Alojzije Stepinac bio je famozni britanski agent 007

Autor: Tvrtko Dolić/7Dnevno/16. srpnja 2016.

Crkvu u Hrvata trese vijest da je Alojzije Stepinac bio britanski agent kodnog imena James Bond. Njegove je nepodopštine u svojim romanima opisao Ian Flaming. S druge strane, poremećeni papa Franjo provjerava je li blaženi Stepinac zapravo Svetac - lopov iz romana Leslie Charterisa

Kako to svjedoči dementni papa Franjo, Alojzije Stepinac je nakon svake krađe lemuzine ostavljao svoju vizitku – skicu sveca sa aureolom. Papa se čudi što Hrvati glede Stepinca uporno tragaju za pozitivnim likom, a da je Stepinac poživio dulje postao bi papa. Tako je posijana laž da se veliki Srbin i Jugoslaven „suprotstavio zahtjevu Staljina da se Crkva u Hrvata odvoji do Vatikana“. Današnje novo suđenje Stepincu dokazuje da je Staljin bio mudar, a Hrvati prilično naivni. Ovdje ću ukratko prezentirati ulomak iz svog novog napetog romana „Prvo Ne Staljinu Izrekao Je Alojzije Stepinac“. Danas je prisutna teza kako je Tito dao smaknuti Stepinca jer se kod njega ispovjedio. Stepinac je znao da Tito obožava Staljina.

Podjela uloga



Na jednoj je strani moćna Katolička crkva, koja je vodila progon heretika, Križarske ratove, inkvizicijska smaknuća, i spaljivanje žena. Dobro, neke bi vještice i danas trebalo spaliti. Na drugoj je strani uboga Srpska pravoslavna crkva isposnika svetog Save, brana protiv katoličke i islamske dominacije, stoljećima progonjena i osporavana. Proveo sam preslagivanje i pojedinačnih uloga, za potrebe srpsko-hrvatske komisije u Vatikanu, formirane specijalno za Alojzija Stepinca.

Ako pogledate to usko kljunasto „blaženo“ lice, jasno je da nije široko i da stoga nije dinarskog podrijetla, nego je više srpsko, i još je Stephen bio jugoslavenski orijentiran. Srpskom kralju poljubio je ruku, a hrvatskog poglavnika jedva da je pozdravio. Da je zaista Hrvat, zvao bi se Alojz a ne Alojzije. On je i Hrvat, u smislu da je zločinac. Drugi protagonist današnje drame je prividno otkačeni Talijan Jorge Mario Bergoglio. Može se reći da je nenormalan i za običnog vjernika. Ili je homoseksualac ili je bio ružan mladić, kojega nijedna cura nije htjela, pa se zaredio. Vjerojatno je i pedofil. Kada će biti ako nije u toj životnoj dobi? U Crkvu se sklonio, u njoj se skrivao – prema dostupnim saznanjima Jorge Mario ne igra za Portugal, nego je unuk ili rođak Benita Mussolinija, punokrvni talijanski klerofašist, koji vreba hrvatsku Dalmaciju. Zanimljiv crkveni lik iz novog suđenja Stepincu je pravoslavac iliti slavenski i srpski pravaš, mitropolit zagrebački Porfirije (Prvoslav Perić), koji ima dar pjevanja četničkih pjesama na jedan prihvatljiv, human način. Cijelo Prvoslavovo i Pravoslavovo bradato lice odaje blagost i plemenitost. U Srba i srpskih pravoslavaca trenutno je u modi crna boja, pa to ostavlja varljiv dojam da srpski svećenici pripadaju nekom kultu smrti. Ovih su dana svojom prisutnošću na rimskim ulicama šokirali Rimljane i tako pokrenuli novi modni ciklus. Eto, crno se vraća u modu, u cijeloj Europi. Četvrti značajan lik odnosi se na prvo suđenje Stepincu. Prepoznat ćete ga u ostatku teksta.

Tko je maltretirao Milu Budaka?



