Britannian EU-ero on viime päivien dramaattisista vaiheista huolimatta tutuissa asetelmissa. Aikataulu on edelleen sama.

Mikäli muusta ei sovita, Britannian EU-ero astuu voimaan 29. maaliskuuta.

Pääministeri Theresa May hieroo lähipäivinä erosopimuksen ongelmapykäliä parlamentin kärkinimien kesken. Lopputuloksen hän vie EU:n kanssa käytäviin jatkoneuvotteluihin.

Parlamentin on määrä äänestää muunnellusta erosopimuksesta tiistaina 29. tammikuuta. Siihen mennessä Mayn tulisi saada parlamentin enemmistö sopimuksen puolelle.

Haaste on valtava, sillä ensimmäisessä äänestyksessä erodiili koki täystyrmäyksen. Äänet jakautuivat parlamentissa 432-202. EU taas on pysytellyt jämäkkänä sen suhteen, että sopimusehdot ovat isossa kuvassa lyöty lukkoon.

On yhä epäselvää, millaisen brexitin Britannian parlamentin enemmistö voisi hyväksyä. Se sen sijaan on selvää, että vuoden 2016 brexit-kampanjan lupaukset ovat jo varsin etäällä.

”Mitä erokampanja silloin edes oikein lupasi. Se on erittäin hyvä kysymys”, sanoo Sam Kingsley. Hän toimi eroprosessin aikana Iso-Britannian Suomen suurlähetystössä brexit-asiantuntijana.

”Heidän iskulauseensa oli käytännössä se, että nyt on aika ottaa langat takaisin omiin käsiimme. Kaupankäynnissä, omassa lainsäädännössä, raja-asioissa. Mutta jos sitten menee näiden lupausten yksityiskohtiin, niin huomaa ettei niissä ollut oikein yksityiskohtia lainkaan.”

Erokampanjan sisäiset liikkeet, kuten konservatiivien Vote Leave ja maahanmuuttokriittinen Leave.eu myös kahinoivat useammin keskenään kuin vastapuolen kanssa. Linja oli kaikkea muuta kuin yhdenmukainen.

Kampanjan kalkkiviivoilla brexitin keskeiseksi teemaksi nousi maahanmuutto. Konkretian sijaan erokampanjat tosin kunnostautuivat pelottelulla.

Esimerkiksi ministeri Gove maalasi uhkakuvia Turkin liittymisestä osaksi EU:ta, ehkä jo vuonna 2020. Tämä johtaisi hänen mukaansa maahantulijoiden räjähdysmäiseen kasvuun. Gove pahoitteli harhaanjohtavaa väitettään kesällä 2018.

UKIP-populistipuolueen ja Leave.eu:n nokkamies Nigel Farage taas poseerasi vaalijulisteen edessä, jossa pakolaisruuhka oli tukkinut maantien Sloveniassa.

”Katkeamispiste,” vieressä seisoi.

Osalle kansasta äänestys toimi tilinpäätöksenä: kuusi vuotta aiemmin pääministeri David Cameron oli erehtynyt lupaamaan, että Britannian nettomaahanmuutto hillittäisiin tulevaisuudessa kymmeniin tuhansiin ihmisiin vuodessa.

Vuoden 2015 lukemat julkaistiin vain viikkoja ennen äänestyspäivää: 330 000 henkilöä.

Se oli erokampanjalle taivaan lahja.

Vote Leave tosin väisti kaikki lupaukset muuttokiintiöistä. Sen sijaan he ehdottivat pisteytysjärjestelmää, joka lopettaisi EU-kansalaisilta automaattioikeuden työperäiseen muuttoon.

UKIP oli jo aiemmin hylännyt linjauksensa, jossa se vaati maahanmuuton rajoittamista 50 000 henkilöön vuodessa.

Mayn erosopimuksessa briteille olisi tarjolla malli, jossa EU-kansalaisten vapaa maahanmuutto päättyy siirtymäkauden jälkeen. Jatkossa EU-kansalaisten olisi haettava oleskelulupaa.

Keskeiset Leave-kampanjan hahmot ovat BBC:n mukaan yksi kerrallaan myöntäneet, ettei maahanmuuttomäärien raju vähentäminen onnistu EU:sta lähtemällä.

Tosiasiassa Britannia ei ole saamassa rahaa, vaan joutuu maksamaan sitä.

”Lähetämme EU:lle 350 miljoonaa puntaa viikossa. Rahoitetaan mieluummin julkista terveydenhuoltoamme (NHS).”

Vote Leave -kampanjan taistelubussin kylkeen kirjoitettu teksti jäänee historiankirjoihin brexit-kevään kuuluisimpana iskulauseena.

Britannian tilastotoimisto tuomitsi iskulauseen nopeasti harhaanjohtavaksi. Bussi maalattiin uudelleen, ja kampanjan avainhahmot pesivät asiasta kätensä.

