Saamen kieli ja mielenterveyspalvelut Saamelaiskäräjien vuonna 2015 keräämien tietojen mukaan Suomessa on 10 463 saamelaista, joista kotiseutualueella asuu 3404 saamelaista. Heistä pohjoissaamea puhuu äidinkielenään arviolta noin 1800 henkilöä, koltansaamea puhuu noin 320 henkilöä ja inarinsaamea noin 250 henkilöä. YK:n lapsen oikeuksia valvova komitea on jo vuonna 2011 esittänyt huolensa (siirryt toiseen palveluun) (Saamelaiskäräjien selvitys, 2017) siitä, että saamelaislapset eivät saa mielenterveydenhoitopalveluja, terapiaa tai psykiatrista hoitoa saameksi. Tänä vuonna laadittiin ensimmäinen Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa asuvien saamelaisten itsemurhien ehkäisysuunnitelma (siirryt toiseen palveluun) (Samediggi). Suunnitelma sisältää kymmenen strategista kohtaa, joilla itsemurhia halutaan ehkäistä. Yhdeksäs kohta liittyy oikeuteen saada asioida omalla kielellään. Helmikuisessa julkaisussaan (siirryt toiseen palveluun) valtioneuvoston selvitys- ja tutkimustoiminta toteaa, että alkuperäiskansojen "alueella on edelleen keskimääräistä enemmän mielenterveysongelmia ja itsemurhakuolleisuutta", ja tilanne on vaikea poliittisista ratkaisuyrityksistä huolimatta.

InariKun poroisäntä sanoo, että keväällä porot lasketaan puita pitkin, suomenkielinen voi ajatella lauseen tarkoittavan pitkospuiden rakentamista eläimien kulkemista varten. Siitä ei ole kysymys. "Puita pitkin" tarkoittaa, että tunturikoivujen pinnassa on jäkälää, joita porojen pitää päästä syömään, koska ne eivät pääse lumen läpi syömään jäkälää maasta.

Esimerkki voi tuntua pieneltä väärinkäsitykseltä, mutta on osa isompaa vyyhtiä: jos edes elinkeinosta ei pysty aina puhumaan suomeksi niin, että toinen ymmärtää, kuinka vaikeaa on kertoa omasta mielenterveydestään vieraalla kielellä?

– Miten saamenkielisenä selität sen, ettet voi nukkua, koska petoja on niin paljon, olet yliväsynyt etkä jaksa enää? Jos lääkäri tai hoitaja ei ole asunut Saamenmaalla, hän ei varmasti ymmärrä, miten sellaiset asiat voivat stressata, kuvailee Ristenrauna Magga, valtakunnallisen saamelaisten sosiaali- ja terveysalan järjestön Sámi Soster ry:n toiminnanjohtaja.

Saamelaiskulttuurissa mielenterveysongelmat ovat edelleen hankala aihe, ja niistä saatetaan vaieta perheen parissa. Ville-Riiko Fofonoff / Yle Sápmi

Moni saamelainen on tilastojen perusteella hengenvaarassa: kaksi vuotta sitten uutisoitiin, että kolmasosa Ruotsin nuorista poronhoitajista on harkinnut itsemurhaa. Suomen puolella mielenterveyspalvelut ovat saamenkielisille melkein mahdottomuus.

Esimerkiksi Utsjoella on yksi saamenkielinen mielenterveyshoitaja ja lääkäri, muualla ei yhtään (siirryt toiseen palveluun) (Saamelaiskäräjien selvitys, 2017). Suomen ulkopuolella mielenterveyspalveluja tarjotaan saameksi esimerkiksi Norjan puolella Karasjoella.

