Bez obzira na čiju ste stranu stali u najnovijoj 'općehrvatskoj raspravi' o osječkoj pješakinji i policajcu - pogriješili ste, piše Julijana Adamović i prosuđuje da su oni oboje žrtve nezrelog, zatucanog, siromašnog i korumpiranog društva u kojem vlada selektivna politička korektnost kvaziurbanih 'Facebook mudraca'. Povođenje za naizgled sućutnim ministrom Rankom Ostojićem koji bi u rad policije uvodio 'slobodno sudačko uvjerenje' je zamka, jer nitko ne bi doveo u pitanje legitimno provođenje zakona kada se kroz rupe u njemu ne bi provlačili oni koji imaju milijune za odvjetnike i jamčevine. Takvi nikada neće bježati od policije samo zato što se pitaju hoće li zbog plaćanja kazne od nekoliko stotina kuna sutra imati za kruh na stolu

I ne samo to. U policajcu su saželi sve crnilo hrvatske države. On zlo zbog kojih razni Horvatinčići kose pješake na crvenom (njegovom crvenom) ili morskoj pučini, a iz svega izlaze neokrznuti i sasvim sigurno ne poniženi, s lisicama na rukama i nosa priljubljenog uz vlažni i hladni pločnik. On je krivac što razni Sanaderi, Vidoševići i Mamići u zatvor ulaze i još brže iz zatvora izlaze nepovijenih vratova, a sad se strogoća trenira na jadnoj 'staričici'.

Dehumanizirajmo ga svi skupa do kraja! Nema šanse da je takav 'smrad' zapravo čovjek koji živi neki uobičajeni život poput našeg (mog i tvog), ima ženu, djecu koja čitaju kako se u vijestima ruži njihov tata. Čovjek koji voli, raduje se, ima strahove, čini dobra djela i griješi. Nema šanse da je to isti onaj tip koji je 2006. riskirao vlastiti život i iz automobila u kojem je šištao plin iz otvorene boce (i gdje je najmanji mehanički pokret metalnih vrata mogao izazvati eksploziju), spasio čovjeka koji se u psihičkom rastrojstvu pokušao ubiti. I ne samo njega, već i ljude koji su se nalazili u neposrednoj blizini.

Zapitajte se biste li imali više razumijevanja da je za odbjeglom prijestupnicom povikao: 'Stanite, gospođo, imam osobnih problema! Kredit mi je pojeo malu plaću, kupio sam djeci knjige na 12 rata. Stanite, pobogu, gospođo, pa zar ne vidite da mi je kamera upaljena - ako vas ne zaustavim, odrezat će mi suspenziju i 20 posto s plaće jer nisam napravio svoj posao. Nitko me nije spremio za ovo, samo su mi dali kameru. Stanite, pobogu, ismijavat će me da nisam u stanju zaustaviti ženu koja je upola lakša od mene, koju mi je neugodno ščepati za rukav i zaustaviti.'

Zar niste zapazili da je policajcu bilo neugodno što se to sve događa, kako zapravo uopće nije bio u nevjerici što ljudima pada na pamet ignorirati ga. Kako mu je jasno da ga nitko ne doživljava ozbiljno, a trebao bi. Jer nije on kriv što se veliki prijestupnici izvuku novcem i vezama. Pa, pobogu, tog istog dana USKOK je pokrenuo postupak protiv 11 policajaca što su 'oprostili' neke prometne prekršaje rodbini. Zar da i njega netko kazni jer ova žena, eto, naprosto neće stati i pokazati osobnu, da je samo prekori?

'U jednoj raspravi gdje sam rekla da kad bi pustio nju (gospođu iz Osijeka), onda bi morao i mene, rekli su mi da sam sociopat i objasnili mi da je ta žena metafora naše zajedničke borbe protiv zasrane države pa se više ne usudim iznositi mišljenje', kaže mi jedna prijateljica, inače liječnica i citolog. 'A ministar i njegov postupak... To je kao da se ja moram ispričati svom pacijentu jer sam mu našla rak, a on to neće da čuje... Dakle, i on (policajac) i gospođa su u ovoj priči nebitni! Sve se vrti oko podijeljenog stava javnosti ljevičara i anarhista s jedne i legalista i racionalista s druge strane, i politike koja je populistička.'