Podmukla katolička propaganda glede Alojzija Stepinca imitira biografiju Josipa Broza, koji je zarobljen kao austrougarski vojnik i nakon toga prešao na slavensku stranu. Nije to puna istina o Stepincu, pa ću dodati neke zanimljive teze srpske strane u Komisiji, koje se oslanjaju na neosporne činjenice. Neke očigledne istine suvišno je dokazivati. Prije svega, Alojzije Stepinac bio je veliki sadist, sklon mučenju ratnih zarobljenika. Naime, već prije početka Velikog rata, Stepinac je postao pripadnik Mlade Bosne, i sudjelovao u atentatu na habsburgovca Ferdinanda. Uskoro je Austrougarska na pravdi Boga napala pitomu Srbiju, pa se Alojzije dragovoljno prijavio u srpsku vojsku. Kaže se da je Stepinac solunski dobrovoljac, a zapravo je srpski i srbijanski prvoborac. Simbolički neovisno o istini, kada se Stepinac sa srpskom vojskom povlačio prema Albaniji i dalje na Krf, dobio je na čuvanje zanimljivog zarobljenika – Milu Budaka, hrvatskog književnika. Može se reći da je Stepinac u Budaku proizveo ustašu. Onako katolički podmukao i svirep, Stepinac je cijelim putem Budaka zlostavljao, pokvareno, u ime Srba, kao nekakav srpski labradorovac, da osramoti plemenite Srbe. To je osnažilo Budakovo antisrpstvo. Prema nekim najnovijim saznanjima, Stepinac nije bio član Mlade Bosne, jer takva organizacija nije postojala. Bio je likvidator Crne ruke, vjerojatno umiješan i u ubojstvo Stjepana Radića. Zanimljivo, na čuvenom Solunskom procesu, “zločinac Puniša Račić” svjedočio je protiv Crne ruke, a “svetac Alojzije Stepinac” u obranu Apisa i ostalih srpskih vitezova.

Prvotno suđenje agentu 007



Glavni lik mog novog romana zapravo je svetac Josip Manolić, rođeni kontraobavještajac u poslijeratnom komunističkom čistilištu. Cijeli svoj život ispovijedao je ljude, onako kako je to činio sveti cinkaroš Leopold Mandić, koji Manoliću nije bio niti do koljena. Manola je mnoge izveo pred lice Božje, da se suoče s jedinim Pravednikom. Imao je i tu svoju neobičnu životnu misiju lova na državne neprijatelje, pa je na kraju svog dugog isljedničkog trajanja podvrgnuo ispitivanju i opake hrvatske zlotvore poznate kao “branitelji Vukovara” – minirali su vlastiti grad da bi tako osramotili Srbiju. Alkoholičar Mile Deadaković znao je zanoćiti na otvorenom, pa se iz Vukovara vratio malo podhlađen, tako da ga Manola dobronamjerno vezao za radijator. Da se vratimo Stepincu – čim su drugovi doveli uhićenog zagrebačkog nadbiskupa, mladi Manola osjetio je truli zadah britanskog imperija. Nadbiskup je bio zrelije dobi od Manolićeve, ali sličnog držanja, tipičan Englez u licu i građi tijela, ako morbidni skelet možemo nazvati tijelom. Da se rodio koju godinu kasnije, Stepi bi stepovao u Rolling Stonesima.

Sam Manola kretao se sporo i isto tako govorio, kao da ima sve vrijeme ovoga svijeta. Kozmos će postojati i nakon Sudnjeg dana, ako ništa kao jedno beskrajno Ništa. Bez veze smo se okolo naguravali. Jugoslavija je mrtva – koga normalnog zanima svijet bez Jugoslavije? Uhićenik se doimao nekako ispijeno, kao da je neprijatelju razdijelio sve informacije. Uski nos, tanke usne, sitne oči, malo kose, malo mjesta za pamet. Malo je čitao, više se oslanjao na doušničku predaju, pa je sačuvao vid – nije bilo potrebe da nosi naočale. Prislonite se njegovom uhu i krenete cinkati sve redom. Kada vas sluša svećenik, navodno vas čuje sam dragi Bog, ali je svijet takav da mnogi svećenici zasigurno krivotvore dostavljene informacije. Jeli Stepinac bio isposnik koji može preživjeti pustinju? Ustaša u svećeničkoj odori? Solunski labradorovac? Ili ipak strani agent za nemoguće uvjete?

