Lähes 20 vuotta Kuopio tanssii ja soi -festivaalin taiteellisena johtajana toiminut Jorma Uotinen jättää pestinsä tämän kesän jälkeen.

Lähes 20 vuotta Kuopio tanssii ja soi -festivaalin taiteellisena johtajana toiminut Jorma Uotinen jättää pestinsä tämän kesän jälkeen. Toni Pitkänen / Yle

Tanssi on jättänyt jälkensä Jorma Uotisen kehoon sekä hyvässä että pahassa. Hän jättää kesällä hyvästit Kuopio tanssii ja soi -festivaalille, mutta ei ole jäämässä eläkkeelle.

– Älä odota minulta enää tanssimista, olen vanha ihminen.

Jorma Uotisen kädet viuhuvat ja suu on leveässä virneessä, kun hän avaa oven asuntoonsa Helsingin Töölössä. Ilmavin askelin huoneesta toiseen harppovasta miehestä on helppo uskoa, että hän jaksaa vielä 68 vuoden iässä tehdä tanssirooleja.

Silti hän varoitti koreografi Kaari Martinia odottamasta liikoja, kun lupautui esittämään petetyn aviomiehen roolin Anna Kareninassa viime vuonna.

– Hän kertoi oikein yllättyneensä ensimmäisissä harjoituksissa, miten paljon loppujen lopuksi tanssin.

Edellisestä tanssiroolista oli kulunut vuosikausia, joten Uotinen oli tunteja kestävien harjoitusten päätteeksi toisinaan "aivan romuna".

Hänellä ei ole silti vaikeuksia hyväksyä sitä, ettei kroppa enää pysty samaan kuin nuorempana. Lihasvoima heikkenee, lihakset jäykistyvät, jänteiden kimmoisuus katoaa.

– En ole siinä mielessä nostalginen, että haluaisin palata tanssijan huippupäiviin ja virtuoosimaisiin temppuihin.

Uotinen tanssi aktiivisesti harvinaisen pitkään, 50-vuotiaaksi asti. Hän on selvinnyt yli 40 vuotta kestäneestä tanssijan urastaan vähin vammoin, vaikka koko ura saikin alkunsa sairaalan sängystä.

"Pystyin nostamaan jalan 180 astetta edestä korvaan. Kun tein sen tangolla harjoitellessa, takanani ollut tanssija siirtyi paikaltaan ja tokaisi: We are not in the circus."

Nuori tanssija Jorma Uotinen tunnettiin painovoimaa uhmaavista hypyistään, taipuisasta selästään ja jaloistaan, jotka tuntuivat ulottuvan seinästä seinään tai nousevan kattoon saakka.

Hän pystyi nostamaan jalan 180 asteen korkeuteen korvaan saakka, mikä aiheutti ihmetystä myös tanssijakollegoissa Pariisissa.

– Kun tein sen tangolla harjoitellessa, takanani ollut tanssija siirtyi paikaltaan ja tokaisi: ”We are not in the circus”.

Uotinen esittelee vanhoja kuvia ilmaspagaateistaan. Koulutoveritkin muistavat, että korkeushyppyä harjoitellessa Uotisen saksihypyt ylsivät korkeammalle kuin kenenkään muun.

– Ehkä olisin voinut menestyä korkeushypyssä, jos minusta ei olisi tullut tanssijaa.

Jorma Uotisen asunto on täynnä tarkasti valikoituja taide-esineitä. Uotisen mukaan niitä olisi enemmänkin, jos rahat riittäisivät. Toni Pitkänen / Yle

Korkeushypyn sijaan Uotinen haaveili lapsena näyttelijän urasta. Teatterikoulun pääsykokeissa tuomarit kuitenkin kehottivat nuorta miestä hakeutumaan tanssin pariin.

– Silloin minua otti vain päähän, etten päässyt sisään.

Uotinen ei heti siltä istumalta noudattanut kaukonäköistä neuvoa. Vasta vakava sairastuminen sinetöi päätöksen ryhtyä tanssijaksi.

"Kun viimein pystyi itse viemään lusikan suuhun, se oli mullistava kokemus. Opin arvostamaan liikkeen jokaista millimetriä."

Eräänä aamupäivänä 19-vuotias Jorma Uotinen kävi lääkärillä kurkkukivun vuoksi. Iltapäivällä hänet jo kiidätettiin sairaalaan, kun puhekyky alkoi heiketä, nieleminen ei onnistunut ja jalat eivät kantaneet.

Seuraavana päivänä hänet siirrettiin Porista Turun yliopistolliseen sairaalaan, jossa diagnoosi varmistui: kyse oli Guillain-Barrén oireyhtymästä, hermojuuritulehduksesta.

