Lyhyemmän työpäivän todettiin parantavan tuottavuutta ja työhyvinvointia sekä lisäävän työn joustavuutta.

Pääministeri Marin vaati linjapuheessaan lyhyempää työaikaa: ”Yksi tapa jakaa vaurautta on tehtyjen työtuntien vähentäminen siten, ettei palkkataso heikkene” SDP

Juttu on julkaistu ensimmäisen kerran elokuussa 2019.

Pääministeri Sanna Marinin (SDP) avaus työpäivän lyhentämisestä 4-päiväiseen työviikosta tai 6-tuntiseen työpäivään on nostanut esille myös 20 vanhan työkokeilun.

Suomen valtion ja EU:n rahoittama yhteiskokeilu järjestettiin vuosien 1996–1999 aikana. Tutkimusta johti tietokirjailija ja työmarkkinaneuvos Pekka Peltola.

Kokeilussa oli mukana kolmisenkymmentä julkisen ja yksityisen sektorin toimijaa. Yrityksistä mukana olivat muun muassa Nokian Renkaat ja vaasalainen KWH Pipe.

– Osallistujia oli sairaaloista, kuntahallinnosta sekä työvoimatoimistoista että työministeriöstä. Jopa ministeriön autonkuljettajat olivat kuuden tunnin työpäivästä hyvin onnellisia, Peltola naureskelee.

Kokeen johto ei antanut suoria ohjeita siitä, lyhyemmistä päivistä piti maksaa. Ammattiosastojen ja työnantajien annettiin sopia asiasta keskenään.

Niissä paikoissa, joissa tuottavuutta voitiin mitata, palkanmaksu oli mahdollista entiseen malliin. Työntekijöille maksettiin täysi palkka jokaisessa teollisuusalan yrityksessä.

– Tuottavuus nousi vähintään 20 prosenttia per tunti, hän tiivistää.

Peltola kuitenkin muistuttaa otannan epätäydellisyydestä. Tutkimukseen osallistujat valikoitiin vapaaehtoisesti ilmoittautuneista ja niistä yrityksistä, jotka suostuivat tekemään työntekijöiden kanssa sopimuksen siitä, miten tuottavuuden kasvu otetaan huomioon.

– Olennaista kokeilussa oli havainto, että osa-aikaista työtä teetetään siksi, että on niin paljon tehokkaampaa tehdä vain 5-6 tuntia töitä päivässä kahdeksan tunnin sijaan. Se on fakta, jonka kaikki yrittäjät tietävät. Kuuden tunnin pienempi palanen on helpompi sijoittaa siihen kohtaan, missä työvoimaa tarvitaan, Peltola sanoo.

– Se ristiriita, mikä työnantajajärjestöjen kanssa tulee, on se, että työantajat eivät missään tapauksessa halua maksaa lyhyemmästä työajasta tuottavuuden mukaista palkkaa, vaan korkeintaan sen kahdeksan tunnin mekaanisen osuuden, joka tehdään.

– Jos työnajan lyhentämisestä on yrityksessä jotain tuottavuushyötyä, sen pitää jäädä sinne, sitä ei saa jakaa työntekijälle. Tuntipalkka ei saa nousta, vaikka tehokkuus olisi kuinka paljon parempi, Peltola lataa.

Tietokirjailija ja työmarkkinaneuvos Pekka Peltola kuvattuna vuonna 2015. MATTI MATIKAINEN

Etujärjestöjen yhteisymmärrys ei synny helposti

Työaika on Peltolan mukaan ollut Suomessa aina lyhyempi toimihenkilöpuolella. Työmarkkinajärjestöt tekivät 80-luvulla päätöksen tuoda keskimäärin 7,5 tunnin työpäivät myös teollisuuden aloille.

– Tätä toteutettiin pekkaspäivien kaltaisilla epäonnistuneilla tavoilla, jotka eivät lisää tuottavuutta ollenkaan, Peltola kritisoi.

– Olin silloin työministeriössä ja toimitimme muistioita, joiden mukaan jotain tuottavuushyötyä pitäisi olla saatavissa työaikaa lyhentämällä, mutta ei. Haluttiin sama työaika ja sillä siisti.

