Han är en av tjugotalet tolkar som fortfarande är kvar i landet utan att ha fått möjlighet att komma till Sverige.

När svenska soldater 2009 skulle hjälpa den afghanska armén att transportera valsedlar från vallokalerna till rösträkningsstället så överfölls de av rebeller som försökte stoppa valet av en ny president. Vid ett annat tillfälle överfölls en svensk bilkortege ute på ett patrulleringsuppdrag av talibaner med raketgevär.

Vid båda dessa tillfällen var Hamid med. Lyckligtvis skadades ingen av de inblandade svårt i just dessa attacker. Totalt sett dog fem svenska soldater och två afghanska tolkar som arbetade för den svenska kontingenten under uppdraget i Afghanistan.

De tolkar som är kvar i Afghanistan hotas, trakasseras och riskerar dagligen att attackeras för att de hjälpt fienden. Nyligen skrev jag en ledare om detta där det uppenbara konstaterades: Det är skamligt att Sverige inte ger de personer som har assisterat svenska soldater under uppdraget i Afghanistan den hjälp de behöver.

Efter den ledaren blev jag kontaktad av Hamid som, trots att han som sagt fortfarande lever i Afghanistan, lyckats hitta min text på nätet. Jag fick möjlighet att intervjua honom. Av säkerhetsskäl har jag valt att hålla identiteten hemlig genom att använda ett annat namn än hans riktiga.

För närvarande är säkerhetssituationen i staden Mazar-e-Sharif och i Balkh-provinsen, det område där de svenska soldaterna hade sitt Camp Northern Light och där Hamid fortfarande lever och verkar, relativt lugn. Men i stora delar av landet är läget helt annorlunda. Dagligen genomförs terrordåd och attacker med dödlig utgång och situationen har försämrats sedan de internationella styrkorna har dragit sig tillbaka. Talibanerna och dess allierade går på offensiven och försöker göra vad de kan för att stoppa Afghanistan från att utveckla sig i mer modern och demokratisk riktning.

Jag frågor Hamid om det är möjligt för en person som har samarbetat med ISAF (International Security and Assistance Force) att leva i Afghanistan utan beskydd.

– Det är svårt att svara på. Just nu är Kabul, Mazar-e-Sharif och Sheberghan de säkraste städerna att leva i, men situationen ändras snabbt då talibanerna är på offensiven.

När Kunduz-provinsen, öster om Mazar-e-Sharif i norra Afghanistan, föll i talibanernas händer kontaktade Hamid den svenska ambassaden i Pakistans huvudstad Islamabad och förhörde sig om möjligheterna att få hjälp. Där fanns inget att hämta. Han hänvisades i stället till FN:s flyktingkommissariat UNHCR, för att där försöka få komma till Sverige som kvotflykting.

Det må vara helt i enlighet med reglerna, och det är på detta sätt de tolkar som har fått hjälp av Sverige har kommit hit, men svenska myndigheter borde faktiskt kunna vara lite mer tillmötesgående mot människor som har riskerat sina liv för att hjälpa svenska soldater på fältet.

Jag frågar vad han önskar att svenska myndigheter skulle göra för honom och de andra som befinner sig i samma situation.

– För dem som bor i osäkra områden och befinner sig i direkt fara kan jag inte se någon annan lösning än att de får komma med sina familjer till Sverige. De som bor i säkrare områden borde få visum så att de kan ta sig till Sverige ifall säkerhetsläget skulle försämras.

Hamid föreslår också att de som vill stanna i landet kanske kan erbjudas anställning lokalt i de fall där det finns utvecklingsprojekt eller dylikt, detta för att åtminstone erbjudas en lite tryggare situation. Oron han kände när talibanerna intog Kunduz-provinsen har nu lugnat ner sig och Hamid tillhör själv dem som vill stanna och bidra till Afghanistans utveckling. Men det kräver förstås att säkerhetssituationen gör att det går att leva i landet utan att ständigt vara i riskzonen.

– I Afghanistan kan inte människor som jag leva utan beskydd, för landet styrs av korrupta ledare. Men med hjälp utifrån och utbildningsinsatser kommer det förändras i framtiden. Sverige har bidragit med mycket, era biståndsprojekt har bidragit till att bygga skolor, kulvertar och broar. Sverige har gjort mer än tillräckligt och vi kommer inte att glömma det. Men om ni vill fortsätta att hjälpa så ber jag er nu stödja de människor som kan vara med och bygga upp det nya Afghanistan.

Läs även:

Svenska myndigheter riskerar livet på våra soldater.

Sverige måste ta sitt ansvar.