Lähes puolet Suomen päästöistä kuuluu EU:n päästökauppajärjestelmän alle. Tällä hetkellä päästökauppa ei kuitenkaan toimi niin kuin pitäisi: se ei kannusta luopumaan fossiilisista polttoaineista ja investoimaan puhtaampiin energianlähteisiin.

Kymmenen vuotta sitten päästökauppa vajosi koomaan. Vuonna 2009 alkanut maailmanlaajuinen talouslama vähensi päästöoikeuksien kysyntää niin paljon, että hinnat putosivat murto-osaan aikaisemmasta. Alhaisimmillaan hiilidioksidia sai tupruttaa lähes ilmaiseksi, alle viidellä dollarilla per hiilidioksiditonni.

Järjestelmä oli rikki, ja sitä oli vaikea korjata. Päästökauppaa käydään kausittain, eikä sääntöjä ole mahdollista muuttaa kesken kaiken. Vuonna 2017 ylitarjontaa arvioitiin olevan 1,6 miljardin päästöoikeuden verran.

Viime vuonna alkoi tapahtua. Yhden vuoden aikana päästöoikeuden hinta kolminkertaistui yli 20 euroon hiilidioksiditonnilta. Ekonomistit ovat arvioineet, että juuri 20 euroa on se kriittinen raja, jonka jälkeen päästökauppa kannustaa yrityksiä uudistumaan.

OECD:n arvion mukaan nykyinen hintataso ei kuitenkaan ole enää riittävä: hiilidioksidin yhteiskunnallisten kustannusten perusteella hinnan pitäisi olla ensi vuonna 30–60 euroa tonnilta.

Yksi päästökaupan ongelmista on päästöoikeuksien ilmaisjako, joka on vapauttanut suuren osan teollisuudesta päästökaupan vaikutuksilta. Yli 40 prosenttia kaikista päästöoikeuksista jaetaan tällä hetkellä ilmaiseksi.

Ilmaisiin päästöoikeuksiin ovat oikeutettuja sellaiset yritykset, jotka ovat alttiita hiilivuodolle. Suomalaiset saastuttajat ovat saaneet suurimman osan päästöoikeuksistaan ilmaiseksi, yhteensä noin sata miljoonaa euroa vuotuista tukea ilmaisten päästöoikeuksien muodossa.

Osa yrityksistä on saanut päästöjään enemmän ilmaisoikeuksia, joten yritykset ovat voineet myydä ne voittoina eteenpäin tai säästää tulevaa varten.

Samaan aikaan Suomi tukee näitä samoja yrityksiä kompensaatiotuella. Valtio myöntää tukea yrityksille, jotka kärsivät päästökaupasta välillisistä vaikutuksista, eli sähkön markkinahinnan noususta.

Tukea maksetaan sähkön käytön perusteella, eli sitä voivat saada myös sellaiset yritykset, jotka eivät kuulu osaksi päästökauppaa. Viime vuonna tukea maksettiin yli 26 miljoonaa euroa 58 laitokselle. Yli puolet tuesta suunnattiin paperi- ja sellutuotantoon.

Samanlainen kompensaatiotuki on käytössä kahdeksassa muussakin EU-maassa, muun muassa Saksassa, Britanniassa ja Hollannissa.

Kompensaatiolla halutaan turvata energiaintensiivisten vientiyritysten kilpailukykyä ja siten pienentää hiilivuodon uhkaa: päästökauppa asettaa EU-maat epäedulliseen asemaan sellaisiin maihin verrattuna, joiden päästöille ei ole asetettu hintaa.

Kompensaatiotuella ei ole varsinaista vaikutusta ilmastoon, mutta kansantaloudellista hyötyäkään siitä ei ole, sanoo VATT:n johtava tutkija Marita Laukkanen.

Tuki perustuu oletukseen siitä, että päästökauppa nostaa sähkön hintaa Suomessa. Laukkasen mukaan ilmastopolitiikan vaikutus sähkön hintaan jää kuitenkin vähäiseksi. Päästökauppa nostaa sähkön hintaa vain siltä osin, kun se tuotetaan fossiilisilla energianlähteillä.

Uusiutuvan energian tuet puolestaan laskevat hintaa. Suomessa jo 80 prosenttia sähköstä on päästötöntä.

”Kun Olkiluoto 3 pyörähtää ensi vuonna käyntiin, päästökaupan vaikutus sähkön hintaan pienenee edelleen”, Laukkanen sanoo.

Hiilivuotoa päästökauppa ei ole tutkimusten mukaan aiheuttanut. Sillä ei ole myöskään havaittu olevan vaikutusta työpaikkoihin. Kompensaatiotuki ei puolestaan vaikuta lyhyen aikavälin kustannuskilpailukykyyn, sillä tukisumma ei ole yhteydessä tuotannon määrään.

”Nykyinen tutkimus perustuu päästökaupan vaikutuksiin toteutuneilla päästökaupan hinnoilla. Tulevaisuuden osalta on vaikea sanoa mitään, jos päästöoikeudet kallistuvat merkittävästi.”

Vuonna 2021 alkaa päästökaupan neljäs kausi, joka jatkuu vuoteen 2030 asti. Jokaiselle kaudelle määritellään kiintiö päästöoikeuksia ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi: tähän mennessä päästöoikeuksien määrää on vähennetty vuosittain 1,74 prosentilla, neljännellä kaudella rajaa on tarkoitus kiristää 2,2 prosenttia vuodessa.

Suomessa kiristykset eivät juuri näy, arvioi konsulttiyhtiö Pöyry tuoreessa selvityksessään. Suurin muutos näkyy niiden yritysten määrässä, jotka ovat oikeutettuja päästöoikeuksien ilmaisjakoon. Tämä johtuu siitä, että hiilivuotoriskin määritelmää on jonkin verran tiukennettu.

