Det är dags för "Melodifestivalen" igen. En tradition i Sverige sedan många år. Säkert en given succé hos de kommuner som tar emot evenemanget och säkert också enligt tittarsiffrorna.

Programmet är ett av Sveriges mest sedda och rekordet sattes 2006, när finalen hade 4,2 miljoner tittare. I år hade finalen 3,7 miljoner tittare. Trots all kritik mot att programmet tappar i antal tittare så är 3,7 miljoner en våt dröm hos de ansvariga på alla de andra kanalerna i det här landet. Och en mardröm för dem, såväl som för ansvariga på SVT, skulle säkert vara att lägga ner ett så framgångsrikt program.

Men det är kanske dags nu.

För vad är det egentligen tittarsifforna bidrar med? Svenska (och andra länders) tv-kanaler biter sig stenhårt fast i tittarsiffror, i princip det enda mätverktyg som rättfärdigar eller ifrågasätter ett tv-programs existens.

Kvalitet har ett visst mått av relevans då olika recensenter i diverse medier, stora etablerade eller mindre digitala wannabees, kan ondgöra sig eller applådera olika tv-initiativ, men ett program kan dock vara hur dåligt eller bra som helst, i grunden är det ändå tittarsifforna (även webb-publik) som avgör ett programs framtid.

Det skulle dock vara välkommet att se en skillnad i synsättet mellan privata tv-kanaler och tv-kanaler i allmännyttans tjänst, det vill säga public service. Med tittarsiffror som stöd kan SVT alltid försvara sina stora produktioners existens såsom "Allsång på Skansen", "Skavlan", "På Spåret", "Så kan det låta", "Melodifestivalen" med flera.

Men finns modet att förändra? Mod hos programcheferna på SVT borde definieras utifrån förmågan att kunna lägga ner det som är och inte behålla det som finns. Våga lägga ner, våga skapa något nytt. "Kalle Anka" på julafton har varit med oss sedan 1960 (vilket i sig är intressant då SVT länge varit en bastion av motstånd mot kommersiella krafter, men har likväl bidragit till Disneys framgångar på den svenska marknaden) och du lär få leta länge för att hitta en chef på SVT som ens vågar andas ordet nedläggning av denna tecknade institution.

Melodifestivalen lever på samma meriter, det vill säga vi gör något som vi alltid gjort och låt oss för guds skulle inte göra något annat. Dock är det inte bara SVT som cementerar sitt utbud, generellt så får vi hålla till godo med ett svensk direktsänd tv som levererar i princip samma programutbud sedan Hedenhös.

Titta gärna själv i veckans tablå (vet att färre och färre gör så, vilket kanske också är skäl till förändring). Att välja Netflix, Youtube, Amazon eller andra källor till underhållning blir plötsligt väldigt attraktivt.

Samtidigt har kanske inte den paniken riktigt landat hos SVT än. Det går ju så bra. "Allsång på Skansen", "På spåret", "Melodifestivalen", "Skavlan" eller "Antikrundan" kan ju fortsätta som de alltid har gjort. Svenska folket tittar ju. Direktsänt.

Det är en sak att den digitala hysterin gör sig regelbundet påmind i medievärlden. Hur ska vi överleva? Och där själva kanalvalet blir det överbryggande hotet. Det är en annan sak att diskutera själva innehållet, att våga skapa något nytt och bra. Ett innehåll som får tid att växa till sig och utvecklas. Här har SVT en viktig roll som den ledande förmedlaren av tv-sänt innehåll, direkt eller via play-tjänster.

Public service behöver inte handla om tittarsiffor, inte alls.

Public service roll bör vara att garantera kvalitet och nyskapande och SVT kan släppa loss de mest fantastiska, kreativa krafter genom att lägga ner programinstitutioner som "Melodifestivalen". De kan låta oss slippa alla dessa program som går om och om igen och som försvaras av tittarsiffror men som samtidigt cementerar en tv-bransch där ordet kreativitet utraderats från tv-folkets vokabulär.

Och det går att hitta något nytt, det är jag övertygad om. Bara med musik som tema så bör det säkert komma upp en flock nya idéer bland de modiga på SVT. Bland de modiga alltså.

Carsten Carlsson

Rådgivare inom kommunikation och medier

H+K Strategies Stockholm