Rikottu ikkuna on taloustieteessä usein havaittu ilmiö, jonka perusteella kysyntää keinotekoisesti lisäämällä saadaan aikaiseksi uutta hyvinvointia. Bastianin esimerkin mukaisesti ikkunan rikkoutuminen synnyttää leipurille tarpeen ostaa uusi ikkuna, jonka seurauksena syntyy tapahtumaketju, joka työllistää lukuisia ihmisiä. Kyseisen ihanteen ongelma piilee todellisten kustannusten peittelemisessä. Jos ikkuna olisi säilynyt ehjänä, leipuri olisi voinut sijoittaa kyseiset rahat johonkin muuhun tuotteeseen, joka olisi luonut työllisyyttä ihan yhtä paljon. Ikkunan rikkoutumisen takia tämä investointi jää tapahtumatta, jonka lisäksi leipuri jää ilman niitä tuotteita, mitä hän oli alunperinkin haluamassa. Käytännössä leipuri on vain yhden ikkunan verran köyhempi.

Varsinainen johtopäätös tällä esimerkillä on se, ettei optimaalista hyvinvointia voida ikinä saavuttaa resursseja haaskaamalla tai tuhoamalla. Vaikka kyseinen tapahtumaketju olisi kuinka monimutkainen, sen sisäinen logiikka ei muutu. Ketjun alkupäässä on aina joku, joka joutuu maksamaan ylimääräistä semmoisesta asiasta, johon hänellä ei ole todellisuudessa mitään tarvetta.

Julkisen talouden mittakaavassa tätä voisi verrata siihen, että taloudellisesti tuottamattomaan toimintaan (rikottu ikkuna) käytetyt rahat jaettaisiin tasaisesti kaikille veronmaksajille (ehjä ikkuna). Tuhannen euron bonus esimerkiksi keskiluokkaisen perheen taloudessa synnyttäisi nopeasti lukuisia tarpeita, mitä ei aiemmin ole voitu tyydyttää. Matkailutoiminta, itsensä hemmottelu, säästäminen tai sijoittaminen ovat tässä mielessä kaikki hyviä vaihtoehtoja. Ylimääräinen raha kohdistuisi tässä tilanteessa niihin tuotteisiin ja palveluihin, mitä asiakkaat todella haluavat. Tämä lisäisi omalta osaltaan työllisyyttä, mutta erityisesti ihmisten hyvinvointia.

Rikotun ikkunan esimerkillä on perinteisesti pyritty kritisoimaan julkisia monopoliyhtiöitä ja yritystukia, mutta sitä voidaan soveltaa hyvin myös nykyistä maahanmuuttopolitiikkaa vastaan. Yle tiesi kertoa uutisessaan, että turvapaikanhakijoiden läsnäolo voi selättää monia alueita vaivaavan työttömyyden. Turvapaikanhakijoiden läsnäolo lisää kysyntää tulkeille, vartijoille ja muille työntekijöille, kuin myös lisää taloudellista toimintaa rajatulla alueella. Maahanmuuttoviraston tiedottaja Verna Leinonen kommentoi asiaa näin:

”Vastaanottokeskus työllistää oman henkilökuntansa lisäksi myös esimerkiksi kuljetus-, kiinteistö- ja ruokapalveluita. Keskus myös usein vireyttää paikkakunnan talouselämää, koska monet arjen hankinnat tehdään sieltä”

Nykyistä pakolaisvirtaa puoltavista argumenteista ”taloudellinen hyöty” on yleensä huonoiten perusteltu. Alueellista hyötyä ja työllisyyttä näennäisesti lisäävät toimenpiteet rahoitetaan tällä hetkellä puhtaasti julkisista varoista. Kyseisen hyöty olisi aivan yhtä suuri, jos vastaava rahamäärä annettaisiin jokaiselle paikalliselle työttömälle suoraan pankkitilille. Talouskasvun näkökulmasta se olisi toimenpiteenä aivan yhtä typerä, mutta se säästäisi alueen sentään etnisiltä jännitteiltä. Molemmissa esimerkeissä kyseisestä ”hyödystä” joutuvat kärsimään kaikki ne ihmiset ja yritykset, jotka toimivat nettoveronmaksajina. Kyseistä ”talouskasvun moottoria” tuskin markkinoitaisiin yhtä innokkaasti, jos rahojen vastaanottajina toimisivat esimerkiksi kantasuomalaiset spurgut.

Yle ei tietenkään ole ainoa media, joka markkinoi sinisilmäisesti kyseistä piristysruisketta. HS on uutisoinut samasta asiasta peräti kaksi kertaa lyhyen ajan sisään. Toissapäivänä ilmestyneessä artikkelissa haastatellaan Jari Gustafssonia, joka toimii tällä hetkellä TEM:in kansliapäälikkönä. Kyseisen haastattelun alussa Gustafsson toteaa näin:

”Kuinka paljon voimme ottaa lisää maahanmuuttajia, on kiinni siitä, kuinka monta on tulossa. Emme tiedä, minkälaisista määristä puhumme. Emme tiedä, alkaako ihmisiä tulla myös itärajan yli.”



