Det er en mørk og stormfull aften i utkanten av den sørlige delen av Trøndelag. Snøen hopper over veien og kryper sammen i store fonner i brøytekanten.

I et lite skogholt, i enden av en svingete stikkvei, står et hus og lyser opp i vinterkvelden. En stor og rød julestjerne henger inviterende i stuevinduet – for om noen dager vil en eller annen nisse komme snublende inn dørkarmen her.

Men akkurat nå romsterer en annen skjeggete fyr i et av rommene i huset. Nede i kjelleren bærer han rundt på en stor hvit dunk, en slange og en svær metallkjele. Den siste resten av årets blanding av sukker, gjær og vann skal brennes.

Julen nærmer jo seg med stormskritt. Og den skjeggete fyren er godt i gang med juleforberedelsene.

FRA SATS TIL HEIMERT: Satsen har stått og gjæret seg i en 25-literdunk i seks dager. Dette skal bli til rundt 2,5 liter med ferdig hjemmebrent til slutt. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

– Årets sprit ser ut til å bli på rundt 95 prosent.

Mannen, la oss kalle ham for Olaf, står og peker tydelig stolt på en glassylinder med en slags måler oppi. «Alkoholmätare» står det på en blå pakke ved siden av.

– Sterke saker. Men jeg har ikke smakt ennå.

For det skal han selvsagt ikke gjøre før alt er brent ferdig. Prøveslurken på årets hjemmebrent blir på en av bygdefestene i romjula.

– Det har blitt en fin juletradisjon – å brenne en skvett med brennevin. Hjemmebrentapparatet fulgte med huset da vi kjøpte det for noen år siden av noen slektninger.

Olaf tar en snakkepause mens han suger i slangen – en hevert – for få over de siste literne med sats fra dunken over i kjelen.

– Da vi flyttet inn, fant jeg plutselig dette apparatet her nede i kjelleren. Og en gul post-it-lapp med oppskrift på sats. Da var det vel egentlig bare å begynne, hehe.

Selvgjort er velgjort

For seks år siden hadde han egentlig ikke peiling på hjemmebrenning. Og det har han vel fortsatt ikke. Olaf kan vel klassifiseres som en glad amatør – en ekte hjemmebrenner av den gamle skolen.

Rommet produksjonen foregår i kan beskrives som spartansk og enkelt, hvis man legger godviljen til. Eller skittent og småekkelt, hvis man skal være helt ærlig.

– Altså, dette ser kanskje ut som en «Fritzl-kjeller». Men det gjør ikke noe. Det er vel en viss sjarm å brenne sprit i en skitten og gammel kjeller, sier Olaf mens han påpeker at han ikke har noen som helst planer om å pusse opp her nede.

Han vet at hjemmebrenningen kan gi ham bot, eller i verste fall fengsel, men det er en sjanse han er villig til å ta.

Olaf er av den typen som har drukket en god del heimert opp gjennom ungdomsårene – slik som mer eller mindre alle han kjenner her i området. Mye dårlig sprit. Mye god sprit. Han har definitivt kjøpt sin andel av femlitersdunker med HB, for å si det slik.

EN SKITTEN BRANSJE: Tenk at det kan komme tilnærmet rent brennevin fra noe så skittent. Springvannet er koblet til hjemmebrentapparatet, og fungerer som kjølesystem under destilleringen. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

Som barn hadde Olaf fått med seg at det var apparater rundt omkring i ulike hus og hjem – men det var ikke noe de voksne snakket høyt om.

Men så åpenbarte dette apparatet plutselig seg for ham. Og da var det bare å gripe sjansen og levva ut trønderlivet.

– Vi har faktisk hatt vorspiel her med pizza og greier mens det har putret i apparatet. Det ble litt prøvesmaking også – selv om nydestillert heimert ikke akkurat er supergodt. Men det er jo litt koselig å kunne sitte her og ta noen slurker med venner, synes jeg.

Oppskriftsmessig klarte Olaf å rote bort den gule post-it-lappen som noen hadde lagt igjen, men det gjorde ikke så mye. På internett finnes som kjent alt av informasjon.

NORSK KULTURARV: Det handler dypest sett om å ta vare gamle tradisjoner og god håndverk, mener «Olaf». Han setter pris på å kunne salte og speke kjøttet selv – og å brenne spriten selv. Og så er det selvsagt både enkelt og praktisk å bestille «norsk turbojäst» (gjær) fra en eller annen nettbutikk og få det levert rett i postkassa. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

Frykten for eksplosjon

Apparatet slås på. Etter noen minutter siver en forventningsfull og dirrende lyd utover det skitne kjellerrommet. Du vet, den litt udefinerbare støyen av noe som venter på å koke opp, når man slår på kokeplata på ovnen for fikse pasta eller noe.

