Man vet aldrig när, hur eller i vilket sammanhang som de kommer att dyka upp. Men det finns ett som är säkert: De är omöjliga att undvika. Det handlar om de tyckande kändisarna. Ni vet, de som ryter ifrån, sätter ned foten eller tar bladet från mun.

Det spelar ingen roll vad celebritetens egentliga specialitet är, må det vara konst, sång eller komik. Det verkar inte hindra dem från att utse sig själva till experter på vitt skilda områden, allt ifrån migrations- och integrationspolitik till stadsbyggnad eller integritetsfrågor.

Till skillnad från många andra debattörer förlitar de sig sällan på statistik, forskning eller rapporter. Men det de saknar i kunskap tar de igen i känsla, och det med råge.

Den senaste tiden har, dessvärre, bjudit på flera sådana exempel. I en debattartikel med rubriken ”Sverige bygger murar – och vi har fått nog!” protesterade 47 mer eller mindre kända svenskar mot regeringens nya asylpolitik, däribland Little Jinder, Henrik Schyffert och Suzanne Osten (Aftonbladet 2/4).

Hade de några sakliga argument, några nya infallsvinklar angående hur Sverige borde utforma sin migrationspolitik? Självfallet inte, sådant behövs ju inte om man är kändis.

Nyligen gjorde Björn Ulvaeus debut som integritetsdebattör. I en artikel i Svenska Dagbladet argumenterade han för ökad övervakning i kampen mot jihadismen, med utgångspunkt i hur han som känd upplever det att bli ständigt bevakad av medierna (28/3). En haltande jämförelse, kan tyckas.

Vad Henrik Schyffert tycker om Sveriges migrationspolitik och Björn Ulvaeus känner för övervakning är ungefär lika relevant som vad statsminister Stefan Löfven anser om Pet Shop Boys nya platta.