Prije više godina u jednom manjem mjestu u Hrvatskoj lokalni župnik je na oglasnu ploču, smještenu tik do ulaznih vrata u crkvu, poput Martina Luthera u Wittenbergu, izvjesio proglas.

Međutim, za razliku od čuvenog reformatora kojeg je zasmetala u to vrijeme raširena trgovina oprostima koja je svećenicima omogućavala lagodan život pa se protiv nje pobunio sa svojih 95 glasovitih teza, ovaj svećenik je na crkvu „pribio“ popis župljana koji nisu ispunili svoje obaveze prema njemu, odnosno prema crkvi kao instituciji.

Objavio je poimence svakog tko nije platio troškove krštenja, pričesti, krizme, vjenčanja, blagoslova kuće, sprovoda i sličnih radnji koje župnici inače čine.

Dok ne plate dugove, odlučio je, bit će im uskraćene svećeničke usluge, pa im je – ako su vjernici – bolje ne umirati dok ne podmire godišnju članarinu Katoličkoj crkvi. Župljani su se, naravno, sablaznili. Posebno oni koji se nisu osjećali dužni, jer usluge nisu niti konzumirali.

Papa Franjo: Misa se ne plaća, Kristova žrtva je besplatna

Odluka je, međutim, bila konačna i podrazumijevala je kolektivnu krivnju za sve članove prozvane obitelji.

Bilo je to vrijeme negdje između dvojice papa - Ivana Pavla II. i Benedikta XVI. koji nisu osobitu pažnju pridavali ovakvim problemima. Prvi se više bavio rušenjem komunizma, a drugi teološkim pitanjima, pa im se valjda plaćanje milodara činilo previše profanim.

Trajalo je to sve dok nije došao papa Franjo čiji je prvi potez, na zgražanje pola klera, blo skidanje zlatnog i uzimanje željeznog križa na ogrlici koju nosi. Simboličnu poruku o poslanju crkve, htjeli – ne htjeli, trebali su slijediti i ostali kardinali.

Papa Franjo nije na tome stao, nego je većinu dosadašnjeg pontifikata potrošio upravo u obračunu s onima kojima je crkva prije svega služila za punjenje džepa, umjesto služenja Isusu Kristu i vjernicima.

Ponovio je to i prije nekoliko dana još jednom upozorivši svećenstvo da ne smije naplaćivati mise.

„Jeste li me razumjeli? Misa se ne plaća. Misa je Kristova žrtva koja je besplatna. Otkupljenje je besplatno. Želiš li dati prilog, možeš to slobodno učiniti, ali ne moraš ništa plaćati! Važno je to shvatiti“, rekao je u srijedu za vrijeme kateheze nakon opće audijencije.

Na Kaptolu objasnili što je papa mislio

Iz Zagrebačke nadbiskupije odmah su objasnili na što je papa točno mislio.

Nitko ni do sada, kažu, nije naplaćivao misu. To što vjernici daju nije cijena za slavljenje mise, nego „poseban oblik podjele dobara kojim preko priloga za misne nakane vjernici sudjeluju u uzdržavanju crkvenih službenika i ostvarivanju apostolske aktivnosti crkve. U tom kontekstu valja razumjeti riječi pape Franje: Misa se ne plaća, jer je misa kao Kristova žrtva besplatna“, kazali su, objašnjavajući otprilike da to za što su vas uhvatili nije šija, nego vrat.

Većina svećenika u Hrvatskoj slabo čuje papine riječi, a on godinama ponavlja da se ne smije naplaćivati služenje mise za vjenčanja, krštenja, blagoslov, kao ni ostale službe jer bi svećenik trebao biti osoba koja služi, a ne poduzetnik koji naplaćuje usluge koje pruža.

A cijene, da se ne zavaravamo, nisu uopće male. Zvali ih vi milodarima, prilozima ili taksama, u ovakvoj ekonomskoj situaciji u Hrvatskoj njihovo plaćanje mnogima pričinjava priličan problem.

Za misu je potrebno između osam i 20 eura, za vjenčanje 40 eura, za dopuštenje ženidbe izvan vlastite župe (i to se plaća!) s obavljenim postupkom za ženidbu i poukom 35 eura, za sprovod iz mrtvačnice 40 eura, za sprovod od kuće nešto više, za pričest ili krizmu 15 eura, vjenčani i smrtni list četiri eura i sve tako.

To je, kako bi se reklo, neslužbeni cjenik, jer ovisi od područja do područja. Cijene u Splitsko-makarskoj nadbiskupiji su gotovo dvostruko niže.

Neki rigorozni, neki imaju razumijevanja

Ovisi zapravo od svećenika do svećenika. Ima onih, poput našeg junaka s početka teksta, koji ni rođenoj majci ne bi oprostili, ali ima i župnika koji imaju razumijevanja prema vjernicima, posebno onima slabijeg imovinskog stanja i koji poštuju naputak po kojem se onima koji ne mogu ili čak ne žele platiti ne smije uskratiti ni sprovod ni misa.

Ima, međutim, i onih koji se oštro protive takvim idejama. Komentirajući naloge pape Franje prije tri godine teolog Mladen Milić rekao je da svako ima pravo na jednu lošu propovijed, pa tako i papa.

„Mislim da mu ta izjava i ta propovijed pripada jednoj od populističkih izjava, u kojima on od pojedinačnog slučaja, radi opće pravilo. Mislim da se to pravilo ne može univerzalno primijeniti na cijelu crkvu jer svaka crkva ima svoj financijski sustav, odnosno svaka crkva u svakoj zemlji ima svoj financijski sustav“, kazao je braneći pravo naplate crkvenih usluga.

Naplaćivanje još više bode u oči, s obzirom da - prema procjenama – Katolička crkva u Hrvatskoj od države uprihodi najmanje 130 milijuna eura. Samo za troškove tri tisuće vjeroučitelja odlazi 40 milijuna eura, a tu su i čuveni „Vatikanski ugovori“ koji su Hrvatsku doveli u vazalski položaj prema crkvi.

Ako je Isus bio u pravu kad je rekao da će prije deva kroz ušicu igle nego bogataš u kraljevstvo nebesko, većini našeg svećenstva loše se piše.

Stavovi izraženi u ovom tekstu autorovi su i ne odražavaju nužno uredničku politiku Al Jazeere.

Izvor: Al Jazeera