Tim Pallis: “Frankfurterskolen opfattede den borgerlige familie som en forberedelse til fascismen.”

Hvis man vil forstå den universitære erodering af det borgerlige samfund, så kan man ikke komme udenom Frankfurterskolen. Som Tim Pallis lidt er inde på, så må man se nutidens autonome som kulturmarxismens militante forgrening. Enkelte taler klassekamp og holder den kommunistiske fane højt, men langt de fleste radikaliseres af plusord. ‘Plads til alle, der giver plads til alle’, som man kunne have sagt under Stalin, mens man energisk tvang meningsforbryderne ind i togvogne med kurs mod lejre i det nordøstlige Sibirien. Lang artikel om Frankfurterskolen af Tim Pallis hos Snaphanen – Den anti-fascistiske bevægelses ophav. Læs det hele!

“… Det er derfor absolut nødvendigt at forstå den anti-fascistiske bevægelses ophav, og hvad det hele drejer sig om. Vi skal først tilbage til et af Frankfurterskolens hovedværker The Authoritarian Personality fra 1950 skrevet af Theodor W. Adorno, (1903-69), Else Frenkel-Brunswik, Daniel Levinson, and Nevitt Sanford. De var alle Franfurterskole forskere, som arbejdede på University of California, Berkeley under og kort tid efter 2. Verdenskrig.

Formålet med dette værk er at udrydde autoritære fordomme ved hjælp af en genuddannelse på det psykologiske og personlige plan. Det drejer sig især om fordomme overfor minoriteter. Det handler om at identificere slumrende fascistiske holdninger og fremme en anti-fascistisk tænkning for at bekæmpe de fascistiske tendenser i samfundet. Herfra udspringer AFA bevægelsen på den ekstreme venstrefløj.

… Det anbefales i ‘The Authoritarian Personality’, at psykologer i langt højere grad skal engagere sig i en slags forudbestemmelse af samfundet og kontrol af familiernes pædagogik f.eks. ved at udvikle en ideologi, der fremmer ikke-etnocentrisk personlighed.

Ideologien er, at etnocentriske forældre har en tendens til opdrage deres børn til at udvise de samme moralske holdninger til det at straffe, som de selv har til minoritetsgrupper. Det siges ligefrem i bedste kommunistiske mening, at der faktisk findes forældre, som fuldt bevidst modarbejder sig selv i og med at tro på nødvendigheden af at forme deres børn på en sådan måde, at de kan finde en plads i dette samfund. For det er dog det mest fascistiske, ikke at give børnene en chance i den kommunistiske utopi, som man drømmer om. …

Den autoritære personlighed beskæftiger sig en del med begrebet etnocentrisme, som de mener er en vigtig fordom at overvinde. Meningen er naturligvis, at bekæmpe lokal patriotisme og snæversynede fordomme, som står i vejen for den grænseløse multikulturelle utopi, der er ensbetydende med den marxistiske humanisme.

… I nymarxismen tales der ligefrem om ‘en etnocentrisk ideologi’, skønt det er et fatamorgana, da det ideologiske hører hjemme i nymarxismen og islam. De kalder denne såkaldte ‘etnocentriske ideologi’ for en pseudopatriotisme. Og de beskriver den således:

‘Vi er det bedste folk og det bedste land i verden, og vi bør enten helt isolere os fra verden eller deltage i den, men uden at miste vor fulde suverænitet og økonomiske fordele (underforstået imperialisme).’

I denne optik bliver national bevidsthed og ønsket om at passe på vort gamle land og kulturelle baggrund og vor følelse af fædrelandskærlighed til en fascistisk og racistisk nationalisme, som er i opposition til emigration, EU, internationale organisationer og konventioner. …

Denne kulturmarxistiske ideologi er et angreb på vor politiske og økonomiske verden, der karakteriseres som fascistisk, reaktionært, imperialistisk og chauvinistisk.

… Frankfurterskolen opfattede den borgerlige familie som en forberedelse til fascismen. Disse kommunistiske socialforskere opfattede, at det oprindelige frie individ i familiens skød i virkeligheden var en socialisering til det at blive en fascistisk autoritet. Igen ser vi kimen til 1968 studenteroprøret og AFA aktivisterne. …

Løsningen er derfor mindretallets revolution. Man kan sige, at politisk korrekthed er det redskab, hvormed man kan gennemtvinge den kommunistiske ideologi. Beskyldningen af repressiv tolerance berettiger til at gennemtvinge en march gennem institutterne.

Det at styrte den fremherskende kulturelle hegemoni kræver intolerance overfor det det eksisterende system og en støtte af venstrefløjen og mindretallets synspunkter. Det islamiske mindretal, som i de europæiske storbyer snart ikke længere er et mindretal, skal altså begunstiges og hjælpes frem i socialpolitisk forstand. …

Det politiske flertal, som er ansvarlig for undertrykkelsen af mindretallet må derfor have deres civile rettigheder inddraget eller nægtet. Sådan gennemføres nymarxismens revolution. Borgerskabet er nemlig aggressivt og hadefuldt i modsætning til den ‘fredelige og humanistiske’ venstrefløj. Vor danskhed skal afskaffes, vore synspunkter ignoreres og dæmoniseres…“