tillid til ekspertise og hen mod at se velformidlede anekdoter og fordrejet videnskab, som den bedste evidens.

I en rationel verden, burde Sundhedsstyrelsens (og andre eksperters) kritik og advarsler, medføre en grundig granskning hos forfatterne og helst en komplet tilbagetrækning af bogen.

Man vil vel ikke have fejlernærede børn på samvittigheden?

Men vi lever ikke i en rationel verden. Og det virker nærmere som om, at Ninka-Bernadette lige siden har levet højt på at være en enmandshær i krig med eksperterne på det område, hun interesserer sig mest for (og dermed burde være interesseret i ekspertviden indenfor).

Som vi skrev i Slut med forbudt:

”I dag brander mange sundhedspersoner sig gennem deres kamp mod systemet, og de bruger det som positiv reklame, når Sundhedsstyrelsen, den samlede danske lægestand og fagligt velfunderede sundhedseksperter kritiserer dem. Objektivt set er kritik fra eksperter ikke en god ting, men da vi elsker den ensomme ulv, rammer kampen mod systemet os lige dér, hvor de fleste af vores beslutninger bliver taget: følelserne. Med illusionen om et åbent sind – og måske drevet af et had til autoriteter – giver vi os hen til vores helt. Ved at følge den alternative sundhedsperson lukker du ironisk nok sindet igen og accepterer alt, hvad helten siger. Den allerstørste autoritetstro er ironisk ofte at finde hos dem, der ser sig selv som anti-autoritære.”

Men nok om Ninka-Bernadettes påstande (for nu). Nu skal det nemlig handle om det, der gav anledning til dette blogpost.

Når antivaccinisme* bliver en hjertesag

Modstand mod ekspertise opstår generelt, når det man tror på, er i strid med, hvad forskningen viser.

Det er derfor ikke kun i ernæringsdebatten man finder den, men det kræver, at troen er stærk – og vigtig for én selv – hvis man hellere vil afskrive alle modstridende meninger, i stedet for at forholde sig kritisk til sine egne.

Derfor er det nok ikke nogen overraskelse, at samme tendens ses i vaccinedebatten.

I 2015 sendte TV2 en dokumentar, der skulle ende med at bombe det relativt nye vaccinationsinitiativ mod HPV-infektioner og -relaterede kræftsygdomme, tilbage til start.



Dokumentaren tog udgangspunkt i en række unge kvinders fortællinger om uforklarlige lidelser og symptomer, som de mente stammede fra HPV-vaccination.

Al videnskabelig evidens har sidenhen afvist en sammenhæng mellem vaccine og de påståede bivirkninger.

(Det kan du læse meget mere om, på denne blog, der jævnligt gennemgår de myter, der spredes om vaccinen, samt hvad evidensen faktisk viser.)

Efter at være blevet spurgt mange gange til min holdning til HPV-vaccinen, valgte jeg at sætte mig mere ind i både myter og evidens. Derefter valgte jeg at deltage sporadisk i HPV-debatten – primært på Twitter – fordi det blev meget tydeligt, hvorledes de mange modstandere af vaccinen, havde misforstået en hel del.

Tidligere i år blev jeg så kontaktet af nogle fra Sundhedsstyrelsen. De meddelte, at de snart ville lave en kampagne for HPV-vaccination, i et forsøg på at få vaccinedækningen op, så HPV-relaterede kræftsygdomme kunne udryddes. En nobel ambition. Medmindre man selvfølgelig hårdnakket tror på, at vaccinen er farlig.

STOP HPV-kampagnen ser ud til at være succesfuld. Vaccinetilslutningen stiger og de, der kæmper mod brug af vaccinen, taber heldigvis kampen.

Det er godt for alle – både de, der nu undgår celleforandringer, forskrækkelser, keglesnit, livmoderhalskræft, infertilitet og tidlig død, men også alle de unge piger og kvinder, der nu ikke uretmæssigt skal stemples som "HPV-piger", men kan udredes med åbent sind.

Men som et sidste desperat forsøg på at modarbejde kampagnen, har Landsforeningen HPV-bivirkningsramte søgt aktindsigt i mailkorrespondancen – sandsynligvis for at lede efter noget, de kunne bruge til at skade den med.

Mette Kenfelt – der står bag HPV-Update (en hjemmeside og facebookside, der præsenterer misinformation og alternative fakta om HPV-vaccinen) – har sidenhen valgt at dele billeder af mails sendt i forbindelse med udarbejdelse af kampagnen.

Og der er intet fordækt at finde. Medmindre selvfølgelig, at man læser noget andet end det, der står.

Jeg har ret, ergo er I korrupte!

I de mails, der er sendt internt (forud for min invitation til informationsmøde) ser man, at folkene bag kampagnen diskuterer kommunikationsbureauets idéer. Herunder også om kampagnen skal hjælpes på vej af "bloggere", "kendisser" og andre "influencers". I den forbindelse er der også én der spørger til, om sådanne forventer at blive aflønnet.

Hvis du ikke er helt oppe i det røde felt over denne information, er du helt normal.

Betaling af bloggere er nemlig helt normalt, men det kom aldrig yderligere på tale. Men folkene bag kampagnen lavede til gengæld en liste over "talspersoner" – personer, der (som det fremgår af de billeder Mette selv deler som "evidens") altså har deltaget i debatten på eget initiativ, uden kendskab til kampagne-planer.

Men tager man konspirationshatten på, bliver det til følgende udtalelse fra Mette Kenfelt: