I slutningen af 2010 fyldte Helle Thorning-Schmidts (S) skattesag alle landets avisforsider. Forinden var det »ferieministeren« Lene Espersen (K), der fik en omgang i mediemøllen. Siden er turen kommet til udenrigsminister Villy Søvndals (SF) dårlige engelsk, fødevareminister Mette Gjerskovs (S) rygekabine og senest overborgmester Frank Jensens (S) lidt for kærlige omgang med kvindelige ansatte til en julefrokost.

De politiske personskandaler er blevet stadig mere dominerende i de danske medier. Som Politiko tidligere har beskrevet, er antallet af disse personfikserede medieskandaler faktisk tredoblet fra 1980’erne til 00’erne. Tallene stammer fra en undersøgelse fra Roskilde Universitet, der konkluderer, at det danske medielandskab har befundet sig i en tilstand af »permanent skandalisering de sidste 10 år«.

Det er ikke kun traditionelle tabloid-aviser som Ekstra Bladet og B.T., der har stået for udviklingen. Også Berlingske, Jyllands-Posten, Politiken, TV 2 og DR har været med på skandalevognen. Men nu melder flere af de landsdækkende medier ud, at det er deres mål at luge ud i de personfikserede politiske skandaler, der kun er ren underholdning. De tabloide nyhedskriterier som konflikt og forargelse har i for lang tid fået lov til at overtage dagsordenen.

Ikke mere tomgangs­journalistik

Chef for TV 2 News Mikkel Hertz erkender således, at kanalen har været med til gøre det danske mediebillede mere præget af skandaler og konflikter ved at videreformidle tabloidavisernes historier uden at være tilstrækkelig kritisk: »Vi har været med til at puste til skandalerne, fordi vi har haft en redigeringsproces, som ikke altid har været lige velovervejet. Der er tilfælde, hvor der slipper ting igennem, som ikke burde slippe igennem, og det betyder, at vores seere kan blive forvirrede over, hvilke kriterier vi vælger historier ud fra,« siger han og nævner historien om Frank Jensens »vilde« julefrokost som et eksempel:

»Her videreformidlede vi Ekstra Bladets historie, selv om den var baseret på anonyme kilder. Vi kunne ikke selv bekræfte den, og derfor skulle vi have holdt snitterne fra den. Derfor tager vi nu en intern debat om den type historier, og fremover kommer vi til at være mere tilbageholdende i forhold til at hoppe med på tabloide historier. Der skal luges ud i tomgangsjournalistikken, hvor alle går i selvsving og gentager det samme uden at vurdere, hvad substansen egentligt er.«

På Politiken vil man også gøre sig flere overvejelser, når avisen skal vurdere, om den skal gå ind i forskellige skandalesager, der opstår i andre medier og i særdeleshed i Ekstra Bladet og B.T.

»Der kommer stadig flere sager, og vi bliver nødt til at være mere forsigtige. Der er nogle sager, hvor vi er hoppet for meget med på den og hvor der klart har været mere fokus på personen frem for substansen. Sagen om Lene Espersens ferie fik i flere tilfælde et par procent for meget, og generelt begyndte det at ligne mobning i det brede mediebillede. Det skal vi undgå, og derfor har vi i længere tid gjort meget ud af at vurdere, om en historie er væsentlig, og om den kan få reelle politiske konsekvenser. Hvis man gør sig den overvejelse, hver gang man overvejer at gå ind i en ny personsag, så er man et godt stykke ad vejen,« siger redaktionschef på politiken.dk Christian Lindhardt.

