Nykyään monissa perheissä neuvotellaan lasten kanssa eri asioista. Ylen aamu-tv:ssä vieraillut psykologi Keijo Tahkokallio tyrmää täysin neuvottelun. Neuvottelevaa kasvatusta ei hänen mukaansa tarvittaisi ollenkaan.

– Ne kysymykset, mistä aikuisten pitää oikeasti päättää, ei ole mikään demokraattinen tilanne, jossa kummallakin olisi neuvotteluoikeus, Tahkokallio sanoo.

Näillä kysymyksillä Tahkokallio tarkoittaa arjen tärkeitä kysymyksiä: nukkumaanmenoaikoja, ruokailutapoja ja muita arjen käytäntöjä.

Tahkokallio on kokenut psykologi. Hänen mukaansa ongelma nykypäivän kasvatuksessa on se, että rajat sen välillä, mistä aikuiset päättävät ja mikä on lapsen "vapaata aluetta" on hämärtynyt monilta vanhemmilta.

Keijo Tahkokallio Yle

Toisin sanoen, niistä asioista, joista vanhempien pitäisi päättää tiukasti, on ryhdytty neuvottelemaan liialti lasten kanssa.

– Aikuisten tulee päättää tärkeistä asioista, he asettavat raamit. Se, mikä jää raamien ulkopuolelle, pitää taas olla vapaata. Nämä puolet on pidettävä erillään. Reunaehdoilla rajataan lapsen vapausalue, ne tarjoavat raamit elämälle, Tahkokallio sanoo.

Neuvotteleva kasvatus ilmenee psykologin mukaan niin, että aikuiset on ryhtyneet kyselemään entistä enemmän, mitä lapset haluavat.

– Tahtoisitko tulla syömään, tai lähdettäisiinkö me kotiin, hän kertoo.

Tämä johtaa siihen, että lapset päättävät entistä enemmän "aikuisten asioista", kuten ruokailuajoista.

Konditionaalin liialla käytöllä aikuisen suoja häviää: lapsi kärsii

Tahkokallio esittää, että pelkkä puhetapa on vahingollinen, koska liialla konditionaalin käytöllä lapsen tarvitsema aikuisen suoja häviää, mikä voi aiheuttaa lapsessa turvattomuutta.

Konditionaali on hänen mukaansa vahva viesti siitä, että lapsi saisi päättää kaiken ja tämä aikuisen suojan puute voi tuottaa turvattomuuden tunteita lapsessa.

Tahkokallio uskoo, että käskemistä vältellään, koska taustalla kummittelee pelko "sotapäällikkötyrannista". Hän ohjeistaa vanhempia rohkeasti käskemään lapsiaan, sillä se on lapsen parhaaksi.

– Käskymuotoa ei osata käyttää oikein niin kuin sitä luonnollisesti pitäisi käyttää. Sanomalla esimerkiksi: "tulkaa syömään" tai "nyt on aika lähteä kotiin", ei "tulisitko syömään".

– Käskymuodon eli imperatiivin oikea käyttö voi olla kuitenkin aivan kohteliasta ja lasta kunnioittavaa: "käykää pöytään, olkaa hyvä", Tahkokallio selittää.

Vaikka aikuisten päätösvallassa olevien asioiden kohdalla vanhempien on oltava tiukkoja ja johdonmukaisia, se ei Tahkokallion mukaan tarkoita sitä, että lapsille ei voisi antaa myös omaa vapautta sopivassa suhteessa tai ettei lasten kanssa voisi höpsötellä.

– Lasten kanssa elämän pitäisi olla täynnä leikkiä ja kaikennäköistä leikinlaskua: höpöttelyä ja leppoisaa olemista. Peräänkuulutan sellaista aikuista, joka on sydämellinen ja lämmin, mutta samaan aikaan on pidettävä tiettyä vaatimustasoa yllä. Vaatimustason pitäminen korkealla on aivan olennaista, Tahkokallio sanoo.

– Jos tehtävänä on esimerkiksi piirtää viiva, me aikuiset huolehdimme siitä, että lapsi todella oppii piirtämään viivan hyvin. Ja kun viiva on valmis, sanomme että hienosti tehty, Tahkokallio neuvoo esimerkin kautta.

Seuraukset voivat olla vakavia: itsesäätelyn kehitys saattaa häiriintyä

Tahkokallion mukaan neuvottelevalla kasvatuksella voi olla vakavia ja kauaskantoisia seurauksia. Jos lapsi saa liikaa päätöksentekovaltaa liian pienenä, hänen itsesäätelynsä kehittyminen voi häiriintyä.

Tahkokallion mukaan lapset eivät luonnostaan biologisista syistä löydä itsestään kykyä säännellä itseään, kuten kulttuuri vaatii, vaan se edellyttää tekoja aikuisilta: heidän tehtävä on säännellä lasten käyttäytymistä ja näyttää mallia, miten asioihin reagoidaan.

– Kysymys on itsesäätelystä. Lapsen pitää oppia itse säätelemään tekojaan ja tunteitaan. Jos aikuiset eivät opeta lapselle, miten esimerkiksi ruokapöydässä käyttäydytään ja käytöstä ei säädellä, se voi näkyä myöhemmin koulussa ja työpaikoilla, hän sanoo.

Tahkokallio väittää, että itsesäätelyn oppiminen on aivan kaikki kaikessa: tärkein tekijä siinä, miten elämässä menestyy ja pärjää.

Ongelma on, että vain osa lapsista kykenee olemaan itseohjautuvia. Tahkokallion mukaan vähintään kolmasosa tai jopa puolet nykylapsista omaa heikot edellytykset olla itseohjautuvia.

– Heidän elämässään voi käydä huonosti, jos aikuinen käy paljon heidän kanssaan neuvotteluja.

Jos lapsi ei opi itsesäätelyn perusteita, ongelmia voi koitua aikuisuudessa. Kun itsesäätely on kehittynyt tarpeeksi, lapselle voi antaa pikkuhiljaa lisää vastuuta päättää itsestään.

– Herkkyyskausi on seitsemän vuoden kohdalla. Kouluikään mennessä, varhaislapsuuden aikana pitäisi oppia perusteet itsesäätelylle, Tahkokallio sanoo.