Za koga radiš? – pitao je Manola. Ja sam u službi Božjoj! – odgovorio je uznik. Manola nije padao na takve trikove. Imao je svoje osobne prigovore adresirane na samog Stvoritelja, nekakvo svoje osobno neprijateljstvo prema buržuju Jehovi, pa nije mnogo držao do njegove agenture na ovome svijetu. Da je kojim slučajem sreo Stvoritelja, kod Damaska ili niže Hude jame, Manola bi ga hladno priveo. Tko je više odgovoran za ovaj svijet od samog njegovog Stvoritelja? Čija je krajnja zapovjedna odgovornost? Kako svijet stoji, možda je Manolić samog Stvoritelja ugurao u Jazovku? Dobro, dobro – veselo će Manola. A sad zaistač? My name is Bond, James Bond – odgovorio je Stepheninac, na perfektnom engleskom jeziku. Uvijek pribrani Manola ovaj je put ostao bez daha.

Manola je uzeo u ruke podeblji fascikl na kojemu je pisalo “Geheime Staatspolizei”. Rastvorio je korice i ukazala se fotografija tipično ispijene engleske face, zalijepljena pored grba njemačkog Gestapoa, a ispod nje je pisalo “britischer SIS – 007”. Opaka britanska tajna služba SIS poznatija je pod nazivom MI6. Kraticu SIS preuzela je 90-tih hrvatska vojna protuobavještajna zaštita, čime se simbolički izrazilo tko stoji iza avnojske NDH. U našem SIS-u značke je dijelio samoouki Josip Perković, pa su sve značke bile označene s “rednim” brojem 007. Komunističku državu više je prezentirao sirovi tužitelj Jakov Blažević, nego tamničar Josip Manolić. Dakle, Hrvati su uglavnom zločinci, katolici su uglavnom poremećeni, a hrvatski komunisti bili su stoka über alles. Kada je hrvatski konj optužio jugoslavenskog viteza, bio je to kraj civilizacije.

Novo suđenje Božjem agentu



Marinko Jurasić ponekad zna biti u pravu, a ponekad promaši. A kada promaši, jako je daleko od zdravog razuma, koliko i njegov urednik. Nadnevka 11. lipnja u Večernjaku je počastio naciju s poremećenom tezom naoko normalnog suca Ivana Turudića da suđenje Alojziju Stepincu trebamo obnoviti, jer samo tako može biti rehabilitiran. Kako to prezentiraju Turudić i Jurasić, Alojzije Stepinac nije rehabilitiran u sudskom postupku, a obojica zagrebačkog nadbiskupa, kardinala Crkve u Hrvata, prema tome ratnog zločinca, poremećeno uspoređuju s plemenitim četničkim vojvodom i antifašistom Dražom Mihailovićem, napominjući da je časni Mihailović osuđen po istom zakonu i sudski rehabilitiran. Po istoj logici, Katolička crkva treba obnoviti suđenje Giordanu Brunu, jer ako do sudske rehabilitacije ne dođe, Sunce se vrti oko Zemlje. Pravno sve štima, jer tko je tada pravno bio iznad Rima, koji je kreirao države i imenovao kraljeve? Kroz mogućnost obnove sudskog postupka Alojziju Stepincu konstatira se da je “snažna hrvatska državnopravna povijest” zapravo utemeljena na šumskim banditima i odlukama sovjetske agenture.

Stepincu bi trebalo suditi za više krimena. Postoji legenda da je Alojzije Stepinac dokrajčio Milu Budaka tek nakon Drugog svjetskog rata, u Maksimirskoj šumi, odnosno na zagrebačkoj Dotršćini. Prije nego što su se obojica razišli sa Staljinom. Možete li zamisliti Alojzija s nožem u zubima kako noću u Maksimirskoj šumi lovi Budaka? To danas imate u brojnim filmovima. Ako to ne možete progutati, imate neutemeljene predrasude o katoličkim svećenicima, koji su zapravo rimski diverzanti i rimski doušnici. Vi se dobronamjerno ispovjedite, a ono ode jedna sitna knjiga za Rim, a druga Josipu Perkoviću.

