Først efter tre uger kunne der blive afholdt begravelse. For resterne af pigerne skulle obduceres. Forinden hentede politiet tandbørster og hårbørster hos hende for at kunne sammenligne dna. Bagefter blev de kørt i rustvogn fra Tyskland til Danmark, hvor en bedemand hentede dem ved grænsen og kørte dem hjem.



»Jeg havde bestemt, at de skulle ligge i en kiste sammen. Bedemanden bad om puder og dyner til dem, og det var svært, for jeg ville ikke af med noget, de havde sovet i, som havde deres duft på sig. Det skulle være noget, jeg ikke var ked af at miste. Deres yndlingsbamser skulle de heller ikke have med. Dem har jeg stadig hos mig. Jeg var egentlig taknemmelig for, at jeg havde tre uger til at planlægge det. Jeg kunne aldrig have gjort det på en uge.«



Christina og Mogens skulle have holdt havefest den 3. september 2011, »fordi vi har så meget at fejre« som der stod i invitationen – de var både blevet gift og var flyttet sammen. Men i stedet blev pigerne begravet den dag. Klokken 8 om morgenen.



»Jeg tænkte, at jeg ikke orkede at gå og vente på det en hel dag, og så håbede jeg, at journalisterne ikke stod så tidligt op. Det var ikke nogen stor begravelse og der var ikke en prædiken, kun sange. Der var en del børn med, så det skulle ikke vare alt for længe.«



Christina viser et A4-ark foldet i to. Her er trykt fire sange med små hjerter, der flyver på stiplede linjer som sommerfugle over blandt andet teksten til »Når en engel siger farvel«. Da kisten med pigerne var sænket ned i graven, tog gæsterne med hjem og fik brunch, børnene legede, der var bål i haven, hvor den nærmeste familie og nogle få venner stegte pandekager.



»Jeg ved, det kommer til at lyde meget grimt, men jeg ville ikke have Thues familie med. Det betød jo, at jeg fraskrev dem muligheden for at sige farvel. Det var nok egoistisk, men jeg kunne ikke holde det ud.«



De to familier har stort set ikke talt sammen siden.