Hallitus on käytännössä päässyt työllisyystavoitteeseensa. Talousviisaat olivat väärässä, kirjoittaa politiikan erikoistoimittaja Timo Haapala.

Kun Juha Sipilän (kesk) hallitusta kasattiin keväällä 2015, sen suurin ja tärkein tavoite liittyi työllisyyteen.

Hallitus lupasi 110 000 uutta työpaikkaa ja nostaa työllisyysasteen 72 prosenttiin.

Nyt utopistisena pidetty lupaus on käytännössä toteutunut.

Tilastokeskus kertoi tiistaina, että työllisyysasteen kausi- ja satunnaisvaihtelusta tasoitettu trendi oli kesäkuussa 71,8 prosenttia. Hallituksen tavoitteesta puuttuu kaksi kymmenystä.

Työllisiä oli kesäkuussa 99 000 enemmän kuin vuosi sitten ja työvoiman ulkopuolella olevien määrä laski 33 000:lla.

Hallitusta voi joskus kiittääkin. Nyt on sen paikka.

Ja tiedetään: Työllisyystilanteen kohentumiseen on vaikuttanut ensisijaisesti hyvä talouskehitys Suomen vientimaissa ja ennen muuta euroalueella. Siitä tuonnempana.

Itsekin on tullut kuluneiden vuosien aikana naureskeltua hallituksen työllisyystavoitteille tyyliin ”älkää unta nähkö”.

Keväällä 2015 painoi päälle vielä 2007–2008 alkanut talouden äkkiromahdus, johon vuosina 2011–2015 hallinnut, alkuun kuuden puolueen ns. sekasikiöhallitus ei saanut mitään otetta – ellei sellaiseksi lasketa yhteisöveron alentamista 20 prosenttiin, mikä onkin ollut monen investoinnin takana, mm. Metsä Groupin Äänekosken biosellutehtaan.

Pessimismi oli kroonista ja tarttuvaa.

Yhden toimittajan näkemyksellä ei ole kusiaisen satunnaista kävelyä suurempaa merkitystä, mutta samanlaiseen irvistelyyn ovat sortuneet myös talousprofessorit, ennustelaitoksien talousviisaat sekä muut kahvinporoihin ja teelehtiin katsojat.

Heihin media on luottanut kuin vuoreen, aina ja iankaiken.

Yksi pääviisaista on ollut talouspolitiikan arviointineuvoston puheenjohtaja, Jyväskylän yliopiston talousprofessori Roope Uusitalo, jonka näkemyksiin moni on tutustunut median palstoilla.

Tässä yksi näyte Iltalehdestä huhtikuulta 2017:

– Jos kriteeriksi otetaan hallituksen tavoite nostaa työllisyysaste 72 prosenttiin, on aika selvää, että nyt käytetyillä keinoilla siihen ei päästä. Tämä lienee kaikkien talousennustajien arvioiden yhteinen näkemys, Uusitalo sanoi.

Samassa jutussa professori muistutti, että samalla romuttuvat myös hallituksen muut tavoitteet sekä julkisen talouden tasapainottaminen.

Ei mennyt aivan professorin laskelmien mukaan. Eikä Iltalehden juttu ollut ainoa, muitakin löytyy.

– Hallituksen asettama 72 prosentin työllisyystavoite jää saavuttamatta. Työllisyystavoitteen karkaaminen vaikeuttaa julkisen sektorin alijäämää ja velkaa koskevien tavoitteiden saavuttamista, kirjoitettiin Uusitalon johtaman talouspoliittisen arviointineuvoston tiedotteessa 24. tammikuuta 2017.

Viime keväänä Uusitalo kirjoitti / selitti Suomen Kuvalehdessä, että talous kääntyi kasvuun ”tuurilla”.

Ehkä juuri tähän yhteyteen sopii presidentti Mauno Koiviston viisaus kirjasta Kaksi kautta vuodelta 1994:

Maassamme on lukuisia taloudellisia tutkimuslaitoksia, jotka julkaisevat ennusteita, niiden joukossa myös suhdanne-ennusteita kymmenesosaprosenttiyksikön tarkkuudella. Nämä ennustelaitokset menivät metsään kuin porsaat toinen toisistaan hampaillaan hännästä pitäen, niin etteivät ainoastaan desimaalit, vaan kokonaisluvut, ja joskus etumerkkikin oli vääränsorttinen.

Mutta takaisin nykyhetkeen!

Sipilän hallituksen yhden päätavoitteen toteutuminen sattuu juuri helteisimmälle lomaviikolle. Poliitikot ovat karanneet kesälaitumille eikä oppositiokaan ole laiturinnokasta juuri näkemyksiään esitellyt, kehuista nyt puhumattakaan.

Opposition suunnalta on vallinnut ns. kalaäänettömyys.

Sdp:n puheenjohtaja Antti Rinne on silloin tällöin pakonomaisesti jupisten kiitellyt talouden ja työllisyyden parantumista, mutta antanut siitä ansion juuri kansainvälisille suhdanteille.

Ei siinä mitään, niinhän se aina menee.

Mutta jos työllisyys- ja taloustilanne ei olisi parantunut, opposition mukaan se olisi puolestaan yksiselitteisesti kelvottoman hallituksen vika. Siitä tulisi vaikka minkälaista referaattia kesken lomien ja helteiden.

Niin sekin aina menee. Automatiikkaan ei vaikuta edes se, mitkä puolueet ovat hallituksessa tai oppositiossa.

Hallitus olisi toki voinut työllisyystavoitteen sössiäkin, vaikka kansanvälinen talouden imu olisi kuinka voimakas. Kyllä sekin Suomessa osataan, usein työmarkkinajärjestöjen suosiollisella johdatuksella.

Yksi kotimainen syy talouden ja työllisyyden kasvuun on myös haukuttu kiky-sopimus. Sen myötä kesällä 2016 alkoi näkyä vientikaupoissa piristymistä.

Ilman muuta ”tuuriakin” on ollut, kuten Uusitalokin toteaa. Kyllä Sipiläkin sen tietää, vaikka nyt henkseleitä paukutteleekin.

Politiikka on joskus tuurin peliä. Mutta niin näyttää olevan talousennusteiden laatiminenkin.

Hallituksen kannalta työllisyystavoitteen toteutuminen tuli vuosi etuajassa, mutta silti ehkä juuri maaliviivoilla ja viime hetkillä, sillä tulevaisuus ja maailmanmeno eivät hyvää lupaa.

Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin virittelemät kauppasodat kärsitään viime kädessä viennistä riippuvaisessa Suomessa, mutta siitäkin jaksaa yksi suomalainen puolue ainakin joidenkin kellokkaidensa välityksellä iloita.

Puolue on nykyään oppositiossa, tulee olemaan jatkossakin.

Todettakoon lopuksi, ettei hallituksen tavoite 72 prosentin työllisyydestä tietenkään riitä eikä ratkaise Suomen tulevaisuuden ongelmia. Seuraavan hallituksen homma onkin nostaa työllisyysaste pohjoismaiselle tasolle 75–80 prosenttiin.

Vajaa vuosi, niin tiedetään, kenen niskoille se tavoite pannaan: Antti Rinteen, Petteri Orpon vai Juha Sipilän?