Är jag tillräckligt lönsam för dig?

Är det dit vi har kommit?

Vad en människa är värd? I pengar?

Vad hen kostar? Är det värdigt? Är det värdighet och anständighet? Är det egentligen detta som är ”våra svenska värderingar”?

Så mycket kostar invandringen! Så mycket pengar läggs det på flyktingarna! Och är de ens flyktingar?

Si och så mycket tjänar vi på invandringen. Här har du tabeller och statistik på hur mycket de drar in jämte kostar, månad för månad, år för år.

Flyktingarna kostar för mycket! Flyktingbarnen har skägg och belastar vår välfärd för mycket. Flyktingbarn sätts i förvar och även där kostar de oss skattebetalare för mycket. Flyktingbarn är ju mindre värda än dina barn. Det vet vi ju, för det har du sett till.

Vad kostar dina barn förresten? Kan man köpa ditt barn? Allt har ju ett pris. Allt och alla kan köpas för tillräckligt mycket med pengar, eller hur?

Hur mycket pengar har ditt barn kostat vårt samhälle? Tror du att det är gratis? Vad har du själv lagt ut på ditt barn i rena pengar? Är det mer eller mindre än på dina bilar, klockor och handväskor?

Din gamla mamma belastar vår gemensamma välfärd liiite för mycket just nu. Kan du göra något åt det? Eller har ni inte träffats och hörts av på ett halvår?

På tal om mammor och Mammon...

Min gamla mor bar, matade och tog hand om dina äldre tills hennes kropp gick sönder och nu kan hon inte ens bära sina barnbarn. Det var priset hon fick betala, vad tycker du det ska kosta vårt samhälle?

Och min gamle far tog dig dit du ville, när du ville och körde dig säkert och tryggt till din destination. Ibland fick han ett leende eller ett tack men alltför ofta var han den som du tömde din ångest, vardagsrasism och frustration på.

Alla mina syskon är framgångsrika och välutbildade. Det finns tyvärr en del som inte haft samma tur och det har kostat på, för dem först och främst. Och jag vet att vi själva kunde ha varit i samma sits, men så tänker ju inte du. För alla har ett val. Folk får skylla sig själva för att de är fattiga, flyktingar eller blir våldtagna.

Hur är det med dina syskon? Mår de bra? Har ni ens kontakt? Eller är du ensam? Känner du dig inte riktigt så lyckad när du kollar dig själv i spegeln?

Vad har du själv åstadkommit? Hur lönsam är du? Ska vi två tävla?

Är du bättre än mig eller känner du dig bara bättre? Och bättre i vad? I träslöjd? I att kunna regentlängden eller på att simma?

Du kanske till och med anser dig vara bättre som människa? Eller som svensk? Är det du som definierar och även bestämmer? Vem har bestämt det? Du? Vem är du ens? Och vem tror du att du är som ger dig själv den rätten? Tillåt mig skratta. Eller nej, jag behöver inte din tillåtelse till det, jag skrattar ändå, hela vägen till banken. Förlåt! Det sista var verkligen meningen. Den sätter i gång den svenska avundsjukan. Din eviga förbannelse, din skam, som du måste bära, själv, intill din död, omgiven av ingen, för du har räknat allt i pengar och värderat människor och dina familjemedlemmar genom status, titlar och på om de är till nytta för dig och ditt samhälle. Nu tänker någon av er: Men jag är inte sån.

Nej, kanske inte. Men nu pratar vi om ”svensken” i allmänhet.

För du som individ räknas inte.

Så har invandrarna det varje dag, att inte räknas som individer i detta land, oavsett om de bott här i hundra år eller kom i går. Vi klumpas ihop.

Hur känns det nu?

En klump i magen hoppas jag du har.

LÄS MER krönikor av Özz Nûjen