»Hvis danskerne ikke kan se sig selv i skattesystemet og føler, at det er uretfærdigt, splitter du befolkningen. Og så får vi ekstreme holdninger, som ikke fører landet i den rigtige retning«, citerer

jeg i »De Fire Isbjerge« en ansvarsbevidst bankmand for at sige til Berlingske 1. april 2017.

Bankmanden var Thomas F. Borgen, og det var ingen aprilsnar, for han har stadig ret i sin advarsel. Dens anledning var de mange skandaler i SKAT, som har kostet den danske stat milliarder af

kroner. Nogle af milliarderne skyldtes moms-svindel, der ofte går til terrorgrupper, oplyste internationale terroreksperter forleden.

Per Stig Møller Fold sammen Læs mere Læs mere

Borgens advarsel gælder naturligvis også bankvæsenet. Det lever af statens og kundernes tillid, men tilliden til banksystemet og dets ledere får et knæk, når de fejler eklatant og påfører os tab,

som kunne være undgået, hvis de havde tænkt mere på samfundet og kunderne end på deres egne bonusser, aktieoptioner og gyldne fratrædelsesordninger. Så fører de landet i den forkerte

retning.

Øjensynligt med søvngængeragtig sikkerhed har Thomas F. Borgen ført Danske Bank ind i historiens største hvidvaskskandale – og hvidvaskede penge er for resten også en af terrorgruppernes store finansieringskilder.

Skandalen er leveret af bankens afdeling i Estland, og før Borgen blev direktør for det hele, var han netop chef for bankens baltiske forretninger. Men han opdagede intet, for han sov på vagten,

fastslår bankens undersøger, den anerkendte professor og advokat, Ole Spiermann. Borgen er derfor juridisk uskyldig, om end nok moralsk skyldig, men med moral kan man ikke betale regninger. Følgelig påtager Borgen sig ansvaret, træder tilbage og tager lige ekstra 20 millioner kroner med ud af døren, uagtet at han har kostet aktionærerne tusinder af kroner og udsat den

danske stat for at blive nedklassificeret med store omkostninger for dansk økonomi til følge.

Har intet lært af krisen

De grådige i erhvervslivets top har det som den franske kong Charles X, om hvem man sagde: »Han har intet lært og intet glemt«. Derfor regerede han kun fra 1824 til 1830, hvor folket smed

ham på porten. Og folk kan også få nok af den »elite«, som åbenbart ikke har lært af 2008 og ikke glemt unoderne fra tiden før 2008. De viderefører rask væk systemet med store bonusser,

optionsordninger og fratrædelsesgodtgørelser, som får lønmodtagerne, der henter deres løn i bankerne, til at måbe. Når de opsiges, fordi deres virksomheder indskrænker eller omlægger, er det bare ærgerligt. Disse danskere kan ikke se sig selv i systemet.

Jagten på bonusser fører til »volumen-syge«. Man blæser forretningen op for at få højere børskurser og gøre sig fortjent til en større bonus. Store bonusser og lønninger, der kun overgås af

fodboldspillernes, er imidlertid nødvendige for at få de bedste, forklarer bestyrelsesformændene. Trods millionlønnen har man altså alligevel ikke fået det i Danske Bank. At sove i timen kan vi jo

alle nok klare.

Den ekstremisme, som ifølge Borgen ikke fører landet i den rigtige retning, er nok så meget en følge af »de riges griskhed«, der ifølge Aristoteles »tilintetgør statsforfatningen«. Den er en følge af den »økonomisme«, der har præget mange vestlige samfund de sidste 20-25 år. Det var økonomien og økonomerne, der satte dagsordenen og bestemte retningen. I et demokrati er det

ellers de politiske mål, der skal dirigere økonomien og ikke økonomien, der definerer målene.

Reaktionen på denne økonomisme viser sig nu i form af »nationalisme«. Den gør op med globaliseringen, som dog er uskyldig i den centralisme, regeringerne har gennemført i økonomiens

navn. Og den gør op med »eliten«, der misbruger den liberale markedsøkonomi med den virkning, som The Economist beskrev 15. september: »Usynlige pengestrømme, der ikke tjekkes,

fremmer nu ikke demokrati og frihed, men kleptokrati og elendighed«.

Fra USA over Storbritannien til Polen og Ungarn slår den ekstreme nationalisme ud i en afvisning af international solidaritet og opgør med internationale organisationer. Briterne stemte nej til EU. Polakkerne og ungarerne blæser på EUs demokratiske regler. USAs præsident Trump klipper snorene til alle internationale aftaler over, idet han med Pinocchio synger: »Der er

ingen bånd, der binder mig«. Ønsket om at vende verden ryggen vokser i Italien, Østrig, Tyskland, Sverige og Frankrig.

Til sidst kan vi alle synge med på Johannes Møllehaves: »Vi skal nok komme ud over afgrundens rand, når blot vi skubber hinanden«.