Det kan möjligen ha undgått någon att SVT har skrotat Gomorron Sverige och i stället lanserat Morgonstudion. Förutom en sur kommentar om att programledarna snurrar på sina stolar mitt under sändningen har debatten mest gällt hudfärgen på dem. Först ut var Alexandra Pascalidou som trots att hon anmält intresse inte fick jobbet, därför brast SVT "i mångfald" (Expressen 15/5). Tanken att någon som varit i det mediala rampljuset i 20 år skulle bidra med något slags mångfald säger en del om det perspektivet. Sedan gick tolv andra SVT-medarbetare ut med samma kritik (Expressen 17/5). Bitvis lät det som ett hotfullt ansökningsbrev: Anställ oss, eller så ägnar ni er åt diskriminering.

Hur vågar de så offentligt utpressa sina arbetsgivare? Det är egentligen inte så konstigt. Cheferna har själva gjort klart att SVT ska utvärdera sin mångfaldsambition genom att kvantifiera på basis av utländsk bakgrund. ”Vi kan titta på namn, om någon bryter på svenska eller om det på annat sätt framgår att man har utländsk bakgrund”, som Helena Olsson, programbeställare på SVT, lade fram saken (SVT 18/5 –15). SVT:s VD Hanna Stjärne har redan tidigare sagt att hon vill öka andelen med utländsk bakgrund med tio procentenheter (Vi på tv 22/1 –15). Om det ska vara möjligt måste man kategorisera människor och placera in dem i fack. Så många med den hudfärgen. Så många är födda i Sverige. Så många har utländskklingande efternamn. På Sveriges Radio kallar man detta för ”mångfaldskompetens”, vilket ungefär betyder att man inte har etniskt svensk bakgrund. Ett smart sätt att ägna sig åt kvotering, utan att behöva kalla det så eftersom det ju handlar om en ytterligare ”kompetens”.