I denne uge mislykkedes det igen for EU-Kommissionen at forny godkendelsen af glyphosat, verdens mest solgte ukrudtsmiddel og den aktive ingrediens i Round­up. Glyphosat skulle have været godkendt igen sidste år, men kommissionen kunne ikke samle det nødvendige, kvalificerede flertal blandt EU-landene. Derfor blev det til en midlertidig tilladelse frem til udgangen af i år i stedet for det sædvanlige blå stempel, der gælder i 15 år, og som jævnligt gives til andre sprøjtemidler. Kommissionen havde lagt op til en tiårig godkendelse, men heller ikke det var der tilstrækkeligt flertal for.

Ét er, at landbruget nu står i en mærkværdig situation, hvor det er uklart, om der også næste år kan hældes Roundup i sprøjterne. Det vil blive afgjort, når kommissionen hasteindkalder landene til et nyt møde. Noget andet er, at processen er uskøn af flere grunde. For det første tyder alle undersøgelser på, at glyphosat i sig selv er et af de mindst farlige sprøjtemidler for menneskers sundhed. Alle de rådgivende, videnskabelige organer, der spiller en formel rolle i godkendelsen, har frikendt stoffet og indstillet en fornyet godkendelse. Det gælder også herhjemme, hvor hverken Miljøstyrelsen, DTU eller Aarhus Universitet har indvendinger. Mange af de alternativer, som landmænd kan tænkes at benytte, er værre.

Når glyphosat alligevel bliver bremset, skyldes det ren politik. En effektiv kampagne fra miljøbevægelsen med Greenpeace i spidsen har rejst en folkelig modstand, som politikerne reagerer på. Men dermed underminerer de den faglige proces og de videnskabelige paneler, som godkendelsen af kemiske stoffer kræver tillid til. Glyphosat har nu fået en særstatus, og politikerne har vist, at de svajer i vinden for folkestemninger.

Desværre har spillet om glyphosat også åbenbaret svagheder i EU’s godkendelse, og de huller haster det med at lukke. For det første kom WHO’s panel af kræftlæger, IARC, for 2,5 år siden til den modsatte konklusion af EU’s videnskabelige rådgivere, nemlig at glyphosat muligvis kan være kræftfremkaldende. Det har udviklet sig til et årelangt, tåkrummende slagsmål. EU har et skidt udgangspunkt, fordi unionens videnskabelige vurdering medtager studier, der af misforstået hensyn til industrien holdes hemmelige. IARC benytter udelukkende videnskabeligt publicerede undersøgelser, og samme åbenhed har vi tidligere slået til lyd for, at EU skal tage i brug. Det haster nu mere end nogensinde, efter at undersøgende journalister har afsløret, at IARC ændrede konklusion og gav den væsentligt mere gas med kræftmistanken i den færdige rapport end i sine udkast. Desuden er processen helt lukket for offentligheden. Det gør kun behovet for transparens mere presserende.

En afgørende forskel på IARC og EU-undersøgelserne er, at IARC gransker virkningen af de færdige produkter, f.eks. Roundup, mens EU kun ser på aktivstoffet gly­pho­sat. Medlemslandene må selv vurdere de færdige produkter og de hjælpestoffer, som mistænkes for at være mere skadelige end stoffet glyphosat. Det bør ændres, så også EU ser på blandingen i sprøjterne. Protesterne mod Roundup går også på anvendelsen. Tænk blot på såkaldt green burndown, hvor kornmarker sprøjtes få uger før høst for at slå spirende ukrudt ihjel og sikre ensartet modning. Det er kun rimeligt, hvis der kan stilles krav til anvendelsen af en sprøjtegift, men så bør det gælde alle godkendte midler.

Tilliden til, at politikerne og deres rådgivere er i stand til at tage vare på vores sundhed og miljøet, skal genoprettes. Det sker ved at lukke hullerne i den videnskabelige proces, ikke ved at særbehandle ud fra antallet af likes på Facebook.