Olaf står med den ene hånden i lomma mens han kikker på apparatet. Han stryker litt i skjegget med den andre hånda og forteller lavmælt om hvorfor han ikke lenger er særlig bekymret for at kjelleren skal eksplodere. Noe han var før.

– Jeg har en tysk venn som har hjulpet meg med en viktig oppgradering. Det kostet meg rundt 2000 kroner. Men det er en billig forsikring for at ikke huset skal gå i luften.

Denne vennen – som tilfeldigvis både er flink ingeniør og særdeles interessert i ølbrygging – har hjulpet Olaf med å snekre sammen en liten finurlig boks som automatiserer hjemmebrenningen til en viss grad.

TYSK INGENIØRKUNST: Den hjemmebygde elektroniske dingsen regulerer strømtilførsel til kokeplata under metallkjelen, ved hjelp av en termostat oppe i kolben på toppen av apparatet. Boksen står oppå en hvit duk som er dradd over en bruskasse. Her er ikke noe overlatt til tilfeldighetene. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

Kort fortalt gjør denne boksen at Olaf ikke trenger å være urolig for overoppheting, og at hele kjelleren skal fylles med alkoholdamp, som i sin tur lett kan antennes av en gnist. Og poff! Ja, du skjønner.

En nervøs humring høres fra skjegget.

– Vi vil ikke at det skal smelle, og at huset skal flytte seg fra grunnmuren. Vi er jo tross alt en familie som bor her.

Noen forsiktige skritt høres fra stua i etasjen over. Muligens har kona nå kommet hjem fra trening. På sofaen ligger deres småsyke sønn og ser på TV – datteren ble for noen minutter siden kjørt på sangøvelse.

– Du vet vel at hjemmebrentapparater har eksplodert rundt omkring?

Det er utallige historier om hus som har gått i lufta gjennom årene i Trøndelag. Folk har blitt skadd. Alvorlig skadd.

Nydestillert sprit begynner å dryppe forsiktig ned i den grønne «vodkaflasken» ved siden av hjemmebrentapparatet, når vi går opp kjellertrappa for å ta en kjapp prat med kona.

EN VANLIG FAMILIEFAR: Man skulle kunne tro at «Olaf» er en litt spesiell type, siden han har denne litt spesielle interessen. Men han framstår som en helt vanlig type i 30-årene som bor i utkanten av Trøndelag med kone og barn. Han jobber som håndverker og bruker fritida på fiske og friluftsliv. «Olaf» engasjerer seg i lokalsamfunnet gjennom ulike roller og verv. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

Hun står i gangen med tights og hårbånd.

– Nei, jeg er nok ikke nervøs for at det skal smelle. Men jeg burde kanskje ha vært det?

Kona, la oss kalle henne for Gjertrud, stoler på at Olaf vet hva han holder på med. Det er jo ikke akkurat en svær illegal spritfabrikk vi snakker om.

– Men hvis apparatet hadde stått og putret hele året, og ikke bare nå før jul, hadde det nok vært litt annerledes, sier hun.

Når sant skal sies – Gjertrud er ikke en person som spytter i karskkoppen hun heller. Det er ikke bare Olaf som setter pris på litt hjemmelagde saker til jul.

Olaf smyger seg tilbake ned i kjelleren for å sjekke at alt er i rute med apparatet. Følelsene sliter i ham, for hva vil fremtiden gi? Han er spent. Om noen timer er alt forhåpentligvis ferdig.

– Det er jo fint å kunne ha en flaske eller to stående. Spørsmålet er om årets sprit er bedre en de forrige årene?

BUNNSLAM: «Olaf» vasker dunken og heller ut restene av satsen i sluket på kjellergulvet. De røde prikkene i blandingen er rosépepper som han fant i et skap og slengte ned i satsen. Det er høyst usikkert om det vil gi noen som helst smakseffekt på spriten. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

Fellesinnkjøperen

En gul måne henger over Trondheim. I et slitent kollektiv, som trolig ikke har kjent lukten av grønnsåpe på mange år, gjør en 23 år gammel elektriker seg klar for å dra hjem til jul.

Han er opprinnelig fra et tettsted i den nordlige delen av Trøndelag, og har flyttet til Trondheim for å jobbe. Blant juleforberedelsene er å kjøpe og hente ti liter hjemmebrent.

– Jeg pleier å blande det med kaffe – for å lage karsk. Men i jula blir det også gløgg.

