I näringslivet är det mänskligt att fela, och fint att förlåta. I alla fall om det är tillräckligt högt uppsatta personer som står för snedstegen. I våras framkom att det en gång så ansedda verkstadsföretaget Sandviks styrelse, i strid med gällande anställningsavtal, beslutat att ta ur bolagets kassa för att ge sin sparkade vd 10 miljoner kronor i extra avskedsgåva. Det blev inga efterräkningar.

Samma Sandvik sålde för fem år sedan ett dotterbolag för 8 miljoner kronor. Köpare var en 24-årig dotter till bolagets vd. Detta fiskrensdoftande upplägg, en ren bulvanaffär, innebar att försäljningen inte behövde godkännas av Sandviks aktieägare på en bolagsstämma. Ett trixande som i efterhand ser ut som en tanke. Nyligen avslöjade Dagens Industris reporter Gustaf Tapper att företaget som genom magi tycks ha förvandlats från bajspåse till smaragd i samma stund som direktören lade vantarna på det. Ifjol sålde han bolaget med en sammanlagd vinst på 200 miljoner kronor. Sandviks reaktion på att ha slarvat bort en femtedels miljard av sina ägares pengar: en utdragen gäspning.