Potilaalle saattaa tulla tunne, ettei hän tule ymmärretyksi. Se voi olla kauhean loukkaavaa. Arja Somby-Rahko

Tilanteen vakavuudesta kertoo se, kuinka monta hanketta asian ratkaisemiseksi on vireillä. Utsjoen kunta on toteuttamassa Elämä (siirryt toiseen palveluun)-nimistä (Utsjoen kunta) hanketta, jonka sisältö koskee ensiavun antamista itsemurhan vaarassa olevalle. Sami Soster ry puolestaan vetää Veaján-hanketta. Tarkoituksena on järjestää esimerkiksi työpajoja sellaisille, jotka ovat menettäneet läheisensä itsemurhan takia.

– Tavoitteena on kouluttaa ihmisiä yhteisön sisällä niin, että uskalletaan kysyä: "Miten sie voit?". Opetellaan välittämään ja näkemään, että toinen ei voi hyvin, otetaan se puheeksi ja ohjataan hakemaan ammattiapua, Magga kertoo.

Magga toteaa, että itsemurha on saamelaisyhteisössä tabu. Siksi hankkeiden eräs tarkoitus on murtaa se hiljaisuuden ja puhumattomuuden muuri, joka estää ihmistä hakeutumaan ajoissa avun pariin.

Aika on kypsä historiallisista traumoista keskustelemiselle

Jos saamenkielinen ohjataan suomenkielisten palvelujen pariin, voisi tilanne olla karrikoiden samankaltainen, kuin jos suomalainen ohjattaisiin englanninkieliselle terapeutille, vertaa psykoterapiaa opiskeleva, saamea äidinkielenään puhuva Arja Somby-Rahko. Vaikka kieltä osaisi, ei se korvaa aina äidinkielellä asioimista.

Kieli on Somby-Rahkon mukaan sidoksissa esimerkiksi tunteiden ilmaisemiseen ja ajatteluun, ja erityisesti saamelaisten kohdalla kieli kantaa mukanaan myös kulttuurista ja historiallista tietoa. Somby-Rahko pohtiikin, avautuvatko terapiassa usein käsiteltävät tunnemuistot samalla tavalla vieraalla kielellä, jos lapsuuden kieli on ollut saame.

Opintojensa parissa Somby-Rahko on ymmärtänyt, että saamelaiset eivät saa tarvitsemaansa terapeuttista apua Suomessa äidinkielellään. Tarvetta kuitenkin olisi, miettii Somby-Rahko ajatellen erityisesti Suomen saamelaisten tilannetta.

– Meillä saamelaisilla voi olla taakkaa omilta vanhemmiltamme, jotka ovat kokeneet sodan. Minun sukupolvellani voi olla tämän taakan lisäksi asuntolakokemus ja muisto kielen ja kulttuurin pakkovaihdoksesta. Tässä voidaan puhua ylisukupolvien siirtyvästä traumasta, sanoo Somby-Rahko.

Moni saamelaisnuori saattaa kantaa stressiä kulttuurin säilymisestä. Ville-Riiko Fofonoff / Yle Sápmi

Somby-Rahko kokee myös, että yhteiskunnallinen kehitys korostaa entistä enemmän yksilöllisyyttä, joka puolestaan synnyttää yksinäisyyttä. Hän ajatteleekin, että palveluita tarvitaan erityisesti nyt, kun historiallisia traumoja voisi ruveta käsittelemään.

– Luulen, että aika on nyt niin kypsä, että näitä asioita voidaan ruveta aukomaan. Tapahtumista alkaa olla sen verran aikaa.

Somby-Rahko muistuttaa, että ydinasiana kielestä keskusteltaessa ovat tunteet, ajattelu ja kieleen liittyvät tunnesisällöt. Saameksi ilmaistessa sanoilla voi olla hyvin eri vivahde ja tunnetila kuin suomeksi. Somby-Rahko nostaa esimerkiksi sanan jano, saameksi goiku.

– Sana "jano" ei herätä minussa sellaisia tunteita, kuin sana goiku. Kun sanon "goiku", suussani melkein napsahtaa.

On herännyt huoli myös oman kulttuurin säilymisestä ja jatkumisesta, joka tuo omanlaisensa stressin. Niila Rahko

Suurin ongelma on Somby-Rahkon mielestä se, että terapeutin pitäisi pystyä ymmärtämään, millaisessa ympäristössä potilas on varttunut ja missä kulttuurissa mieli on rakentunut.