Peltolan mukaan työajan lyhentäminen tulee tapahtumaan vain ammattiyhdistysliikkeiden ja työnantajien yhteisestä sopimuksesta, vaikka sen saavuttaminen näyttääkin vaikealta.

Esimerkkeinä onnistuneista lyhennyksistä Euroopassa Pekkala mainitsee Ranskan ja Saksan. Ranskan 35-tuntinen työviikko ajettiin läpi vuosivälillä 1998–2000 Sosialistisen puolueen työministeri Martine Aubryn aikana. Saksassa metallialan työntekijät ovat voineet tehdä tarvittaessa jopa 28-tuntista viikkoa vuodesta 2017 lähtien.

– Ranskassa vaadittiin sosialistipuolueelle 60 prosentin kannatus vaaleissa, ennen kuin lyhennys saatiin läpi. Saksassakin työajan lyhentäminen on vaatinut kymmenen vuotta tiukkaa vääntöä ja monta lakkoa, Peltola muistuttaa.

Hän täsmentää, että mekaaninen lyhentäminen ei ole itsessään tehokasta, ”vaikka siitä tuottavuushyötyä onkin”.

– Kun vuorotyön määrää lisätään, niin investointien käyttöastetta saadaan nostettua ja organisoitua töitä uudelleen, mikä on suurin tuottavuuden kasvun lähde. Työvoimaa saadaan sinne, missä sitä eniten tarvitaan.

Työn ja työnteon puolesta

Kokeilun tuloksena myös työhyvinvointi parani ja sairauspoissaolot vähenivät. Peltola uskoo, että työajan lyhentämisellä olisi myös työllisyyden kannalta positiivinen vaikutus.

– Jos tuotantoa aiotaan pitää samalla tasolla kuin ennenkin, niin työvoimaa pitää lisätä, hän sanoo ja kaivaa esiin tilastot.

– Vuosien 1990-2012 välillä työtuntien määrä on laskenut 4, 38 miljardista 4, 04 miljardiin, eli 9 prosenttia. Samalla ajanjaksolla työikäisten ja työvoiman määrä on kasvanut, mutta työllisten ei, toisin kuin työttömien ja työvoiman ulkopuolella olevien.

– Jos työtunnit eivät kasva, on selvää, että työaikaa pitää saada lyhemmäksi, se on loppujen lopuksi viimeinen tapa työllistää. Automaatio ja teknologia etenee nopeasti ja hävittää enemmän työpaikkoja kuin se luo. Se on nähty Suomessa ja muualla viime vuosikymmeninä, hän väittää.

Jotkut Marinin ehdotusta kritisoineet tahot ovat nähneet sen väheksyvän työn merkitystä yksilön ja yhteiskunnan kannalta. Peltola on eri mieltä.

– Jos tuottavuuden kasvua tavoitellaan, kuten minusta pitääkin, niin siihenhän tässä tähdätään. Suurin ongelma on työttömyys, ja tällä yritetään ratkaista sitä, hän kommentoi.

– Tällä lisätään myös työhyvinvointia aika olennaisesti. Joidenkin mielestä tämä on ollut kokeilun suurin saavutus.

Peltolalla on periaatteena, että yhteiskunta arvostaa toimeentulon hankkimista työtä tekemällä. Hän suhtautuu kansalaispalkan ja perustulon kaltaisiin ehdotuksiin ristiriitaisesti: niissä on hänen mielestään puolessa, mutta ne ovat vaikeasti yhteensovitettavissa työajan lyhentämisen kanssa.

– Jos työaikaa lyhentämällä on mahdollista organisoida työelämä joustavammaksi, niin olen kyllä sillä linjalla, hän toteaa.

– EU-rahoituksen hakemuksen otsikossakin luki Flexibility through six-hour shiftwork, eli joustavuus on se olennainen aspekti. Näistä on ollut hirveän vaikea keskustella työnantajajärjestöjen kanssa, yrityksissähän tämä ymmärretään. Hehän näkivät tuottavuuden nousun omista numeroistaan.

90-luvun työkokeilusta kertoi ensin Ilta-Sanomat.