Den 29. maj 2013 tikkede følgende besked ind i min indbakke på Facebook:

“Hej Jacob, jeg er et tidligere medlem af en islamistisk organisation. Jeg sprang fra, fordi jeg udviklede en intellektuel og menneskelig forkærlighed for demokratiet og de friheder, som det bygger på. Jeg er simpelthen blevet ærkeliberal i mine politiske holdninger, selv om jeg stadig er praktiserende muslim. Min store mission i livet er nu at forsøge at forene de to størrelser: islam og liberalisme, og jeg mener, jeg har værktøjerne til det.”

Jeg indledte en korrespondance med manden, som jeg her vil kalde ‘Asjid’. Undervejs spurgte jeg, hvad der fik ham til at vende ryggen til islamismen. Han sagde, at “det netop var sjæle som dig (og i en periode vist kun dig), som holdt fast i dine fjenders ret til at sige, hvad de vil. Ellers, hvad er pointen med ytringsfrihed?”

I det stille har Asjid arbejdet med at omvende flere af sine tidligere kampfæller. En februardag i 2016 mødtes Asjid og jeg med en af dem på en café til en snak om, hvordan det føles at miste hele sin identitet og omgangskreds. Hvordan det at få et nyt og bredere udsyn på én gang føles frigørende og knusende.

Til dato opfatter jeg mit bidrag til Asjids omvendelse som det vigtigste, der er kommet ud af mine endeløse skriverier om ytringsfrihed. Men det er ikke for at fremhæve min egen indsats, at jeg nævner ham.

Jeg gør det, fordi Folketinget med ”imam-loven” har besluttet, at en ekstreme ytringer kan være farlige. Imamloven er muligvis kun begyndelsen. Kriminalisering af “grov uagtsom” deling af ekstremt indhold på internettet og lukning af inflammatoriske hjemmesider er for eksempel på vej, kunne justitsminister Søren Pind meddele på grundlovsdag. Politikerne er slået ind på en ny kurs i den demokratiske danmarkshistorie, hvor vi beskytter demokratiet mod antidemokratiske kræfter ved at forbyde deres budskaber.

Målet er at dæmme op for radikalisering af muslimer. Det sker uden dokumentation for, at det vil virke. Tværtimod tyder meget på, at vi med nye ytringsforbud styrker de antidemokratiske kræfter i stedet for at svække dem.

Asjids historie er værd at studere, hvis man vil forstå hvorfor.