Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Barnekonvensjonen forplikter oss til å beskytte barn mot narkotika. Det er grunn til å spørre om dagens politikk er forenlig med en slik forpliktelse.

Narkotikabruken blant mindreårige i Oslo har eksplodert, og barn helt ned i 13-årsalderen brukes som løpegutter for kriminelle. «Hele problemet når det gjelder rekruttering handler om narkotikatrafikk», sier politiinspektør John Roger Lund til VG. Nærmere bestemt handler det om cannabis.

Ifølge en fersk undersøkelse fra NOVA, har mindreårig cannabisbruk i Oslo økt med over 70 prosent siden 2015. 17 prosent av guttene i 10. klasse har nå brukt det siste året, og i VG2 er andelen hele 35 prosent. Cannabisøkonomien er ikke bare lukrativ, men en perfekt rekrutteringsplattform for kriminelle. Kontaktflaten mot unge er stor, og cannabissalg lar seg lettere rettferdiggjøre enn mye annen kriminalitet – man selger en vare folk vil ha, og cannabis er jo mindre skadelig enn alkohol. Det er vanskelig å forestille seg en innfallsport med lavere terskel.

Ofte er det vanskeligstilte gutter fra ressurssvake hjem som fristes med fri tilgang, høyere status og raske penger, og avanserer fra relativt uskyldig hasjrøyking til videresalg på krita. Går stoff tapt ved politibeslag eller ran, eller røyker de mer enn de klarer å tjene inn igjen, vanker represalier fra folk i neste ledd, som selv skylder penger oppover i verdikjeden. Mange debuterer med mer alvorlig kriminalitet for å betjene gjelden, og begynner med sentralstimulerende, benzodiazepiner eller anabole steroider for å utstå råskapen.

Slik blir cannabis en inngang til både tyngre kriminalitet og farligere stoffer, hvilket ofte brukes som argument for å opprettholde dagens politikk, selv om mekanismen er forbudsskapt.

Artikkel 33 i Barnekonvensjonen forplikter staten til å «treffe alle egnede tiltak» for å beskytte barn mot narkotikaomsetning. Bestemmelsen blir flittig brukt til å legitimere forbudslinjen, men som menneskerettighetsjuristen Damon Barrett påpeker, stiller den et krav om at tiltakene er egnet. Politikken kan da ikke bare sende et signal, men må bidra til å komme nærmere målet.

Det er vanskelig å se at et totalforbud er en god løsning i så måte, da man ved å forvise et etterspurt rusmiddel til et kriminelt marked, garanterer både 1) at det vil bli solgt til mindreårige, og 2) at mindreårige vil bli rekruttert til å selge det.

Riktig nok får mindreårige tak i alkohol i dag selv om det er regulert med aldersgrense. Ingen politikk kan helt eliminere mindreårig rusmiddelbruk. Det er imidlertid få som nyter fri tilgang, og de færreste kjøper alkohol av organiserte kriminelle. Til tross for alkoholens overlegne utbredelse, har kun 4,2 prosent av unge benyttet seg av såkalte sprittaxier, mens hele 12 prosent i VG2 har brukt cannabis det siste året, Oslo ikke medregnet. Verdikjeden for alkohol er dessuten kortere, og potensialet for rekruttering til videresalg langt mindre. Hvor mange norske mindreårige langer vel smuglerøl på krita?

I USA har innføring av cannabisutsalg med aldersgrense tilsynelatende redusert de yngstes cannabisbruk. I Colorado, som åpnet for regulert salg i 2014, anslås det at allerede over 70 prosent av omsetningen er lovlig – gråmarkedshandel blant hobbydyrkere ikke inkludert – og blant unge under 18 år har cannabisbruken falt betydelig siden salget åpnet. I den grad Colorados mindreårige fortsatt får tak i cannabis, er dette i større grad lovlig vare skaffet via eldre bekjente, som ikke rekrutterer til videresalg og annen kriminalitet.

I oktober åpner Canada aldersregulerte cannabisutsalg for å beskytte sine mindreårige og stanse pengestrømmen til organisert kriminalitet. Det er på høy tid at Norge vurderer å følge Canadas eksempel.