Jeg tror, at vi alle har oplevet det: At man ser en film, hører noget musik, læser en bog eller et digt, oplever en kunstudstilling eller ser et teaterstykke, som får helt særlig betydning for en og gør at verden bagefter er en anden.

Hvorfor? Fordi der var nogen eller noget, der var i stand til at sætte ord, begreber og billeder på det, som man selv havde svært ved at formulere klart. Måske ikke engang turde formulere.

Man oplever det selvfølgelig ikke mindst som ung, hvor man for alvor er i gang med at bygge sit identitetskompas. Mit eget er blandt andet formet og farvet af film som 'If' og 'Woodstock', Allen Ginsberg’s digt 'Howl', Joni Michell’s plade 'Blue', Francis Bacons billeder, Bauhaus’ kulturradikale arkitektur og design, Inge Eriksens 'Victoria og verdensrevolutionen', Emma Goldmanns anarkisme og Erik Thygesens artikler i Information.