Syksyn 2015 turvapaikanhakijailmiö on tutkijoiden mukaan osoittanut, että maahanmuuton eri toimijasektoreiden välisessä yhteistyössä on paljon parannettavaa ja monien prosessien ”omistajuus” on epäselvä. Arkistokuvassa turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus Helsingin Punavuoressa.

Syksyn 2015 turvapaikanhakijailmiö on tutkijoiden mukaan osoittanut, että maahanmuuton eri toimijasektoreiden välisessä yhteistyössä on paljon parannettavaa ja monien prosessien ”omistajuus” on epäselvä. Arkistokuvassa turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus Helsingin Punavuoressa.

Mikäli Suomen maahanmuutto- ja integraatiopolitiikkaa ei kyetä tehostamaan, tuloksena voi olla yhteiskunnan ja yksilöiden turvallisuutta ”vakavasti vaarantavia ilmiöitä ja kielteisen kehityksen kierteitä”, arvioidaan Poliisiammattikorkeakoulun tänään verkossa julkaistussa selvityksessä. Raportissa nostetaan huolestuttavana ennusmerkkinä esille erityisesti asuinalueiden segregaatio.

Raportin mukaan ”turvallisuusulottuvuuden huomioivan maahanmuuttopolitiikan” puute näkyy jo nyt Suomessa muun muassa kasvaneena asuinalueiden segregaationa, eri lähtömaista tulleiden välisinä eriarvoisuuksina ja toisen polven maahanmuuttajien kohonneena syrjäytymisriskinä.

Suomalainen kotouttamispolitiikka vaatiikin tehokkaita uudistustoimia ottaen huomioon, että jo ennestään olemme osin epäonnistuneet toisen maahanmuuttajasukupolven integraation ja hyvinvoinnin tukemisessa, tutkijat toteavat. Tälle vaatimukselleen tutkijat eivät kuitenkaan anna erityisen positiivista ennustetta.

– Tulevaisuuden osalta on vaikea nähdä, kuinka nykyisissä olosuhteissa integraation edistäminen onnistuisi paremmin, kun kansantalouden ja kuntien talousnäkymät ovat olleet jo useiden vuosien ajan heikot, raportissa kirjoitetaan.

Maahanmuutto, turvallisuus ja ennakointi -hankkeen johtajana on toiminut erikoistutkija Kari Laitinen Poliisiammattikorkeakoulusta. Hänen lisäkseen hankkeen päätekijöitä ovat Pirjo Jukarainen ja Henrik Boberg.

Syksyn 2015 turvapaikanhakijailmiö on tutkijoiden mukaan osoittanut, että maahanmuuton eri toimijasektoreiden välisessä yhteistyössä on paljon parannettavaa ja monien prosessien ”omistajuus” on epäselvä. Samalla monet aiemmin hiljaiset signaalit, trendit ja uhkakuvat ovat voimistuneet vuoden 2015 aikana.

Esimerkiksi kansainväliset uskonnollis-poliittiset konfliktit, varsinkin sunni- ja shiiamuslimien väliset ristiriidat, ”muuttavat maahantulijoiden mukana” myös Suomeen, raportissa todetaan.

– Turvallisuuden osalta tilanne ei pääty rajamuodollisuuksien jälkeen vaan heijastuu eri tavoin yhteiskunnan eri sektoreille ─ tällä hetkellä muun muassa väkivaltaisina levottomuuksina ja rikollisuutena vastaanottokeskuksissa, tutkijat kirjoittavat.

Tutkijoiden arvion mukaan ”poliisi, Tulli ja Rajavartiolaitos hädin tuskin selviävät paikoin nykyisestäkään tilanteesta”.

– Pakolaiskriisin osalta pahin skenaario on jopa kymmenien ellei satojen tuhansien, laittomien maahanmuuttajien pyrkiminen Suomeen. Tällä olisi huomattavia vaikutuksia Suomen turvallisuustilanteeseen, tutkijat kirjoittavat.