– Potilaalle saattaa tulla tunne, ettei hän tule ymmärretyksi. Se voi olla kauhean loukkaavaa. On aika herkkää, kun mennään syville, aroille vesille puhumaan asioista, jotka ovat olleet todella vaikeita ja joista ei ole voinut avautua aiemmin, Somby-Rahko sanoo.

Somby-Rahko mainitsee tämänhetkisinä koko yhteisöä koskevina kipupisteinä esimerkiksi ILO 169-sopimuksen ratifioimattomuuden ja Tenojoen lohisopimuksen tilanteen.

– Luulen, että moni saamelainen kokee olonsa nurkkaan ajetuksi tällä hetkellä, jo poliittistenkin päätösten valossa. Se voi olla suuri kuormittava tekijä.

Potilaan kulttuurinen tausta on opiskeltava

Terveyden- ja hyvinvointilaitoksen (THL) psykiatrian erikoislääkäri Jukka Kärkkäisen mukaan mitä syvällisempään keskusteluapuun ja psykoterapiaan mennään, sitä enemmän kasvaa äidinkielen merkitys. Jos terapeutti ei ole samasta kulttuuripiiristä kuin potilas, kehottaa Kärkkäinen ammattilaista perehtymään potilaan elämäntapaan.

– Ei tarvitse olla itse välttämättä samasta kulttuurista, mutta ymmärtääkseen potilasta täytyy perehtyä hänen kulttuuritaustaansa. Sillä on merkitystä, sanoo Kärkkäinen.

Kärkkäinen pohtii myös, että esimerkiksi saamelaisten kohdalla samasta kulttuurista oleva auttaja voi edistää terapiasuhdetta, koska kulttuurimuuria ei tarvitse ylittää.

– On varmasti myös potilaan kannalta mukavampi olla saman kulttuuritaustan terapeutin kanssa, jos se vain on mahdollista.

Huolta voi aiheuttaa ajatus siitä, että vanhaa perimätietoa häviää edesmenneiden sukupolvien mukana. Ville-Riiko Fofonoff / Yle Sápmi

Saamea äidinkielenään puhuva Niila Rahko valmistuu pian psykiatriseksi sairaanhoitajaksi ja on nyt töissä Oulussa. Rahko kertoo esimerkkitapauksena serkustaan, saamenkielisestä (siirryt toiseen palveluun) Pederistä, jota haastateltiin Norjan televisiossa (NRK-tv) tämän taisteltua masennuksen kanssa pitkään ja yritettyään hakea apua paikallisilta ruotsalaisilta mielenterveysviranomaisilta. Lopulta Peder hakeutui Norjan puolelle, jossa tarjotaan mielenterveyspalveluita saameksi (siirryt toiseen palveluun) (SANKS).

– Hän itse kuvasi tilannetta siten, että saapuessaan sinne hän koki tulleensa kotiin. Saameksi jutteleminen avasi asiat aivan eri tavalla. Siellä ymmärrettiin saman tien, mistä hän tulee, ja miten hän asiat tuntee ja käsittelee. Se oli serkulle iso asia, Rahko kertoo.

Rahko itse haluaa tulevaisuudessa tarjota mielenterveysapua ja tukea nimenomaan saamenkielisille. Rahkon mukaan saamelaisnuoret ovat vahvasti heränneet siihen, että kun isovanhemmat ja isoisovanhemmat kuolevat, katoaa myös tietoa, jota omat vanhemmat eivät ole omaksuneet esimerkiksi asuntolakokemusten takia.

Nuorilla taas olisi vielä mahdollisuus imeä tieto itseensä isovanhemmiltaan, ja moni onkin kaivanut esiin vanhaa suvun tietoa liittyen esimerkiksi ompelemiseen, paikannimiin tai vaikkapa saamenpukuun eli gáktiin.

