Uuno Möttönen seuraa maailmaa tarkasti. Hän tilaa useampaa sanomalehteä, ja esimerkiksi Helsingin Sanomat Uuno selaa joka päivä.

Uuno Möttönen seuraa maailmaa tarkasti. Hän tilaa useampaa sanomalehteä, ja esimerkiksi Helsingin Sanomat Uuno selaa joka päivä. Juha Kemppainen / Yle

101-vuotias Uuno Möttönen syntyi kyläkauppiaan pojaksi, kävi kansakoulun, puolusti Suomea etulinjassa, rakensi perheen ja talon, hoiti vaimonsa loppuun saakka ja asuu yhä omillaan.

– Elämäni kohokohta on se, että selvisin sodasta pienin vaurioin.

Näin arvioi talvi- ja jatkosodassa Suomea puolustanut Uuno Möttönen sohvallaan Perhossa Keski-Pohjanmaalla. Ulkona on lähes samanlainen ilma kuin talvisodan syttyessä. Omakotitalon ikkunasta näkee, kuinka lumihiutaleet leijailevat vielä lämpimään maahan.

101-vuotias Uuno on kokenut sota-aikojen lisäksi itsenäistyvän Suomen ensipyristelyt, sotia edeltäneet hyvät vuodet, 50-luvun jälleenrakennuksen ja vielä vuosikymmeniä sen jälkeen – eli hieman enemmän kuin Suomi itse.

Yli 100-vuotiaat suomalaiset Suomessa asuu 861 henkilöä, jotka ovat täyttäneet 100 vuotta. Heistä naisia on 726, miehiä 135. Suomen vanhin henkilö on 111 vuotta täyttänyt mies. Vuonna 1917 syntyneitä on Suomessa 390, joista naisia 332 ja miehiä 58. Yhtään 6.12.1917 syntynyttä suomalaista ei enää ole elossa. (Lähde: Väestörekisterikeskus, marraskuun lopun tilanne)

Suomessa asui marraskuun lopulla vielä 861 Uunon kaltaista yli 100-vuotiasta. Valtaosa heistä on naisia. Nykypäivän satavuotiaista tuskin kukaan lapsena olisi uskonut elävänsä niin pitkään. Sellainen ajatus olisi ollut suorastaan utopiaa: 1900-luvun alussa oli saavutus tai onnellinen sattuma elää edes yli 65-vuotiaaksi. Lapsikuolleisuus oli tuohon aikaan suurta. Perheet osasivat varautua siihen, että kaikista lapsista ei koskaan kasva aikuisia.

– Nykyään ihminen voi suunnitella elämää pitkälle aika varmalta pohjalta. Sata vuotta sitten todennäköistä oli, että joka toinen ikäluokasta kuolee ennen kuin täyttää 50. Naisilla oli myös suuri riski kuolla synnytykseen, Suomen historian professori Pertti Haapala kertoo.

Tsaarin Venäjästä itsenäiseksi

Uuno Möttönen syntyi vuonna 1916 Suomeen, joka oli vielä osa tsaarin Venäjää. Kun kotimaa itsenäistyi, Uuno oli vasta yksivuotias. Suomessa elettiin pääosin köyhästi ja pienesti.

Möttösten kotona puutetta ei kuitenkaan ollut, sillä Otto-isä piti kyläkauppaa Perhon Möttösessä. 14 lapsen perheeseen elantoa toivat myös maanviljelys ja karjanhoito.

Samanlaista elämää eli moni muukin suomalainen, eikä itsenäisyyttä osattu odottaakaan, arvioi historian professori Pertti Haapala.

– Ei kukaan odottanut, että Venäjän keisari syöstäisiin vallasta. Vielä 1917 oli yleinen käsitys, että Suomi pysyy osana Venäjää – tapahtui Venäjällä mitä tahansa.

