1. Au luat foc pușcăriile. După ce luni de zile televiziunile care au pe cineva de scos au suflat în jar din toți bojocii, iată că în sfârșit s-a aprins vâlvătaia.

Sătui de înghesuială, de igrasie, de păduchi și de WC-ul turcesc, deținuții se răcoresc cum pot. Se revoltă, ies pe geamuri, aprind saltele și fac grevă, refuzând micul dejun și cina. Unii intră direct în greva foamei și se urcă la bustul gol pe acoperiș, de unde ne fac cu mâna la TV. Neamurile se strâng pe la porți, la susținere.

Într-un emoționant gest de solidaritate, închisorile din Iaşi, Poarta Albă, Botoşani, Oradea, Miercurea Ciuc, Giurgiu, Vaslui şi Brăila se aprind una câte una. Ministrul Justiției, după ce a fredonat aiurea-n tramvai aria grațierii, compusă de marii penali din Parlament, își varsă nervii pe ziariști. Revenit în politică, Cătălin Predoiu îi cere să meargă să vorbească cu deținuții, ca să găsească soluții. Ministrul promite că va găsi, dar nu-i demite pe șefii de la Penitenciare, chiar dacă e nemulțumit de ei.

2. Cătălin Tolontan a publicat o înregistrare în care un pacient de la Spitalul de Arși e mâncat de viermi. Ministrul Sănătății iese imediat în conferință de presă și spune că vrea să închidă spitalul, dar că deocamdată nu poate. Dacă mâine ar fi o catastrofă, precum cea din Colectiv, n-am avea unde să-i tratăm pe arși. I-am trimite în străinătate, ne spune cu glas stins dl. Vlad Voiculescu.

Privind la cele două evenimente, poți trage ușor concluzia că n-o fi bine în pușcărie, dar nici în libertate nu e prea grozav. Că deținuți suntem de fapt cu toții, fie că ajungem într-un penitenciar, fie că ajungem într-un spital sau, Doamne ferește, la Berevoiești. Pe unii ne mănâncă păduchii, pe alții muștele și nimeni nu s-ar mira ca în această țară care trăiește cu un picior în Evul mediu să ne doboare pe toți ciuma.

Nu trebuie să fi făcut ceva rău ca să fii condamnat în România. Dacă pur și simplu ai ghinion să te îmbolnăvești, verdictul e nemilos: poți face ani grei de temniță grea în propriul corp din cauza neglijenței semenilor tăi. Sau poți să găsești un medic bun sau o asistentă inimoasă care lucrează cu bacșișuri mici și să scapi fără infecție. Viața ta ține exclusiv de noroc.

În România, avem pușcăriile cum avem și spitalele, și școlile, și drumurile - delabrate, părăginite, măcinate de râia delăsării, contagioase, un pericol pentru viața oamenilor. Este rezultatul ultimilor 25 de ani în care statul nu a construit nimic, în schimb a creat regi și prinți din studii de fezabilitate. Singurele construcții ridicate în ultimul sfert de veac sunt mausoleele pe care leprele au muls statul și le-au ridicat pe malul lacurilor - din ce în ce mai pline de rahat -, și la marginea codrilor - și ei, din ce în ce mai jerpeliți.