Det Miljöparti vi ser och upplever i dag har inte mycket att göra med det frihetliga och av gröna ideal besjälade parti som fanns när jag på 1990-talet blev aktiv i kommunpolitiken i Stockholm.

Den då kritiserade flummigheten bidrog på sin tid till en livlig och öppen diskussion i olika framtidsfrågor, vilket ledde till att vi blev ett parti välkänt för sin kritik mot etablissemanget.

För att bli regeringsdugligt har partiet släppt eller slutat driva tidigare profilfrågor som EU-utträde, medborgarlön, förbifart, med mera samtidigt som religiösa muslimer kvoterats in i partiet.

Och en del av dessa driver egna agendor.

Genom att stämpla all kritik mot dessa grupper som islamofobi och brännmärka vissa som rasister har mycket av diskussionen inom partiet totalt tystnat. Särskilt vad gäller migrations- och integrationspolitik. Ingen kritik släpps fram mot partilinjen, det har blivit tabu att kritisera Mehmet Kaplan och islamister. Allt avfärdas som islamofobi.

Samtidigt får islamistiska parallellsamhällen breda ut sig i förorterna där organisationer arbetar för införande av sharialagar, ibland med stöd av offentliga medel. Sharialagar innebär, när de får fäste och stöd, att svensk lagstiftning underställs Koranen.

Tryck- och yttrandefrihet, religionsfrihet och jämställdhet upphör att existera och demokratin ersätts av klanstyre.

Det är obehagligt och övertydligt när språkrören nu varken kritiserar Mehmet Kaplan eller den politik han har bedrivit. Han har fått fungera som en parallell utrikesminister, vilket till slut tydligen fick även Margot Wallström att tröttna.

Vi är många som tyckt att det har varit betänkligt med en minister bland de gröna statsråden som så tydligt tagit parti för Turkiet och så halvhjärtat tagit avstånd från IS-resenärer.

Miljöpartiet har hamnat i klorna på grupper som säger en sak men arbetar för en helt annan. Det har nu gått så långt att praktiskt taget vilka gröna frågor som helst kan säljas ut och regeringsmakten har blivit ett mål i sig. Det enda kanske.

Partiledningen måste sluta med att avfärda berättigad kritik som islamofobisk. Jag ser många miljöpartister och sympatisörer i sociala medier som är ledsna och besvikna. En del har kontaktat mig och undrar hur det kan ha gått så långt? Många gamla miljöpartister tycker att partiet i dag är för toppstyrt och att islamistiska idéer fått fäste.

Nu behöver någon ta hand om bostadsfrågorna på riktigt, gärna någon som har erfarenhetet av kommunpolitik, vilket Mehmet Kaplan saknade.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.