Uuno Möttösellä on kotituvan seinällä kuva vanhemmistaan, Otosta ja Serafiinasta. Juha Kemppainen / Yle

Sisällissodan jälkeen ja ennen toista maailmansotaa 1920- ja 30-luvuilla nykyiset satavuotiaat elivät todennäköisesti nuoruutensa parasta aikaa. Ilmassa oli toiveikkuutta: aineelliset olot kohenivat, saatiin neuvolajärjestelmä ja kaikki lapset kävivät koulua.

Myös nuori Uuno Möttönen pakkasi eväänsä laukkuun ja kävi oppivelvollisuuden velvoittamana kansakoulua. Vähävaraisille ruokaa tarjottiin opintiellä, mutta Möttösten kotona asiat olivat hyvin – ja niinpä ateriat piti hankkia itse.

Suomi oli kuitenkin melko tasa-arvoinen: lähes kaikilla oli yhtä niukasti kaikkea ja rikkaita oli vain vähän. Sen taustalla olivat kristinusko ja vuosisadan alun suomalaisuusliike, joka halusi koota kaikki ihmiset yhteen. Professori Pertti Haapalan mukaan ilmassa oli paljon isänmaallisuutta: omaa tasavaltaa korostettiin joka paikassa. 30-luvun kulttuuri oli myös sotilaallista.

– Esimerkiksi sotilasmarssit olivat normaalia viihdettä. Sotia oli ollut koko ajan, eikä ensimmäisestä maailmansodasta ollut kuin parikymmentä vuotta. Se ei ollut vielä hävinnyt mielestä, ja ehkä silloin oltiin henkisesti valmiimpia sotimiseen kuin myöhemmin, Haapala kertoo.

Nuori Uuno Möttönen rakuunan puvussa. Kuva on otettu armeijassa Lappeenrannassa vuonna 1938. Juha Kemppainen / Yle

Toisen maailmansodan tuomaa myllerrystä Suomeen ei kuitenkaan osattu odottaa. Silloiset parikymppiset paiskivat töitä kotirintamalla, kuolivat taisteluissa ja katsoivat vierestä, kun sota karsi omaa ikäluokkaa. Kuoleman väistämättömyys kosketti kaikkia.

Uuno Möttönen puolusti Suomea sekä talvi- että jatkosodassa. Kutsu sotaan tuli pian sen jälkeen, kun hän oli saanut taistelukaasutiedustelijan ja taistelulähetin koulutuksen.

– Olihan se suuri yllätys meikäläisille, kun sanottiin, että sota on syttynyt. Mehän olimme nuoria miehiä siihen aikaan ja vaihtoehtoja ei ollut. Olimme isänmaallisesta perheestä kotoisin, ja oli itsestäänselvää, että isänmaata lähdetään puolustamaan, Uuno muistelee.

Hän muistaa vielä hyvin hetken, kun tieto sodan syttymisestä tuli. Uuno oli armeijassa.

Olihan se suuri yllätys meikäläisille, kun sanottiin, että sota on syttynyt. Mehän olimme nuoria miehiä siihen aikaan ja vaihtoehtoja ei ollut. Uuno Möttönen

– Komppaniasta tuli lähetti, joka ilmoitti, että vihollisuudet ovat alkaneet. Olimme Suvannon rannalla Mannerheimin-linjalla, joka oli pääpuolustuslinja. Joukkueenjohtajan piti laittaa kiväärit ilmatorjunta-asemaan. Samainen kivääri pudotti mahdollisesti ensimmäisen venäläisen tiedustelukoneen. Kaksi tuli Laatokan päältä ja pikakivääri onnistui pudottamaan toisen alas.

Uuno Möttönen oli sodan alusta loppuun etulinjassa: talvisodassa jalkaväkirykmentti 24:ssä, jatkosodassa jalkaväkirykmentti 29:ssä. Etulinjassa työhön kuului välillä vaarallisten tiedustelujen tekemistä venäläisten puolelle. Läheltä piti -tilanteita riitti. Uuno sanoo, että rintamalla matkassa oli hyvä suojelusenkeli.

