Inför obehagliga frågor är det skönt att göra sig en nypa naiv så blir det lättare att kunna säga något. När man ser någon göra en retorisk sväng förbi pudelns kärna är det därför ett tecken på att det döljer sig något besvärligt därinne. Handskakningsaffären följer mönstret.

Det är lätt att beskriva affären som fånig. Skulle det vara en stor sak hur man skakar eller inte skakar händer med den ena eller andra? Ska det tjafsas om hur man knyter sina skosnören också? Man ska ha stor fördragsamhet med kuriöst beteende och låta bli att reta upp sig på rena privatsaker. Om ändå bara handskakningshistorien kunde reduceras till den nivån.

Eländet ligger i att vi vet om att vissa beteenden är betydelsebärande. Sådana handlingar kommer i klump tillsammans med de underliggande idéer som handlingarna uttrycker. Det är deras funktion. Mikroritualer är ett signalspråk där vi visar för varandra var vi står. Vore det inte så skulle vi inte bry oss mer om dem än skosnörena.

Ritualer och idéer kommer ofta i klump, men det gör även idéer i sig. Har man en bestämd uppfattning om avstånd mellan män och kvinnor i det offentliga rummet kan man misstänka (men inte veta) att annat tankegods hänger med på köpet.

På Youtube kan man höra Yasri Khan ge ett förfärligt invecklat svar på den enkla frågan om det är fel av Saudiarabien att avrätta ateistiska bloggare. Svaret landar i kritik av saudisk rättssäkerhet, inte att handlingen som sådan är principiellt fel.

Statsminister Stefan Löfvens språk utmärks inte av precision. När han nu drämmer till med att män och kvinnor ska ta varandra i hand i Sverige kan man tolka det som en inskränkt skosnöresreplik. Man får väl hälsa hur man vill utan att statsministern lägger sig i?

Men håll blicken på pudelns kärna. Rimligen är poängen att göra en skarp värderingsmässig gränsdragning: att de idéer om full jämställdhet och frimodighet mellan könen som exempelvis uttrycks i handslag måste prägla den svenska offentligheten.

Nej, man kan inte lagstifta om människors privata värderingar, men runda inte kärnfrågan. För vad staten och kommunerna gör kommer att främja eller motverka hur olika idéer sprider sig och gör samhällsavtryck. Särskilt central är förstås skolundervisningen. Där traderas samhällets värdegrund till nästa generation.

Yasri Khan ansågs olämplig för en partistyrelse på grund av handskakningshistorien. Men han är även styrelseordförande för ett företag som driver en konfessionell friskola – en skattefinansierad verksamhet. Skolans tillförordnade rektor har enligt Svenska muslimer för fred och rättvisa haft Khan som ”mentor” under fem år. Uppstår inte frågor kring ett sådant skolengagemang precis på samma sätt som det gör om en partistyrelse? Vilka värden kan sätta prägel på organisationen?

Visst är detta mycket känsliga och svåra frågor. Offentliga jämlikhetsvärden ser ut att kollidera med värdet i att visa stor tolerans och öppenhet för privata avvikande synsätt. Man kan ha olika uppfattningar om hur avvägningen ska göras. Men man ska vara vara ärlig om vad frågan verkligen gäller.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.