BEOGRAD - Avion koji na prvi pogled to nije, avion koji je bilo nemoguće opaziti, a kamoli pogoditi ili potpuno uništiti, pao je u atar sela Buđanovci prije 18 godina.

F-117A Nighthawk je 27. marta 1999. godine iz baze u Avijanu prema tadašnjoj SR Jugoslaviji poveo potpukovnik Dejl Zelko, ali nije uspio da ga vrati nazad. Siguran u nevidljivost svoje letjelice uključio je autopilot i već ucrtanom rutom krenuo u povratak sa misije u kojoj je ispalio dvije rakete na ciljeve u okolini Beograda.

F-117A je prvi put korišćen u Panami 1989. godine, kada je bombardovan aerodrom Rio Hato, ali su napravljene greške, bombe su pale daleko od ciljeva. Daleko uspješniji bio je tokom Zalivskog rata kada su piloti napravili 1.300 letova i izbacili preko 2.000 tona bombi.

Ipak, ključni trenutak za dalju budućnosti cijelog projekta F-117 dogodio se na teritoriji gdje se to najmanje očekivalo. U okviru NATO agresije na SRJ, "stelt" je već trećeg dana bio upotrebljen, međutim, komanda NATO nije računala na to da je srpska PVO opremljena "muzejskim" primjerkom ruskog raketnog sistema S-125 neva, proizvedenog 60. godina 20. vijeka.

"To je sistem treće generacije. Mi smo napravili jedan proračun koji je govorio da ne smijemo više od 20 sekundi da zračimo u vazdušnom prostoru. Imali smo malu tehničku inovaciju koja po našoj pretpostavci trebalo da olakša otkrivanje ciljeva stelt tehnologije. Kada smo to uključili, pojavili su se ciljevi na ekranu osmatračkog radara i rekao sam u sebi, dobro je ovo, radi", rekao je komandant III raketnog diviziona, pukovnik u penziji Zoltan Dani.

F-117A je oboren pošto je rano otkriven, praćen i u trenutku povećane površine radarskog presjeka prepoznat i pogođen. Tom prilikom je srpskoj PVO na ruku išao i splet okolnosti, u trenutku preleta "stelt" je bio dvostruko osvjetljen, što je omogućilo čist pogodak.

"Ponovo vidim cilj na azimutu 240 stepeni i daljini od 14 km. Cilj vrši manevar kursom, lepo se vidi na pokazivačima osmatračkog radara. Pokušavamo isti postupak treći put na azimutu 240. Točkići oficira vođenja škljocaju, operatori ga gube. Taman sam mislio da ni ovaj pokušaj neće uspeti, kada je stariji vodnik Matić uzviknuo:"Daj ga, daj ga, imam ga"! Točkići su škljocnuli i operatori su ga prihvatili. Stabilno praćenje, azimut 242 stepena, daljina 14,5 km (...) Oficir za vođenje izveštava: Azimut 250 stepeni, daljina 13 km. Cilj uništi, metod t/t, lansiraj!, komandovao je Dani. Potmula ekplozija. Start prve rakete, posle 5 sekundi i druge, Operatori stabilno prate. Posmatram ekran operatora praćenja. Svetlosni bljesak i eksplozija prve rakete na cilju. Cilj je uništen. Naređujem: „Skidaj visoki"! Daljina 10-11 km, azimut 270 stepeni-izveštava oficir vođenja Muminović. Gledam ekran osmatračkog radara. Panika u vazduhu. Svi su se razbežali, nigde ni jednog cilja", naveo je u svom Ratnom dnevniku zamjenik komanadnta III raketnog diviziona 250. brigade Protivvazdušne odbrane Đorđe Aničić.

Pilot se katapultirao i izbjegao zarobljavanje, a iz Pentagona je sutradan saopšteno da je letjelica izgubljena, međutim nije naveden razlog.

Hakadej: Kako su Srbi srušili F117?

Američki portal "Hakadej" je naveo da je u noći 27. marta 1999. godine bilo olujno vrijeme i da se svega nekoliko NATO aviona podiglo na nebo. Pukovnik Zelko je trebalo da lansira dva laserski navođena projektila i da se vrati u svoju bazu u Avijanu.

"Kako može jedna relativno nerazvijena vojska, koja koristi zastarjelu sovjetsku tehnologiju, da obori jedan od najnaprednijih ratnih aviona na svijetu? Avion koji je trebalo da bude nevidljiv za radara?", upitao je Hakadej, a potom predstavio i nekoliko teorija.

Teorija 1 – Čista sreća

Vojska Srbije je prisluškivala američke i NATO UHF i VHF radio veze i komunikacije, koje su začudo bile nekodirane na osmatranje. Ovo, u kombinaciji sa činjenicom da su piloti "nevidljivih" koristeći iste ulazne i izlazne kanale znači da su oni mogli da razrade opštu sliku oblasti gdje je ovaj avion trebalo da bude i kada je trebalo da bude tamo.

