Nu-mi place că la trei luni de cind a fost ales cu peste 6 milioane de voturi, la 16 nov, constat la destui dezamăgire și dezabuzare. Le văd la unii în jurul meu printre intelectualii și gazetarii pe care îi frecventez. Mai ales mafaldele de acum șase luni care preziceau victoria lui Ponta arată defetism. Firește toți spun că l-au votat pe Johannis. Dacă era așa ar fi ieșit cu 16 milioane de voturi nu cu șase. Dezamăgiții se recrutează și dintre cei care au așteptat după victoria lui Johannis un miracol, și mai mult de atît, că se va produce pînă la sfîrșitul anului 2014. Trebuie să le dau o veste proastă. Nu va fi niciun miracol în următorii zece ani. Nici mai tîrziu. Intrăm într-o perioada gri, a incertitudinilor, de reașezare a lumii românești și a continentului. Toată Europa se mișcă spre un viitor imprevizibil. Și nu știu dacă se mișcă în direcția cea bună. Mai curînd nu. Cu Johannis trebuie avut răbdare, nimic nu depinde de un singur om. Dacă ne gîndim că i-am pasat răspunderea, că i-am dat un mandat absolut și îl lăsăm să se descurce singur cum o ști, cu vechea noastră mentalitate salvaționistă, ei bine, greșim grav.

Johannis nu este omul providențial pe care unii speră să apară la fiecare rînd de alegeri. Văd misiunea lui altfel. Schimbările absolut necesare vor fi făcute (dacă vor fi făcute) ca urmare a efortului unei mase critice reformatoare, a unei elite occidentalizate, înțelepțită după eșecurile din ultimii 25 de ani. Această elită va schimba macazul, după ani goi, mai ales ultimii zece din care nu rămînem cu aproape nimic. Ce poate face Johannis este să patroneze, să încurajeze această elită să facă ce are de făcut. Rolul lui e să sprijine – uneori discret alteori la vedere – schimbările. Să le instituționalizeze și, mai ales – să le facă ireversibile. Tranziția românească de la comunism la capitalism, de la dictatură la democrație – are puține achiziții definitive. Regimul democratic este încă fragil, comunismul este încă prezent, iar capitalismul nu s-a maturizat. Ce are de făcut Johannis nu e puțin și are dezavantajul că acțiunea de acest tip nu se vede, nu te lasă să îi constați prea ușor efectele. Politicienii ezită întotdeauna în fața lor și preferă – pragmatici – să nu se amestece. Orizontul lor de timp este redus la viitoarele alegeri. Johannis ar putea ignora acest calcul și această fatalitate. Aici văd misiunea lui esențială. Nimeni nu îți atribuie un merit dacă intreprinzi așa ceva. Nici nu are un iz electoral, nu durează doar patru ani. Dar astea sunt riscurile meseriei.

Această atitudine consecventă la care mă aștept de la el nu este una spectaculoasă. Nu se întîmplă la vedere, dar acest sprijin discret, intreprins pas cu pas, ar fi cît se poate de benefic și eficient pentru lumea românească așa cum este ea – confiscată de o clasă politică nu de înalt nivel.

Așa că nu mă declar dezamăgit de Klaus Johannis, nu am de ce. Mai am destule rezerve de timp și cred că pînă acum s-a mișcat bine, a fost adecvat și oportun de cele mai multe ori. Pesimiștii, dezamăgiții ar trebui să mai aștepte calmi măcar pe durata acestui an, 2015. Nu a trecut nici suta de zile de la depunerea jurămîntului. Sunt multe de făcut în țara asta cam părăsită de noroc. Vom avea destul timp să ne arătăm dezamăgirea cînd o fi și să cîrtim. Deocamdată nu e cazul.