Redan idag är missnöjet monumentalt.

Med lönen. Med arbetsvillkoren. Med organisationen. Med cheferna. Med högsta chefen.

Polisen har sedan 1965 rätt att strejka, även om det mullrat rejält och funnits kamplystnad löses konflikterna innan strejk. Den mentala självbilden, och förväntningen från allmänheten, är att svensk polis strejkar inte. Strejka kan möjligtvis belgisk polis göra, men inte svensk.

Läs mer: Lyssna på polisförbundet innan det är för sent

Polisförbundets lönekrav kan inte anses som särskilt djärvt. Löneökningen ska vara siffersatt, med garantier för den enskilde och vara lika stora som arbetsmarknaden för övrigt. I år handlar det om minst 2,2 procent.

Ingångslönen ligger idag på 24 500 kr, men samtidigt har den dåliga löneutvecklingen gjort att nybakade poliser jobbar sida vid sida med poliser som jobbat i tio år och som tjänar bara 25 000 kronor. Och enligt lönestatistik.se är medellönen för landets poliser bara 27 600.

Om det funnits stridslust tidigare så har stämningen förändrats till i år. Krisen som pågått i flera år tar ut sin rätt. En polis beskriver en uppgivenhet som inte funnits tidigare. På golvet tror man inte att det kommer bli bättre, i alla fall inte innan det blivit sämre. En annan polis pratar om att alla poliser borde säga upp sig samtidigt för då skulle det nog bli fart…

Läs mer: Konflikthot - polisen har fått nog av dåliga löner och usla arbetsvillkor

Samtidigt ser sig fler och fler poliser om efter andra jobb. Andra arbetsplatser framstår som attraktivare, även om man egentligen alltid ville bli polis: Försäkringskassan, Migrationsverket, kanske en tjänst i kommunen eller försäkringsutredare?

Varje dag förs diskussioner om alternativa karriärer på polisernas arbetsplatser. Och lönepåslagen vid jobbyte kan bli 10-15 000 kr före ob-tillägg. Dessutom slipper man en arbetsmiljö som blivit allt farligare, där stenar kan blandas med handgranater och bilen kan brinna när du vänder ryggen till. Personalbrist som leder till övertid, samt extraarbete vid olika kriser som flyktingkrisen, belastar ytterligare vilket leder till att återhämtningen försvinner. Konsekvensen blir att fler brottas med insikten att man inte räcker till. Utredningarna blir liggande, anmälningar avskrivs, brottslingar går fria och allmänhetens förtroende till polisens förmåga urholkas.

Spiralen är ond, nedåtgående och destruktiv.

Läs mer: Statens hårda pensionsbesked till poliser och officerare

Lägg därtill en omorganisation som har kört fast, med stora delar av glesbygden utan patruller. Laglöst land på ett sätt som är orimligt. Inte är det mycket bättre i städerna, där om det händer något så visar det sig allt för ofta att det finns för få poliser i tjänst för att lösa uppgifterna.

Tanken att komma närmare medborgarna och få fler poliser i fält var god, verkligheten en annan. Och att polisregionerna måste ha bara en ledningscentral har floppat. I Norrland skickas bilar till fel ställen. På Gotland pratar man om samma problem. Telefonköerna är alldeles för långa.

Rivningsraseriet känns igen från försvaret och försvagar samhällets förmåga att hantera kriser och påfrestningar. I höst ska samma misstag genomföras i Gävleborg.

Läs mer: Stoppa flytten - att polisen vet vad "Misshandeln i Möljen" är ger trygghet

Högste polischefen Dan Eliasson upplevs av många poliser ha tappat fotfästet för verkligheten. Förtroendet är lika lågt som polisens egna löner.

Möjligheten att rekrytera nya poliser går ungefär lika bra som ni kan förvänta er utifrån det här. Första utbildningskullen i år på 300 platser fylldes inte. För att fylla de 550 platserna till den andra sänkte man antagningskraven. En signal om kris som får en stormklocka att framstå som ljudlös. Det ska jämföras med de 832 som lämnade polisen i fjol.

När politiker kräver fler poliser så framstår förverkligandet allt mer avlägset. Särskilt illa är trenden bland de yngre poliserna. 2010 lämnade 33 poliser under 40 år in brickan. I fjol var det 121.

Läs mer: Åtta av tio poliser funderar på att sluta

Om det går så långt som till poliskonflikt kommer avhoppen att öka och det kommer inte att bli lättare att rekrytera rätt poliser i framtiden.

Hur får vi fler poliser? Matematiken går inte ihop.

Vi är en månad bort från sammanbrottet för svensk polis. Fortfarande finns tid att undvika det hela, men det kräver handlingskraft av inrikesminister Anders Ygeman.

Lönekraven måste tillgodoses, nedläggningen av länskommunikationscentralerna stoppas, rikspolischefen behöver bytas ut och omorganisationen behöver en kriskommission som får nysta upp och rätta till. Och om det inte fungerar, låt kommunerna själva ha möjligheten att inrätta egna polisstyrkor.

För framtida kriser behöver beredskapspolisen återtas, varför inte lösa rekryteringen till beredskapspolisen genom att låta den bli en del av värnpliktssystemet där en utredning om återinförande presenteras i slutet av september. Det skulle också kunna vara en rekryteringsväg vidare till den ordinarie polisen.

Det stora sammanbrottet måste undvikas, och ansvaret ligger hos regeringen.

Sista september går polisavtalet ut. För om polisen ger upp, ja då kan vi tala om kris.

Läs mer: Ta blåljuspersonalens oro på allvar