Der er ingen lande, der vil kendes ved 32-årige Mohammed Anowar. På ottende år er han fanget i det danske asylsystem. Selv siger Anowar, at han er en del af det muslimske mindretal rohingyaerne i Myanmar.

Danmark mener, at han er fra Bangladesh. Det viser sprogtest, mener de danske myndigheder.

Men Bangladesh afviser at tage imod ham, idet en delegation har vurderet, at han ikke kommer fra Bangladesh. Og på den burmesiske ambassade i London vurderer man, at Anowar »formentlig oprindeligt var fra Myanmar (Burma)«.

Men da Myanmar ikke anerkender rohingyaerne som statsborgere, har ambassaden meddelt, at »det formentlig ikke var muligt at udstede et hjemrejsedokument«.

Nu har Dansk Flygtningehjælp anmodet Flygtningenævnet om at vurdere, om Anowar trods myndighedernes tidligere afgørelse rettelig må anses for at være statsløs. Det sker blandt andet med henvisning til en særlig FN-regel, nemlig »procedure til afklaring om statsløshed«, som følger af Konventionen om Statsløshed og FN’s Flygtningehøjkommissariats (UNHCR) Håndbog om statsløshed fra 2014.

Dansk Flygtningehjælp henviser til, at Danmark har en forpligtelse til at identificere og beskytte statsløse.

»Det er første gang, at vi henviser til den regel som argument i en asylsag, så man kan godt kalde den del af vores argumentation for en prøvesag,« siger Eva Singer, asylchef i Dansk Flygtningehjælp.

Delt bevisbyrde

Anowar bor på et værelse, hvor der er få skridt fra væg til væg, og hvor dagene ofte bliver trivielle. Meget af sin tid bruger han på at spørge Dansk Flygtningehjælp efter nyt i sin sag eller på at kontakte myndighederne i et forsøg på at få sin sag genoptaget.

»Det er lige meget, hvor de vil sende mig hen. Jeg vil gerne tilbage til Myanmar. Jeg vil også gerne til Bangladesh, men der er jeg altså ikke fra,« siger Anowar og peger på en aflang grå bygning. Det er der, hans værelse er.

Da Anowar fik besked på at flytte til Kærshovedgård, måtte han opsige sit fuldtidsjob og lejlighed. Nu går dagene med at vente på svar på, hvad han skal gøre for at få lov til at rejse hjem. Tor Birk Trads

Hvis Flygtningenævnet genoptager Anowars asylsag og kommer frem til, at han er rohingya fra Myanmar, vil han blive vurderet som statsløs. Hvis det sker, vil han blive anerkendt som konventionsflygtning, fordi rohingyaerne bliver forfulgt i Myanmar.

FN’s regler foreskriver, at der er en såkaldt »delt bevisbyrde« mellem myndigheden (beslutningstageren) og asylansøgeren. Det understreger Dansk Flygtningehjælp i deres anmodning om genoptagelse af Anowars sag.

»Hvis myndighederne ikke kan bevise, at Anowar er statsborger i Bangladesh, selv om han har været fremstillet flere gange på deres ambassade, så må Danmark lægge til grund, at han er statsløs,« siger Eva Singer og tilføjer:

»Men vi ved ikke, hvad Flygtningenævnet vil sige til det.«

Adskillige gange tidligere har Anowar og Dansk Flygtningehjælp forsøgt at få hans asylsag genoptaget. Han kom til Danmark i 2011 og fik sit første afslag i 2013.

To år senere underskrev han en frivillig hjemsendelsesaftale til Myanmar. Men da ingen lande vil kendes ved ham, har han lige siden ventet på en afklaring af sin situation.

I februar 2019 blev han kaldt til samtale hos politiets udrejsecenter, hvor han fik besked om, at han ikke længere måtte arbejde i Danmark. I dag har han meldepligt tre gange om ugen på Udrejsecenter Kærshovedgård nær Ikast.

Man har ret til en afgørelse

’Proceduren til afklaring af statsløshed’ blev brugt første gang i Danmark, da Udlændingestyrelsen efter samråd med Institut for Menneskerettigheder omregistrerede adskillige kurdere.

