Från Rådhusets översta våning överblickar man hela stan, större är den inte. I söder tornar Malmö upp sig och vid klar sikt syns bron.

I norr tronar Lunds lasarett och Domkyrkans två torn. Råkorna behärskar luftrummet. Åkrarna runt om är ljust gröna av raps som fått smak på den tidiga våren. Framför rådhuset vajar de skånska, svenska och staffanstorpska flaggorna.

Staffanstorp är näst efter Vellinge och Lomma rikast i Skåne. Alla nyckelsiffror är bra. Kommuninvånarna ligger långt över medelinkomst och medelutbildningsnivå, arbetslösheten är låg, skatten är låg, nästan alla äger sina hem och det byggs nya överallt, 700 malmöiter och ett par hundra lundabor flyttar hit varje år, liksom nyss BMW:s centrallager för Norden och Microsofts nya datacenter. Kommunen går med överskott.

Här vann Christian Sonesson (M) en storseger förra valet. 43 procent röstade på honom och på M i kommunvalet. Det gör honom till landets tredje starkaste lokala m-politiker.

Sonessons är ett politiskt fenomen i Skåne sedan 40 år. Pappan Carl var landstingsråd (M) under 1980- och 90-talen. Farbror Sven var oppositionsråd (M) i Burlöv, farbror Gudmund (M) satt i nämnder i Kristianstad. Christian Sonesson har suttit i kommunfullmäktige i Staffanstorp sedan 1998, då han fyllde 18. Hans storebror Carl Johan är regionråd (M) i Skåne.

Han visar sitt föräldrahem, en vit 1970-talsvilla med mörk garageport i trä. Körsbärsträden håller på att slå ut. Det är precis samma villaidyll nu som då. Inget har egentligen ändrats, vilket är poängen. Han själv bor några kvarter bort med sambo och två barn.

Efter valet 2018 gjorde Christian Sonesson en av landets mest omtalade förflyttningar. Han hade kunnat styra kommunen med sina egna mandat. Han hade kunnat bilda styre med alla eller något av de gamla allianspartierna. Men han valde att styra med SD, som fick 11 procent, och därmed blev han först i Sverige att inkludera sverigedemokrater i styret av en kommun.

För detta blev han fördömd. Av oppositionen. Av Socialdemokraterna. Av centerledaren. Av Sydsvenskan. Partiledningen i Stockholm gillade det inte men sa inte så mycket utåt.

I efterhand anser han fortfarande att valet var självklart. Budgetsamarbetet med L och C hade i praktiken brutit samman. De tyckte olika om alltmer. SD röstade alltid på M:s förslag. Han och SD:s Richard Olsson tyckte lika om det mesta, särskilt sådant som var viktigt som att hålla nere skatten, minimera flyktingmottagandet, införa tiggeriförbud, sätta upp övervakningskameror och anställa ordningsvakter. Samarbetet, anser han, är än så länge helt problemfritt.

Vi äter äggakaka med fläsk på Gästis, pratar om Mårten Gås-firandet i höstas och om smakskillnaden mellan rökt och luad ål. Man måste värna det skånska, säger han, vilket ju är helt sant. Skåne är ett vackert land.

Elva mil nordöst, bortom de gröna rapsfälten, över Linderödsåsen och längst in i Hanöbukten, sitter Louise Erixon (SD) på sitt rum i kommunhuset i Sölvesborg och lyssnar på färöisk hårdrock. Per Albins porträtt står i fönstret. Hon talar med honom ibland. Han säger att det kommer att gå bra. Sölvesborg har lyckats bevara sin gamla danska pittoreska prägel med ringlande gator och gårdshus. Tiden och det många decennier gamla S-styret har varit varsamma.

Erixon är sedan 2018 kommunstyrelsens ordförande och var i likhet med Sonesson först i Sverige att ta över en kommun med ett SD-M-samarbete men med omvänd maktfördelning. SD blev nästan dubbelt så stort som M i valet.

Hon säger att samarbetet med M, vid sidan av maktinnehavet, främst handlar om att bevara systemet med dagmammor, att kommunen ska ge företagen service i myndighetsutövningen, att trygghetspolitiken - ordningsvakter, kommer i april, övervakningskameror, drogtest på högstadiet - ska prioriteras och att flyktingmottagandet ska minimeras. Dagmammorna var den första fråga där M och SD fann varandra.

Staffanstorp är en politisk förebild för henne, men hon har ett socioekonomiskt svårare uppdrag. Kommunen är vacker men fattig. Hon är vid sidan av sin man, partiordföranden, en av de viktigaste personerna i SD. Hennes styre av kommunen måste lyckas. Sölvesborg är ett test på partiets mognad.

Hon säger att näringspolitiken upptar mest av hennes tid, att hon helst är med på möten med nya företag för att klara ut alla problem direkt och på plats, samt att man måste skjuta bort skarven, halvera sälstammen i södra Östersjön, självklart värna det lokala ålfisket samt stadens lokalpatriotism.

Och så säger hon något som är viktigt för att förstå hennes parti och som också fanns i Sonessons inställning. Hon säger att hon möter så många kommunföreträdare som känner att det är kört, som har övermäktiga problem, ofta kopplade till asylinvandring, och som bara väntar på att staten ska ta över. Det ska inte hända här. Hon känner mycket stark framtidstro och har en ljus syn på kommunens utveckling, också för de nyanlända.

Kanaliserar det stora lokala stödet för SD en framtidstro snarare än ett missnöje? Det är i så fall en riksnyhet. Och det är i så fall ytterligare ett skäl till varför det sydsvenska politiska skiftet bör mötas med större nyfikenhet.