Tako su studenti Pravnog fakulteta, poslije uspješnog izleta u Beograd i posjete Vojislavu Šešelju, koji im je održao predavanje o obnovi velikosrpske države, u prepunom amfiteatru održali projekciju filma „Radovan - povici iza zidova tamnice”.

Film koji u 90 minuta čiste propagande „pisane iz pera“ jednog od najvećih zločinaca devedesetih godina, koji na plitak i prizeman način stavlja jednog osuđenog krvnika na mjesto žrtve i koji se ruga zdravom razumu uništavajući svaku pomisao o prezentaciji istine, dočekan je u Banjaluci sa oduševljenjem i blagonaklonošću.

Nakon 90 minuta ispiranja mozga i uništavanja zdravih ćelija, propagandno-dokumentarni film o ljubavi, preživljavanju, hrabrosti i tragediji najvećeg srpskog sina Radovana Karadžića završava riječima:

„Njemu jedino mogu suditi gusle, a one su mu već presudile – OREOLOM!“

U tom trenutku u amfiteatru Pravnog fakulteta svi ustaju na noge oduševljeno aplaudirajući punih pet minuta.

Alpaudiraju studenti prvom predsjedniku RS, pjesniku, ocu, suprugu, pacifisti, borcu za slobodu, humanisti, zaljubljeniku u život, tragičaru, mučeniku i na kraju svecu.

I to je bio najbolji znak da je autor ovog treš filma uspio. Da su budale zagrizle i popišale se na svaku trunku nade da će svjetlija budućnost ikad pokucati na vrata Banjaluke i Republike Srpske.

Ubili su i svaku pomisao na budućnost u kojoj ćemo se umjesto slijepog koračanja utabanim stazama nacionalističke prošlosti i glorifikacije zločinaca okrenuti propitivanju, obrazovanju i istini.

Psiholog i politički analitičar Srđan Puhalo komentariše da se ovdje radi o prostom sljedbeničkom odnosu studenata prema onima koji su ih naučili da se ovako ponašuju i koji sa njima i sada rukovode.

On smatra da je prikazivanje filma o Radovanu Karadžiću na Pravnom fakultetu samo još jedan u nizu događaja koji pokazuje da su nacionalizmom i nacionalnim slijepolom zahvaćeni skoro svi u RS, od seljaka do studenata.

„Ja nemam ništa protiv prikazivanja filma poslije kojeg bi išla argumentovana debata, u kojoj bi se propitalo sve ono što je rečeno u filmu i uporedilo sa stenogramima iz Haga. I da tako dođemo do istine. Zato nisam protiv toga da se prikazuje taj film na Pravnom fakultetu, ali pod uslovom da su Bošnjaci iz Prijedora, Zvornika, Foče, Srebrenice tu i da oni nakon tog filma podijele iskustva. To bih ja očekivao od studenata Pravnog fakulteta.“

Ipak, na pravnom fakultetu se nije debatovalo već samo upijalo ono što je dolazilo sa video-bima. Zato Puhalo dodaje:

„Ovdje se radi prosto o patriotskom činu u svrhu afirmisanja Radovana Karadžića kao heroja i samim tim sužnja koji nevino trune u Haškim tamnicama. Studenti bi trebali da propitaju i jednu i drugu istinu. I ovu "srpsku" i ovu „hašku“, ali na činjeničan i argumentovan način. Ipak, oni ne žele da bilo šta problematizuju, već rade suprotno, glorifikuju Karadžića i prikazuju ga kao žrtvu“, rekao je Puhalo.





Studenti na projekciji filma

Predsjednik Helsinškog parlamenta za ljudska prava RS Branko Todorović navodi da je ovo poraz mladosti nad galopirajućim nacionalizmom koji melje sve pred sobom. On navodi da smo u RS uspjeli sve obezvrijediti, pa tako i obrazovanje, a kroz falsifikovanje prošlosti i sadašnjosti, uništili smo i one koji su trebalo da budu svjetlija budućnost ovog entiteta.