De havde fået asyl, men var forholdsvis systematisk blevet registreret som syriske statsborgere, selv om de i virkeligheden var statsløse kurdere fra Syrien. Omregistreringen skete som en udløber af en serie artikler i Information i 2011 om myndighedernes fejlregistrering af de statsløse kurdere fra Syrien.

I dag kan en udlænding få vurderet, hvorvidt vedkommende er eller ikke er statsløs. Det kan gøres, når udlændingen søger asyl i Danmark. Men ifølge ekspert i indfødsret Eva Ersbøll fra Institut for Menneskerettigheder kan det »til enhver tid og derfor også under hele asylproceduren« gøres – og altså også efter otte år i Danmark, som det gælder for Anowar.

Anowar synes, det er ydmygende, at han skal bede om sukker og smør fra kantinepersonalet, når han vil have en kop te. Derfor er han nu begyndt at gemme et lager på sit værelse, så han lave en kop te eller smøre sig en mad, når han ikke kan sove. Tor Birk Trads

»Statsløshed fører ikke i sig selv til opholdsret, men kan indgå i en asylvurdering. Under fastlæggelsesproceduren er der fokus på at få statsløshedsspørgsmålet afgjort med en rimelig grad af sikkerhed,« siger Eva Ersbøll.

I asylsager kan der opstå tvivl om ansøgerens oprindelsesland. Derfor skal myndighederne afgøre, om det med en rimelig grad af sikkerhed kan fastslås, at Anowar er statsløs rohingya fra Myanmar eller rettelig bangladeshisk statsborger.

»Myndighederne skal under alle omstændigheder træffe en afgørelse om statsløshedsspørgsmålet, og det er noget andet end at vurdere, hvor han kommer fra,« siger Eva Ersbøll.

Selv omtaler Anowar sig konsekvent som statsløs rohingya. Alligevel har han i afmagt og frustration over at sidde fast i det danske asylsystem meddelt de danske myndigheder, at de må sende ham hvor som helst hen.

Klager også over politiet

Dansk Flygtningehjælp klager også til Rigspolitiet over, at politiet hos Udlændingecenter Nordsjælland har vurderet, at Anowar ikke medvirker aktivt til sin udsendelse. Det til trods for, at Anowar adskillige gange har spurgt, hvad han kan gøre for at fremskynde processen.

Det viser akter, som Information har set.

Havde det ikke været for politiets vurdering om »ikke-medvirken«, kunne Anowar i princippet have fået opholdstilladelse som »udsendelseshindret«.

Ifølge loven kan det gives til udlændinge, der i minimum 18 måneder har medvirket til hjemrejse, men hvor de danske myndigheder vurderer, at det er udsigtsløst at gennemføre en udsendelse. For Anowar ville det have betydet, at han ville have fået opholdstilladelse i januar 2017.

Anowar har sendt mails og ringet til det danske politi, Dansk Flygtningehjælp, flere medlemmer af Folketinget, udlændinge- og integrationsminister Mattias Tesfaye, den burmesiske ambassade i London, og han har mødtes med repræsentanter for Bangladesh.

Tre gange om dagen er kantinen åben i en time ad gangen på Kærshovedgård. På gode dage serverer de samosaer. Sådan en dag er det i dag, fortæller Anowar. Tor Birk Trads

Derudover har Anowar forsøgt at få sin familie, der er bosat i en flygtningelejr i Bangladesh til at fremsende og fremskaffe dokumenter, der kan bevise hans identitet. Men familien har ifølge ham selv oplyst, at det ikke er muligt at skaffe en sådan dokumentation.

Alligevel er det altså politiets vurdering, at Anowar ikke samarbejder om sin hjemsendelse, fordi han ikke har fremskaffet dokumentation for, at han er rohingya fra Myanmar. Noget, der ifølge Dansk Flygtningehjælp er en »umulig opgave«.

