Frem til sommerpausen 2015 arbejdede han med det, som Lars Løkke Rasmussen ville kalde en ’straks-opbremsning’ og skar fodbold-forretningen til på forholdsvis klassiske Horsens-dyder.

Her blev pungen så åbnet lidt igen med Anders K. Jacobsen-købet som et markant signal til markedet.

Samtidig kom Kent Nielsen, og nu er OB derhenne, hvor makkerparret efterhånden har haft indflydelse på samtlige spillere i truppen. Det er det, man kalder kontinuitet og er ofte en forudsætning for den varige succes.

Derfor er Kent Nielsen og Jesper Hansen også blevet bedømt på retningen i projektet, mere end på medaljekulturen. OBs historie kan meget vel vise sig at underbygge tesen om, at det tager tre-fem år at skabe en succes - nogle gange ti år afhængig af projektets karakter - ofte kun et år at ødelægge den.

- OB har skabt stolte traditioner. Især har de tre 2. pladser skabt store forventninger. Men vi vil også gerne være en bæredygtig klub og blandt andet få flere unge spillere igennem vores system. Da vi vandt de tre sølvmedaljer, havde vi en trup, der var tæt på de 30 i gennemsnitsalder. Man prioriterede erfaring og rutine. Nu har vi en trup, hvor vel kun FC Nordsjælland er yngre end os, siger Jesper Hansen fra OB.

Fra Superliga-kollegerne kigger man efterhånden også mod OB med en vis respekt. Det gælder Kent Nielsens trænerarbejde.

- Han er ikke så meget i medierne. Gider i virkeligheden ikke al det palaver, men kollegerne respekterer ham, siger en træner.

Og om Jesper Hansen hedder det:

- Han blev svinet til i starten. Men han var jo ansat til at få økonomien til at hænge sammen og få det hele ned på et ansvarligt niveau. Han har hentet både unge spillere op og købt billigere spillere, og det er altså ikke nemt, siger en sportschef-kollega.

Kampen om Top 6 og det nye slutspil

Den kommende sæson byder en ny struktur, hvor de seks bedste hold efter 26 runder går i slutspil om mesterskabet. Når man taler med de ansvarlige i klubberne, er svaret typisk en kombination af økonomisk underspil og høj bevidsthed om top 6.

- Vores budget er i hvert fald ikke i top 6, hører man fra så mange klubber, at det matematisk ikke er muligt. Jeg har i hvert fald hørt det fra så mange klubber i arbejdet med denne analyse, at det ligner et bevidst underspil.

Alle er enige om FCK, FCM og Brøndbys position, men bortset fra AGF vil de færreste vedkende sig at være i top 6. Men et bud fra undertegnede er, at OB og Esbjerg lukker leddet med Randers, AaB og FCN på de næste pladser.

En anden fællesnævner er budgetteringen.

- Vi har også en ny TV-aftale og vi har slutspil. Der er klubber, der satser. Der vil altid være en, der overrasker og altid én, der dummer sig. Og det er jo lidt svært, når de eneste store variable, når man lægger budgettet er placering og salg af fodboldspillere. Så ja, vi har budgetteret med slutspil, siger en sportslig ansvarlig uden at ville gå til citat med udtalelsen.

En af de helt store ubekendte er, hvad den økonomiske forskel bliver på at være i top 6 og at ende på den forkerte side af slutspils-stregen.

- Vi ved det simpelthen ikke, siger en klubansvarlig.

I AGF er der heller ikke fast økonomisk grund under den vurdering.

- Forskellen er ukendt. Ingen har jo prøvet det før. Indtil nu har top 6 handlet om tv-penge og en fremtidig hjemmekamp. Nu er det nyt land. Og hvem ved, er det bedre at være en stærk nr. 7 i det ene slutspil end at ligge håbløst efter som 6’er i et mesterskabsspil, spørger Jacob Nielsen fra AGF, der ikke er bange for at sige, at klubben går efter top 6.

AGFs rejse til bedre spillere – og nyt stadion

På Stadion Allé i Aarhus er direktør Nielsen altså ikke bange for at tage ansvaret ved at sige, at hans klub nok har bevæget sig ind i budgetternes top 6, men han bedyrer, at foden på speederen er i kontrol.

- Vi skal gerne være en fast bestanddel af top 6 og især skabe så godt et økonomisk fundament som muligt. Det kræver en driftsbalance, og det er jo ikke noget, AGF har været kendt for. Vi har vel lavet minus på nærmest 20 mio. i snit de seneste fem år, siger Jacob Nielsen.

- Vi har betalt for meget i transfer og direkte løn. Vi havde jo nærmest det samme spillerbudget som vores tre nærmeste konkurrenter til sammen eller det halve af ligaen, da AGF var nede i 1. division sidst. Vi kan se, at de der 5-10 mio. i forskel på budgetterne mellem holdene i Superligaen kan udlignes i en sæson på nærmest bare én rigtig god spiller eller et godt kollektiv. Det kan man se på Viborg og SønderjyskE, der har præsteret for væsentligt færre midler, siger AGF-direktøren.

Ikke desto mindre er perioden med oprydning og uden store forventninger forbi for Glen Riddersholm i AGF. Og det formentlig i større grad end tilfældet er for Kasper Hjulmand i FC Nordsjælland og Jonas Dal i Esbjerg, hvor budgettet formentlig også er tæt på AGFs niveau – det vil sige over 30 mio.

Det skal siges, at budget-justeringerne varierer, fordi budgetterne kan følge kalenderår eller skæve budgetår, mens fodboldsæsonerne går sommer-til-sommer. Og opbremsninger kan tage tid på grund af kontrakt-forpligtelser.

FC Nordsjælland anslås at ligge noget lavere, måske helt nede i starten af 20’erne på million-skalaen, selv om Tipsbladet i en analyse, som mange klubber har skelet anerkendende til i foråret anslog FCN til at ligge på 35-40 mio. kroner. Så lad os sige godt 20 mio. i FCN, godt 30 mio. i Esbjerg, men begge steder uden at budgettere med top 6.

Randers FC ventes at lande på 25-27 mio. kroner i sit budget, altså lige under eller omkring AaB og med en klar målsætning om top 6. Her har vi altså to klubber, der befinder sig på de økonomiske forudsætninger 7. og 8. plads, men hvor omverdenen forventer slutspil.

I Esbjerg skæres truppen fra 28 spillere ned til 22-23 mand, mens man går på jagt efter kontinuitet og stabilitet i en erkendelse af, at pengene ikke har givet det rigtige sportslige afkast.

I efteråret 2015 investerede Esbjerg så voldsomt, at mange af konkurrenterne så det som en forløber for satsningen mod fremtidens top 6 og slutspil.

Men her bruger man nu i EfB formuleringen ’et par lussinger’, fordi Superliga-holdet ikke har leveret i forhold til investeringerne. Det er en markant erkendelse, men i stedet for at kaste flere gode penge efter dårlige, strammer og bremser man nu.

For Esbjerg handler det også om stærke talentårgange a la Peter og Jakob Ankersen, Kian Hansen, Jonas Knudsen og Martin Braithwaite fra Esbjerg og omegnsklubberne, som når de skal erstattes med eksterne spillere pludselig bliver til meget dyre indkøb uden sikkerhed for succes. Det er den satsning og den regning, som Esbjerg nu arbejder sig ud af igen.