Jeg er blevet klogere! Sagde Københavns beskæftigelses- og integrationsborgmester Anna Mee Allerslev til vores søsterorgan BT, da hun havde besluttet at betale 65.000 kr. tilbage for brug af Københavns Rådhus til sin private bryllupsfest. En sjælden åbenhjertig erkendelse af en radikal politiker. Men selv om intelligenskvotienten normalt regnes for høj i Det Radikale Venstre, skulle der alligevel et par solide forsider i BT og EkstraBladet til, før klogskaben udmøntede sig i handling.

Det mest mærkværdige ved denne bryllupshistorie er, at borgmesteren ikke for længe siden overvejede, om hun var på vej ud af en tangent. Som BT kunne dokumentere torsdag sendte Allerslev under festforberedelserne hele 84 mails til kommunens embedsmænd med spørgsmål om bl.a. kagetallerkener og krav om prisrabat. Der er godt nok noget at se til for en borgmester i Københavns Kommune. Tænkte hun ikke én eneste gang over, om hende private bryllupsreception egentlig var en kommunal opgave?

Tilsyneladende ikke. For hele systemet med at kommunalpolitikerne kunne udnytte Rådhusets lokaler til private formål, var åbenbart aftalt internt blandt repræsentanter for de politiske partier. Ligesom kommunalpolitikere over hele landet lullet til ro af magtens sødme kan falde for fristelsen til at tildele sig selv goder, som måske ikke i sig selv er forvaltningsretligt forkerte, men moralsk angribelige. Eller i hvert fald nemt kan blive genstand for offentlig forargelse. Nu har andre politikere på Københavns Rådhus, bl.a. Venstres spidskandidat, Cecilia Lonning-Skovgaard, bebudet at ville betale for brug af rådhuset. Bedre sent end aldrig.

Anna Mee Allerslev er således ikke den eneste, der er trådt over en ikke altid lige synlig streg, men hun er heller ikke et uskyldigt offer. Som politiker må man tage konsekvensen af sine handlinger. Også de dårlige. Tænk bare på, hvad statsminister Lars Løkke Rasmussen har måttet bøde for Venstres tøjindkøb til ham. Men bryllupssagen vidner om en borgmester, der har mistet jordforbindelsen. Integrationsindsatsen i København har sejlet i årevis. Beskæftigelsesindsatsen er blevet hårdt kritiseret. Men den ansvarlige borgmester har været optaget af, hvordan hun kunne holde en stor fest til en billig penge. Yderligere har Anna Mee Allerslev netop offentliggjort en ufrivilligt komisk valgvideo, der ikke just understreger indtrykket af en seriøs politiker.

Det er forunderligt, at politikere, lokalt og på landsplan, ikke tager ved lære af historien. I 1982 blev den daværende socialdemokratiske borgmester i Aalborg, Marius Andersen, idømt en ubetinget fængselsstraf på seks måneder for bestikkelse – sagen om borgmesterens berømte, mosgrønne badeværelse. Allerslevs fejlbedømmelse handler ikke om bestikkelse, lad os understrege det. Men Aalborg-sagen burde indgå i kapitel 1 i håndbog for politikere. For den handlede om, hvad kammerateri og magtblindhed i værste fald kan føre til. Politiker – træd varsomt! Det er det egentlige budskab. Jura og regler er hjælpemidler, men ikke altid tilstrækkeligt. Sidder man på en indflydelsesrig post må man også kigge sig selv i spejlet og spørge: Føles det her egentlig rigtigt?