Lääkeainevarkaus ilmiönä ei ole uusi tai harvinainen terveydenhuoltoalalla. Voisi uskoa, että lääkeainevarkaudet olisivat ”ulkopuolisten” rikoksentekijöiden tekemiä. Tämä on kuitenkin sairaalaympäristössä harvinaista pitkälti siitä syystä, että lääkeaineet ovat melko hyvin suojattuja ja sijaitsevat monesti sokkeloisten kiinteistöjen kätköissä, joihin ei suoraan kadulta tullessa löytäisi kovinkaan helposti. Lääkeainevarkauksia tapahtuu silti jokaisessa hoitolaitoksessa, jossakin mittakaavassa päivittäin, vaikka julkisuudessa puhutaan harvinaisesta ilmiöstä. Terveydenhuoltoalan toimintayksiköiden haasteiksi jäävätkin toimenpiteet, joilla pystyttäisiin suojamaan lääkkeet sellaisilta työntekijöiltä, jotka hyödyntäisivät mahdollisuutta hankkia lääkkeitä käyttöönsä laittomasti.

Suurimmalle osalle alalla työskentelevistä ei tule mieleenkään varastaa lääkkeitä, mutta lisääntyneen ilmiön takia turvallisuutta ja valvontaa on jouduttu lisäämään.

Vaikka monesti uskotaan, että asianmukainen lukitus ja tarvittava elektroninen valvonta ovat riittäviä, eivät asiat ole kuitenkaan aina niin yksinkertaisia ja helppoja ratkaista. Sanonta ”Lukot ovat vain rehellisiä varten.” pitää kaiketi paikkansa tässä asiassa. Lukitus sekä elektroninen valvonta eivät estä lääkeaineiden käsittelyä niiltä henkilöiltä, joilla on myönnetty oikeus kyseisiin tiloihin. Kun ”turvakuplan” sisäpuolelle on päästy, on myös lääkkeiden käsittely sen jälkeen melko vapaata. Monen kiinni jääneen kertomukset ovat kovin tuttuja ja muistuttavat toisiaan.

Lääkeaineita käytetään ja anastetaan, koska ovat saatavilla ns. ”työsuhde-etuina”. Ensiksi anastetaan pieniä määriä lääkeaineita, joita käytetään mahdollisesti vain vapaa-aikana. Tämän jälkeen käyttö siirtyy vähitellen vahvempiin ja suonensisäisiin lääkkeisiin, joita käytetään myös työaikana. Osa tekijöistä jää kiinni heti, kun toiset taas pystyvät toimimaan vuosia ennen kiinni jäämistä. Kiinni jääneet ovat satunnaisesti lääkkeitä ”lainanneita” tai päihdeongelman kanssa eläviä hoitajia tai lääkäreitä. Kolmas ryhmä ovat nk. ”välittäjät”, jotka koostuvat hoitohenkilöstöön kuuluvista.

Hoitotyö on arvokasta työtä, joka voi vaatia veronsa. Yövuorossa on ”superhoitaja” Anna, jonka tausta, kokemus ja ammattitaito ovat huippuluokkaa. Hän on aina valmis paikkaamaan auki jääneitä vuoroja, kasvattaa samalla kolmea lasta, hoitaa sairasta isäänsä ja kantaa taloudellisen päävastuun perheen taloudesta. Moni kollegoista ihmettelee miten hän siihen pystyy ja miten hän jaksaa tehdä ja hoitaa kaiken? Tämä on vain yksi esimerkki tarina muiden joukossa. Vastaus on, ei pysty millään suoriutumaan tästä ilman apua ja joskus apuna toimivat lääkkeet.

Kun, osaston priimus osoittautuukin varkaaksi ja ”narkkariksi”, on se kova pala purtavaksi koko työyhteisölle. Syitä käytölle on monenlaisia, mutta esimerkki tapauksessa Anna oikeutti itsensä anastamaan ja käyttämään ylijäämä lääkkeitä saadakseen unta pitkien vuorojen ja työrupeamien jälkeen. Se auttoi häntä kestämään stressiä ja jaksamaan päivästä toiseen. Koska Anna oli hoitoalan ammattilainen, hän uskoi vakaasti siihen, että hän pystyy lopettamaan käytön, kun hän niin haluaa.

Valviran tietojen mukaan lääkkeiden väärinkäyttö yleistyvät vuosi vuodelta. Valvirassa pidetään kehitystä huolestuttavana. Huolestuttavampaa ovat löyhät asenteet työpaikoilla asiaa kohtaan. Monesti unohdetaan, että lääkevarkauksien ja muiden väärinkäytösten valvonta on ensisijaisesti työantajan vastuulla. Osa tapauksista jääkin piilorikollisuudeksi, eli asiasta ei ilmoiteta poliisille, eikä Valviraan.

