Maahanmuuttajien työllistäjä SOL-konsernin Suomessa työllistämistä noin 8000 henkilöstä noin 2700 on muualla kuin Suomessa syntyneitä, ja yhtiö onkin profiloitunut julkisuudessa maahanmuuton puolestapuhujana. SOL Palveluiden toimitusjohtaja Juhapekka Jorosen mukaan yhtiön työvoimatilanne on tällä hetkellä poikkeuksellisen hyvä, mutta nousukauden aikana ihmisiä on vaikea löytää alan töihin. Kiinteistöpalvelualan työehtosopimukseen kirjattu alin tuntipalkka on 9,56 €/tunti eli 1538 €/kuukaudessa. Tämä palkkaus ei Jorosen mukaan vaikuta houkuttavan kantaväestöä töihin, mistä kertoo maahanmuuttajien suuri osuus yhtiön työvoimasta etenkin kaupungeissa. Ilman maahanmuuttajien työvoimaa yhtiö ei Jorosen mukaan pärjäisi. Syksyllä joukoittain Suomeen saapuneita turvapaikanhakijoita ei vielä ole yhtiön palkkalistoilla.

Siivous- ja kiinteistöpalvelualan perheyritys SOL:n omistajasukuun kuuluva Juhapekka Joronen, SOL Palveluiden toimitusjohtaja, sanoo jaksavansa puhua työehtosopimuksista loputtomiin. Puheen alkaessa selviää, että hänen mielestään alakohtaisista sopimuksista olisi syytä luopua – ja että ammattiyhdistysliikkeen olisi syytä herätä nykypäivään.

Miksi joka alalla täytyy olla oma työehtosopimuksensa, Joronen kysyy Uuden Suomen haastattelussa. Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksessakin vaikuttavan Jorosen mielestä muutama neuvotteluja ohjaava ”raami-TES” yhdistettynä paikalliseen sopimiseen olisi joustavampi järjestelmä.

– Eihän siinä ole mitään järkeä, miten monta sataa TESsiä meillä on tässä pienessä maassa ja kuinka paljon ne rajoittavat tekemistä. On surullisia esimerkkejä siitä, kuinka työntekijä haluaisi tehdä, asiakas haluaisi ostaa ja me haluaisimme tarjota, mutta TES rajoittaa. Ei se ole tätä maailmaa, Joronen sanoo.

Hän miettii puolitosissaan, onko kukaan vielä vienyt EU-tuomioistuimen käsiteltäväksi TES-asiaa.

– Jos olet työntekijä, et itse pysty neuvottelemaan työehdoista, vaan pitää mennä TESsin mukaan. Miksi joku muu neuvottelee minun, yksityishenkilön, sopimuksen puolestani? Joronen pohtii.

– Siitä tulisi hyvä keissi.

Joronen nostaa esiin eroja suomalaisen ja virolaisen toimintatavan joustavuudessa ja yritysten ratkaisumahdollisuuksissa.

– Jos siellä vaikka 15 hengen yrityksellä lähtee menemään huonosti, niin se on ihan ok, että kaikkien palkkoja lasketaan [jos palkkaus ollut yli minimipalkan]. Kaikki saavat pitää duuninsa ja toiminta jatkuu. Mutta Suomessa joutuu panemaan 3–4 henkeä pihalle. Vain niillä, jotka saavat pitää työnsä, käy ainakin vähäksi aikaa tuuri.

Suomessa palkan alentaminen yt-neuvotteluissa on poikkeuksellista ja edellyttää irtisanomisperustetta sekä asiasta sopimista jokaisen työntekijän kanssa erikseen.

Joronen toivoi tiistaina haastatteluhetkellä, että työehtojen paikallisen sopimisen lisäämistä pohtivassa työryhmässä päädyttäisiin helpottamaan paikallista sopimista lainsäädännön kautta. Hallitus kertoi kuitenkin keskiviikkona, että paikallista sopimista edistetään ensisijaisesti työehtosopimusten kautta. Tarvittaessa avuksi voidaan ottaa lainsäädäntö.

