Det gäller till exempel SD:s Jimmie Åkesson. Vi riksdagsjournalister frågade ut honom i en timme under tisdagen. Det borde vara en tacksam uppgift för honom. Han har inget regeringsansvar att ta hänsyn till. Han har inte heller någon blocktillhörighet som begränsar aktionsutrymmet. Ändå var det ett delvis dubbelbottnat budskap han levererade. Han vill skärpa kraven på medborgarskap för utlandsfödda. Det ska krävas längre tid än de fyra, fem år som nu är huvudregel. Också större krav på svenskkunskaper och samhällskunskaper. De som inte klarar kraven ska bestraffas med sämre bidrag. Att det riskerar att göra Sverige till ett mindre sammanhållet land med en grupp som i realiteten blir ett slags andra klassens medborgare verkar han inte se som något problem.

Helst vill Åkesson samarbeta med Moderaterna. Men han tvingades konstatera att den moderata partiledningen säger nej.

Samtidigt medger han att det finns grundläggande skillnader gentemot de flesta borgerliga partierna. Den just nu hetaste inrikespolitiska frågan är ett exempel. SD vill inte sänka några löner för att underlätta för flyktingar att få jobb i Sverige. SD har många väljare som är LO-medlemmar. Dessa kan inte SD-ledaren jaga i väg genom att ens andas om sänkta löner, även om det bara skulle vara som alternativ till bidrag.

Åkesson har också mer gemensamt med Löfven, som Nato, a-kassa till exempel. Ändå väljer han att fria till M.

Förklaringen är att partiets huvudfokus är att få bort nuvarande regering, säger han. Inte oväntat är det flyktingpolitiken som är huvudskälet till den slutsatsen. Men inte ens det ter sig självklart logiskt i det röriga landskap partierna försöker orientera i. Socialdemokraterna står ju klart närmare SD i migrationspolitiken än Centern, så det borde vara hugget som stucket om vad som skulle gynna Sverigedemokraterna mest. Löfven har MP och Anna Kinberg Batra har Centern.

Det är inte underligt att Jimmie Åkesson framstår som lätt motsägelsefull. Han medger själv att Moderaterna säkert har börjat få tillbaka röster från SD. Det betyder att det parti han helst vill göra upp med samtidigt är svår konkurrent om rösterna. Men eftersom SD:s överordnade mål är att bli erkänt som ett seriöst parti så tycks det vara viktigare för SD att hålla sig någorlunda väl med M än att till varje pris försöka återerövra väljare som gått dit.

Om Åkesson svajar är frågan om inte Moderaterna nu överträffar SD. Som Expressen beskriver på nyhetsplats tycks det inte vara särskilt lång hållbarhet på den moderata flyktingpolitiken. För två år sa partiet nej till krav från SD på samhällsorientering för nyanlända. Nu är det M-politik.

Anna Kinberg Batra stjäl ogenerat delar av SD:s politik, samtidigt som hon försöker göra gällande att det ska gå att genomföra den i en Allians där Centern ingår.