Hans läkemedel har gjort att hundratusentals för tidigt födda barn har kunnat räddas. Nu kan läkaren och forskaren Tore Curstedt prisas för sin livsgärning.

Har du redan registrerat dig? Gå tillbaka till startsidan och logga in dig uppe i toppen på sidan.

Varför vill vi veta mer om dig? För att kunna ge dig en bättre läsupplevelse och lära oss mer om våra läsares intressen.

För att läsa vidare på vår sajt, behöver du registrera dig som läsare. Därefter kan du fortsätta att, utan kostnad, ta del av Dagens Medicins journalistik på sajten.

– Ja, hehe. Många. Det är en svindlande tanke att jag har gjort någonting för mänskligheten.

– För några år sedan, på ett forskningsmöte i Belfast, ställde sig en tjugoårig student upp och tackade oss för sitt liv. Han var den första som fått vår behandling utanför Sverige. Det blir man rörd av. Då inser man att man kanske har hjälpt några människor.

I tisdags nominerades han till europeiska patentverkets (EPO) uppfinnarpris för sin livsgärning. EPO-chefen Benoît Battistelli kallade Tore Curstedts arbete för ”ett mycket viktigt bidrag i kampen mot det som under många årtionden var den främsta dödsorsaken bland för tidigt födda barn” och sa att engagemanget sannolikt räddat hundratusentals liv. Men Tore Curstedt slår sig inte direkt för bröstet.

– Men det hade man ju ingen tanke på då, säger en leende Tore Curstedt, docent i kemi och forskare vid Karolinska institutet.

1963 var Tore Curstedt 17 år. I augusti det året blev den amerikanske presidenten John F Kennedy pappa till en pojke. Barnet hade fötts för tidigt och trots bästa tänkbara vård avled pojken i lungsjukdomen som senare kom att kallas RDS, respiratory distress syndrome. Nyheten om det döda barnet kablades ut över världen och Tore Curstedt läste om händelsen i tidningen hemma i Piteå. Ett par decennier senare fick han själv ge namn åt det mest spridda botemedlet mot sjukdomen, Curosurf.

Hos för tidigt födda barn saknas ofta vätskan surfaktant i lungorna. Utan surfaktant minskar lungkapaciteten och barnen får svårt att andas. Tillsammans med kollegan Bengt Robertson lyckades Tore Curstedt använda surfaktant från grislungor för att bota sjuka barn. Men vägen dit var kladdig och besvärlig.

– Orsaken till att vi jobbade med just grisar var att vi kunde få lungor gratis från slakthusen. Vi hade en person som åkte runt till slakthusen i Johanneshov och Uppsala för att hämta grislungor. En stor gris kan ge tillräckligt med surfaktant för att behandla två till tre barn. Så du förstår att det blev stora mängder grislungor, säger Tore Curstedt.

Men att arbetet varit lyckosamt fick de snart kvitto på. Tidigare än väntat faktiskt. 1983 kom ett telefonsamtal från Sankt Görans barnklinik.

– ”Vi har ett barn här som dör inom två timmar. Barnet är blått, vi kan inte göra något mer. Ni har mitt och föräldrarnas skriftliga tillstånd att ge surfaktant till barnet.”

Tore Curstedt och hans kollegor var nervösa. Visserligen hade de ansökt om etiskt tillstånd för att få pröva läkemedlet på patienter, men de hade inte fått klartecken ännu.

– Ska vi göra det eller inte, undrade både Bengt och jag. Det var ju ingen idealsituation.

Betänketiden var kort men de beslöt att ge barnet preparatet.

– Barnet ändrade färg från blått till skärt på fem minuter. Det var en enorm känsla.

1992 godkändes Curosurf för användning i Europa och senare även i USA, men då arbetade Tore Curstedt sedan länge med att försöka ta fram en syntetisk surfaktant. En sådan skulle vara både billigare och enklare att ta fram än den animaliska, men arbetet visade sig vara svårare än han räknat med.

– Alla trodde att det skulle ta mellan fem och sju år. I dag har vi till slut en variant som har fungerat bra i djurförsök och in vitro, så nu tror jag att vi har ett läkemedel klart runt 2022.

70-åringen Tore Curstedt vill inte säga om han kommer att fortsätta jobba till dess. Men ”så länge man är frisk och mår bra kan man ju hålla på”.

– Det här är ju inte ett jobb, utan ett intresse.



Tillbaka till Barnsjukvård