Henkilön tunnistaminen

Lääkeainevarkauksien tekijät ovat kaavoihin kangistuneita ja paljastuvat usein tällä tavoin, koska joutuvat käyttämään päihteitä, vaikka eivät sitä haluaisi. Ne, jotka huomaavat ensiksi, että joku on hassusti, ovat yleensä työkaverit. Valitettavasti kaikki työkaverit eivät ole halukkaita ilmoittamaan havainnoistaan eteenpäin. Pitää muista, että jos ei havainnoista ilmoita eteenpäin niin tämä toimintatapa vaarantaa potilasturvallisuuden ja jopa päihderiippuvaisen terveyden ja hengen sekä mustamaalaa työpaikan maineen. Vaitonaisuus mielletään julkisuudessa usein myös hyväksyntänä tehtyyn tekoon ja leimaa usein automaattisesti organisaatioon kuuluvat rikoskumppaneiksi. Hyvä on myös muistaa, että riippuvuus on hoidettavissa.

Riippuvuuden kourissa olevan työntekijän jäljille voi päästä, jos havaitsee mm. seuraavia asioita:

poistuu poikkeuksellisen usein työpisteeltä esimerkiksi vessaan tai tupakalle

merkit riippuvuudesta ovat joskus hyvin selkeitä (silmät, kämmenselät, käsien vapina jne.)

puhuu avoimesti (selittelyä) työtovereiden tekemistä havainnoista, jotka viittaavat käyttämiseen.

hakeutua usein tehtäviin, joissa pääsee käsiksi helposti lääkkeisiin ja joissa valvonta on matalalla tasolla. (esim. osaston lääkevastaava, kotisairaanhoito, yövuoro painotteinen työ)

vaihtaa usein työpaikkaa ja asuinpaikkakuntaa

potilaat ovat monesti vuoronsa aikana poikkeuksellisen ”kivuliaita” tai potilaat itse valittavat kivuista, vaikka ovat ”saaneet lääkettä”.

pukeutuu poikkeuksellisesti pitkähihaisiin paitoihin sekä kesäisin, että talvisin

löytyy joka asiaan päättömiä selityksiä, jotka silti voivat kuulostaa joskus hyvinkin uskottavilta jne.

mielialan vaihtelut

nukahtelee kokouksissa ja on ongelmia keskittymisessä

historiassa krooninen kipu tai on juuri ollut leikkauksessa

merkittäviä ongelmia perhe- tai parisuhteessa

eristäytynyt, vetelä tai liikeherkkä

hoitovirheitä ja puutteellisia kirjauksia asiakirjoihin

myöhästelee töistä

selkeästä käsialasta on tullut huolimatonta

Mahdollisen ongelmatilanteen tunnistaminen

Yksiköiden esimiehillä ja organisaatioiden johdolla saattaa mennä pitkään ennen kuin he ymmärtävät, mistä on kyse. Tiettyjä asioita ilmenee kuitenkin, jotka antavat viitteitä, etteivät yksikön asiat ole kunnossa. Näitä voi olla

osaston lääkekulutuksen kasvu

osaston reseptilomakkeiden kulutuksen kasvu

potilasasiakirjoissa epäselvyyksiä

lääkärin leimasimia kadonnut tai leimasimia tavattu paikoissa, jossa ne eivät yleensä ole

osastolle saapuu puheluita, jossa kysellään tietyn hoitohenkilön perään jne.

Lääkeainevarkauksien yhteydessä tekijä anastaa myös muita hoitotarvikkeita, kuten sidetarvikkeita, injektioneuloja ja lääkeruiskuja.

Monesti epäillään, että hoitotyön ammattilainen anastaa ja/tai käyttää lääkkeitä, mutta asiaan ei tohdita puuttua, pitkälti näytön puutteen takia, mutta myös terveydenhuoltoalalla vallitsevan luottamuksen ja hippokrateen valan ajatusmaailma takia. Näytön puutteet johtuvat huonosta tai puutteellisesta lääkeainevalvonnasta tai näiden tilojen huonosta suojauksesta. Ei myöskään tunneta tunnusmerkkejä, joista voisi päätellä, että osastolla olisi tällainen ongelma. Jos ja kun päihderiippuvainen hoitaja tai lääkäri päätyy epäilyn kohteeksi, hän todennäköisesti kiistää asian. Selitykset voivat olla todella uskottavia ja todenperäisiä. Esimerkiksi huonovointisuutta voidaan selittää johtuvan kovasta migreenistä tai kuukautiskivuista, vaikka todellinen syy on jossakin muualla.

Miksi terveydenhuoltoalan ammattilainen ei hae apua, vaan jatkaa kunnes jää kiinni?