– Ainoastaan vasemmasta silmästä menetin näön, kun kuusenoksa kävi silmään.

Sota on unohtumaton kokemus

Lähes 100 000 suomalaista menetti henkensä puolustaessaan isänmaata.

– Sodan pituudesta ja kovuudesta kehkeytyi tragedia ja trauma. Se on ollut ikäluokkien elämässä iso, unohtumaton kokemus, historian professori Pertti Haapala kuvailee.

Sota onkin varjostanut tavalla tai toisella kaikkien nykyisten satavuotiaiden elämää.

Suomalaiset olivat sodan päättymiseen tyytyväisiä. Häviö ei ollut raaka, sillä poikkeuksellisesti Suomea ei miehitetty. Sotatrauma jätti kuitenkin jälkensä tuleviin vuosiin.

– Sotaikäluokan mielenterveys- ja perheongelmat olivat 50-luvulla pahoja. Elämän aloittaminen sodan jälkeen ei ollut helppoa, Haapala sanoo.

Sodan jälkeen tehtiin töitä ja lapsia

Uuno Möttönen tottui jo lapsena työntekoon, kuten käytännössä kaikki nykypäivän satavuotiaat. Ahkeruudesta ja sinnikkyydestä oli hyötyä, kun Suomi piti rakentaa sotien jälkeen uusiksi.

Useat maalla asuvat ottivat vastaan valtion lahjoittamia rintamamiestiloja. Käytännössä kyse oli palasta maata, joka piti itse raivata ja rakentaa. Perhesuunnittelu ei ollut kovin yleistä, ja siksi lapsiluku kasvoi usein suureksi.

Valtiokin kannusti hankkimaan paljon lapsia: sillä paikattiin sota-aikoina syntynyttä lapsivajetta. Sodan kokeneiden ihmisten hartioille kasautui paljon kannateltavaa.

– Moni paloi loppuun: teki raskasta työtä raskaissa olosuhteissa. Paremmin kävi kaupunkilaisille tai heille, jotka muuttivat maalta kaupunkiin ja pääsivät kevyempiin töihin, historian professori Pertti Haapala kuvailee.

Uuno Möttönen rakensi talon perheelleen vuonna 1950. Tässä kuvassa talo on uusi ja pihatien penkereille istutetut koivuntaimet vielä pieniä. Juha Kemppainen / Yle

Uuno Möttöselle kävi hyvin, vaikka hän olikin maaseudun pienestä pitäjästä. Uuno ei ryhtynyt rintamamiestilalliseksi, vaan sai osan isänsä tilasta ja jatkoi tämän perintöä viljelemällä maata sekä hoitamalla karjaa. Elantoa hankittiin myös muun muassa metsätöistä.

Seurustelu Sallin kanssa oli alkanut jo ennen sotaa, ja kenttäposti kulkikin parin välillä kiivaasti, jopa viikoittain. Kun sota oli ohi, oli itsestäänselvää mennä avioon.

– Se kuului elämänmenoon, Uuno toteaa.

Perhe sai rakennettua oman talon vuonna 1950 Möttöseen, vain kivenheiton päähän Uuno Möttösen synnyinkodista. Rakentaminen ei ollut yksinkertaista, koska kaikki oli ajalle tyypillisesti kortilla.

Esimerkiksi rakennustarvikkeista oli suurta puutetta. Uunon perhe joutui ostamaan esimerkiksi nauloja ja betoniamustasta pörssistä, ja hinta oli sen mukainen.

Kun oma koti valmistui, alkoi "tavanomainen, rauhallinen elämä", kuten Uuno itse kuvailee.

– Mentiin pitkin harppauksin siihen suuntaan, että elämä tuli muuttumaan.

Uuteen taloon valoa toivat aluksi lamppuöljy ja kynttilät. Oman kodin pihatien penkereille Möttösen perhe istutti koivuntaimet, jotka nyt muodostavat komean koivukujan. Myöhemmin saatiin sähkö ja taloon rakennettiin elintasosiipi eli lisätilaa, jossa on esimerkiksi sisävessa.