Novo suđenje ustaškom agentu



Ima Boga! Novo suđenje Alojziju Stepincu ipak je pokrenuto. U utorak se u Rimu u prostrijama učilišta Augustinianum prvi put sastala srpsko-hrvatska komisija glede kanonizacije katoličkog “blaženika Alojzija Stepinca”. Ta komisija “radit” će godinama. Stepinac će vjerojatno biti proglašen Simonom Templarom jer srpska strana nema pravo ukazati na grozote koje sam spomenuo. Katoličku stranu predstavljaju klerofašisti kardinal Josip Bozanić, požeški biskup Antun Škvorčević, mostarsko-duvanjski biskup Ratko Perić, i ustaški povjesničari Jure Krišto i Mario Jareb. Srpsku pravoslavnu crkvu zastupaju sluge Hristosa. Spomenuti mitropolit zagrebački Porfirije, episkop slavonski Jovan (Ćulibrk), mitropolit crnogorsko-primorski Amfilohije (Risto Radović), episkop bački Irinej (Mirko Bulović), i Darko Tanasković, bivši veleposlanik Srbije u Vatikanu. Na “srpskoj strani pravde” izostali su povjesničari, jer će se komisija zapravo baviti hrvatskim lažima. Katolička strana treba dokazati da je Alojzije Stepinac nekoga izliječio. A ono je bolesnik izazvao epidemiju! Zapravo je svetac Josip Manolić čudotvorno izliječio naciju i odstranio kliconošu. Nije u pitanju Božje čudo, nego čudovište. Na čelu komisije je revizionist Bernard Ardur, predsjednik Pontifikacijskog komiteta povijesnih znanosti. Pripada crkvenom Redu regularnih kanonika Premonstranata. Zanimljivo, povijest je kompliciranija od života.

Velika je laž da komisija ublažava napetost između katoličke Crkve u Hrvata i Srpske pravoslavne crkve. Naprotiv, Vatikan uporno nameće katoličku svetost Stepinca, iako je više učinio za Srpsku pravoslavnu crkvu. Ako bude pravde, Stepinac će postati svetac SPC-a. Jeste li kada čuli da je Stepinac spasio neko katoličko dijete? Spašavao je svoje Srbe i svoje Jugoslavene, pa tek onda i Židove – činio bi to više zbog gazde Jehove nego što je imao ljudsku potrebu spašavati Židove. Tko normalan ima potrebu spašavati bilo koga? Zašto je kardinal Bozanić pristao na takvo obmanjivanje svjetske Javnosti od strane pape Franje, odnosno Talijana Bergoglia? Pa, uglavnom zato što je previše sporog refleksa i kratke hrvatske pameti. Da je Stepinac prije kraja rata proglasio autokefalnom Crkvu u Hrvata, izostao bi Bleiburg, izostale bi jame poput Hude i Jazovke.

Baš na razini Stepinčevog NE Staljinu, hrvatski kardinal Bozanić morao je reći svoje NE katoličkoj kanonizaciji Jugoslavena Alojzija Stepinca. Papa provjerava nadbiskupa koji je ostao lojalan papskom pontifikatu? Provjerava nadbiskupa kojega su komunisti otrovali! Za kojega su i Gestapo i Ozna imali spoznaje da je bio britanski agent, odnosno “duhovni diverzant” Saveznika! Konzervativne snage u Vatikanu šalju poruku da Hrvati stoje iza krive osobe, solunskog dragovoljca, velikog Jugoslavena, prikrivenog savezničkog partizana, kojega je Staljin lukavo uklonio i likvidirao, koristeći komunističu budaletinu Josipa Broza, odnosno njegove slijepe poslušnike, od Josipa Manolića do Jakova Blaževića. Sve to poniženje Srba događa se u vrijeme kada fašistoidni Hrvati optužuju pitome Srbe za svoje nestale i/ili ubijene, kada se proizvodni pogoni u Srbiji prezentiraju kao logori za Hrvate i hrvatske avanturiste. Iza svega se krije ekonomija – sva ta suđenja, od Haaga do Starsbourga i Rima, dio su sudskog i komisijskog turizma. Glupa staja u Stajićevu mogla bi Srbiji donositi solidan prihod.