“Det finns ingenting att skylla på för dessa människor”, sa justitieminister Johansson på onsdagens presskonferens avseende resande stridande. “De kan inte i efterhand säga att de inte visste vad det handlade om. De åker med öppna ögon.”

Hårda ord. Starka ord. Men – dessvärre tämligen ihåliga. Så sent som den 28 maj lovade justitieministern Ledarsidorna.se på twitter att ingenting sinkade arbetet och att ett lagförslag skulle presenteras den 18 juni. Den bifogade skärmdumpen kan inte rimligen missförstås:

Något har sinkat arbetet och kritiken från Magnus Norell samt Magnus Ranstorp – bägge internationellt erkända terrorexperter – lät inte vänta på sig många minuter. Detta är något som präglat regeringen Löfven, allt fler experter från akademin börjar helt enkelt tröttna på att komma med gratisråd i möte efter möte för att se resultat som inte ens är i närheten av vad dessa föreslår. Exemplen är många.

I den aktuella frågan om terrorlagstiftningen var det på ett tidigt stadium allmänt känt inom såväl Regeringskansliet som Statsrådsberedningen att det var ofullständigt beroende på slitningar inom regeringen. Det finns information, från oberoende källor, att delar av socialdemokratin samt ett samlat Miljöparti gjort allt som stått i deras makt att vattna ur samt försena förslaget. Att ett direktiv till slut kunde formuleras den 18 december i fjol byggde mycket på den massiva press som bland annat Anders Ygeman fick uppleva av sina europeiska ministerkollegor i ministerrådet. Direktivet var ofullständigt då ansvariga “hoppades på” att det ändå skulle lösa sig. Sverige kommer, med förseningen beroende på ett redan känt otillräckligt direktiv, ha Europas svagaste lagstiftning i minst arton månader till. Att ens “hoppas på” inom ett så här allvarligt ämne är underkänt om det är ett land man avser ta ansvar för.

Det finns även andra tecken på att regeringens knutna funktioner möts med mindre och mindre respekt av experter.

Under den vecka jag var i Nordafrika, den första i juni, genomfördes ett slutet seminarium med bland annat SÄPO och experter på politisk extremism från olika lärosäten. Även en av Mona Sahlins medarbetare var närvarande som representant för ”Den nationelle samordnaren”s kansli. Att relationen mellan Mona Sahlin och hennes stab och internationellt erkända experter är frostig är allmänt känd och inte blev den bättre av att Sahlins medarbetare gick upp i talarstolen och sade att det stora problemet med de resande stridande var att de tycktes ha ADHD. På något sätt hade Sahlins stab kommit över en samkörning mellan två register och hittat tre unga flickor från Göteborg som anslutit sig till IS tross och som bar på diagnosen. Medarbetaren blev tämligen utskälld i anslutning till detta konstaterande av såväl nationell expertis samt SÄPO och försvann därefter från seminariet. Saknad av ingen.

Mest nedslående är dock krismötet mellan Mikael Damberg och den svenska exportindustrin efter Margot Wallströms praktvurpa i relation till Arabförbundet och Saudiarabien. De största företagen uteblev. Även här finns fler och fler uppgifter att de inte vill förknippas med regeringens ministrar eller riskera hamna på samma bild.

Med de upprepade förseningar samt allt sämre relationer som regeringen uppvisar med allt från svenska internationellt erkända experter till myndighetsföreträdare men även exportföretagen ser framtiden för regeringen allt annat än ljus ut. Dagens opinionstapp, ytterligare ett i en lång rad, är därmed välförtjänt samt självförvållat och har ingenting med att regeringen regerar på en Alliansbudget. Något Stefan Löfven lovat att inte göra.

Det börjar bli lite väl många löften som ersätts med annat. Detta väcker även en del frågetecken om bildningsgraden inom regeringen. Som socialdemokrat kan jag bara konstatera att äktenskapet med miljöpartiet samt den egna förstärkningen av identitetspolitik börjar bli mer och mer kostsamt. Inte bara för socialdemokraternas förmåga att regera utan även för Sveriges internationella anseende. Morgan Johansson kommer personligen bli varse detta när jag publicerar några resultat av min resa i Nordafrika där jag bland annat kunnat intervjua en och annan domare från högsta domstolen samt en terroråklagare.

Det är inte bara Morgan Johansson eller Margot Wallström som har monopol på att kunna resa runt och se med egna ögon och få svar på viktiga frågor.

Det som återstår innan jag kan publicera detta är viss kvalitetssäkring av att jag förstått lagstiftningen (som är på franska) korrekt.