Han, la oss kalle ham for Hans, spleiser på hjemmebrenten sammen med noen kompiser.

Dessuten skal han selge litt videre. Men bare til kjentfolk, og til innkjøpspris, bedyrer Hans. Litt som å gå på butikken for en kamerat.

– Hvorfor kjøper du ikke sprit på polet i stedet?

– Jeg gjør det også. Men hjemmebrent er billigere, og ganske godt. Spesielt karsk. Jeg drikker egentlig bare karsk. Og så setter det på en måte stemninga. Som når man er på hyttetur. Det er noe eget med hjemmebrent.

INNKJØP AV HJEMMEBRENT: «Hans» har en fast spritleverandør i nærheten av hjemtraktene i den nordlige delen av Trøndelag. Antall liter og hentetidspunkt avtales på Messenger, og betalingen foregår via Vipps. Også hjemmebrennere holder tritt med noe av den teknologiske utviklinga. Foto: Odin Norum Kvistad / NRK

Noen dager senere sitter Hans i bilen sin, på en parkeringsplass. Han sender en melding. Få sekunder etter ruller en annen bil inn på parkeringsplassen. Det er hjemmebrenneren.

Man kan nesten få litt The Wire-vibber av selve overleveringen, som finner sted på kveldstid, et stykke nord for Trondheim.

Men det er bare nesten. Dette handler jo bare om en liten transaksjon mellom to bekjente fra et lite lokalmiljø – og ikke om organisert kriminalitetsbekjempelse i byen Baltimore i USA.

Hans og hjemmebrenneren blir stående og småprate en stund, før de kjører hver til sitt.

– Det gikk smooth, sier Hans fornøyd.

I baksetet ligger nå to forseglede plastdunker med hjemmebrent, til 4000 kroner. Eller 200 kroner for halvliteren.

Selv om Hans og spritleverandøren egentlig ikke er redd for å bli tatt, unngår de å gjøre handelen alt for åpenlys. Det har hendt at Hans har dratt hjem til brenneren for å hente varene der.

– Jeg anser meg absolutt ikke som kriminell – jeg gjør jo ikke noe galt. Det var jo dessuten ikke ulovlig før.

Men det er lenge siden hjemmebrent var lovlig Norge. Veldig lenge siden.

HJEMMEBRENT PÅ FEST I TRONDHEIM: – Mange har lyst til å smake. Og da er det ingen forskjell på kjønn eller alder. De har hørt om hjemmebrent, men aldri drukket det selv. Kanskje de synes der er litt sånn mytisk, sier «Hans» (23). Foto: Privat

En slurk norgeshistorie

– Den store eksplosjonen av hjemmebrenning i Norge skjedde under brennevinsforbudet (1916-1927), forteller forfatter og hjemmebrentkjenner Torgrim Eggen.

Han sitter mellom bøkene og kunnskapen på Nasjonalbiblioteket i Oslo og gjør research. Han tar en slurk med vann og forteller videre:

– Den illegale hjemmebrenningen foregikk da på Østlandet, og litt oppover i dalstrøkene.

For Eggen gjorde også grundig research da han arbeidet med boken «HB – en destillert norgeshistorie» (2015), som han skrev sammen med Jon Bertelsen og Rudi Høynes.

Fakta om hjemmebrenning Foto: Wexahl / Nasjonalbiblioteket Ekspandér faktaboks Hjemmebrenning er privat fremstilling av brennevin (sprit) ved destillasjon av en gjæret væske (sats) med relativt lavt alkoholinnhold. Satsen blir som regel fremstilt av vann, gjær og sukker eller andre karbohydratholdige råvarer som korn og poteter.

Satsen destilleres, men ofte med en kvalitet som gir for store mengder fusel, og brennevinet renses derfor omhyggelig med kullfilter. Ferdig korrekt hjemmebrent er nesten ren alkohol (95,6 % og lavere). Rester av fusel er for øvrig det som gir karakteristisk smak til forskjellige typer brennevin, og det å kontrollere hva som blir igjen av rester er en omfattende vitenskap.

Hjemmebrenning er forbudt i Norge, etter alkoholloven av 2. juni 1989. Denne loven gir imidlertid adgang til brygging av øl og vin. I dag er det forbudt i de fleste land å lage brennevin uten særskilt løyve, selv til eget bruk. Årsakene til at det er straffbart å brenne hjemme ligger i myndighetenes ønske om å regulere konsumet av alkohol, samt at hjemmebrenten kan ha helseskadelige urenheter som kan fanges opp i internkontrollen til profesjonelle destillerier. Brannfare og eksplosjonsfare er også betydelig.