Lapsia perheeseen syntyi neljä, heistä yksi menehtyi jo pienenä.

"Sodankäyneiden elämä helpottui vasta eläkeiässä"

70-luvulla yhteiskunnan vaurastuminen toi nykypäivän satavuotiaiden elämään suuria helpotuksia. Terveydenhoito parani, kun esimerkiksi maaseudulle saatiin terveyskeskukset. Syntyi käsite "kolmas elämä". Sillä tarkoitetaan eläkeikää, jolloin ihminen pystyy vielä elämään täyttä elämää ja voi kokea uusiakin asioita.

Monet nykypäivän satavuotiaat ovat eläneet pitkään juuri terveydenhuollon kohentumisen vuoksi. Heistä monen elintaso nousi eläkkeellä paremmaksi kuin työvuosina.

– Sodankäyneen sukupolven elämä helpottui oikeastaan vasta eläkeiässä, historian professori Pertti Haapala summaa.

Uuno Möttönen. Juha Kemppainen / Yle

Uuno Möttönen on pitkästä elämästään tyytyväinen. Hänen mielestään Suomi on kehittynyt sadassa vuodessa hyvään suuntaan. Uuno on tyytyväinen siitä, että on saanut olla mukana rakentamassa Suomea ja nauttimassa rauhanaikaisesta elämästä.

– Suomessa on kaikki hyvin, sosiaaliset etuudet ovat hyvät ja mistään ei ole puutetta. Vapaassa Suomessa on hyvä asua.

Uuno asuu edelleen omillaan itse rakentamassaan talossa. Hän oli vaimonsa omaishoitaja kymmenen vuotta, kunnes Salli kuoli. Nyt yksineloa on takana jo yli kymmenen vuotta.

Uunon kotona käy hoitaja kaksi kertaa päivässä. Päivät kuluvat pääasiassa lukien. Kirjahyllyissä siitä kertovat monet luetut kirjat ja postilaatikkoon tulee päivittäin useampi lehti, muun muassa Helsingin Sanomat. Myös televisiota Möttönen seuraa tarkkaan.

Suomessa on kaikki hyvin, sosiaaliset etuudet ovat hyvät ja mistään ei ole puutetta. Vapaassa Suomessa on hyvä asua. Uuno Möttönen

Miltä tuntuu se, että saa viettää 100-vuotiaan Suomen itsenäisyyspäivää, kun on itse Suomen itsenäisyyttä etulinjassa puolustanut?

– Kyllä tämä on hieno tapahtuma, ja totta kai rintamamiehenä itse lähden mukaan oman pitäjän juhlallisuuksiin, Uuno Möttönen toteaa.

Satavuotiaan Suomen itsenäisyyspäivää hän viettää osallistumalla jumalanpalvelukseen ja seppeleenlaskuun kaatuneiden patsaalle.

Viime vuonna Uuno pääsi juhlimaan Suomen itsenäisyyttä presidentinlinnaan ja kätteli presidenttiä ensimmäisten joukossa, kolmantena. Muistona siitä on pöydällä kuva kättelyhetkestä, ja vieläkin silmiin syttyy ilo, kun hän muistelee vuodentakaista.

Sotaveteraani Uuno Möttönen pääsi viime vuonna viettämään itsenäisyyspäivää presidentinlinnassa. Juha Kemppainen / Yle

– Tämä oli sellainen kokemus, että en osannut tällaista ollenkaan odottaa. Suurenmoinen tapahtuma, että meitä rintamamiehiä muistetaan näin paljon, että kutsuttiin sinne.

Mitä Suomea vanhempi Uuno Möttönen haluaisi kotimaastaan säästää tuleville polville? Vastausta ei tarvitse kauaa odotella.

– Ennen kaikkea itsenäisyyden, että Suomi saa olla itsenäinen valtio eivätkä vieraat tule määräämään meidän asioita. Tämä on kaikkein tärkein!