Ällistyttävää päättelyä. Gustafsson ei kuitenkaan pidä sangen suurta tulijamäärää uhkana, joka tulee ilmi seuraavassa lainauksessa:

”Jo se määrä ihmisiä, joka meille nyt tulee, antaa uutta virtaa. Maahanmuuttajat tarvitsevat lukuisia palveluja, jotka synnyttävät lisää työpaikkoja ja maahanmuuttajille yrityksiä.”



Gustaffson ei kuitenkaan mainitse sitä, kuinka monta työpaikkaa menetetään näiden toimenpiteiden johdosta. Kyseiset työpaikat ovat täysin riippuvaisia maahanmuuttoon kohdistetuista määrärahoista, eikä niille olisi tarvetta mikäli raja oltaisiin älytty laittaa ajoissa kiinni. Jokainen mamuteollisuuteen investoitu euro on pois oikeasti tuottavasta työstä.

”Ja ainakin saamme nyt hyviä vientimyyjiä Lähi-itään.”



Lähi-idän osuus Suomen viennistä on mitätön. Miksi ”vientimyyjiä” tarvittaisiin nyt, kun niille ei ole ollut tarvetta koskaan aiemmin?

”Meillekin voi syntyä aina auki oleva kioskikauppa, jota Euroopassa kutsutaan arabikaupaksi. Nyt kauppiaat ovat täällä ja oleskelulupa taskussa. Ryhtyisivätkö he pyörittämään arabikauppoja, jotka meiltä vielä puuttuvat?”



Ahkeria yrittäjiä ja työntekijöitä arvostan ihonväristä ja uskonnosta riippumatta, mutta miksi arabikauppojen läsnäolo nähdään eräänlaisena itseisarvona?

HS:n toinen aihetta käsittelevä julkaisu on lähes yhtä mielenkiintoinen. Vankkumaton usko voimavaraan näkyy erityisesti siinä, että kyseinen teksti on lehden pääkirjoitus. Kirjoituksessa todetaan esimerkiksi näin:

”Väestöennusteesta menee viesti myös niille, jotka kovimmin ja ehdottomimmin kritisoivat maahanmuuttoa. Syntyvyys ei pysty paikkaamaan väestön ikääntymistä. Työvoimaa tarvitaan ulkomailta lisää.”



Huoltosuhteeseen vetoaminen on erittäin heikko peruste hallitsemattoman maahanmuuton puolesta. Huoltosuhde tarkoittaa käytännössä sitä, kuinka monta ihmistä kasvattaa yhteistä kakkua ja kuinka monta jakaa sitä. Huoltosuhde ei tarkoita sitä, että väestössä pitää olla tietty määrä nuoria ihmisiä jokaista vanhusta kohti. Mikäli nuori väestönosa on pääosin tulonsiirroista riippuvainen, huoltosuhde heikkenee entisestään. Turvapaikanhakijat jäävät usein nuoresta iästään huolimatta tuottavan työn ulkopuolelle, sillä heidän taidoillaan on harvoin kysyntää korkean tuottavuuden yhteiskunnassa. Kielitaidon puute yhdistettynä heikkoon koulutustaustaan aiheuttaa syrjäytymistä, joka säteilee helposti myös seuraaville sukupolville. Joissakin maahanmuuttajaryhmissä koulumenestys saattaa jopa huonontua toisessa ja kolmannessa sukupolvessa.

Jos maahanmuutolla halutaan paikata heikkoa huoltosuhdetta, tulisi sen koostua pääosin niistä maahanmuuttajaryhmistä, jotka pärjäävät Suomessa parhaiten. Tällä hetkellä tilanne on lähes päinvastainen.

”Esimerkiksi pakolaisten kansantaloudellinen merkitys nousee miinukselta plusmerkkiseksi, jos pakolaiset pystytään kotouttamaan ja työllistämään.”



Kyseessä on erittäin iso JOS. Nykyinen pakolaisvirta koostuu suurimmaksi osaksi afgaaneista, irakilaisista ja somaleista, joiden ennuste on Suomessa ja muualla Euroopassa melkoisen kehno. Jos Suomi ei ole pystynyt kotouttamaan ja työllistämään kyseisiä ihmisiä silloin, kun heitä saapui alle 4000 vuodessa, kuinka se pystyy siihen silloin kun heitä saapuu kymmeniä tuhansia?

Kaiken kaikkiaan voidaan siis todeta, että nykyistä pakolaisvirtaa voidaan perustella vain solidaarisuudella. Pitkäkestoista taloudellista hyötyä kyseisillä toimenpiteillä ei saada aikaiseksi.

—

Tuukka Kuru