Tästä huolimatta eromyönteisistä äänestäjistä lähes puolet jäivät siihen uskoon, että 350 miljoonan tukisummassa olisi vinha perä, selviää ICM Unlimitedin selvityksestä. Mielikuvat erosäästöistä kulkivat Leave-kampanjan mukana aina äänestyskoppiin asti.

Tosiasiassa Britannia ei ole saamassa rahaa, vaan joutuu maksamaan sitä.

Erosopimuksessa Britannia suostuu eromaksuihin korvatakseen laiminlyömänsä jäsenvelvollisuudet. BBC:n arvion mukaan Britannialla on maksettavanaan EU:lle lähdön jälkeen ainakin noin 39 miljardia puntaa.

Brexitin jälkeen Britannia voi solmia kauppasopimuksensa kahdenvälisesti, omilla ehdoillaan. Suunnilleen näin kuului monen, erityisesti pehmeän brexitin kannattajan argumentti.

Lupaukset tosin jäivät jälleen varsin epämääräiseksi. Jälkikäteen on mahdotonta sanoa, kannattiko Leave-kampanja esimerkiksi EU:n sisämarkkina-alueelta poistumista vai ei, sanoo Sam Kingsley.

Myöhemmin brexit-ministeriksi nimitetty David Davis väitti keväällä 2016, että Britannia voisi sumplia kauppasopimuksia yksittäisten EU-maiden kanssa eroneuvotteluiden aikana.

Väite osoitti räikeää tietämättömyyttä. EU suorittaa kauppaneuvottelut aina yhtenä blokkina.

Maaliskuussa 2017 ulkomaankauppaministeri Liam Fox julisti, että brexit-päivän koittaessa Britannialla olisi valmiina 40 kauppasopimusta. Todellisuudessa sopimuksia ei ole maaliskuun 2019 lopussa valmiina yhtäkään.

Mikäli Mayn erosopimus hyväksytään, Britannia ja EU solmivat väliaikaisen tulliliiton siirtymäajalle, joka kestää vuoden 2020 ja alkavat neuvotella vapaakauppasopimuksesta.

Samalla Britannia saa oikeuden neuvotella kauppasopimuksia muiden maiden kanssa, mutta sopimukset eivät voi astua voimaan ennen siirtymäajan päättymistä.

Lisää hankaluuksia on luvassa, jos EU:n ja Britannian välistä vapaakauppasopimusta ei saada voimaan ennen siirtymäajan päättymistä. Silloin voimaan astuisi varasuunnitelma, jonka tarkoituksena on estää tullirajan syntyminen Pohjois-Irlannin ja Irlannin välille.

Siirtymäajan menettely jatkuisi. Britit eivät saisi pyrkiä etulyöntiasemaan solmimalla omin päin kauppasopimuksia muiden maiden kanssa. Tosin juuri näihin pykäliin May tavoittelee nyt parannusta ennen seuraavaa äänestystä.

Jos taas brexit tapahtuu ilman erosopimusta, Britannia aloittaa neuvottelemaan kauppasopimuksista nollapisteestä huhtikuussa 2019.

EU-tuomioistuimella on joka tapauksessa suuri rooli Britannian lainsäädäntöasioissa vielä useita vuosia.

Yksi brexit-kampanjan tärkeimmistä lupauksista oli vapauttaa Britannia EU:n lainsäädännön ja tuomioistuimen päätösvallasta.

Perusajatus oli Theresa Mayn sanoin seuraava: ”EU-lakien auktoriteetti tässä maassa on loppunut ikiajoiksi. Me emme ole lähdössä vain palataksemme Euroopan tuomioistuimen tuomiovallan alle. Niin ei tule käymään.”

Tässäkin asiassa nykytodellisuus näyttää hyvin toisenlaiselta.

Erosopimuksen mukaan Britannia luovuttaa roolinsa EU:n päätöksenteossa ja menettää jäsenyyden tuomat edut eri instituutioissa, mutta kaikki EU-lait, myös ne jotka astuvat voimaan Britannian lähdön jälkeen, pätevät maassa siirtymäkauden ajan, eli vuoden 2020 loppuun asti.

Erosopimuksen mukaan EU ja Britannia muodostavat komitean, joka tuomaroi eron aikana syntyviä tulkintakiistoja.

Ja jos Britannia haluaa pysyä tulevaisuudessa EU:n sisämarkkinoilla, sen on noudatettava sisämarkkinoiden pelisääntöjä – eli EU-lakia.

EU-tuomioistuimella on joka tapauksessa suuri rooli Britannian lainsäädäntöasioissa vielä useita vuosia. Toisin kuin moni äänestäjä varmasti ajatteli keväällä 2016.