»Det er vores helt klare indtryk, at han gør, hvad han kan, men det er svært at rådgive ham om, hvad han mere skal gøre, når myndighederne ikke er mere konkrete,« siger asylchef Eva Singer.

Dansk Flygtningehjælp kritiserer i klagen til politiet, at det er op til den enkelte betjent at vurdere, om Anowar medvirker eller ej. Allerede i august 2018 spurgte Dansk Flygtningehjælp Rigspolitiet, hvad Anowar konkret kunne gøre for at »blive vurderet som medvirkende til sin udsendelse«.

I marts i år anførte Udlændinge- og Integrationsministeriet i et brev til Flygtningehjælpen, at intet af det, Anowar har gjort »kan føre til en ændret vurdering«.

Det er fortsat deres vurdering, at han »reelt ikke har medvirket«, »uagtet at han har givet til kende, at han ønsker at medvirke til sin udsendelse og har deltaget i ambassadefremstillinger«, skrev ministeriet.

I sin klage anfægter Flygtningehjælpen, at der er »flere oplysninger i sagen, som bekræfter Anowars egen tilkendegivelse af, at han ønsker at samarbejde«, men at det »ikke ses at være blevet tillagt nogen særlig vægt i politiets medvirkevurdering«.

Håbløshed tager over

I februar 2019 fik Anowar besked på, at han skulle opsige sit fuldtidsjob på en lokal fabrik i Jelling. Samtidig blev han tilkendt meldepligt tre gange om ugen på udrejsecenteret i Ikast. I nogle uger hjalp en dansk ven ham med at køre frem og tilbage mellem Kærshovedgård og Jelling, men da Anowar ikke måtte arbejde og tjene penge, måtte han opsige sin lejlighed og flytte permanent ind på Kærshovedgård.

Flytningen til Kærshovedgård er et såkaldt »motivationsfremmende tiltag«, og det bruges ifølge Udlændingestyrelsen »hvis en afvist asylansøger ikke medvirker til at rejse ud af landet«.

»Rør ikke ved noget,« siger Anowar, da han viser rundt på Kærshovedgård. Her deler beboerne bad og toilet i en bygning, der bærer præg af mange års slid. Tor Birk Trads

Anowar viser rundt på centeret, peger på bygninger og forklarer vejen til kantinen. Han trækker opgivende på skuldrene og siger, at han ikke forstår, hvorfor han skal bo på Kærshovedgård.

»Hvad er det, jeg skal gøre? Hvad vil de have?« spørger han.

Da Anowar i februar var til møde hos politiet, spurgte han om, hvor længe han skulle blive boende på Kærshovedgård. Om det skulle være 10, 20 eller 50 år?

»I teorien, ja. Men vi håber det da ikke for dig,« svarede betjenten til mødet, som Information var med til.

Anowar har flere gange været ved at give op. Ofte tænker han på at gå under jorden, og han er, som han selv siger, blevet »psykisk helt ustabil«. Siden han flyttede ind på udrejsecenteret i foråret, har han tit tænkt på at give op og tage til udlandet. Han kunne følge i sporene af mange andre og tage til Tyskland eller England, siger han.

»Men så skulle jeg leve resten af mit liv som kriminel. Det vil jeg ikke. Jeg er ikke kriminel. Men hvad skal jeg så gøre?« siger Anowar.

Han peger mod hjørnet af asylcenterets grund. Her deler et trådhegn grunden op, og bag det ene hegn bor kriminelle, og bag det andet bor »omsorgsbeboere«. Det er dem, der har brug for særlig hjælp og støtte fra personalet. Det kan være, hvis de er psykisk eller fysisk syge.

Mens Anowar peger mod hegnet, kommer en beboer ud af bygningen bag det. Beboeren går frem og tilbage ved hegnet og går lidt i ring om sig selv. Anowar forklarer, at han helst ikke vil virke grov, men han er bange for at være på centeret.

»Der er slåskampe hele tiden. Hvad nu hvis jeg bliver klemt i et slagsmål? Hvad hvis nogen, slår mig? Så vil de sige, at jeg er kriminel. Og så får jeg aldrig ophold,« siger Anowar.