Mens oljemilliardene triller ut gjennom den statlige bakdøren, utfører kommunene stadig flere oppgaver på stramme budsjetter. Gapet mellom offentlige inntekter og utgifter forsøkes dekket opp ved hjelp av bompenger, eiendomsskatt og strømavgifter.

Bompengeopprøret er bare forsmaken på hva vi har i vente av folkelig opprør dersom det ikke gjøres mer for å tette lekkasjene og stanse veksten i statlig byråkrati.

For høyresiden bør det bekymre at økt byråkrati i liten grad stimulerer til økt næringsaktivitet. For venstresiden bør det bekymre at byråkrati og pengesluk vil lede til at flere velferdsgoder på sikt må privatiseres. Og for mellompartiene bør det bekymre at utviklingen gir stadig trangere kår for kommunene.

Det mangler ikke på advarsler mot utviklingen, men alvoret synes ikke å synke inn.

Regjeringens avbyråkratiserings- og effektivitetsreform (ABE) er på flere felter ikke vellykket: Kostnadskutt og effektivisering innen én sektor bidrar gjerne til økte kostnader innenfor en annen.

Artikkelen fortsetter under annonsen

For eksempel vil flytting av seks av Forsvarets helikoptre fra Bardufoss til Rygge bidra til en marginal effektiviseringsgevinst innen Forsvaret, men lede til uante beredskapsmessige kostnader for andre sektorer i nord.

Kostnadskutt bidrar gjerne til at det kuttes i primærkompetanse før egen administrasjon. For eksempel har Det juridiske fakultet i Oslo kuttet kraftig i det totale antall doktorgradsstillinger etter ABE-reformen, uten tilsvarende kutt i administrative stillinger. Slik lages nye oppskrifter på mer byråkrati.

Særlig tre hovedproblemer går igjen:

Det første er at byråkratiet gror på egen rot. Dokumentasjonskrav og rapporteringssystemer avler nye oppgaver og nye stillinger. Administrativt personale og administrative oppgaver har de siste par tiår økt eksponentielt sammenlignet med antall ansatte som leverer tjenester til brukerne. Men sier man dette for høyt, tas man raskt til inntekt for å drive profesjonskamp.

Realiteten er like fullt at det er helsepersonell som i første rekke leverer tjenester i helseforetaket. Ved noen avdelinger rapporterer leger at de bruker opp mot 70 prosent av sin arbeidstid på administrative oppgaver. Tilsvarende gjelder for psykologer og annet helsepersonell, beskrevet av Sondre Liverød i Klassekampen 9. august.

Les også Annette Alstadsæters kronikk: Ineffektive effektiviseringskutt

Også universitetenes administrasjon har vokst formidabelt, og professorenes økning i administrative oppgaver gjør at de nå må frikjøpes fra undervisning for å få tid til å forske. Tilsvarende er rapporteringskravene blitt tidstyven i sykehjem, skole, Nav og øvrige etater. Og kostnadene flyttes på ineffektivt vis over på brukerne som benytter arbeidsdagene i telefonkø til Nav eller skattemyndigheter, slik erfart av Siri Helle i Dag og Tid 21. juni.

Det neste problemet er at fagmiljøene ikke lenger tas med i beslutningsprosessene. Beslutninger treffes av «profesjonelle» ledere som flyttes rundt i byråkratiet, avkledd av professor Kristian Gundersen i Morgenbladet 2. august. De er gode til å snakke for seg, styres av kortsiktige budsjetter, uten blikk for lønnsomhet i den totale samfunnsøkonomien. Men igjen lyder ropene av profesjonskamp når man peker på tapene man går i møte når man ikke lytter til de fagmiljøene som vet hvor skoen trykker og hvordan den best kan repareres.

Konflikten om nye Ullevål sykehus er bare ett eksempel på hvordan kostnadene vil treffe som en boomerang i fremtiden fordi fagmiljøene ikke ble tatt med på råd. Beslutningen om å splitte fagmiljø og dårlig katastrofekapasitet vil koste oss dyrt den dagen de store ulykkene og terroren rammer.

Det tredje problemet er at de ansatte ikke snakker høyt om utfordringer i egen sektor. Anine Kierulf skrev i Dagens Næringsliv 12. juli at vi bør være bekymret for de tause røstene i offentlig sektor. Når ledelsen er klar til å trekke krenkelseskortet, taushetspliktkortet eller lojalitetskortet i stedet for å kaste seg over utfordringene i egen etat, settes den ansatte sjakk matt. Slik etableres en fryktkultur i skolen, helseforetakene, direktoratene, universitetene, der ansatte skremmes til taushet, uten rettslig grunnlag.

Utviklingen bør bekymre flere enn Kierulf. Den bør bekymre alle skattebetalere.

Benedikte Moltumyr Høgberg Mer...

Imens tappes Norge for store summer, under dekke av effektivisering og fornying, uten at kunnskap om og oversikt over problemene når offentlighetens lys. Det er et skrikende behov for en større utredning, ledet av erfarne og uavhengige forskere fra flere disipliner, etter modell av den Maktutredningen som fant sted ved årtusenskiftet, med det til oppgave å levere en forskningsbasert tilstandsrapport for det offentlige Norge.

Både regjering og opposisjon vil være tjent med en slik rapport. Stortinget bør for alvor ta tak i byråkratiballen.(Vilkår)Copyright Dagens Næringsliv AS og/eller våre leverandører. Vi vil gjerne at du deler våre saker ved bruk av lenke, som leder direkte til våre sider. Kopiering eller annen form for bruk av hele eller deler av innholdet, kan kun skje etter skriftlig tillatelse eller som tillatt ved lov. For ytterligere vilkår se her.