Virolaisen Ilmar Tanskan kirja Neuvostovallan alkuajoista Virossa. Kirjan päähenkilöitä ovat mies, nainen ja poika. Poika on naisen poika, mutta mies ei ole naisen puoliso, vaan KGB:n agentti, jonka hienoon Popedaan pieni poika ihastuu ja tulee kertoneeksi vähän liikaa perheensä asioista urkkijalle. Sen seurauksena isä katoaa ja lopulta poika menettää myös äitinsä.

Kirjan voi nähdä mustavalkoisena propagandakirjoituksena siitä, mitä kauheuksia virolaiset joutuivat neuvostomiehityksen ensimmäisinä vuosina kokemaan. Mutta se, mitä virolaiset joutuivat kokemaan, oli juuri niin kauheaa, eikä sitä oikein voi muuten kuin mustavalkoisesti kuvata.

Kirja kuvaa myös korruptiota ja sitä vainotuksi joutumisen pelkoa pelkoa, jota myös järjestelmän kannattajat kokivat.

Sofi Oksanen tekee sen paremmin, mutta kyllä tämä kirja kannattaa lukea/kuunnella. Noita aikoja Virossa tunnemme aivan liian huonosti. Jos etsii kirjallisuudesta vaaleanpunaisia unelmia, tämä kirja kannattaa kiertää.

Sitä en tiedä, enkä nopealla googlettamisella löytänyt, missä määrin kirja ja erityisesti pikkupojan syyllisyys perustuu tositapahtumiin.

Äänikirja on julkaistu huhtikuussa 2018, mutta mistään ei käy ilmi, milloin suomennus puhumattakaan alkuperäisestä kirjasta on julkaistu. Ehkä vuonna 2016?