Jonas Gahr Støre har hundre prosent fravær. Det er nesten ikke til å tro.

«Arbeidslinjen står for fall»​, sa Jonas Gahr Støre til Aftenposten tidligere denne måneden. Han kritiserte egentlig regjeringen, men det kunne like gjerne handle om eget arbeid.

Ap-lederen har nemlig møtt opp på totalt 0 av de 30 siste møtene i utenriks- og forsvarskomiteen.

Det må lønne seg å jobbe, sa Støre.

Selv sjonglerer Støre to jobber samtidig. Han er både partileder og stortingsrepresentant. Selv om vervene åpenbart henger sammen, er de forskjellige.

Som Ap-leder jobber han for partiet og organisasjonen. Som stortingsrepresentant jobber han for velgerne og borgerne i landet.

Mathias Fischer, kommentator og debattansvarlig Foto: Hvard Solem/TV 2

Den siste oppgaven er den viktigste. Det er den han må prioritere.

Han får betalt av skattebetalerne for å være stortingsrepresentant. Han er ikke valgt eller lønnet for å være en partileder som bygger organisasjon, driver valgkamp eller forbereder seg på å bli statsminister.

Alle stortingsrepresentanter kan si noe om at komitémøtene bare er formelle møter, at det er viktigere å være ute i landet, at de må prioritere andre møter. Men det gjør de ikke. De møter for det meste opp.

Hva er forskjellen på Støre og de 168 andre stortingsrepresentantene? Ingenting, egentlig. De har akkurat samme verv. Alle har den samme plikten i vervet, alle har fått det samme ansvaret fra velgerne.

Forklaringen til Støre er at partiledervervet krever for mye tid til å møte på komitémøter. Det høres merkelig ut, for de andre partilederne dukker opp, i alle fall oftere enn ham.

Listen ser slik ut:

Audun Lysbakken (SV): 16 av 25

Trygve Slagsvold Vedum (Sp): 11 av 24

Bjørnar Moxnes (Rødt): 19 av 24

Une Aina Bastholm (MDG): 6 av 10

Knut Arild Hareide (KrF): 20 av 30

Så kan Støre gjerne si at Ap er et større parti. Men det burde egentlig tilsi at han hadde mer tid til stortingsarbeidet, ikke mindre. Han er ikke en umistelig brikke i Aps politiske arbeid.

Derfor er det imponerende at Bjørnar Moxnes har møtt så mange ganger i sin komité. Som Rødts leder og eneste stortingsrepresentant har han en krevende jobb med å følge med på hva som skjer i andre komiteer.

Landet blir ikke skakkjørt av at Støre ikke møter i komiteen. Partiet hans er i opposisjon, har fire andre representanter i komiteen, inkludert komitéleder Anniken Huitfeldt.

Men det handler om prinsipper, respekt for Stortinget og respekt for de andre representantene.

Utenriks- og forsvarskomiteen har blitt fristedet for partiledere og parlamentariske ledere. Det er en prestisjefull komité, men en som krever mindre arbeid i det daglige enn for eksempel helsekomiteen.

I tillegg til Støre, sitter SV-leder Lysbakken, KrF-leder Hareide, Høyres parlamentariske leder Trond Helleland, og Frps parlamentariske leder Hans Andreas Limi i samme komité.

I 2015 lovet Støre mindre fravær

Det betyr at 5 av 16 komitémedlemmer egentlig er plassert der for å få mer tid til annet arbeid. I tillegg er Venstre representert med Abid Raja, som ellers har nok med å være visepresident, finanspolitisk talsperson og i konflikt med partilederen.

Støres fravær er et tegn i tiden. Politikken har blitt til kontinuerlig valgkamp. Politikere, særlig partitoppene, bruker mye tid på å promotere seg og partiet. De kjemper seg til medieoppmerksomhet, og de reiser landet rundt for å vise seg frem for partimedlemmer og potensielle velgere.

Det er jo påfallende at Støre ikke har tid til komitéarbeidet, mens han sjelden har problemer med å komme seg på TV- og radiodebatter. Han stiller alltid i stortingssalen når det er spørretime med statsministeren eller andre anledninger for å få medieoppmerksomhet.

Alt dette gir mindre tid til annet politisk arbeid på Stortinget.

Kanskje burde stortingsrepresentanter få deler av lønnen sin gjennom konkrete møtehonorar. I stedet for at de uansett får over 930.000 kroner i året, kunne noen tusenlapper krevd at de stemplet inn på komitémøtene.

Det spørs vel om Stortingets rikeste mann lar seg lokke av økonomiske insentiver.

Men det ville det minste ha lønnet seg å jobbe.