Treaba devine clară în minutul 87, când un duș de bere ne stropește pe toți. Asta pentru că ăla-i momentul în care Origi țintește perfect plasa interior-laterală a alb-albaștrilor. Astfel, e aproape indubitabilă victoria. Vorba unui comentator britanic, „Tottenham had no answer. And the expressions on everyone’s faces tell you that Liverpool are on their way to their sixth European cup”.

Video de Denisa Baloșin, decupat și resincronizat.

Și se fluieră finalul, așa că e timpul pentru un nou duș – de data asta, cu șampanie și confetti. Ieșim afară.

„Țigara de după e cea mai bună”, afirmă unu’. „I love you baaaaybe / But not like Liveeeerpoool”, cântă altu’. Alții își amintesc de ultima finală câștigată, în 2005, cu A.C. Milan. Pe-atunci, desigur, nu exista în Timișoara niciun fan club recunoscut oficial de vreo echipă străină.

Nu se mai dă bere. Apare Poliția în birt așa că ies afară unde-o întâlnesc pe Denisa. Ea e din Făgăraș, unde „să zicem că sufeream singură”. În Timișoara e din 2007, iar de vreo 3–4 ani s-a alăturat branch-ului de-aici.

„Am fost la mai multe pub-uri până acum, că nu avem unul al nostru”, îmi explică. „Anul ăsta am fost și pe Anfield, la Liverpool cu Chelsea. A fost senzațional. Englezii se bucurau cu noi, ne îmbrățișau la meci.”

O întreb ce emoții au trecut-o în seara asta. „Mi-a fost frică, sincer. Pentru că la returul cu Barcelona, am fost una dintre cei trei oameni din tot pub-ul care spuneam că ne calificăm la returul cu Barcelona, după 3–0”. Nimeni n-o credea. „Tot îmi spuneau că «trebuie doar să câștigăm, să nu ne facem de râs» și chestii de-astea. Dar astăzi mi-a fost frică, pentru că nu a fost meci de campionat. Echipele se cunoșteau între ele, și a fost o altă presiune pe noi, că eram favoriți — ca niciodată. În finala Champions League. Era și extra presiune că am ratat câștigarea Premier League la o mustață de un punct, așa că finala a fost mult mai tensionată.”

Pe final, când s-a conturat victoria, îmi mărturisește că a simțit o ușurare, și că „s-a făcut dreptate. Părerea mea e că meritam titlul european și anul trecut. Anul ăsta avem o echipă muuult mai bună, și oricine lipsește poate fi înlocuit cu altcineva posibil chiar mai bun, că poate intră în meci cu altă ambiție și determinare, iar asta ar face diferența”.

Fotografie via Denisa Baloșin.

Sunt curios și de grupul lor, așa că ajungem să discutăm despre dimensiunea umanistă a mișcării liverpooliene din România. Ea-mi povestește despre băiatul din Sânnicolau Mare (Timiș), profesor la liceu, care a fost călcat de mașină. O grămadă de oameni din comunitatea suporterilor i-au trimis mesaje de încurajare. Au donat organizațiile din toată țara: București, Cluj, Târgu Mureș, Brașov, Iași. Dar și cei din afară. „Primul lucru care ne-a întrebat când ne-a văzut a fost ce a făcut Liverpool la ultimul meci”, zâmbește ea în timp ce-și amintește.

„E o experiență. E o familie”, îmi zice Denisa.

Dar despre familia asta într-o scriere următoare.