Mest berömd är Joseph Strauss för sin Golden Gate Bridge i San Francisco, men en av hans järnvägsklaffbroar finns faktiskt i Stockholm.

Mitt under pågående broöppning den 12 augusti år 2000 klockan 13.30 sprack plötsligt ett av de två manshöga gjutjärns­kugghjulen i maskineriet på järnvägsbron vid Danvikstull i Stockholm.

Broklaffen ramlade ner med ett brak som hördes vida omkring. Ingen människa skadades, men skepparen på den segelbåt som just då passerade under bron chockades rejält när hans mast knäcktes av klaffen.

Märkligt nog klarade både bro och brofästen den kraftiga smällen. Det brustna kugghjulet och axlarna lyftes ut och ett nytt kugghjul göts vid ­Motala mekaniska verkstad.

Danviksbron byggdes 1918–1921 i samband med att Hammarbykanalen sprängdes ut för att ge sjöfarten en ny led från Saltsjön in i Mälaren. Som brons konstruktör anges en ingenjör vid namn Ernst Nilsson, men det är nog en sanning med modifikation. I själva verket konstruerades den här typen av klaffjärnvägsbro först av den tysk-amerikanske ingenjören Joseph Baermann Strauss, mest berömd för Golden Gate-bron i San Francisco.

Nu är Danviksbron långt ifrån den enda Strauss-kopian i världen, och inte är den den första heller. I Vänersborg byggdes 1916 en likadan järnvägsbro över Trollhätte kanal. En tysk firma i Stettin vid namn J Golnow & Son hade fått jobbet efter att ha plankat Joseph Strauss brokonstruktion rätt av och gett det lägsta anbudet. Därför kallas bron fortfarande ”Tyska bron”.

En annan Strauss-kopia, numera kulturmärkt, finns i Trond­heim i Norge och kallas Skansenbron. En tredje finns i Sête i Sydfrankrike, där Canal du Midi rinner ut i Medelhavet.

Flest Strauss-broar finns dock i USA och Kanada (se bilderna till höger). På Wikipedia finns en lista över klaffbroar runt om i världen. Sök på ”List of bascule bridges”.

Men tillbaka till bron över Hammarbykanalen vid Danvikstull. Bromaskineriet är fortfarande detsamma som när bron byggdes, sånär som på motorn, kugghjulen och manöversystemet. På 1960-talet byggdes en ny fyrfilig vägbro omedelbart intill järnvägsbron. Tidigare öppnades broarna av brovakten i vägbrons kontrollrum, men numera fjärrmanövreras de.

För att inte Saltsjöbanan av misstag ska köra ner i kanalen när bron är öppen finns på båda sidor om bron skyddsväxlar som ska leda ut tågen i terrängen om de inte har stannat i tid.

Det är 12,9 meter från medelvattennivån till brospannet. Brons segelfria höjd är dock bara 11,8 meter. Det beror på att man behöver en meters marginal om det skulle gå dyning eller svall. 11,8 meter kan verka mycket, men faktum är att även medelstora segelbåtar ofta har master högre än så. Så under sommarhalvåret är det broöppning titt som tätt som stoppar upp trafiken på Värmdöleden. Dock ej under rusningstid, och inte när Saltsjöbanans tåg passerar. ­Tågen har företräde framför sjöfarten.

Den som vill beundra Danviksbrons eleganta och intrikata fackverkskonstruktion med ledade parallellogrammer och en jättelik motvikt i betong hängande över spåret gör det med fördel från kajen vid den södra sidan av Hammarbykanalen. Där kan man nämligen sommartid passa på att få sig ett gott glas tjeckiskt öl på Boule och Berså, Stockholms kanske populäraste utomhuspub.