ERPS s-a născut în cartierul Ferentari. Copilăria și-a petrecut-o printre betoane și blocuri gri.

„M-am născut într-o baracă de muncitori, ai mei venind de la țară,” povestește ERPS, graffer.

Crescut într-o zonă săracă și rău famată, ERPS și-a găsit pasiunea pentru desen când era de-o șchioapă.

ERPS: „De mic, îmi plăcea să desenez. Că făceam cu cretă pe asfalt, tot felul de chestii, logo-uri, le făceam la copii, îi învățam să deseneze. N-aveam nici materie, n-aveam nici bani, n-aveam nimic.”

A avut, însă, noroc: după o vreme, familia a primit un apartament pe șoseaua Ștefan cel Mare. Ajuns într-o zonă bine văzută, puștiul a fost nevoit să se adapteze.

ERPS: „A trebuit să mă apuc de ceva mai artistic, la mine-n bloc erau numai doctori, avocați, trebuia să fiu mai cizelat.”

De la cretă a trecut la carioci și, la începutul anilor '90, a aflat că pe lume există ceva și mai și: graffiti.

ERPS: „Eram în clasa a 8-a când am pus, prima oară, mâna pe un spray. Le-am luat de la un magazin normal, auto. 13 lei!”

Noua pasiune a lui ERPS n-a adus însă prea mult entuziasm în familie.

ERPS: „Mama trebuia să ajungă la ședința cu părinții. În timp ce mă trăgeau la răspundere, că copilul nu învață, e prost și mai desenează în baie, m-am dus și-am vopsit toată școala!”

După isprava de la școală, ERPS a devenit o celebritate printre colegi. Apoi, pentru că și-a extins aria de acoperire, a ajuns o adevărată legendă urbană. Desenele sale de pe vagoanele de metrou bucureștene i-au adus simpatia rebelilor și confruntări cu polițiștii. Dar nu senzațiile tari l-au determinat să coloreze garniturile de metrou. Altceva a fost motorul.

ERPS: „Era ca o galerie, pentru mine metroul și transportul în comun. Pânza mea. Acolo desenez, e galeria mea, poate să vadă oricine, fără să plătească. Doar tichetul de la Metrorex.”

Au trecut 26 de ani de la evenimentele din 1989. Mulți dintre români au învățat ce este street art, au reușit să vadă în desenele colorate mai mult decât "mâzgălituri". Dar mai sunt destui care îi condamnă pe cei care desenează pe ziduri.

ERPS: „Da, dar poate românul n-a ieșit din țară. Noi, românii, am stat aici, ne-am apărat teritoriul, cumva, nu ne-am dus, nu ne-am luptat cu nimeni. Dar dacă ieși un pic în Europa, te uiți în Berlin, toți pereții sunt plini de graffiti, artă stradală, orice. Și te simți altfel! Hitler, de trăia, cred că înnebunea, ce-i acolo!”

ERPS are răbdare cu cei care îi mai arată cu degetul pe grafferi. Știe că, încet-încet, lumea va înțelege cu se ocupă el și "ai lui".

ERPS: „Picasso, când a făcut un tablou și era numai din vitralii și cubulețe, lumea nu-nțelegea: "Asta-i o femeie?! În viziunea ta? Nu veni cu așa ceva! Fă un nud, o grăsuță, un spate drăguț, un păr!" Nu-nțelegea lumea. Așa e și graffiti, cumva. Nu prea o-nțeleg mulți. Dar dacă intri în domeniu și te interesează măcar un pic, o s-o iubești până la capăt!”

ERPS și colegii săi au încercat să colaboreze cu autoritățile, pentru ca blocurile cenușii de pe vremea comuniștilor să arate mai puțin trist. Fără rezultat.

ERPS: „Dacă nu se ocupă cineva de la Primărie, care să dea dreptul... Să zică "Da, băieți, câți sunteți? 20! Avem aici un buget, faceți și voi calcanii ăștia de la blocuri!" Păi sunt atâtea blocuri care stau la fel, de pe timpul lui Ceaușescu!”

Multe s-au schimbat din Epoca de Aur și până acum. Specialiștii în graffiti au parte de recunoaștere, premii, expoziții și bani. ERPS n-a visat niciodată glorie. Se mulțumește cu strictul necesar.

ERPS: „Strictul meu necesar constă în câțiva pereți stradali, câteva locuri frumoase. Mi-am ales asta, cu asta o să mor.”

Scepticii cred despre artiștii stradali că n-au niciun Dumnezeu. ERPS susține contrariul: a citit Biblia de mai multe ori.

ERPS: „Dacă ești artist, e cu ajutorul lui Dumnezeu. Un om care nu crede-n Dumnezeu se duce la o firmă, stă acolo, nu crede în nimic, doar în salariul, când vine. Cam asta e, credința lui înseamnă doar banul. Atât!”

Nici școli înalte, nici faimă, nici averi. Lista de priorități a lui ERPS arată altfel.

ERPS: „Mulți fac facultate doar de gura părinților. Ok, e tare, înveți ceva. Cu cât ai mai multe informații, cu atât ai traiul mai bun, poți să faci un copil, să-i lași ceva... Eu, dacă o să am un copil îi las ce v-am lăsat și vouă. Numele ăsta, poate.”

Un nume echivalent cu desenul, culoarea, sfidarea convențiilor. Dar numele acesta mai înseamă ceva.

ERPS: „Dacă-l citești invers, înseamnă S, P, R, E, "SPRE", te duc în orice destinație, cumva. De-aia v-am adus și-aici. E destinul meu să "plimb" oameni!”