Hjemmebrennere risikerer å få bot eller inntil seks måneder med fengsel. Er overtredelsen av alkoholloven veldig grov – og «gjelder meget betydelig mengde» – risikerer man fengsel inntil seks år.

Hjemmebrenning var som regel tillatt i Norge inntil 1756. I 1816 ble hjemmebrenning tillatt for alle brukere og besittere av matrikulert jord. Hjemmebrenning fikk i de følgende år stort omfang. I 1833 var det nesten 10.000 registrerte brennerier i landet.

Den illegale hjemmebrenning i nyere tid kan føres tilbake til forbudstiden – under og etter første verdenskrig (1916-1927).

Jevnlige gallupundersøkelser har tydet på at hjemmebrenning har vært utbredt i Norge. En viss nedgang i hjemmebrenningen frem mot slutten av 1990-årene knyttes gjerne til det offentliges kampanjer mot bruk av ulovlig fremskaffet sprit, men nedgangen synes oppveid av en til dels sterk økning i spritsmuglingen.

Hjemmebrenning brukes gjerne som et eksempel på at lovens bokstav er i konflikt med folks rettsfølelse. Mange kjenner noen som brenner hjemme. De senere år svarer rundt 3 av 4 nordmenn at de ikke synes hjemmebrenning er noen særlig alvorlig lovovertredelse.

I noen få land, som New Zealand, har det vært tillatt å brenne hjemme i flere år. I Irland ble hjemmebrent, kalt «poteen», sett som en del av opprøret mot de britiske myndighetene, og fikk dermed en politisk dimensjon.

Det engelske ordet for hjemmebrent er «moonshine» (måneskinn), som henspiller til produksjon ute i natten, hvor en kun hadde måneskinn som belysning. (Kilder: Store norske leksikon, Lovdata og Wikipedia)

De fant de blant annet ut at det er en ganske klar sammenheng mellom forekomsten av hjemmebrenning og utbredelsen av Vinmonopol, forklarer Eggen.

– Det handler om hvor langt folk må reise for å kjøpe sprit. Jo lenger unna polet er, jo mer hjemmebrent finnes, rent generelt. For 20–30 år siden var begrepet «brennevin» ensbetydende med «hjemmebrent» mange steder i Nord-Norge. Det andre kalte man «polsprit» eller «kjøpesprit».

Skinnvest, bart og HB

Hjemmebrentkulturen står sterkere i Trøndelag enn resten av landet, bortsett fra noen steder i Hedmark der hjemmebrent er like utbredt som på bygda i Trøndelag.

– Det snakkes stadig vekk om at hjemmebrent er en del av den trønderske kulturarven. Hva tenker du om det?

– Hjemmebrent har vært noe av det første man har tenkt på når Trøndelag har blitt nevnt i ulike sammenhenger. Bart, skinnvest og hjemmebrent. Selvsagt er dette et litt utdatert bilde av Trøndelag, men klisjeer og stereotyper sitter i, sier Eggen.

Noe som kanskje er mindre kjent, er at NTNU – som i dag er Norges største universitet – har hatt en betydelig rolle i det hele. Både apparater og teknikker utviklet derfra, fant etter hvert veien til hjemmebrentmiljøet.

– Kvaliteten på hjemmebrent har vært høyere i Trøndelag enn resten av landet på grunn av NTNU, tidligere NTH. Kjemilærere jeg har snakket med, forteller at når de prøvde å få opp engasjementet blant studentene, så var det ikke dumt å foreslå at de skulle prøve å lage sprit, sier Eggen og humrer.

Toppet seg på 90-tallet

Selv om illegal hjemmebrenning har vært en kjær syssel for nordmenn i flere hundre år, er kulturen på vei til å dø ut. Hjemmebrenning er nå blitt et marginalisert bygdefenomen – også i Trøndelag.

Statistikken fra politiet er tydelig. 1997 hadde de hele 155 anmeldelser som gjaldt produksjon av hjemmebrent – i 2018 var det kun 2:

– Hjemmebrenningen i Trøndelag nådde nok toppen på 90-tallet. Det var store razziaer i perioden 88-92, vi snakker tilslag mot spritfabrikker, forteller Eggen.

Fra 90-tallet og utover har det vært relativt få tilslag mot større produsenter – med noen hederlige unntak, selvsagt.

Senest i mars 2018 avslørte politiet et hjemmebrentnettverk i Trøndelag, etter flere års arbeid. Tre personer ble tatt for å ha produsert og solgt store mengder.

