Teenagerne Mikki, Victor og Kim er svære at holde af, som de fremstår i det første af fire afsnit af tv-serien Fuckbois på DR3.

Med gratis base i forældrenes villaer i Solrød Strand-/Greve-området og en uforklarlig fri adgang til lommepenge tilbringer trekløveret tilværelsen med at drikke blå drinks og høre lortemusik, mens de afvikler en indbyrdes konkurrere om at kneppe så mange piger som muligt og sladre med hinanden om det bagefter.

De fører også en intern kvindenedlæggelsesrangliste. Kim fører vist med 40 piger.

»Det var lidt mærkeligt for min mor i starten,« siger han.

»Men så er det bare begyndt at være, sådan ’hvem er nu det, du har med hjem?’ Altså, så det bliver ret normalt for hende. Og hun bruger faktisk aldrig deres navn, for hun er bange for, at hun siger en anden piges navn.«

Det mandlige – næsten homoerotiske – fællesskab er første og eneste prioritet for de tre hovedpersoner, og alligevel virker de ejendommeligt glædesløse i hinandens selskab. Det hele er så kalkuleret og materialistisk. Især Victor med det flotte hår er det stukket helt af for. En hel væg på teenageværelset har han muret op med stive, lyse papirposer fra Gucci, Louis Vuitton, Yves Saint Laurent og Kenzo. Alt det dyre kluns, som han har købt for sin børneopsparing.

Prisen for Victors outfit rammer 20 klik, informerer han de to andre på Messenger, før afsnittet kulminerer i noget langstrakt scoring på natklubben Shade.

Mikki og Kims tøj og sko, viser det sig, koster også deroppe af. Man håber jo, de træder i hver sin hundelort.

Fucking boys

En fuckboi er det, der i 1990’erne hed en kussetyv, og i 00’erne hed en player. Drengene gider ikke være typecastet på den måde.

Som Mikki siger:

»Jeg er blevet kaldt fuckboi rigtig mange gange. Det er nok bare noget, piger siger, hvis de er sure over, at man har været sammen med dem og så ikke gider dem.«

No shit.

»Vi er ikke fuckbois,« supplerer Kim.

»Vi er bare fucking boys.«

Men er I det, Mikki, Kim og Victor? Skal vi seere acceptere jer som mediandrenge? Som okay drenge? Når alt, hvad vi hører jer sige, lyder som præludiet til næste triste krænkelsessag i medierne?

Danmarks Radio har tidligere med finfølelse og høje seertal portrætteret livet for forstædernes kunstigt solbrune stenhårde tøser i serien Prinsesser fra blokken, der ligesom Fuckbois retter linsen mod en subkultur, der for udenforstående virker ekstrem og karikeret, nærmest parodisk. Det er oplagt at tro, at de tre fuckbois fra DR’s side kan være tænkt som modstykker til prinsesserne.

Men det er de på ingen måde. Prinsesser fra blokken handlede om underdogs. Den handlede om at kontrollere sjæleligt kaos og om klassesamfundet i Danmark, og fortællingen vaklede aldrig i sin sympati med sine hovedpersoner. Den var rent ud sagt opbyggelig.

Fuckbois er mere radikal: Den giver os tomhed, materialisme og forfald, middelklasse gone wrong og fornemmelsen af en knapt udvokset generation i fuldt udfoldet deroute.

Den giver os tre forhærdede, om ikke fisseministre, så i hvert fald fissevestegnsborgmestre.

Ja, i hævnpornoens og ligestillingskampens brydningstid lader DR disse unge pragteksemplarer stå afklædt på tv som de lade, uengagerede og mildt retarderede repræsentanter for intet mere end ideen om seksuel erobring af unge kvinder som kappestrid og trofæjagt.

Kan Mikki, Victor og Kim så lide kvinder?

Vist ikke rigtig. Men de kan godt lide dyre sko. Skoene får masser af omsorg.

Usolidarisk portræt

Næppe nogensinde på Danmarks Radio har en portrætdokumentar fremstillet sine hovedpersoner så usolidarisk. Så spørgsmålet er, om portrættet også er fair.

Den diskussion har radioens P3 faktisk taget op i dagene efter snigpremieren på seriens første afsnit med interview med drengene såvel som en chef fra DR’s underleverandør, produktionsselskabet Freeport.

Først hævdede drengene i radioen at være blevet instrueret af produktionsholdet til at opføre sig tumpet, siden trak de anklagen tilbage.

Producenten forklarede selv, at ideen om at skildre drengenes indbyrdes konkurrence om pigetrofæer opstod i ’symbiose’ mellem filmhold og fuckbois, og det klinger jo mere af dokusoap end af dokumentar.

Tilbage står, at Mikki, Victor og Kim i #MeToo-året 2018 – med eller uden deres vidende – forekommer at være blevet castet til at sone det mandlige køns mest basale synder.

Som tre sorte katte i tidsåndens store fastelavnstønde, der mjaver mod månen, mens omverdenen hæver køllerne.

Er det muligt, de tre fyre kan nærme sig en antiheltestatus mod seriens afslutning, måske endda lidt elskelighed?

Hvis ikke, står DR’s Fuckbois tilbage som det formentlig ondeste udstillings-tv siden De unge mødre.