Teorija 2 – Visoka modifikacija radara

Postoji teorija da je srpska vojska modifikovala zastarjeli sovjetski radara da radi na dužim talasnim dužinama. Dakle, kada je otvorio vrata da izbaci bombe, na radaru su mogli da vide avion. Ali korišćenje povećane talasne dužine zahtjevalo bi modifikaciju radarske antene. Takve modifikacije nije lako odraditi, neophodna je napredna tehnologija za testiranje opreme i znanje. Da li je moguće da se to uradi na terenu bez ispitivanja ili opreme?

Teorija 3 – Nevidljivi čovjek na kiši

Zamislite da je Hari Poter obukao svoj ogrtač nevidljivosti i krenuo svojim putem iz dvorca, u trenutku kada je počela da pada kiša. Iako su drugi čarobnjaci i vještice možda neće moći direktno da ga vide, uočili bi skretanje kiši po njegovoj formi. Želite da vidite nešto nevidljivo? Obezbjedite medijum i potražite poremećaj oko njega.

Spekulisalo se da je pukovnik Dani prisluškivao mrežu državne mobilne telefonije tražeći da nađe i locira određeni poremećaj. Ali kako bi oni to izveli? Da li bi nevidljivi lovac, ili bilo koji drugi sličan avion, prouzrokovao vidljivi poremjećaj u frekvenciji radio talasa? Ako bi mogao, kako ga otkriti?

Ruski matematičar "otac" stelta

Ideja stvaranja letjelice nevidljive ili bar manje vidljive za radare proistekla je iz studije sovjetskog matematičara Petra Ufimceva, objavljene 1964. godine pod naslovom "Ivični talasi u fizičkoj teoriji difrakcije".

Suština njegovog rada je da snaga radarske refleksije zavisi od konfiguracije ivica na objektu, što je vodilo zaključku da se čak i veliki avion može napraviti neuočljivim, ali se tu pojavio problema aerodinamike, tj. letjelica bi postala nestabilna.

To je bila nepremostiva prepreka, međutim analitičar kompanije Lokid Denis Overholser je koristeći Ufimcevljev teorijski princip napravio osnovu za razvoj "nevidljivog" aviona, došavši do prvog prototipa, nazvanog Hev blu.

Suočena sa velikim gubicima u Vijetnamskom ratu, kada su sovjetske rakete sa lakoćom obarale teške bombardere, američka vojska je započela projekat "Beznadežni dijamant", koji je kao rezultat imao potpisivanje ugovora sa Lokidom.

Kompanija je za 35 miliona dolara u rekordnom roku proizvela dva prototipa, a prvi let budućeg "stelta" izvršen je 1. decembra 1977. godine.

Odluka o proizvodnji F-117A donijeta je godinu dana kasnije, a istovremeno se radilo na razvijanju strateškog bombardera B-2, dok je Hev blu prerastao u Senior trend, avion sa jednim sjedištem, bez radara, ali velikim elektro-optičkim sistemom za otkrivanje ciljeva i vođenje oružja.

Ponovo se u žižu vratio Ufumcovljev naučni rad, a u kombinaciji sa komjutarskim softverom došlo se do rješenja za probleme sa kojima se suočavao Hev blu. Projektovan je avion sa ravnim panelima i oštrim ivicama koje su tako raspoređene da odbijaju 99% radarskih signala.

Ukupno 64 primjerka proizvela je kompanija Lokid Martin, a 59 je isporučeno američkom vazduhoplovstvu. Ipak, najveći nedostatak proizvodnje i održavanja je činjenica ad je svaki dio oplate na svakom primjerku pojedinačno uklapan, što znači da avioni nisu međusobno jednaki i međusobno zamjenljivi.

Suština nevidljivosti F-117 dolazi do izražaja tek kada se svi uređaji koji mogu da ostave kakav-takav trag na radaru isključe, što je uglavnom i činjeno, osim u toku napada na cilj. Dakle, F-117 tokom većeg dijela svog leta nalazi se u "slobodnom letu", koji je u kombinaciji sa aerodinamičnim problemima postavio pitanje sigurnosti letenja.

Noć 27. marta 1999. godine može se smatrati datumom smrti projekta F-117, iako je cjelikupna flota povučena 2008. godine.

Do takve odluke donijela je procjena stručnjaka da lovci F-22A i F-35 posjeduju dovoljne "stelt" sposobnosti, kao i da imaju daleko superiornije letne karakteristike od F-117A.

Newsweek: Srbi nadmudrili "Elviru"

Procedurom prije borbenog leta F117A precizno se utvrđuju lokacije radara i ubacuju se u kompjuter koji se zove "Elvira, gospodarica noći", a on potom određuje maršrutu leta.

"Srbi su očigledno uspjeli da nadmudre "Elviru". Tri noći prije sudbonosnog leta F117 A avioni ‘stelt’ letjeli su praktično istom maršutom. Srbi su svaki dan pomjerali radare, a uključivali ih samo na kratko, tek koliko je potrebno da se snime maršrute aviona koji dolaze, ali ne dovoljno da bi ih otkrio avion NATO za detektovanje", piše njujorški list "Njuzvik" jula 1999. godine.

