Under årtionden har postmodernismens sanningsrelativism härjat i akademier och offentliga samtal. Det började som en tilltalande tanke som kunde vara rolig att diskutera utifrån, så där i ungdomligt oförstånd: "Allt är relativt, alla har sin egen sanning". Men har sedan satt sig, djupare och djupare.

Det har i sin tur lett till en situation där rätten till sin egen sanning betraktas som större än vad kunskap och faktisk sanning är.

Ett exempel var SFI-kursen i Helsingborg, där en elev förnekade förintelsen och menade att det var en judisk konspiration, läraren reagerade och förklarade att det var nonsens. Eleven kände sig kränkt över av att bli ifrågasatt och läraren fick en reprimand med innebörden "vad som är historia för oss är inte historia för andra".

En läsare skrev i kommentarsfältet på en av MittMedias Facebooksidor att allt gått fredligt till vid Rysslands annektering av Krim och att OSSE, Organisationen för samarbete och säkerhet i Europa, godkänt den riggade folkomröstningen efter att ha övervakat valet.

När jag påpekade att OSSE aldrig ens var på plats och än mindre sagt att valet var godkänt svarade personen: ”Jag säger att de godkände genom att vilja ha med Ukraina, en av parterna”, alltså en förvirrad efterhandskonstruktion till lögnen. Och mitt påpekande att det inte stämmer (vilket kan verifieras efter tre sekunder på OSSE:s hemsida) bemöttes med: ”Det är du som sprider falsk information”.

Postmodernismen har gått över i ett postsanningsparadigm.

Läs mer: Lögner och myter ett allt större problem

På Republikanernas konvent piskade Trump in budskapet ”Död, förstörelse, terrorism och svaghet" och drog sedan en rad falska siffror. Publiken skanderade att Hillary Clinton ska låsas in, uppeldade av talare på scenen med samma budskap.

Ben Carson associerade Clinton med Lucifer, en radiopratare jämförde henne med Stalins hemhjälp och det fanns t-shirts med budskapet Trump vs Tramp.

Bland delegaterna cirkulerade konspirationsteorier som att judarna styr världen, att president Obama är muslim och så förstås föraktfulla uttalanden om homosexuella. Känslorna har blivit viktigare än fakta, så mycket viktigare att till och med en som vill bli president, med koderna till kärnvapen, kommer undan med att konstruera fakta som passar med en känsla som han vill förmedla.

Till sin hjälp har Trump det som mer och mer kan beskrivas som ett genialt hybridkrig mot västlig demokrati och liberala värderingar. Även om det inte är första gången Moskva använder sig av aktiva åtgärder är det som nu sker historiskt.

Kriminalteknisk utredning från tre av varandra oberoende cybersäkerhetsfirmor pekar ut ryska staten som aktör bakom hackningen av demokraternas e-post. Att den ryska militära underrättelsetjänsten GRU på det här sättet kan ge Trump en skjuts är bara ett exempel på flera andra saker som pekar i samma riktning.

Trump har ändrat republikanernas partiprogram när det gäller Ukraina, gjort uttalanden som underminerar de baltiska staterna och hela Natos framtid, han har rådgivare med ryska kopplingar och har inte lämnat ifrån sig den finansiella deklarationen ännu. Det senare har fått konservative kolumnisten George Will, som medverkar i Fox News och Washington Post, att påpeka att orsaken kan vara att det skulle blottlägga Trumps affärer med ryska oligarker.

Och nej, jag påstår inte att Trump är skapad av Ryssland, men däremot att det finns starka intressen från olika aktörer, som Ryssland, att underminera västliga demokratier. Och att man skickligt använder vår svaghet för sina syften. En sårbarhet vi både skapat och kan åtgärda själva.

Trump är en produkt av postmodernismen och vårt behov av underhållning. Han skulle inte få gehör om det inte samtidigt skett en ökning av ekonomiska och mentala klyftor i västvärlden. Globalisering har medfört en stark inkomstökning för de flesta, men med ett viktigt undantag, stora delar av arbetar- och medelklass i västvärlden. Här finns också växande värderingsskillnader mellan olika grupper i samhället. I det gapet växer politikerföraktet.

Lägg därtill informationsexplosionen, klimatförändringar, migrationskris, effektiviseringar som slår mot stora yrkesgrupper och som förvärras av en långdragen ekonomisk kris, samtidigt som den militanta salafismen riktar sin terror mot väst. Brygden är giftig, och temperaturen på väg mot kokpunkten.

Scenförändringen jämfört med det senaste kvartsseklets optimism, om en fredlig värld där demokratin och marknadsekonomin har segrat, är brutal.

Under det som i försvarssammanhang kallas för den strategiska timeouten har Sverige och många andra länder tappat bort statens kärnuppdrag.

Läs mer: Fyra krav på Stefan Löfven

Följden har blivit försvagade sociala kontrakt när polis och försvar fått stryka på foten i välfärdsstatens prioriteringar. Samtidigt har ett lapptäcke av samarbeten i en komplicerad värld gjort ansvarsutkrävandet svårare, vilket gjort att omvalssugna politiker kunnat skylla egna tillkortakommanden på Bryssel eller globalisering.