Päästökauppa koskettaa 600:aa Suomessa toimivaa laitosta. Ilmaisjaon piiriin niistä kuuluu noin puolet.

Seuraavalla kaudella ilmaiseksi oikeuksia saavien yritysten määrä putoaa arvioiden mukaan lähes sadalla. Tämä vaikuttaa lähinnä yksittäisiin yrityksiin, mutta koko Suomen tasolla menetys on pieni.

EU:n oma tavoite on tällä hetkellä se, että vuoteen 2030 mennessä päästöt vähenisivät 40 prosentilla vuoden 1990 tasoon verrattuna. Se ei ole linjassa Pariisin ilmastosopimuksen kanssa, joka pyrkii pysäyttämään ilmaston lämpenemisen alle kahteen asteeseen.

Päästötavoitteita pitäisi siis kiristää.

Suomi aloittaa EU:n puheenjohtajana heinäkuusta alkaen. Viisi puoluetta yhdeksästä on valmis nostamaan ilmastonmuutoksen puheenjohtajakauden tärkeimmäksi teemaksi, selviää SK:n ilmastokyselystä.

Kyselyssä kuusi puoluetta lupaa ajaa EU:n päästökaupan kiristämistä. Kiristyksiä vastaan olivat perussuomalaiset, kristillisdemokraatit ja Rkp.

Vuoden lopussa kahdeksan puoluetta sitoutui Suomen yhteisiin ilmastotavoitteisiin, joista yhtenä ajetaan EU:n päästövähennysvelvoitteen tiukentamista vähintään 55 prosenttiin vuoteen 2030 mennessä.

Päästökauppa toimii hitaasti, joten moni EU-maa on turvautunut omiin toimenpiteisiinsä. Kansalliset ilmastotoimet, esimerkiksi uusiutuvan energian tukeminen, ovat vähentäneet päästökaupan ohjausvaikutusta.

Puhutaan vesisänkyefektistä: kun vesisänkyä painaa jostain kohtaa alas, se pomppaa ylös jossain toisessa kohdassa. Jos päästöjä leikataan vaikkapa Suomessa, päästöoikeuksien kysyntä vähenee ja niiden hinta laskee.

Laskeva hinta lisää päästöjä jossain muualla. Ilmaston kannalta on yksi ja sama, syntyykö päästöjä Suomessa vai jossain muussa EU-maassa: päästöoikeuksien määrä pysyy markkinoilla joka tapauksessa samana.

Nyt moni EU-maa suunnittelee luopuvansa kivihiilen käytöstä päästökaupan ohjausta nopeammin: Suomi, Itävalta, Italia ja Iso-Britannia vuonna 2025, Ruotsi, Hollanti ja Portugali vuoteen 2030 mennessä. Ranska suunnittelee kieltoa vuonna 2021, Belgia on jo onnistunut lopettamaan kivihiilen käytön.

Päällekkäiset ohjauskeinot voivat kiristyksistä huolimatta johtaa siihen, että päästöoikeuksista syntyy ylitarjontaa ja hinta laskee.

Laukkanen onkin sitä mieltä, ettei yksittäisen EU-maan, ei Suomen eikä kenenkään muunkaan, tulisi ryhtyä sooloilemaan päällekkäisillä toimilla.

”Päästökauppaan kuuluvilla EU-mailla on yhteinen päästötavoite ja päästöoikeudet on jaettu niiden mukaisesti. Yksittäisten maiden toimet auta vähentämään päästöjä koko EU:n tasolla, ellei päästöoikeuksia mitätöidä samalla.”

Vuoden 2019 alussa päästökaupassa otettiin käyttöön markkinavakausvaranto, joka poistaa päästöoikeuksia markkinoilta, kun tarjontaa on liikaa, ja palauttaa silloin, jos tarjontaa on liian vähän.

Varanto siis auttaa pitämään hinnan tarpeeksi korkealla, jotta päästökauppa toimisi sille tarkoitetulla tavalla.

Samaan aikaan uudenlainen mekanismi mahdollistaa sen, että päästökaupan kanssa voi tehdä päällekkäisiä ohjauskeinoja, sanoo Sitran ilmastoratkaisujen johtaja Janne Peljo. Suomi voisi siis kiristää omia ilmastotavoitteitaan ilman, että joku muu EU-maa voisi saastuttaa samalla mitalla takaisin.

”Päällekkäiset ohjauskeinot ovat nimenomaan se keino, jolla päästään tavoitteiden mukaisiin päästövähennyksiin ilman, että päästökaupan vaikutus vähenee”, Peljo sanoo.

Käytännössä markkinavakausmekanismin vaikutukset nähdään vasta tulevien vuosien aikana. Tähän mennessä tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että markkinavakausvaranto on puhkaissut päällekkäisestä ohjauksesta aiheutuvan vesisänkyefektin ainakin vuoteen 2023 asti.

Kaikki ovat samaa mieltä myös siitä, ettei varanto poista päästöoikeuksien ylitarjonnasta koituvaa ongelmaa kokonaan: päällekkäinen ohjaus aiheuttaa päästöjen valumista jonkin verran edelleen.

Kööpenhaminan yliopiston professori Peter Sørensen ennustaa, että päästöoikeuksia on markkinoilla liikaa vielä vuosikymmenten ajan. Syynä on se, että yritykset makuuttavat tileillään käyttämättä jätettyjä päästöoikeuksia.

On myös vaikeaa ennustaa, mitä vauhtia teknologia kehittyy, tai millaiseen mäkeen talous pitkällä aikavälillä suuntaa.