Plagioinnin yleisyydestä ei ole Suomessa tarkkaa tietoa. Suomalaisilla korkeakouluilla ja tutkimuslaitoksilla on velvollisuus ilmoittaa vakavista epäilyistä sekä todetuista vilpeistä Tutkimuseettiseen neuvottelukuntaan (TENK). Silti osa vilpeistä jää pimentoon.

Vuoden 2017 tammikuun ja marraskuun välillä TENK otti 22 uutta epäilyä käsittelyyn. Niistä plagiointiepäilyjä oli viisi, itseplagiointeja eli oman aiemmin julkaistun tekstin kopiointeja neljä, anastamisia kymmenen ja muita piittaamattomuustapauksia kaksi. Vuositasolla uusien epäilyjen määrä on noin 25. Niistä keskimäärin joka kolmas osoittautuu aiheelliseksi.

”Tiedämme määrän, mitä tänne päätyy. On myös tapauksia, joista ei ikinä tehdä virallista ilmoitusta”, sanoo TENK:n pääsihteeri Sanna-Kaisa Spoof.

Suomen Kuvalehti pyysi suomalaisilta yliopistoilta tietoa siitä, kuinka usein vilpistä jää kiinni. Vastaajista puolet ei halunnut avata lukuja. Osa yliopistoista ei edes tilastoi niitä. Plagiointitutkija Erja Mooren mukaan plagiointia on paljon, mutta sitä ei haluta myöntää.

Ruotsissa opiskeluvilppiä tilastoidaan. Vuonna 2015 opiskelijoista 886 sai varoituksen tai heidät erotettiin vilpin takia. Luku kattaa tapaukset lunttauksesta vakavimpiin huijauksiin.

”Vilppejä tilastoidaan myös Britanniassa. Jos siellä on nollatuloksen saanut yliopisto, ajatellaan, että siinä on jotain häikkää. Suomessa tämä ymmärretään eri tavalla. Aivan kuin maine menisi, jos tällaista tapahtuu”, Moore sanoo.

Suomen tilastoihin vaikuttaa myös se, että vilppiepäilyt käsitellään aluksi korkeakoulujen sisällä.

”Ja yleensä tiedot jäävät yliopistojen sisälle”, sanoo Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtori Päivi Armila. Neuvottelukuntaan päätyvät epäilyt mielletään törkeiksi.

Myös Armila uskoo, että plagioinnin lukumäärä Suomessa on ”varmasti tosi paljon isompi” kuin TENK:n toimintakertomus antaa ymmärtää.

Entä meneekö plagiaatti Suomessa helposti läpi? Sanna-Kaisa Spoofin mukaan tapauksia on vähän.

”Yleensä ne löytyvät vahingossa. Plagioinnin huomaa usein toinen tutkija.”

Armilan mukaan kaikkia myöhemmin huomattuja plagiaatteja ei tutkita. Syynä voi olla, ettei tapauksen selvittäminen liikuta enää ketään.

”Tieteeseen liittyvät kuitenkin eettiset periaatteet. On outo ajattelutapa, että jokin asia on ollutta ja mennyttä”, Armila sanoo.

Tammikuussa liberaalipuolueen puoluejohtaja Tuomas Tiainen kirjoitti blogissaan, että perussuomalaisten presidenttiehdokas Laura Huhtasaaren vuoden 2003 graduun liittyy epäselvyyksiä. Tiaisen mukaan Huhtasaari on plagioinut lauseita suoraan muiden tekstistä. Huhtasaari kiistää syytökset. Jyväskylän yliopisto otti väitteen selvittääkseen.

”Tämä on yleisin tapa kopioida”, sanoo Moore. ”Otetaan kokonainen tekstikappale lähteineen eikä selvennetä, mistä tieto on peräisin.”

Yliopistonlehtori Päivi Armilan mielestä yliopistoilla ei ole selkeää otetta siihen, miten tilanteisiin pitäisi puuttua. Vähemmällä pääsee, kun kumoaa asian.

”Tutkintotodistuksessa on lupaus, että opiskelija hallitsee korkeakoulussa opetetut asiat. Jos vilpillä pääsee läpi, ei niitä oikeasti hallitse. Jos taas näennäisiä osaamisia päästetään läpi, se syö koko pohjan tutkinnolta.”