Uotinen halvaantui puhe-elimiä myöten ja kärsi koko kehoa ravistelevista, voimakkaista kivuista.

– Niitä voi ymmärtää vain sellainen ihminen, joka on ne itse kokenut.

Häntä hoitavat lääkärit kuitenkin valoivat elämänjanoiseen nuorukaiseen toivoa kertomalla, että taudista oli mahdollista parantua täysin. Silloin Uotinen päätti tehdä kaikkensa kuntoutuakseen entiselleen.

– Minusta tuli himotreenaaja, joka harjoitti lihaksiaan aina kun pystyi.

Uotinen oli muuttunut pieneksi lapseksi, jonka oli opeteltava uudelleen yksinkertaisetkin asiat. Muutama sekunti seisomista omin avuin oli iso saavutus, lusikan vieminen suuhun mullistava kokemus. Uotinen oppi omien sanojensa mukaan “arvostamaan liikkeen jokaista millimetriä”.

– Lämpimän ja kylmän tunteminen oli järisyttävää. Ne ovat itsestään selviä terveelle, mutta kun kyky näihin viedään pois, ymmärtää, mikä ihme ihminen on.

Sellaisen kokemuksen jälkeen hänelle ei jäänyt muita vaihtoehtoja kuin ryhtyä tanssijaksi.

Jorma Uotisen rakkaus Pariisiin näkyy hänen kotinsa sisustuksessa. Toni Pitkänen / Yle

Pariisi on yksi Uotisen suurista rakkauksista, mikä näkyy hänen kodissaan. Keittiössä on suurennettu kuva hänen pariisilaisesta suosikkikahvilastaan Café de Floresta, joka on aiheena myös keittiöön johtavan käytävän art nouveau -julisteessa.

Ensimmäistä kertaa Uotinen kävi Pariisissa ennen sairastumistaan hermotulehdukseen ja lähetti sieltä kortin äidilleen. Siinä hän kertoi haluavansa joskus työskennellä ihmeellisessä kaupungissa. Seitsemän vuotta myöhemmin toive toteutui.

Uotinen tapasi Suomen kansallisbaletissa koreografin ja tanssijan Carolyn Carlsonin. Yhdysvaltalainen ihastui Uotisen liikekieleen ja kutsui tämän tanssijaksi Pariisin oopperaan.

Kansallisbalettiin Uotinen oli päässyt 20-vuotiaana, vasta kävelemään uudelleen oppineena toipilaana.

– Olen usein kyynisesti sanonut, että minut otettiin, koska silloin oli niin huutava pula miestanssijoista. Tosin neljä miestä sinne pyrki ja vain minä pääsin.

Pariisin vuodet kasvattivat tanssijakundista taiteilijan. Vuonna 1979 Uotinen teki ensimmäisen sooloteoksensa, Jojo, josta tuli hänen läpimurtonsa.

Siinä oli kohtaus, joka on jäänyt monien ihmisten mieleen. Uotinen makasi lattialla ja teki vartalollaan aaltoilevaa liikettä, jonka pysäytti yllättäen. Sitten hän pysyi muuten liikkumattomana ja vain suoristi ja koukisti etusormeaan.

– Se ällistytti ihmiset. Nauru levisi eturiviltä viimeiseen penkkiriviin. Monet ovat tulleet jälkeenpäin sanomaan, että muistavat esityksestä juuri tuon hetken.

"Mitä hänen päässään oikein liikkui, kun hän ehdotti sellaista tanssijalle. Sanoin, että olen tunnettu notkeasta selästä, mitään leikkausta ei tehdä, hyvästi!"

Uotista on siunattu poikkeuksellisen joustavalla ruumiinrakenteella, pehmeällä lihaksistolla ja venyvillä jänteillä.

– Ranskalaiselta hierojalta kuulin, ettei hän ole koskaan ennen hieronut ketään, jolla olisi näin pehmeä lihaslaatu.

Notkeutta ja venyvyyttä on myös pitänyt oppia kontrolloimaan. Uran alussa Uotisen piti tehdä paljon töitä, että sai pidettyä taipuisan selkänsä oikeassa asennossa.

Selkä vaivasi Uotista myös myöhemmin. Helsingin kaupunginteatterin johtajana 80-luvulla Uotinen alkoi kärsiä selkäkivuista, jotka tuntuivat kuin pieniltä sähköiskuilta.

Hän kertoi vaivoistaan lääkärille, jonka ehdotus sai hänen leukansa loksahtamaan auki. Lääkäri suositteli Uotiselle jäykistysleikkausta, jossa selkään asennetaan metallilevy. Se oli lääkärin mukaan toiminut erinomaisesti jääkiekkoilijalla, jonka selkäkivut olivat loppuneet siihen.

