För att lösa fler brott gick Sverige för ett år sen in i ett samarbete med andra europeiska länder kring dna-spår och dna-profiler. Utbytet inleddes med Nederländerna, därefter har det än så länge utökats till Finland, Estland och Polen.

Men i många fall där det blivit träff på en misstänkt gärningsman i ett utländskt dna-register som matchar spår från brott i Sverige har svensk polis efter lång tid ännu inte begärt ut namnet.

Våldtäktsutredning glömdes bort

När SVT undersöker vad som hänt med sex våldtäktsutredningar där dna-spår från brotten i Sverige matchar namngivna personer i Finlands dna-register hittar vi bland annat en utredning som polisen glömt bort. Efter att Västerortspolisens våldsrotel i april fick information om att det finns en person i Finland som matchar spåren från en våldtäkt 2007 hade inget hänt, tills den 30 oktober då SVT ringer och ställer frågor om det.

– Det har bara legat, ärendet har fallit i glömska. Det är alltid olyckligt om sådant händer, men i det här fallet är det den mänskliga faktorn, säger Anders Hägglund, inspektör på våldsroteln.

49 begärdes ut – av 140 träffar

Vid den första massökningen mot det finska registret i mars blev det till exempel träff på 140 personer som matchar spår från svenska brottsplatser, men hittills har svensk polis bara begärt ut uppgifterna i 49 fall. Vissa träffar kommer från preskriberade brott, men Rikskriminalen ser att många fler uppgifter kan och borde hämtas ut.

– Rutinerna för att ta hand om det här har inte hunnit utvecklas. Jag skulle naturligtvis vilja att man begärde ut information om de här personerna med vändande post, säger Elenor Groth, chef på Rikskriminalens enhet för internationellt polissamarbete (IPO). Det är till IPO som Sveriges polismyndigheter vänder sig om de vill begära ut uppgifter från utlandet om dna-träffar i deras utredningar.

”Katastrofalt”

Advokaten Elisabeth Massi Fritz, som företräder brottsoffer, är mycket kritisk till att polisen dröjer.

– Jag tycker att det är katastrofalt, jag tycker poliser ska ta sitt ansvar och handlägga de här brotten på fullt allvar och på ett skyndsamt sätt. Det är förstås för att man ska ha fortsatt förtroende för rättsväsendet och dessutom att den här gärningsmannen är på fri fot och kan begå nya brott, säger Elisabeth Massi Fritz, advokat.

Hon var målsägandebiträde till en våldtagen kvinna i det första brottsfallet som lett till dom sedan Sverige i fjol inledde dna-utbytet. Det gällde en våldtäkt i Stockholm 2013 där dna-spår från brottet kunde matchas mot den då okände gärningsmannen, som fanns inlagd i det finska dna-registret. Han lämnades ut till Sverige och dömdes nyligen till tre års fängelse.

Bättre rutiner krävs

Rikskriminalen hoppas att sådana exempel på lyckade utredningar kommer öka intresset hos svensk polis att begära ut uppgifter om dna-träffar och att det blir lättare att skapa bra rutiner när polisen slås ihop till en myndighet från årsskiftet.

– Det handlar till syvende och sist om att öka uppklaringen. Det har både den tidigare och nuvarande regeringen talat om att den måste bli bättre och att använda det här instrumentet är ju verkligen ett sätt att öka uppklaringen, säger Elenor Groth, enhetschef Rikskriminalen.