Njujorški list navodi da je četvrte noći, dok je F117 A bacao bombe na cilj nedaleko od Beograda, otvor za izbacivanje projektila na avionu na srpskim radarima počeo da šljašti tako da su Srbi brzo ispalili rakete i pogodili cilj.

13 godina kasnije, susret raketaša i pilota

Buđanovci su pravo niotkuda postali svetski popularno mjesto, mještani su danima davali izjave i slikali se pored olupine jedinog ikada srušenog "nevidljivog". Njegovi ostaci su potom perebačeni u Muzej vazduhoplovstva u Beogradu, a prema pojedinim teorijama zavjere, jedan dio su preuzele ruske i kineske obaveštajne službe.



Penzionisani pukovnik Zoltan Dani i pilot aviona Dejl Zelko upoznali su se 2012. godine.

Radili su o glavi jedan drugom, a onda su postali prijatelji. Nekada su se gađali raketama i bombama, a danas se njihove supruge „gađaju“ receptima.

Uoči premijere drugog dijela filma o obaranju „nevidljivog F-117“ za vreme NATO agresije na Srbiju 1999. američkog pilota Dejla Zelka i njegovo dvoje dece u kuću u Jugoslavenskoj 117. u Kovinu ugostio je Zoltan Dani. Komandant jedinice koja je 27. marta te godine na „nos“ spustila - do tog trenutka - najveći ponos američke avijacije.

Saga o prijateljstvu između dva čoveka, ali i njihovih porodica nastavlja se i kroz drugi dio dokumentarnog filma producenta, scenariste i reditelja Željka Mirkovića - „Drugi susret“.

Sve je počelo kada je 2007. godine Zoltanov sin Atila „skinuo“ izjavu pilota o tome kako je oboren iznad sela Buđanovci i kako se osjećao. To je bio okidač za prvo pismo i kasniju prepisku između dvojice „ratnika“. Ubrzo je uslijedio i prvi susret nekadašnjih ljutih neprijatelja. I to upravo na mjestu gde je američki pilot bio oboren.

Prvi susret dvojice glavnih aktera događaja koji je obišao svet, rasplamsao je polemiku - jedni su odobravali, drugi osporavali nesvakidašnje prijateljstvo.

A njih dvojica, dok nasmijani sjede jedan pored drugog u Zoltanovoj kući, rado pričaju kakva su im očekivanja od novog filma.

- Želim da pošaljem poruku mira u svijet - kaže nekadašnji vojni pilot SAD, od 2006. godine penzioner. - Zoltanov i moj drugi susret nije mogao biti ljepši. Naše su se porodice upoznale. Mi smo na blagoslovenom putovanju koje se nastavlja i ja sam veoma srećan zbog toga.

Pilot koji je prije misije u Srbiji u borbama učestvovao još samo u Iraku u operaciji „Pustinjska oluja“ kaže da je svjestan da se neki ljudi u Srbiji neće osjećati prijatno zbog njegovog dolaska, ali i da to može da razumije.

Na pitanje da li je svjestan da su piloti poput njega nanijeli ogromna razaranja Srbiji, da su njihove bombe prekinule živote običnih ljudi, civila, dece.., Zelko kaže da se kaje i da traži oprost, ali i moli da se ne zaboravi da je on ipak bio profesinalac. Pilot koji je radio ono što su mu nadređeni govorili.

- Moram reći da sam pred svaki borbeni let, bilo da je reč o Srbiji ili Iraku molio Boga za živote ljudi - ispričao je Dejl Zelko. - Molio sam se za mirovne pregovore, za rješenja za stolom...

Priznaje Dejl Zelko i da je vrlo malo, gotovo ništa, znao o Srbiji, prije NATO agresije.

- Mene je zbog toga sramota i zato sam kasnije izučavao Srbiju. Na internetu sam mnogo saznao o istoriji vaše zemlje. O ljudima. Slavnim ratovima u kojima ste uvijek bili na strani pravde i slobode. To saznanje sam prenio i na svoju djecu.

U razgovor se uključio i Zoltan:

- Meni je jasno da postoje ljudi koji su opterećeni prošlošću - kaže čuveni raketaš. - Ali, ja im savjetujem da se uz dobru volju i ljudsko razumijevanje svi nesporazumi prevaziđu. Dejl i ja smo najbolji primjer za to. Kada prestane rat, treba da prestane i neprijateljstvo.

Poslije rušenja „stelta“, američka vojska je prestala da proizvodi „F-117“.



SVE U ZNAKU 117

Raketaš Zoltan Dani, danas je u vojnoj penziji. Ali, iz dana koji ga je proslavio, kao da nikada nije izašao. Izdejstvovao je da kuća koju je podigao bude zavedena pod brojem 117, a radna soba „izlijepljena“ je gomiliom slika iz Buđanovca. Na zidovima je bezbroj pohvala, priznanja za događaj koji će zauvijek ostati upamćen kao jedan od najvećih podviga jugoslovenske / srpske vojske.

(Nn / B92 / Večernje novosti)