Oikeustoimittaja Päivi Happonen

kertoi TV-uutisissa 19.3.14, että eräät juttunsa hävinneet asianajajat olivat

lähettäneet Helsingin käräjätuomareille haukkumakirjeitä, joissa väitettiin,

että käräjätuomarien ratkaisut olivat selvästi vääriä ja jopa tahallisesti

väärin tehtyjä. Uutinen oli sekä mielenkiintoinen

että yllättävä.

On yllättävää, että asianajajat

ovat uskaltaneet arvostella tuomareita.

Käräjätuomarit eivät ole tottuneet arvosteluun eivätkä siedä arvostelua. Tuomarit ovat vallankäyttäjinä erikoisessa

asemassa. Muita vallankäyttäjiä voidaan

arvostella, mutta ei tuomareita.

Laamanni Eero Takkunen sanoikin, että Helsingin käräjäoikeus aikoo tehdä

asialle jotakin. On vaikea sanoa, mitä

hän tarkoitti. Käräjätuomarit eivät voi

tuomita asiamiehelle sakkoa enää sen jälkeen, kun juttu on päättynyt käräjäoikeudessa. Tulisiko kyseeseen esiintymiskielto, vaikea

sanoa. Takkunen on ilmoittanut

arvostelusta Suomen Asianajajaliitolle ja sieltä annetaan varoitus tai jokin muu

rangaistus niille juristeille, jotka ovat Asianajajaliiton jäseniä.

Käräjätuomareiden omana

rankaisukeinona tulee olemaan kosto. Asianajaja, joka on arvostellut tuomareita,

häviää kaikki tulevat juttunsa. Tässä

käräjätuomarit tulevat rikkomaan lakia.

Sakko ja esiintymiskielto ovat laissa

säädettyjä rangaistuksia, kostaminen ei ole.

Olen paljon pohtinut kysymystä

tuomareiden asemasta. Viimeksi olen

käsitellyt tätä aihetta kirjassani ”Kovaa peliä – muistelmat”. Kirja on herättänyt aika paljon keskustelua

lakimiespiireissä ja julkisuudessakin.

Kirjassa kritikoin tuomareita

ankarasti ja sanon heidän jopa syyllistyneen sellaisiin virkarikoksiin, joista

pitäisi seurata erottaminen virasta ja vankeustuomio. Monet käytännön lakimiehet ovat kertoneet

minulle olevansa samaa mieltä. Heidän on

kuitenkin vain kumarrettava kohteliaasti, jos aikovat vielä käydä

tuomioistuimissa. Minun ei tarvitse

pelätä, ei enää. Seuraavassa on muutamia

lainauksia Kovaa peliä -kirjasta.

Sivu 219:

”Käräjäoikeudet

ja hovioikeudet suoltavat jatkuvasti ilmeisen vääriä tuomioita. Tahallistakin

vääryyttä tuomarit tekevät melkoisesti: he tekevät sitä vihasta ja ilkeydestä

tai ystävyyden tähden, mutta eivät lahjain tai voiton tähden. Vihan ja ilkeyden

ohelle voidaan lisätä kateus, pikkumaisuus ja kostonhalu.”

Sivu 53:

”Ilmoitin heti tyytymättömyyttä ja

sanoin lähtiessäni:

– Hovioikeus muuttaa tämän

tuomion.

Nyt

nousi Raili Ketolan pulssi. Poistuttuani hän kihisi osaston nuoremmille

jäsenille ja oikeustieteen ylioppilaille:

– Tuollaiset lisensiaatit tulevat

tänne eivätkä osaa käyttäytyä.

Hovioikeus

kumosikin Ketolan tuomion ja velvoitti Mikkolaisen maksamaan velan. Tämä

tapahtui kuitenkin vasta vuoden kuluttua, ja sitä ennen oikeusneuvosmies Raili

Ketola pääsi kostamaan minulle.

Ajoin asumuserokannetta, joka oli arvottu Ketolan osastolle. – – Kantajan näyttö oli murskaava, mutta

oikeusneuvosmies Ketola muisti, että olin syyllistynyt majesteettirikokseen. Hän hylkäsi kanteen: raastuvanoikeus ’katsoi

jääneen näyttämättä’, että puolisoiden välit olivat rikkoutuneet.”

Sivu 109:

”Seurasi

jäätävä hiljaisuus. Sivenius oli syyllistynyt majesteettirikokseen, josta rangaistuksena oli jutun häviäminen.

Asianajaja Paul Perovuo kertoi saaneensa kerran sakkoa siitä, että oli sanonut oikeusneuvosmies Koskisen tuomiota

typeräksi.”

Sivu 217:

”Asianajajakunnassa

hovioikeuden menettely ei herättänyt kummastusta, vaan monet lakimiehet

kertoivat omista samanlaisista

kokemuksistaan. Asianajajat eivät uskaltaneet sanoa käsityksiään ääneen,

koska sellainen arvostelu olisi kostettu

käräjäoikeuksissa, hovioikeuksissa ja korkeimmassa oikeudessa moneen kertaan.

– On se hyvä, että edes Aurejärvi

kritikoi niitä paskapäitä.

Yksi

kriittisistä kolumneistani oli seinälle kiinnitettynä Helsingin

käräjäoikeudessa asianajajien huoneessa. Tuomarit olivat tottuneet olemaan kaiken arvostelun yläpuolella, joten

kritiikkini satutti tuomareiden herkkää hipiää.”

Sivu 272:

”Kanteista

luopumista käsiteltiin viestintävälineissä varsin laajasti. Haastatteluissa

minä arvostelin korkeinta oikeutta vastuunpakoilusta ja pienten juttujen

valitsemisesta tutkittavaksi. KKO:sta tuli muutama kiukkuinen vastine. KKO:n jäsenet eivät ole tottuneet kritiikkiin,

sillä käytännön lakimiehet pelkäävät joutuvansa mustalle listalle, jos vähänkin lopettavat KKO:n ’kunnioittamisen’.”

Tuomarit ovat vallankäyttäjinä kaikkien

sanktioiden yläpuolella. Vääristä

tuomioista ei seuraa irtisanomista eikä viraltapanoa eikä mitään muutakaan

rangaistusta eikä tuomareiden ole tarvinnut sietää edes arvostelua. He ovat ikään kuin tsaarinaikaisia

virkamiehiä, joita kansan on kumarrettava ja kunnioitettava.

En tiedä, voisiko tälle tehdä

mitään. Jos voisi, se parantaisi

oikeudenhoidon laatua.