Kasvavaan maahanmuuttoon yhdistyy tutkijoiden mukaan se tosiasia, että kotoutumisen eli integraation onnistuminen esimerkiksi afgaani-, somali- ja irakilaistaustaisten osalta ”ei ole ollut kaikin puolin menestystarina”. Esimerkiksi somalialais- ja irakilaistaustaisissa asuntokunnissa pienituloisuus on tutkijoiden mukaan jäänyt ”pysyväksi” tai ainakin pitkäkestoiseksi.

Tutkijoiden mukaan ulkomaalaistaustaisten ryhmien välinen eriarvoisuus on Suomessa suurta ja ryhmien tuloerot suurempia kuin missään muussa OECD-maassa.

Myös toisen sukupolven maahanmuuttajien tilanteessa on raportin mukaan huolestuttavia piirteitä Suomessa. OECD-maiden vertailussa toisen polven maahanmuuttajien osuus 15-24-vuotiaiden ryhmästä, joka keskeytti opinnot peruskoulun jälkeen, oli Suomessa kaikkein korkein eli ero kantaväestön ja maahanmuuttajaustaisten nuorten välillä kaikkein suurin.

Tutkijat kirjoittavat, että erityisen ongelmallista on huono-osaisuuden ja siihen liittyvien turvallisuushaasteiden keskittyminen, alueellinen segregaatio. Tässä he käyttävät esimerkkinä Etelä- ja Keski-Ruotsin 55 maantieteellistä, maahanmuuttajavaltaista aluetta, joissa ”paikallinen rikollisverkosto aiheuttaa merkittävää turvattomuutta heijastuen laajasti eri yhteiskunnan sektoreille”.

Jukarainen ja Laitinen nostivat Ruotsin varoittavana esimerkkinä esille jo lokakuussa, jolloin he ottivat kantaa suomalaiseen maahanmuuttopoliittiseen keskusteluun ja maahanmuuton riskien ”vähättelyyn”.

Tällainen kehitys tulee pyrkiä estämään Suomessa, tutkijat esittävät. Erityisessä vaarassa ajautua jengitoimintaan ovat haavoittuvat maahanmuuttajaryhmät kuten yksin tulleet alaikäiset turvapaikanhakijat ja toinen maahanmuuttajasukupolvi. Näille turhautumiseen helposti ajautuville riskiryhmille jengiläiset voisivat näyttäytyä roolimalleina, kuten tutkijoiden mukaan jo tapahtuu esimerkiksi Ruotsissa.

– Muiden Pohjoismaiden kehityksen perusteella on mahdollista, että tunnustukselliset rikollisjengit pyrkivät yhteistoimintaan ulkomaalaistaustaisten (erityisesti haavoittuvassa asemassa olevien turvapaikanhakijoiden) kanssa, mm. tarjoten näille ”suojelua” vastineeksi rikolliseen toimintaan osallistumisesta.

– On myös mahdollista, että rikolliset jengit integroivat työttömiä maahanmuuttajia tarjoten heille työtä omistamansa laillisen yritystoiminnan kautta luoden samalla riippuvuussuhteen näihin organisaatioihin.

Ääritapauksessa alueellinen segregaatio ”mahdollistaa laittoman ja terroristisen toiminnan organisoinnin ja johtamisen jopa keskellä pääkaupunkia”, kuten Belgian Brysselissä on nähty.

Tutkimuksen kyselyyn osallistuneiden suomalaisasiantuntijoiden enemmistön arvion mukaan huono-osaisuus keskittyy Suomessakin edelleen maahanmuuttajavaltaisille alueille.

– Yksikään vastaajista ei kokenut, että ilmiö ei olisi ongelma Suomessa, selvityksessä todetaan.

Tutkijat toteavat tarkastelunsa osoittavan, että maahanmuutolla on tiivis yhteys moniin sisäisen turvallisuuden ulottuvuuksiin.

– Näin ollen kielteisiin kehityskulkuihin vaikuttaminen onnistuu vain ja ainoastaan poikkihallinnollisella ja eri toimijoiden välisellä pitkäjänteisellä ja tavoitteellisella yhteistyöllä, he kirjoittavat.

Päivitys 26.2.2016: Poliisiammattikorkeakoulun raporttia on myöhemmin arvosteltu epätieteelliseksi.