FANT APPARAT: Politiet beslagla dette produksjonsanlegget for hjemmebrent, i tillegg til 1000 liter sats og 20–30 liter hjemmebrent i Verdal i 2014. Foto: Nord-Trøndelag politidistrikt

Ser man på den nasjonale statistikken, som viser antall forelegg og dommer folk har fått for å ha bedrevet hjemmebrenning, er kurven også kraftig nedadgående.

Hjemmebrenning dør sakte, men sikkert ut – samtidig som at Bygde-Norge tømmes for folk.

Det er jo også litt påfallende at SSB fra og med 2015 ikke lenger skiller ut hjemmebrenning som egen type lovbrudd:

Vil det komme en renessanse?

Men det er kanskje ikke så rart at hjemmebrentkulturen er utdøende?

Hvor kult er det å drikke hjemmelagd sprit som river i nesebor og hals, når man i dag kan drikke hipsterøl fra alle verdens mikrobryggerier – eller selv kan lage slike fancy drinker som du kjøpte på stranda da du ferierte på Maldivene?

– Vi har jævlig mye penger og reiser mye. Nordmenn er verdensmestere i å bære taxfree-poser. Dessuten har smuglerspriten tatt mye av markedet, sier Eggen.

– Hvordan vil hjemmebrentkulturen utvikle seg fremover – vil den bare dø sakte ut, eller tror du på en slags renessanse?

– Når hjemmebrenning ikke lenger kan klassifiseres som et samfunnsproblem, bør kanskje lovverket følge etter. Det er i dag tillatt å brygge øl og vin. Jeg synes at godt at hjemmebrenning kunne vært legalt med visse begrensninger, slik som i Tyskland, hvor man kan destillere til eget bruk, sier Eggen.

LAGET AV KJENT FIRMA: Hjemmebrentapparatet til «Olaf» er laget av et av de største og mest kjente rørleggerfirmaene i Norge, skal man tro merkingen på kjelen. Produksjonsåret er ukjent. Foto: Nareas Sae-Khow / NRK

En blank romjulsdrøm

Tilbake til julespritproduksjonen i den skitne kjelleren, et eller annet sted i Trøndelag.

Romjula er her og Olaf har endelig fått tatt noen slurker av de edle dråpene.

– Jeg hadde med en skvett på en vorspiel med kompiser. Som sagt ble jeg meget fornøyd med styrken på 95 prosent. Og kompisene kunne bekrefte at det ble bra, sier Olaf fornøyd.

Satsen på 25 liter har blitt destillert til 2,5 liter med hjemmebrent, fordelt på tre flasker her nede i kjelleren. Ja, minus skvetten Olaf drakk på 2. dagsfesten her om dagen da.

– Jeg tror det skyldes at jeg brukte lengre tid på brenningen enn før. Det tar tid å lage ordentlig håndverk, hehe.

– Betyr det at årets julesprit er bedre enn forrige ladning?

– Ja, det er nok en ny rekord!

GODKJENT: – Jeg hadde jo egentlig tenkt å prøve å rense spriten med aktivt kull denne gangen, men det ble såpass greit etter at spriten fikk stå og lufte seg i etterkant at det ble ikke nødvendig, sier «Olaf». Foto: Illustrasjonsfoto / Privat

Olaf forteller engasjert om den tradisjonelle bygdefesten nå i romjula – med trønderrock, dans, gamle venner og sammenleggbare trebord tett inntil ribbeveggen i gymsalen.

Men det var overraskende lite hjemmebrent å se der i år.

– Det var nok noen flasker på innerlomma. Men tidligere kunne man jo faktisk se femlitersdunker oppå bordene.

– Siden du brenner julesprit hvert år, og snakker såpass varmt om hjemmebrent – handler det egentlig om nostalgi?

– Ja, det er selvsagt litt nostalgi. Jeg har jo vokt opp med hjemmebrent og bygdefestkultur. Det er noe jeg setter pris på, sier Olaf.

At hjemmebrentkulturen ser ut til å være på vikende front, synes han er trist. Veldig trist.

– Å lage god, gammeldags hjemmebrent er en fin tradisjon – på lik linje med det å kunne lage maltøl eller spekemat. Dette er noe som våre foreldre, besteforeldre og forfedre kunne.

– Men å lage maltøl eller spekemat er jo ikke ulovlig. Folk som lager hjemmebrent risikerer jo bot eller fengsel.

– Jeg er fullt klar over at dette er ulovlig. Men jeg ville aldri ha brent i større mengder for å selge videre – til for eksempel mindreårige. Jeg lager jo bare noen liter hvert år til jul, til eget bruk. Det skal jeg kunne stå for.

– Hvis jeg nå blir tatt en dag.