Grad Rijeka, europska prijestolnica kulture, Gradska knjižnica Rijeka i Festival europske kratke priče (FEKP) u četvrtak navečer u OKC-u Palach u Rijeci objavili su tri prvonagrađena autora natječaja za kratku priču za mlade autorice i autore, FEKP19, namijenjen učenicima osnovnih i srednjih škola do devetnaest godina starosti. Stručni ocjenjivački sud u sastavu: pisac i novinar Davor Mandić, spisateljica Dunja Matić Benčić i profesorica Helena De Karina nakon lijepog zadatka čitanja i zahtjevnog zadatka ocjenjivanja 143 kratke priče, koje su na natječaj stigle iz svih dijelova Hrvatske, odlučili su o najboljima.

Prvo mjesto i HUAWEI MediaPad osvojila je 17-godišnja Ida Zdilar iz Imotskog, Gimnazija "Dr. Mate Ujević" s pričom "I šumski kraljevi plaču". Idina mentorica bila je prof. Katarina Rajič. Drugo mjesto i E-Book čitač KINDLE Touch osvojila je 15-godišnja Laura Haramija iz Rijeke s pričom "Show must go on", dok je treće mjesto zaslužila priča "Misao #1" 18-godišnjeg Filipa Šupukovića, koji je osvojio treću nagradu, Bluetooth zvučnik GOOGLE Home Mini.

Nagrade najboljima osigurao je sponzor natječaja Makromikro grupa d.o.o.

Ova vijest prohujala je Imotskim za tili čas, a kada je prenesena i na neke lokalne portale u Imotskom, čestitkama Idi Zdilar nije bilo kraja. Uostalom, prvi takav festival i mlada Imoćanka pobjednica, pa onda 143 rada na natječaju iz svih krajeva Hrvatske, a prva nagrada ide u Imotski. Dovoljan razlog za predstavljanje pobjednice. Još kada smo doznali da se radi o sedamnaestogodišnjoj djevojci iz Imotskog, konačno da još od petoga razreda osnovne škole pa sve sada do trećeg razreda opće imotske gimnazije prolazi s odličnim uspjehom, znatiželja za razgovorom postajala je sve jača. Nekoliko SMS poruka i mailova i Ida nam najprije šalje nagrađenu priču, a potom i rado pristaje na razgovor.

- Znate, ja vam volim pisati, imam još itekakvih lijepih priča - započe razgovor.

Po samom držanju i odgovorima na naša pitanja vidjesmo pametno mlado stvorenje s velikom dozom samozatajnosti, ali i odlučnost u svim njezinim odgovorima.

- Pisati priče i sastave zavoljela sam još u mojoj osnovnoj školi. Imala sam divnu, pedantnu i stručnu profesoricu hrvatskog jezika Ivanu Petričević. Osim znanja imala je i onu potrebnu pedagošku i prijateljsku dozu za prići učenicima. Tako sam bila i županijski pobjednik u "Lidranu" za novinarski rad. No, u prvom srednje pojačao se moj afinitet za pisanjem, za književnošću. Iz dana u dan sve sam ozbiljnije pisala, a imala sam i izvrsnu mentoricu, prof. Katarinu Rajič.

I, kako je došlo do ove prijave za kratku europsku priču, i je li iznenađenje prvo mjesto?

- Ja vam često surfam, gledam te natječaje i ovaj u Rijeci činio mi se zanimljivim. Prijavila sam se, poslala svoju priču i eto, osvojila prvu nagradu. A iznenađenje, je i nije. Uvijek se nadam. Ja sam perfekcionist. Ono, nadam se i ne nadam se, a uvijek na kraju mozga mislim da je to to i da ću biti najbolja. A priča "I šumski kraljevi plaču" napisana je na zadanu temu "Trebaš čuti ovu priču". Kako vam ja pišem većinom o nesretnim ljubavima, uklopila sam i priču o Bambiju koju mi je moj otac pričao i eto, očito je ispala dobro. Kako ono Balašević kaže, "sve su prave ljubavi tužne", pa tako eto i ja počela pisati o tome. Imala sam i prošle godine priču za natječaj Prve zagrebačke umjetničke gimnazije, gdje sam bila među finalistima s isto tako tužnom ljubavnom pričom "Trešnjino vino" te osvojila četvrto mjesto. Očito da sam se dobro istrenirala i već evo sada sam prva, s osmijehom nam priča simpatična Ida.

Hoće li se Idine priče naći u nekim koricama uskoro?

- To mi je želja, ali i moj plan koji će se kad-tad realizirati. Ima ih dovoljno, a ova nagrada mi daje vjetar u leđa.

Ida sutra, ostati nakon studija u Hrvatskoj, ili...?

- Ovako, još ne znam što će mi biti poziv. Možda vam to izgleda čudno, ali ja ovako razmišljam. Medicinu neću, to me ne privlači, iako bih mogla to srediti, jezike neću iako su mi vrlo bliski, jer se ne želim vratiti u razred među đake, ekonomistica biti neću jer ne volim uredske poslove. Možda znanstvenica, to bi možda bilo super, uživjela se Ida u razgovor o svojoj budućnosti, ali i vrlo odlučno istaknula:

- Pa ako nemate posla u Hrvatskoj, ako niste zadovoljni nečim što vas može usrećiti, zašto ne i otići vani, pokušati. Ja sam vam takva, uvjerena sam u sebe i ne bi mi bilo teško otići. No nadam se da do toga neće doći, veli.

I tako razgovor sa mladom, pametnom Imoćankom, prvom pobjednicom Festivala europske kratke priče, mogao bi potrajati satima. A pričala nam je da se ove godine nakon mnogo samozatajnosti, brižnog učenja, pisanja, malo i otvorila. Izlazi s prijateljicama, ode se i na neki sok.

- Pa mislim, sedamnaest mi je tek. Treba živjeti i pisati. To su moje preokupacije. Ljeto stiže, malo ću predahnuti, ali to ne znači da možda neću pogledati poneki natječaj. Ne mora biti kod nas, može i vani. Zašto ne podignuti i neku međunarodnu nagradu. Dobro će mi doći kao recenzija mojoj budućoj knjizi - iskreno nam za kraj kaže Ida.