Lähtökohtaisesti yksilö tuntee häpeää ja syyllisyyttä sekä pelkää menettävänsä maineensa, työnsä, perheensä ja ystävänsä. Päihderiippuvuus on myös täysi ”tuho” terveydenhuoltoalan työntekijälle, koska terveydenhuoltoalan ammattilainen rikkoo ammattietiikkaa ja vaarantaa potilaan turvallisuutta sekä voi vaikuttaa työpaikan maineeseen. Ammattikuntana hoitoala on itsekriittinen mutta on etenkin kriittinen päihderiippuvaista kollegaa kohtaan. Työyhteisön uskomus, että riippuvuus johtuu henkilön moraalisesta epäonnistumisesta ja tahdonvoiman puutteesta, vaikuttaa myös riippuvaisen terveydenhuoltoalan ammattilaisen hoitoon hakeutumiseen.

Tutkintaa ei myöskään laiteta alulle, koska se on aikaa vievää. Aikaa ja vaivaa verrataan aina anastetun tavaran rahalliseen arvoon. Tämä on lähtökohtaisesti väärä lähestymistapa asiaan, koska lääkkeiden arvo on harvoin tuomioiden perusteena. Tyypillisimmät rikosnimikkeet ovat usein varkaus, huumausaineen käyttörikos, näpistys, kavallus, vaaran aiheuttaminen, rattijuopumus, lievä kavallus, väärennös tai lievä petos. Tekijän korvattavaksi tulee usein myös asian selvittämisestä koituneet kulut ja oikeudenkäyntikulut. Loppujen lopuksi tekijä joutuu kaivamaan kuvetta useiden tuhansien eurojen edestä.

Tulevaisuus tuo myös toisenlaisia haasteita. Yksi niistä on alalle suuntautuvat henkilöt. Valviran puolivuotisraportissa 2015 on maininta, että lisääntyvässä määrin on tehty ilmoituksia/tuomioistuimien päätöksiä muutaman vuoden sisällä valmistuneista lähihoitajista, joilla on heti ensimmäisessä työpaikassa havaittu vaikea, pitkään jatkunut päihderiippuvuus. Heistä osa on myös tehnyt aiemmin huumausainerikoksia ja pahoinpitelyitä.

Ongelman kannalta on tärkeää uskaltaa puuttua todisteiden valossa epäiltyihin väärinkäytöksiin ja ryhtyä toimenpiteisiin tekemällä ilmoitus poliisille ja Valviralle sekä pyrkiä ohjamaan epäilty saamaan hoitoa. Asiat ratkaistaan usein myös sillä, että epäilylle annetaan mahdollisuus irtisanoutua. Tämä on lähtökohtaisesti erittäin huono vaihtoehto kokonaisuudessa, koska tämä antaa epäilylle mahdollisuuden jatkaa toimintaa seuraavalla työpaikalla. Epäilty kamppailee riippuvuuden kanssa ja ongelman ydintä, eli riippuvuutta, ei saada hoidettua.

Päihderiippuvaisen moraalinen ja eettinen päättelykyky heikkenee riippuvuuden edetessä. Tekijä on valmis tekemään lopuksi ihan mitä tahansa saadakseen riippuvuutensa tyydytettyä, jopa potilasturvallisuuden kustannuksella. Tekijöitä täytyy ymmärtää mutta tekoja ei tulisi hyväksyä. Vaikka lukitus olisikin asianmukaisesti toteutettu, niin lääkeaineiden valvonta ja kirjaamismenettelyissä on kehitettävää. Näihin asioihin olisi syytä kiinnittää parempaa huomiota.

Lääkeainevarkaus on ennen kaikkea rikos. Kiinni jäänyttä odottaa poikkeuksetta rangaistus, joka voi vaihdella päiväsakosta aina ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Lääkkeiden varastaminen kostautuu usein työpaikan menettämisellä sekä tuhansien eurojen korvauksien maksamisella. Myös ammatin harjoittamiseen liittyviä oikeuksia rajoitetaan tai evätään. Lääkeainevarkauteen liittyy useasti myös käyttöä, joka on suuri riski potilasturvallisuudelle. Ennemmin tai myöhemmin puuttumatta jättäminen päättyy ilmoitukseen potilaan turvallisuuden vaarantumisesta.

Toiminta kohti parempaa ja turvallisempaa tulevaisuutta päästään vain yhteistyöllä. Kaikkien pelikentällä seisovien pelaajien on potkittava palloa kohti samaa maalia. Tällä hetkellä osa pelaajista ei osallistu peliin laisinkaan ja toiset taas pallottelevat keskenään. Katsomossa peliä seuramassa olevat (omaiset, potilaat, media jne.) buuaavat, koska peli on surkeaa huolimatta siitä, että yksittäiset hyökkäysyritykset onnistuvat joskus.