Berlingske vil forholde sig til den enkelte histories relevans, fastslår chefredaktør Tom Jensen: »Medieudviklingen har betydet to ting, som har haft stor betydning for dækningen af politiske sager og skandaler. For det første bygger mange journalistiske historier delvist på informationer, der allerede har været fremme, eftersom de er nemme at finde på nettet. For det andet kører mediemøllen i dag i en 24 timers cyklus uden pauser. Det betyder, at små skandaler og sager hurtigt kan komme til at fylde uforholdsmæssigt meget i mediebilledet. Og at det for politikere kan blive næsten umuligt at ryste en sag, en uheldig håndtering eller et dårligt image af sig, når først uvæsenet har slået rod. Begge dele betyder, at vi i medierne får et forstærket ansvar for ikke at rulle med på en hvilken som helst måske mere eller mindre ligegyldig sag, bare fordi den støjer i mediemøllen,« siger Tom Jensen og fortsætter.

»På Berlingske vil vi stå på sagerne, når de har eller kan få politisk relevans. Det er vores helt enkle kriterie.«

Behov for selvransagelse

Hos DR forsøger man også at koble sig af, hvad DR Nyheders direktør Ulrik Haagerup kalder for »tabloidseringen af de danske medier«: »Det er historier om forargelse, konflikter, skurke og ofre, der dominerer, fordi det er nemme historier, der giver mange kliks i en tidspresset medieverden. Men hvis ikke vi bliver bedre til at vurdere, om der er et reelt oplysningsformål med det, vi laver, så bliver det den tabloide etik, der kommer til at være gældende for os alle og det fordummer og afsporer den offentlige debat. Det gør politik til et spørgsmål om konflikter og underholdning i stedet for samarbejde og løsninger på fællesskabets udfordringer,« siger han.

Derfor har man på DR indført et nyt nyhedskriterium kaldet »konstruktivitet«, som fordrer, at journalisterne skal bestræbe sig på også at inspirere til løsninger på de problemer, de afdækker i stedet for kun at videreformidle konflikthistorierne. »Samtidig vil man komme til at se, at der er flere af de her skandalehistorier, vi ikke er først på, fordi vi bruger tid på at vurdere, om de er relevante for seerne og samfundet. Der vil også være nogle, vi slet ikke går ind i,« siger Ulrik Haagerup og fortsætter:

»Der er i den grad brug for selvransagelse i hele vores fag. Vi er ved at sande til i dramatiseringer og fokus på enkeltpersoner. Måske fordi vi skal tjene penge, eller fordi fokus er flyttet over på, hvad vi tror, folk vil have. Men jeg tror, at vi kollektivt har taget fejl, og at stadig flere danskere er dødtrætte af pseudodramatik. Vi bliver nødt til at overveje, hvad det er, vores medier er til for og det er set fra vores synspunkt primært at tjene danskerne. Det kræver en mentalitetsændring, hvis kursen i den såkaldt seriøse presse skal ændres og det skal den.«

Skandalerne holder ofte ikke

Ifølge medieforsker ved Roskilde Universitet Mark Ørsten, der står bag flere undersøgelser om de politiske skandalers udbredelse, giver det god mening, at medierne ser nærmere på deres skandaledækning. De seneste års erfaringer viser nemlig, at der ofte ikke er det store at komme efter i de enkelte skandaler, når de bliver undersøgt til bunds:

»Vi ser, at de sager, der bliver blæst meget stort op, ofte lander meget småt. Typisk ender anklagerne i små eller ingen forseelser. Proportionerne mellem mediedækningen og realiteterne stemmer på den måde ikke overens, og det tyder på, at man skal være bedre til at tænke over, hvad man dækker,« siger Mark Ørsten. Han mener, at medierne kan løse mange af problemerne ved at huske sig selv på velkendte journalistiske værktøjer: »Det har tidligere været kutyme, at man ikke videreførte en historie uden at tale med egne kilder og gøre den til sin egen; men nu går det så stærkt, at et medies fejl bliver til alle andre mediers fejl. Der skal landets redaktioner være bedre til at vurdere, hvornår en historie er en historie. Man må erkende, at selv om der er mange flere medier og mindre tid, skal journalistikken tilbyde det samme nemlig troværdig og brugbar information.«