Vi starter med en træningslejr i Wakayama i Japan, og byen er så stolt af, at Danmark lægger træningslejren der.



Så de vælger at betale meget af vores ophold, mens vi forsøger at gøre gengæld ved i to omgange at invitere lokale børn ud og træne med os. Der bliver lavet lodtrækning på skolerne om, hvem der skal med, og de står snorlige de små japanske drenge, da de møder op i deres fodboldtrøjer for at træne med spillerne.



Det er meget populært, og der er fyldt med tilskuere til hver eneste træning, og efter træningen stiller spillerne sig op, så alle tilskuerne kan få en autograf. Vi bliver så populære i Wakayama, at der stadigvæk er fans fra byen, der kommer ud og ser vores kampe rundt omkring i verden.



Vi danskere er virkelig populære i den by. Måske hænger det også sammen med, at en dansk sømand er druknet efter at have sprunget i havet og reddet to japanske sømænd fra byen. Jeg mener, at der hvert år stadig kommer folk fra byen og besøger den danske sømands gravsted her i Danmark.



Så skal vi videre til Sydkorea, og jeg rejser i forvejen med kokkene, men de er slet ikke færdige med hotellet, da vi kommer. Der lugter af lim og gas, og vi må sove på balkonen den første nat. Det er meget godt, vi gør det, for det viser sig, at der er en læk på et af værelserne, der er gasopvarmet.



Da spillerne kommer ud til hotellet et par dage senere, må vi sige til dem, at de skal sove med døre og vinduer åbne, fordi vi ikke er sikre på, at der er helt styr på det.



Hotellet ligger helt ude på Lars Tyndskids rismarker, og der går soldater rundt derude for at passe på os. Det er et lidt sjovt møde med sydkoreanerne, der tager alting meget bogstaveligt. Jeg kan huske, at Morten Olsen (daværende landstræner, red.) en dag siger, at vi kun skal bruge en halv bane til at træne på, hvilket resulterer i, at de kun slår græsset på den ene halvdel af banen.



Så ryger vi tilbage til Japan igen derefter og spiller den sidste kamp.



Jeg husker også, at der er en helt speciel holdånd i truppen, der ikke har de store stjerner. Peter Schmeichel og brødrene Laudrup er stoppet, men vi har et rigtig godt hold med spillere som Thomas Graversen og Stig Tøfting.



Vi står med en meget ærgerlig følelse efter kampen mod England, for vi havde sgu holdet til at komme lige så langt som i 1998, og England var ikke bedre end os. For at sige det rent ud, så har England et dårligt landshold, og det havde de også dengang.



Danmark går videre fra gruppespillet efter sejre over Uruguay og Frankrig og en uafgjort mod Senegal.



Men ottendedelsfinalen mod England bliver den sidste for Danmark ved VM. England slår os 3-0 og knuser håbet om en gentagelse af kvartfinalen fra 1998 og mulighed for revanche mod Brasilien.