Și domnul Iohannis, și domnul Dragnea vor același lucru: „Guvernul meu”. Pe primul nu-l lasă rezultatul ultimelor alegeri, pe al doilea nu-l lasă legea. Amândoi promit că nu va urma „un război politic”, ceea ce înseamnă că fiecare va ceda câte ceva pentru a se întâlni la mijloc.

Klaus Iohannis are și legitimitatea populară, și dreptul constituțional să desemneze premierul. Cei care susțin că președintele ar trebui să accepte orice îi propune dl. Dragnea, pe considerentul că țara a votat masiv PSD (care a obținut 3.200.000 de voturi la aceste alegeri) uită faptul că, în urmă cu 2 ani, țara l-a votat și mai masiv pe Klaus Iohannis (cu 6.200.000 de voturi, în turul 2). Președintele nu este un simplu figurant care execută un gest formal: de altfel, Constituția spune doar că președintele „desemnează un candidat pentru funcţia de prim-ministru, în urma consultării partidului care are majoritatea absolută în Parlament ori, dacă nu există o asemenea majoritate, a partidelor reprezentate în Parlament”. Nu spune nicăieri că președintele este obligat să accepte ce-i livrează partidele.



are și legitimitatea populară, și dreptul constituțional să desemneze premierul. Cei care susțin că președintele ar trebui să accepte orice îi propune dl. Dragnea, pe considerentul că țara a votat masiv PSD (care a obținut 3.200.000 de voturi la aceste alegeri) uită faptul că, în urmă cu 2 ani, țara l-a votat și mai masiv pe Klaus Iohannis (cu 6.200.000 de voturi, în turul 2). Președintele nu este un simplu figurant care execută un gest formal: de altfel, Constituția spune doar că președintele „desemnează un candidat pentru funcţia de prim-ministru, în urma consultării partidului care are majoritatea absolută în Parlament ori, dacă nu există o asemenea majoritate, a partidelor reprezentate în Parlament”. Nu spune nicăieri că președintele este obligat să accepte ce-i livrează partidele. Liviu Dragnea are și legitimitatea populară, și dreptul constituțional să propună premierul. Ca șef al partidului care a obținut cele mai multe voturi și ca lider de facto al coaliției PSD+ALDE care are majoritate în Parlament, dl. Dragnea este îndreptățit să propună premierul pe care-l dorește, cu o singură excepție: să nu se propună pe el însuși. Legea 90 este clară și, mai ales, este în vigoare (nu poate fi membru al Guvernului un condamnat penal), iar dl. Dragnea pare să fi renunțat la măsura unui blitzkrieg instituțional, în urma căruia să ajungă la Palatul Victoria.



Și dacă tot nu poate să ajungă la Palatul Victoria, dl. Dragnea s-a gândit la un plan în stilul său pragmatic și neconflictual: va muta Guvernul de la Palatul Victoria, la partid. În fond, important nu e cel care semnează, ci cel care ia decizia.

Așa putem intrepreta anunțul potrivit căruia se va naște Comisia de monitorizare a Guvernului, localizată în Kiseleff 10, sediul PSD. Dacă citim cu atenție intențiile inițiatorului, această Comisie va juca, în viziunea dlui Dragnea, rolul Guvernului de facto al României. La Palatul Victoria va rămâne doar interfața, o structură de execuție fără putere de decizie și fără greutate politică. Mapa Guvernului se va face la partid, iar miniștrii vor fi subordonați politic acestei structuri nou create. Ei vor da periodic raportul în fața dlui Dragnea despre execuția programului de guvernare, despre legi și despre bani.

Teoretic, dl. Dragnea va conduce Guvernul de la distanță, atâta timp cât articolul din Legea 90 îl împiedică să fie premier plin.

Practic, lucrurile s-ar putea complica tocmai din cauza faptului că premierul și miniștrii săi sunt oameni, nu clone, indiferent că acceptă inițial statutul de proxy. Orice om ajuns într-o funcție atât de înaltă începe să aibă pusee de orgoliu și de independență. I se urcă la cap. De aici și dilema dlui Dragnea: există un pesedist care să-i ofere supunere absolută? Sau crește cu mâna lui un lider care, în buna tradiție a partidului (unde numărul 2 îl execută politic pe numărul 1), îi va lua gâtul la un moment dat?

Guvernul teleghidat este o variantă de compromis, evident nu cea mai fericită, dar o variantă cu care dl. Dragnea poate fi la butoane.

Frustrare și tutun: să ajungi atât de aproape de putere, încât să o atingi cu vârful degetelor și totul să se năruiască din cauza unui amărât de articol de lege dat de Guvernul Năstase în 2001, când nimeni nu-și imagina că anticorupția chiar va fi luată vreodată în serios în România...

De partea cealaltă, și dl. Iohannis se gândește să mute Guvernul de la Palatul Victoria, deși e neclar unde-l va duce. Încercarea domniei sale de a construi o coaliție „de dreapta” este o măsură a la Traian Băsescu. Dl. Iohannis pare să treacă printr-o nouă fază politică care să-i confirme că este „președinte jucător”. Sau se gândește la un nou mandat.

Altfel nu se poate explica oferta pe care i-a făcut-o dlui Tăriceanu de a-l trăda pe dl. Dragnea, ca să facă împreună cu PNL, USR, UDMR, PMP și minoritățile, o majoritate „de dreapta”. Reiau această exprimare, pe care și-a însușit-o rapid și doamna Turcan, președinta interimară a liberalilor, și vă invit să mai citim o dată partidele: PNL, USR, ALDE, UDMR, PMP. Care partide de dreapta? Niciunul nu este de dreapta: PNL este un partid în oglindă al PSD, construit la fel, condus de aceeași oligarhie locală care are legătură cu infrastructura de stat, nu cu spiritul antreprenorial liberal. USR este un partid fără ideologie, dar cu comportament de stânga gen Occupy. ALDE este la fel de dreapta precum este Dan Voiculescu, creatorul infrastructurii pe care s-a clădit acest partid. UDMR este PSD-ul maghiarilor. PMP este Traian Băsescu. Surprinzător, cel mai de dreapta partid rămâne PSD-ul, singura formațiune care a vorbit în campanie pentru oameni de afaceri, antreprenori, mediu de business și care a și venit cu o ofertă pentru această categorie uitată de partidele „de dreapta”. Desigur, a fost doar o poză de campanie.

Cum își imaginează dl. Iohannis că va funcționa această adunătură pestriță de oameni, în ce limbă vor vorbi baronii cu marxiștii, cu populiștii, cu capitaliștii verzi ai pădurilor, cu ecologiștii, cu domnul Tăriceanu și cu domnul Băsescu la un loc?! Și cine să fie peste toți premier? Dacian Cioloș? Ar accepta dl. Cioloș să fie căpitan peste această corabie a piraților care ar ține-o tot într-o revoltă și un complot din prima zi de guvernare?

Dar cred că dl. Iohannis nici nu-și dorește un astfel de Guvern al său, construit prin compromisuri, trădare și traseism. Pentru că el i-ar anula orice șansă de a prinde al doilea mandat. Mai degrabă se pregătește de opoziție hard și pentru asta are nevoie să fie perceput de public drept un jucător.

În acest peisaj incert, un lucru pare sigur: cel mai greu job în noul Guvern va fi cel de ministru al Finanțelor. Acesta va trebui să fie înzestrat cu capacități paranormale, astfel încât să scadă taxele, să crească salariile și pensiile și să se încadreze în limita de deficit de 3 la sută, ca toată lumea să fie bine și tot românul să prospere.