– Mitä hänen päässään oikein liikkui, kun hän ehdotti sellaista tanssijalle. Sanoin, että minä olen tunnettu notkeasta selästäni, mitään jäykistysleikkausta ei tehdä, hyvästi.

Selkäkivutkin loppuivat itsekseen, kun Uotinen lopetti paljain jaloin kävelemisen kaupunginteatterin kylmällä betonilattialla.

Toni Pitkänen / Yle

Toisen vamman jäljiltä Uotinen ei koskaan täysin palannut entiselleen. Hän esiintyi Rooman oopperassa kuningas Learina, jota ahneet tyttäret kruunua havitellessaan riepottelivat ympäri lavaa.

Yhdessä kohtauksessa Uotista roikotettiin käsistä, jolloin hänen vasemman kätensä hauislihas repeytyi. Uotinen vei kuitenkin tanssidraaman harjoitukset kunnialla loppuun.

– Minun piti vielä sen jälkeen nostaa 70-vuotiasta ballerinaa, Carla Fraccia, joka ei ikänsä vuoksi juuri pystynyt nostossa auttamaan. Se oli aika tuskallista.

Vasta harjoitusten jälkeen Uotiselle selvisi, että käsivarsi oli muuttunut aivan mustaksi. Rajunnäköisestä ja kivuliaasta vammastaan huolimatta hän tanssi kaikki kuusi esitystä Rooman Teatro Nazionalessa. Hauis leikattiin vasta Suomessa.

– Vasen käteni ei koskaan toipunut siitä täysin entiselleen.

"Toivon, että olen nyt piirun verran viisaampi kuin nuorempana, mutta siitäkään ei ole takeita."

Uotinen on aina osannut katsoa tulevaan ja lähteä eteenpäin, kun on sen aika. Rakkaasta kaupungistaan Pariisista hän lähti, kun oli ammentanut kaiken sen opin, mitä Carlsonin ryhmässä saattoi saada.

– Minulla on muistoni, mutta en jää märehtimään menneitä. Olen elänyt sen, it’s gone forever.

Samoin hän ajattelee tänä kesänä, kun sanoo jäähyväiset pitkälle pestilleen Kuopio tanssii ja soi -festivaalin taiteellisena johtajana. Vuodesta 2002 lähtien Uotinen on pyrkinyt tarjoamaan tanssin ystäville Kuopiossa samanlaisen kokemuksen kuin hän itse sai nuorena tanssijana 70-luvulla.

– Näin silloin Kuopio tanssii ja soi -festivaalilla ensimmäistä kertaa ulkomaalaisen tanssiryhmän. Se oli minulle jotakin uutta ja ennennäkemätöntä.

Nyt lähes 20 vuotta myöhemmin on aika jättää festivaali uusiin käsiin. Sen Uotinen tekee hymy huulillaan.

– Meillä on selkeä taiteellinen profiilimme, hyvä taloudellinen pohja, oma uskollinen asiakaskuntamme ja uusiakin tulee. Hienolta tuntuu lähteä, kun asiat ovat hyvällä mallilla.

Jotakin uutta odottaa jälleen nurkan takana. Uotisella ja hänen uudella roolihahmollaan on yhteistä ainakin huomiota herättävät silmälasit. Suunnitelma “Uotinen goes Kekkonen” -esityksestä on Uotisen mukaan otettu Tamminiemen museossa innostuneesti vastaan.

– Sitä voi sitten hyvällä syyllä haukkua elitistiseksi esitykseksi, koska sinne ei mahdu kuin parikymmentä katsojaa kerralla.

Jorma Uotinen ei enää ikävöi nuorta kehoaan, joka pystyi virtuoosimaisiin temppuihin. Toni Pitkänen / Yle

Uotinen hymähtää, kun häneltä kysyy, mitä hyvää vanheneminen on tuonut tullessaan.

– Toivon, että olen nyt piirun verran viisaampi kuin nuorempana, mutta siitäkään ei ole takeita.

Vuosikausien ura tanssijana on todella voinut tuoda Uotiselle lisää älliä. Tanssi nimittäin saattaa hoitaa aivojen terveyttä tehokkaammin kuin mikään muu liikuntamuoto.

Siinä voi Uotisen mukaan piillä syy siihen, miksi vuosisadan suurimpiin ballerinoihin lukeutunut Alicia Alonso on elänyt lähes satavuotiaaksi ja kaikkien suomalaisten tuntema tanssinopettaja Aira Samulin yli 90-vuotiaaksi.

Uotisella itsellään ei ole haaveita noin pitkästä elämästä. Hän kuitenkin toivoo, että pystyisi elämänsä loppuun asti liikkumaan itse.

– Ja että järjen valo säilyisi loppuun saakka.

Toimittaja Helmi Nykänen tapasi Jorma Uotisen Helsingissä.