“Postoji jedna tradicija na ovim prostorima koje se čvrsto drži sadašnja vlast u RS, a dio te tradicije kojom se vlada je zaglupljivanje naroda na različite načine, a najviše kroz obrazovne institucije. Onda umjesto obrazovanja, kod nas se dešava suprotan proces. Mladima se manipuliše, maldima se laže i maldima se instruiše u sklopu politika i ideologija koje nemaju veze sa zdavom pameći, demokratijom i pravom. I onda je najveći apsurd i najtragičnije kada vidite da jednu opštu zapuštenost i zaostalost u ovim djelovima Balkana, posebno u RS, kada vlast preko univerziteta, ono što bi trebalo da bude avangarda i inteligencija jednog društva u RS, pretvori u beskrajnu žabokrečina i hod unazad, u mrak, u neznanje, u primitivizam... I onda imate da se na mnogim fakultetima falsifikuje istorija, stvarnost, pa i sadašnjost. Ne bi me čudilo da se na Ekonomskom fakultetu uči kako RS ima najbolji porast ekonomije, kako najbolje živimo ili na Elektrotehničkom fakultetu kako je RS najdalje otišla kada su u pitanju informacione tehnologije. Svjesno nas zaglzupljuju i lažu”, tvrdi Todorović.

Ipak, prema njegovim riječima, nije iznenađenje što vlast na sve načine radi na širenju nacionalizma i veličanju zločinaca, već to da bilo koji mladi čovjek, intelektualac dopušta da ga vlast tako instruiše, da ga laže i igra se sa njegovim nacionalnim osjećanjima, etničkom pripadnošću.

“Čudno je da taj mladi čovjek prihvata da bude marioneta jednog pokvarenog sistema kakav je ovaj u RS. To je poraz tih mladih ljudi koji nemaju drskosti mladog čovjeka da sami sagledaju uloge Radovana Karadžića u svim tragedijama koje su nas ovdje zadesile. Nažalost i ovdje imamo studente koji ne razmišljeju svojom glavom već prihvataju ono što im se nameće. Prihvataju sramne laži koje im neko prezentuje na fakultetima i njihovoj okolini. Bilo bi mnogo bolje da se studenti Pravnog fakultetata sretnu sa žrtvama Karadžićeve politike. Da odu u Srebrenicu pa razgovaraju sa majkama koje su izgubile djecu. Ili da odu u Prijedor, u mjesto Zecovi i da sa živim svjedocima razgovaraju o tome ko je ubijao djecu, ko je ubijao žene i provjere da li je to uradio neko sa nekog petog kontineta ili planete, ili su to uradili ljudi koje su predvodili i instruisali Radovan Karadžić i Ratko Mladić. Porazno je da mladi prikazuju film o glorifikaciji ratnog zločinca, umjesto da prikazuju filmove o žrtvama tih ljudi kao što je Karadžić”, zaključio je Todorović.

Na kraju, dok god se Republika Srpska jasno, sagledavajući istinu i činjenice, ne odredi prema zločinima čija su personifikacija Radovan Karadžić i Ratko Mladić, ovdje neće biti budućnosti, a mi ćemo i dalje svjedočiti zatupljenoj glorifikaciji zločinaca.

Zbog toga se svi trebamo zapitati, do kad ćemo sebi dopuštati da nepokretno gledamo kako ovo društvo tone sve dublje i dublje u fašisoidno blato prekriveno patriotizmom i do kad ćemo podržavati skrivanje i bježanje od prošlosti.

Zar nije vrijeme da se jednom za svagda suočimo i prihvatimo istinu i da napravimo novi početak. To je postalo civilizacijsko pitanje, jer u suprotnom Republika Srpska sa falsifikovanjem istorije nema šasnu za bolje sutra, a njene budućnosti, oslikane u mladosti zadojenom nacionalističkim mitovima o Karadžiću i Mladiću, stidićemo se više nego sramne prošlosti.