Jag läser om terroristattentatet i Frankrike. Svenska medier tassar runt anledningarna till attentatet mot Charlie-Hebdo som katten runt het gröt. Riktigt varför det hände förstår journalisterna inte eller så vill de inte diskutera det medan barnen, läsarna, hör på. Kommentarsfälten i de fyra rikstidningarna är avstängda precis som de varit sedan något års tid för alla artiklar utom vissa inom ekonomi, nöje och sport.

Detta attentat skulle helt enkelt inte kunna inträffa i Sverige. Anledningen är inte något att vara stolta över. Yttrandefriheten värnas något mer i Frankrike än i Sverige eller Storbritannien. Den som har läst Charlie-Hebdo vet att dessa journalister, där de kända namnen ligger tämligen långt ut på vänsterkanten, i Sverige skulle dömas till fängelse för hets mot folkgrupp en gång i veckan, lika ofta som tidningen kommer ut.

Deras teckningar slår mycket hårdare än Dan Parks men ofta mot samma typer av intolerans, absurda fenomen och idiotier. Den ansvarige utgivaren skulle också dömas till fängelse. I dagens Sverige kan man inte längre skapa “Det sjuttonde Aftonbladet” etc för att undkomma statlig censur. I dagens Sverige skulle man nog bli dömd för hets mot folkgrupp ifall man läste Charlie-Hebdo öppet på ett café.

Charlie-Hebdo skrev 2005 när de publicerade ett antal kända teckningar:

Kom tillbaka Voltaire – de har blivit galna.

Voltaire påstås ofta (utan att källan till ett sådant citat kunnat hittas) ha sagt att “jag håller inte med om vad du säger men jag kommer att kämpa intill min död för att du ska få säga det”. Den svenska lagen om hets mot folkgrupp säger istället i princip motsatsen.

Människan är designad för social konformism, för att inte tåla oliktänkande. De som inte följer gruppens åsikter i vad gruppen anser är viktiga ämnen behandlas som en förrädare. Vi är också designade för självbedrägeri. Resultatet av detta är en version av frihet som man i avsaknad av en erkänd term skulle kunna kalla rousseauisk:

Du får säga och göra precis vad du vill, så länge du gör och säger vad jag skulle säga eller göra ifall jag vore du (eller som jag påstår att jag skulle säga och göra).

En av marxismens, nazismens och andra totalitära lärors främsta intellektuella anfäder var nämligen Rousseau, och han formulerade det så i “Det sociala kontraket” att ibland måste människor “tvingas vara fria”. Svenska journalister, politiker och historiker resonerar att eftersom “vissa” eller “många” riskerar säga saker som de inte skulle säga ifall de bara vore lika välutbildade och insiktsfulla som dessa journalister själva anser sig vara, så måste man hindra dem från att uttrycka sig. Oskyldiga människor, som ej heller de besitter en journalists självupplevda visdom, riskerar ju också att få sig till livs åsikter som inte är bra för dem.

På grund av den intolerans som ligger latent i oss alla så är det ett litmustest för existensen av yttrandefrihet ifall man lätt kan få tillgång till material som är upprörande, kränkande och djupt stötande för en del, många eller nästan alla. I dagens Sverige skulle det innebära att det på internet och i tidningar funnes material som t ex är hädiskt, homofobiskt eller misogynt. När man bara kan finna oskyldiga, snälla, trevliga tankar i media så existerar det med största sannolikhet ingen yttrandefrihet.

Sverige och resten av Europa skulle behöva ett First Amendment som i USA. Riktigt hur ensamma i världen USA faktiskt är att ha full yttrandefrihet kan man t ex läsa om i en uppsats av Frederick Schauer, The Exceptional First Amendment.