Kiista Euroopan islamisoitumisesta ei ota laantuakseen. Kun vapaamielisiä arvoja puolustavat valtapuolueet kieltävät koko ilmiön ongelmineen, kansalaisten huoli kanavoituu kansallismielisille populisteille – kuten viimeksi Saksan vaaleissa AfD:lle.

Tapana on kauhistella näitä kovasanaisia monikulttuurisuuden vastustajia, mutta oikeastaan he nostavat poliittiseen työjärjestykseen länsimaisen vapauden uhkaksi koetun arvokonfliktin, jota vanhat puolueet eivät osaa tulkita.

Tilannekuvan selkiyttämiseksi on ensin hyväksyttävä, että arvokonfliktin ydin ei ole taloudellis-poliittinen vaan kulttuuris-uskonnollinen. Sitten on palattava liberaalin demokratian perusideaan – etenkin uskonnon ja omantunnon vapauteen.

Johdonmukaisuuden paineessa vapaiden yksilöiden uskonratkaisut (myös uskonnottomuus) ovat muuttuneet yhdenvertaisiksi lain edessä

Kysytään siis oikeat kysymykset ja vastataan niihin. Ei asenteellisesti vaan loogisesti.

1. Suojaako liberaali perustuslaki järjestäytyneen uskonnon vai yksilön uskomisen vapautta?

2. Voiko uskonnon vapaus suojata sellaista uskonnon harjoittamista, joka rajoittaa yksilönvapautta?

3. Onko islamin arvojärjestelmä liberaalin demokratian vastainen?

Viimemainittu kysymys oli taannoin esillä myös Arkadianmäellä.

Vauhdikkaassa kohtauksessa Suomi-neitoa muistuttava rouva Suorasuu julistaa islamin arvot länsimaisten arvojen vastaisiksi ja herrat Siivosuut pomppaavat paheksumaan häntä johonkin uskontoon kuulumisen määrittelemisestä pelottavaksi uhaksi.

Juuri tässä näkökulmavaihdoksessa piilee arvosekaannuksen alkuvirhe.

Yksi puhuu islamista arvojärjestelmänä, toiset islaminuskosta henkilökohtaisena vakaumuksena.

Liberaalin yhteiskuntafilosofian perustaja John Locke (siirryt toiseen palveluun) (1632 - 1704) määritteli kansalaisten perusoikeuksiksi oikeuden elämään, vapauteen, terveyteen ja omaisuuteen.

Uskonnon osalta hän piti perusteltuna olettaa, että on vain yksi oppi jota seuraamalla pelastuksen voi saavuttaa, mutta koska emme voi varmuudella tietää, mikä se on, on perusteltua jättää kansalaisille vapaus valita kirkkonsa.

Jos jokin arvojärjestelmä pyrkii rajoittamaan yksilönvapautta, se on perustuslain alkuidean vastainen

Perustuslaillisen demokratian kehittyessä tämä protestanttinen uskonnon vapaus laajeni pian kristillisyydestä juutalaisuuteen ja muihin uskontoihin. Johdonmukaisuuden paineessa vapaiden yksilöiden uskonratkaisut (myös uskonnottomuus) ovat muuttuneet yhdenvertaisiksi lain edessä.

Yksi merkkipaalu saavutettiin vuonna 1971, kun Yhdysvaltain korkein oikeus totesi, että Muhammad Alilla oli ollut oikeus islaminuskoisen vakaumuksensa nojalla kieltäytyä Vietnamin sodasta.

Mielestäni enempää John Locken filosofia ja ensimmäiset liberaalit perustuslait kuin niiden myöhemmät versiotkaan eivät siis suojaa uskontoja, arvojärjestelmiä ja ryhmäidentiteettejä, vaan yksilön uskon, vakaumuksen ja omantunnon vapautta. Suomen nykyinen perustuslaki (siirryt toiseen palveluun) kulkee samoja latuja. Muunlainen tulkintahan olisi ristiriidassa valtiosääntöön sisältyvän arvojärjestelmän kanssa.

Länsimaiden on pidettävä varansa ja mentävä eteenpäin valitsemallaan vapautumisen tiellä

Kansa muodostuu vapaista yksilöistä ja on edustajiensa välityksellä oman itsensä hallitus. Liberaalilla demokratialla ei ole muuta oikeutusta. Jos jokin arvojärjestelmä pyrkii rajoittamaan yksilönvapautta, se on perustuslain alkuidean vastainen.

Siten on selvää, että mikä tahansa uskonto joka ei jätä uskonvalintaa yksilön omaksi ratkaisuksi, on ristiriidassa liberaalin yhteiskunnan kaikkein pyhimmän periaatteen kanssa.

Islamilaisessa kulttuuripiirissä ei ole muodostunut yhtään liberaalia demokratiaa. Viime vuosisadalla toiveita herättänyt turkkilainen hanke on tällä vuosisadalla taantunut silmissä.

Jäämme siis odottamaan islamilais-arabialaisen kulttuurin uudistumista ja näyttöä siitä, että puolikuun arvojärjestelmä ei ole vastakkainen sille yksilön vapauden ja oikeuksien arvojärjestelmälle, joka on syntynyt juutalais-kristillisen kulttuurin piirissä. Sehän olisi voittouutinen paitsi ihmisoikeuksille myös maailmanrauhalle.

Sitä odotellessa länsimaiden on pidettävä varansa ja mentävä eteenpäin valitsemallaan vapautumisen tiellä.

Esimerkiksi isänvaltainen naisten ja lasten alistaminen, järjestetyt avioliitot, tyttöjen sukuelinten silpominen, kunniamurhat, seksuaalisten vähemmistöjen tuomitseminen, vääräuskoisten halveksunta ja väkivaltainen jihadismi eivät kuulu eurooppalaiseen arvojärjestelmään. Ne edustavat uskonnollis-kulttuurista suvaitsemattomuutta jota emme voi suvaita.

Uskonnon vapauden edistämiseksi tulisi koululaitoksessa siirtyä opettamaan neutraalia ja pakollista uskontotietoa kaikille

Sitä paitsi yhä on kristillisyydessäkin piirteitä, jotka loukkaavat yksilön vapautta valita oma uskontonsa. Karkein niistä on lapsikaste ja lasten uskonnollinen kasvatus.

Uskonnolliseen yhdyskuntaan ei tulisi ottaa jäseneksi, ennen kuin yksilö kykenee itsenäiseen harkintaan. Erilaiset lahkot (kuten Jehovan todistajat) ja herätysliikkeet (kuten lestadiolaiset) ovat tietysti vielä synkempiä sopukoita omine lainkäyttöineen ja yksilöitä alistavine pienoismaailmoineen.

Uskonnon vapauden edistämiseksi tulisi koululaitoksessa siirtyä opettamaan neutraalia ja pakollista uskontotietoa kaikille. Tällainen tietoaines olisi valistava vastavoima sille yksilön henkisen vapauden ennakoivalle riistolle, johon kaikki lapsia uskovaisiksi koulivat uskonsuunnat de facto syyllistyvät. Tältä osin monet muutkin uskonnot kuin islam ovat liberaalin arvojärjestelmän vastaisia.

Jari Ehrnrooth

Kirjoittaja kirjailija ja filosofi, kulttuurihistorian dosentti Turun yliopistossa ja sosiologian dosentti Helsingin yliopistossa. Syntyi Koitereella, kirjoittaa Munkkiniemessä, juoksee Keskuspuistossa.