– On herännyt huoli myös oman kulttuurin säilymisestä ja jatkumisesta, joka tuo omanlaisensa stressin. Ensin tulee nautinto siitä, miten hieno ja laaja kulttuuri itsellä on. Kun elää hetken siinä hurmiossa, herää siihen, että kaikki tieto pitäisi laittaa eteenpäin ja säilyttää, Rahko kuvailee.

Kulttuuristen huolien lisäksi saamelaiset voivat kokea stressiä myös samoista asioista kuin kantaväestö. Ville-Riiko Fofonoff / Yle Sápmi

Pelkkä kieli ei aina ole avainkysymys, vaan myös kulttuuriin liittyvät asiat korostuvat aiheesta keskustellessa. Rahkon mukaan potilaalle voi olla väsyttävää, jos hänen täytyy ensin itse perehdyttää terapeutti omaan kulttuuriinsa ja selittää siihen liittyviä asioita alusta alkaen.

– Joutuu kertomaan, että "minulla oli tämän puvun kaavat, ja nyt mummo kuoli enkä pysty nyt ompelemaan pukua loppuun. Minulla jäi iso pala historiaa saamatta itselleni, ja tuo häpeää ja stressiä, kun en osaa ommella suvun pukua", kuvailee Rahko.

Ymmärtääkseen potilasta täytyy perehtyä hänen kulttuuritaustaansa. Jukka Kärkkäinen

Rahko kertoo, että hänen omassa suvussaan tunteiden näyttäminen ei ollut tavallista. Saamelaisessa perhekulttuurissa saatetaan vaieta hankalista asioista, tai ne kerrotaan eri tavalla kuin todellisuudessa.

– Tavallaan se on sisäistä itsesuojelua, mutta kun asiat alkavat paljastua, se aiheuttaakin hallaa. Jos joku esimerkiksi pui itsemurhaa, häntä voisi asian ymmärtämisessä helpottaa tieto siitä, että suvussa on taipumusta siihen, Rahko kertoo.

Rahkon mukaan mielenterveysongelmat ovat kipupiste saamelaiskulttuurissa paitsi puhumattomuuden kulttuurin takia, myös siksi, että kaikki eivät tiedä, että apua on saatavilla. Aina metsässä käveleminen tai kotona käyminen ei helpota.

Saameksi jutteleminen avasi asiat aivan eri tavalla. Niila Rahko

Rahko arvioi, että usein saamelaisnuoret hakeutuvat avun pariin muun muassa kulttuuriin kohdistuvan epätoivon takia. Toisaalta samat ongelmat kuin kantaväestöllä voivat ajaa mielenterveysongelmiin: masennus, töissä pärjääminen ja asioiden päällekaatuminen. Rahko kuitenkin muistuttaa, että lisätekijänä on oman kulttuurin jatkuvuuteen liittyvä huoli.

– Siitä tulee stressipisteitä laskiessa lisäpisteitä, sanoo Rahko.

Asiaan vihkiytymätön ei siis välttämättä ymmärrä, miten paljon syvällisiä tunteita ja historiaa tilanteeseen voi liittyä.

– Sosiaalisessa mediassa naureskellaan sille, että saamelaiset vetävät herneen nenäänsä missin feikkisaamenpuvusta. Siinä on konkreettinen esimerkki siitä, miten tilanne näyttäytyy ulkopuoliselle. Se, mitä me saamelaiset tunnemme siinä vaiheessa, on järjetön suuttuminen ja raivo, koska niinkin monta eri merkitystä ja keskeistä asiaa on menty rikkomaan ilman ymmärrystä. Se tuntuu hirveän pahalta.

Lue lisää:

Kolmannes Ruotsin nuorista poronhoitajista on harkinnut itsemurhaa – "Elämä on raskasta"

Oulussa valmistellaan kaikkien aikojen laajinta tutkimusta ilmastonmuutoksen vaikutuksista saamelaisiin

Unohdettujen kylä - Attawapiskat 91A