Detta spinns också skickligt av de som drömmer om starka män och starka stater som gör upp runt bordet utan att behöva följa lagar, regler och komplicerade transnationella kompromisser.

De som drömmer om att vara ledda av ”en man, i en mans värld”, för att citera en person draperad i amerikansk flagga som hängde på republikanernas konvent, har samma verklighetsflyktiga drömmar som de massor som fängslades av magnetiserande starka män för 80-90 år sedan.

Historien visade vad det ledde till.

Förra sommaren skrev jag texten ”Lyssna inte på sirenerna efter sommaren då världen blivit galen”. Budskapet var att inte följa de som erbjuder enkla lösningar på svåra problem. Tyvärr går utvecklingen åt fel håll. Den här sommaren har världen blivit ännu galnare.

Brexit-debatten präglades av postsanningsargument, Trump har blivit presidentkandidat. Runt hörnet väntar franskt presidentval där Marine Le Pen mycket väl kan vinna i rädslans spår.

Samtidigt plågas Europa av terrordåd i stort sett dagligen. Det är väl inte lönt att påpeka att långt fler dog i Europa årligen på 70-80-talen i terrordåd eftersom känsla slår fakta.

Läs mer: Så krigar svenska jihadister på Facebook

Med ett Frankrike som är i terrorchock, nu senast av den brutalt halshuggne 80-årige prästen som verkade för religionsförståelse, och där terrorn spiller över på Tyskland, efter ett år av migrationskris, så är starka krafter i rörelse; rädsla och hat.

Den värld som vi är på väg att omkullkasta i västerlandets postsanningsdårskap innebär att svensk säkerhetsplanering och försvarspolitik blir överspelad. Det leder till att risken för krig ökar, för att inte tala om framtidens ekonomiska utsikter.

Men det har inte skett ännu och det kommer bara att ske om vi tillåter att det hända. Om vi går på röken och speglarna som försöker få oss känna oss små och svaga, samtidigt som vi tror att IS och Ryssland är starkare än vad de är, det är då vi hamnar där.

Läs mer: Vad säger Ryssland egentligen

För vi i Europa har ett val. Med 1,4 miljoner soldater och 1 miljoner poliser är inte länderna i Europa svaga tillsammans. Vi kan hantera jihadisthotet, men det kommer att ta tid, vi behöver bli bättre på att samarbeta och vi måste jobba brett. Vi kan hantera Rysslands försök att rita om kartor och regler, om vi möter det ihop istället för att börja misstro varandra. Vi behöver inte välja rädslan, hatet och fruktan.

Genom att fokusera på verifierbar fakta, vetenskap och lagar istället för känslor och allas rätt till en egen sanning kan vi börja åtgärda problemen som leder till känslorna som leder oss i fördärvet.

I Sverige behöver förtroende inom poliskåren återställas, med högre löner, chefsbyten och mer personal. Vi måste ha förmåga att ”hålla gränsen” för att citera nyligen avlidne Thorbjörn Fälldin, vilket innebär en återställd försvarsförmåga. Vi behöver värna EU:s sammanhållning och stärka alla band vi kan till vänner. Och vi måste greja jobben.

Läs mer: Hultqvist om "missbruk av demokratin"

För som försvarsminister Peter Hultqvist (S) sade tidigare den här sommaren, om den politiska debatten förs på postsanningsnivån ”kan saker och ting hamna var som helst”.

"Var som helst" är på väg att bli en värld som styrs av Erdogan, Le Pen, Trump och Putin.

Det är en postdemokratisk värld där den starkes rätt råder.

Där ska vi inte hamna.

Intresserad av Säkerhetspolitik? Missa inte succén Podd 72! Podden handlar om att vara redo, om kriser, katastrofer, prepping, säkerhetspolitik och informationskrig. Finns att ladda ned på iTunes och Acast.

#15 "Lögn och förbannad dikt", samtal med försvarsministern om informationskriget

#14 Återvunnen självständighet firar 25 år och gasledningen som delar Europa

#13 kl 07:58 kom explosionen

#12 Brexitspecial 2 - Och nu då, vad hände och varför?

#11 Brexitspecial - inför omröstningen

#10 Podd72 går på världspremiären för Gripen E

#9 Fem år sen Fukushima, alver mot troll och dina preppingfrågor

#8 Preppa för Sportlovskyla, kulturen i säkerhetsdoktrinen & Lars Wilderäng

#7 Maskrosrötter, fredsförsök i Syrien och hur Ryssland trollar litvinenkorapporten

#6 På FoFRK del 3: "ÖB lovar försöka stoppa Bergsjös anfall, finländska myter och energiplanering för krig"

#5: Från FoFRK del 2:"Sveriges förmåga får betyg, MSB:s GD och kvällspressens utsända"

#4: Från FoFRK 1: "En Skipper, en stjärnförfattare och en civil krishantering"

#3: Medborgaransvaret i Kris, Ryssland och besök på skräckhotellet

# 2: Så fixar du strömavbrottet & kan det bli krig på Balkan?

#1: Preppa med barn och Svarta svanar