Huoneessa on tuore lautalattia, työpöytä, sohva ja piironki, jolla on valokuvia Berghällin läheisistä. Yksi seinä on avattu lattiasta kattoon ylettyväksi ikkunaksi, josta näkee pihan ja kosken. Huoneessa on täysin hiljaista. Äänittäjän unelma, Berghäll kuvailee.

Seitsemänvuotiaana joulupöydässä Berghäll ilmoitti haluavansa isäksi. Hän järkeilee sen johtuneen isänkaipuusta. Kaikilla kavereilla oli perheessä äiti, isä ja 1–3 lasta. Berghällin kotona olivat äiti ja Joonas.

1980-luvulla yksinhuoltajaperheet eivät olleet vielä jokapäiväinen juttu. Kun koulussa tehtiin isänpäiväkortteja, opettaja päivitteli kovaan ääneen sitä, ettei Joonaksella ole isää.

– Ja siinä vielä vellottiin, siitä tehtiin numero. 'Mitäs me sinun kanssa keksittäis, kun sinulla ei ole isää.' Opettaja, mitä jos pitäisit turpasi kiinni?

Miesten vuoro syntyi Berghällin tarpeesta löytää isä, jota hän ei ollut koskaan tavannut. Berghäll halusi elokuvan päättyvän isään, joka istuu lauteilla tietämättä, että vieressä istuu oma poika.

– Olisin sanonut, että tiedätkö sä, kuka mä olen? Mä olen sun poika.

Suunnitelmaa ei toteutettu. Enempää Berghäll ei halua aiheesta puhua.

Miehen mallit olivat lapsuudessa vähissä, mutta naisen mallia Berghäll sai joka suunnasta.

Miehen mallit olivat lapsuudessa vähissä, mutta naisen mallia Berghäll sai joka suunnasta. Berghällien suku on täynnä vahvoja naisia. Kummitäti Soini oli yrittäjänainen 1950-luvun Helsingissä. Mies kuoli sodassa, ja Soini eli lopun elämäänsä leskenä. Isoäiti Irma oli puolestaan rintamalla kenttäsairaalassa.

– Sillä oli munakranaatti ja pistooli. Äijiä tuli kuin sahalla poikki vedettynä, ja mummi auttoi siellä verisohjossa. Ehkä oon saanut vääränkin naiskuvan. Eihän ne kaikki ole sellaisia, että kranaatin kanssa rintamalla, Berghäll sanoo ja repeää nauruun.

Raijan, Irman ja Soinin lisäksi neljäs tärkeä nainen on Kaisa Oinas, joka oli pikku-Joonaksen hoitotäti ja äidin kollega terveyskeskuksessa. Joonas leikki Kaisan lasten kanssa Kemin sairaalan ja terveyskeskuksen käytävillä.

Kun äiti ja Kaisa päivystivät, pikkuiset olivat potilashuoneessa piilosta ja nukkuivat lääkärien taukotuvan lattialla.

– Se oli meidän Hoploppi. Siinä terveyskeskuksen aulassa kun sairaanhoitaja otti lasivitriinin takaa vastaan asiakkaat, niin pöydän alla minä söin irtokarkkeja ja luin sarjakuvia.

Berghäll kutsuu Kaisaa suojelusenkeliksi. Kaisa ilmestyy yhä aina, kun Berghäll tarvitsee tukea. Viimeksi eilen Kaisa on auttanut Joonasta saamaan savun hajun pois kammarista. Kaisa lähetteli Joonakselle tukiviestejä myös muutama vuosi sitten, kun hän oli Saksassa hoidettavana.

– Kun sä näkisit sen, niin sanoisit, ettei toi voi olla suojelusenkeli. 60 ja risat nainen, punaiset kikkarahiukset, käyttää moottorisahaa, syö makkaraperunoita ja hoitaa kaiken, ihan kaiken. Ne oli mun äitini kanssa parivaljakko. Moukarinaisia.

Kaisa oli läsnä myös, kun Berghällin äiti joutui yllättäen aivoleikkaukseen.

Tarina on kerrottu Äidin vuoro -dokumentissa. Äiti kertoi kahdeksanvuotiaalle Joonakselle, että hänestä on löydetty aivokasvain, joka täytyy leikata. 66 prosentin varmuudella hän kuolee tai tulee vihanneksena takaisin, 33 prosentin varmuudella hän selviää. Leikkaus on seuraavalla viikolla. Isovanhemmat eivät tiedä asiasta, koska heitä on turha huolestuttaa.

Koko leikkauspäivän Berghäll odotti puhelua sairaalasta Kaisan luona. Lopulta puhelu tuli ja toi huojentavia uutisia. Leikkaus oli mennyt hyvin ja äiti tulisi toipumaan.

Sairaalassa äiti oli kirjoittanut pojalleen vaaleanpunaisen kirjeen, jossa oli elämänohjeita tulevaisuudelle. Joonas ei saanut kirjettä, koska äiti selvisi leikkauksesta, mutta keväällä 2016, äidin kuoltua, haalistunut kuori löytyi Louen talon arkistoista.

Berghäll hiljenee ja pidättelee kyyneliä.

– Kirjeessä sanottiin, että mä olin kaikki kaikessa sille. Että äiti rakasti minua enemmän kuin ketään koskaan. Rakkaudella, äiti.

Nyt Berghäll kehittelee draamakäsikirjoitusta tuon tarinan pohjalta.

– Äiti kirjoittaa vuonna 1985 kirjeen pojalleen, jossa hän kuolee. Poika saa sen keväällä 2016, kun äiti on kuollut. Sisällä on pojalle ohjeet siihen, miten elää, kun äiti on poissa. Mieletön stoori. Elokuvakamaa.