– Jos se tehdään työehtosopimusten kautta, silloin tilanne ei juuri eroa nykyisestä, Joronen harmittelee.

– Mutta jos se tulee lakien kautta niin, että luodaan rajoja, mistä voidaan neuvotella, niin kyllä se auttaisi.

Töitä 10 tuntia/viikko – ”Miksi se pitäisi estää?”

Joronen haluaa korostaa yleisesti arvostavansa ay-liikettä ja sen saavutuksia ja yhteistyön toimivan pääosin hyvin. Joskus ollaan kuitenkin ”niin kaukana toisistaan”, hän puuskahtaa.

Haastattelun aikana nousee esiin kaksi toimitusjohtajaa ihmetyttävää esimerkkiä julkisesta keskustelusta. Yksi on ajatus niin sanottujen nollasopimusten kieltämisestä lailla. Aihetta koskeva, ay-liikkeeseen kytkeytyvä kansalaisaloite on tällä viikolla eduskunnan käsittelyssä.

– Nyt mua pelottaa, kun SDP puhuu siitä, että nollasopimukset pitäisi lopettaa. En tiedä, miten meidän ala pärjäisi, Joronen sanoo.

Hän ottaa esimerkiksi narikkatöitä toisinaan SOL:lla tekevät opiskelijat.

– Jos joku haluaa tehdä töitä kymmenen tuntia viikossa, niin miksi se pitäisi estää?

Toinen ihmetyksen aihe liittyy jämähdykseen. Tässä Jorosen kritiikki kohdistuu sekä valtioon eli päättäjiin, jotka ovat sallineet julkisten menojen paisumisen valtion tulojen samaan aikaan supistuessa, että ammattiyhdistysliikkeeseen.

– Jos katsoo kymmenen vuotta taaksepäin, miten julkinen sektori on sen jälkeen kasvanut suhteessa bruttokansantuotteeseen… Silloin oli varmaan eri tilanne ja pystyttiin tällaisia ratkaisuja tekemään, mutta nyt tässä tilanteessa enää ei. Mutta kun ei mitään pysty ottamaan pois, niin se on huono asia, hän sanoo.

Ammattiyhdistyspuolella on vastustettu muun muassa lomarahojen leikkausta perustellen asiaa vuoden 1971 työtaisteluvoitolla. Leikkaus on ollut esillä hallituksen kilpailukykytoimien yhteydessä.

– Nyt Metalliliitto sanoo, että ”he ovat taistelleet tästä ja saaneet tämän läpi”. Oliko se vuonna 1971? Neljäkymmentä vuotta sitten! Joronen kummastelee.

– Neljäkymmentä vuotta sitten!

Joronen sanoo, että hän ei puhu ”pelkästään SOLin kannalta vaan myös alan kannalta ja suomalaisena”, huolestuneena Suomen vaikeasta tilanteesta. Sama huoli vallitsee hänen mukaansa myös EK:ssa ja sen jäsenyrityksissä.

– Ei siellä vain itseä ajatella vaan myös Suomen etua, Joronen toteaa.

”Pysäytät Suomen – selviät muutamalla tonnilla”

EK:n ääntä voi ainakin kuvitella kuulevansa, kun Joronen harmittelee työrauhatilannetta.

– On näitä lakkoja tuhottomasti. Ja kun puhutaan tukilakoista, niin ei siinä mitään järkeä ole, että pystyt koko maan pysäyttämään ja selviät muutaman tonnin sakoilla, Joronen sanoo.

Tämä tarkoittaa nykytilanteessa etenkin sitä, että vientiyrityksille olennaisen auto- ja kuljetusalan ammattiliiton AKT:n pitäisi tulla yhteiskuntasopimukseen mukaan, Joronen sanoo.

– Nyt jos AKT sanoo, että se ei tule yhteiskuntasopimukseen mukaan, niin se on ihan yhtä tyhjän kanssa, koska niillähän se valta on. Siitä [sopimuksesta] neuvotellaan, mutta kyllä mun mielestä AKT:n pitäisi tulla mukaan, hän jatkaa.

Lue myös arkistojuttu: SOL valmis poikkeukselliseen temppuun Postin lakossa