“Lars Løkke er død”, ”Henrik Sass Larsen er død”, ”Karen Jespersen er død”, og ”Ole Sohn er død”.

Det er blot nogle af navnene på de 20 hvide A4-ark, som det otte mand store billedkunstudvalg i Københavns Kommune har købt, og som skal hænges op på en endnu ukendt kommunal institution. Prisen for værket, der er skabt af Jakob Jakobsen, er 10.000 kroner.

Det var et enigt udvalg, der stod bag købet, siger udvalgsmedlem Niko Grünfeld (Alternativet), der er kultur- og fritidsborgmester i København.

- Politisk kunst er også vigtig kunst. Det er vigtigt, at kunstnere inspirerer og udfordrer og nogle gange også provokerer. Og når det her kunstværk åbenbart skaber offentlig debat, så er det helt fint, siger han.

Han betegner værket som ”omkring 20 meget fine stykker A4-papir, hvor forskellige navne på større politikere fra begge fløje er nævnt. Dertil kommer den simple tekst ”er død”. Papirerne skal hænges op ved siden af hinanden.”

Og offentlig debat har værket skabt. Blandt andet kalder Dan Jørgensen (S) på Twitter værket for ”usmageligt”, og han ”forstår ikke, at man vil bruge skatteydernes penge på den slags”.

Den tidligere kultur- og fritidsborgmester i København Carl Christian Ebbesen (DF) er bestemt heller ikke begejstret for købet.

Han sidder stadig i Borgerrepræsentationen i København og siger, at han ikke vil gøre sig til dommer over, hvad der er god eller dårlig kunst.

- Jeg kan kun sige, at jeg synes, at det er tåbeligt og spild af penge, men jeg vil ikke gøre mig til smagsdommer. Det må københavnerne selv tage stilling til, siger han.

Hvis det var for et år siden, at værket blev foreslået. Hvordan ville du som borgmester havde reageret?

- Jeg havde sagt nej tak og sagt, at vi skulle se på, om vi kunne finde noget, der er mere spændende, siger Carl Christian Ebbesen.

Borgmester: Vi skal sætte ting på spidsen

Billedkunstudvalget består af tre folkevalgte politikere fra Københavns Borgerrepræsentation og fem fagfolk.

Gyda Heding (EL) er en af de tre folkevalgte, og hun ser gerne, at de 20 ark papir bliver hængt på et plejehjem.

- Når man er der, er man på vej, og man har en refleksion over livet. Jeg ser det måske ikke på et jobcenter, siger hun.

- Værket har noget at byde på, og det er lavet af en kunstner, der har en mening med det, han laver.

Niko Grünfeld ser værket som en åben nekrolog:

- Det er en poetisk fortælling om, at vi alle efterlader spor. Helt personligt faldt jeg for det, fordi det er en menneskelig version af det at være politiker. Vi politikere bliver ofte gjort til robotter eller nogen, som ikke kan føle med resten af befolkningen. Vi er også kød og blod, og vi lever et almindeligt liv som alle mulige andre.

Hvad havde du tænkt, hvis der havde stået "Niko Grünfeld er død" på et af arkene

- Hvis vi ikke tør at sætte ting på spidsen, så ville vi leve i et kedeligt samfund. Hvis der stod Niko er død, så ville jeg da reflektere over det – men jeg ville købe det alligevel.

Hvordan vil I overbevise kritikerne om, at I har gjort et godt køb?

- Jeg skal ikke overbevise kritikerne. Kunstnerne skal inspirere og udfordre og nogle gange skabe en samfundsdebat. Kunst skal skabe refleksion og debat om, hvad det er for et samfund, vi lever i. Vi skal vækkes fra dvale, siger han.

Også Gyda Heding føler sig bekræftet i, at værket er et godt køb.

- Det er superfedt, at folk er uenige, for vi har brug for at diskutere, hvad kunst skal i det offentlige rum. Den skal overraske os og give os nye meninger – kunst er dannelse, og med alle de meninger folk har, går det endnu mere op for mig, at det er et godt køb, siger hun.