Terveystalo kertoi 17. toukokuuta aikovansa ostaa Attendo Suomen terveyspalvelut. Jos 233 miljoonan euron kauppa toteutuu kilpailuviranomaisen siunauksella, syntyy lähes miljardin euron liikevaihdon ja yli 12 000 työntekijän yritys.

Tekisi mieli panna foliohattu päähän ja pohtia, miksi kaupassa edetään juuri nyt. Hallituksen sote-projekti kitkuttelee kohti eduskunnan päätöksiä ja jännitys läpimenosta on suuri. Markkinoiden keskittyminen tuskin lisää yleistä suopeutta hankkeelle.

Jospa isot firmat haluavatkin nakertaa uudistusta? Jos hanke kaatuu, sekavassa tilanteessa ne voivat taas tarjota auttavaa kättä kunnille ja vauhdittaa kokonaisulkoistuksia. Niitä rajoittava laki on voimassa vuoden 2019 loppuun.

Toisaalta hallituksen uudistus avaisi markkinoita valinnanvapauden myötä. Taitaa olla niin, että yrityksille tulevaisuus näyttää hyvin kiinnostavalta väestön ikääntymisen ja julkisen talouden paineiden myötä, käy sote-uudistukselle nyt miten hyvänsä.

otetaan siis foliohattu pois päästä ja pohditaan hetki, millaista kilpailua sote-bisneksessä tullaan näkemään, jos hallituksen uudistus menee läpi. Käytän tässä apuna tuoretta työ- ja elinkeinoministeriön ja Sitran tilaamaa selvitystä, jonka teki konsulttiyhtiö Accenture.

Huhtikuussa 2018 julkaistussa paperissa pohditaan pienten ja keskisuurten yritysten liiketoimintaedellytyksiä sote-alalla uudessa valinnanvapauden maailmassa.

Uudistuksen myötä ihminen voisi siis jatkossa itse valita aiempaa useammin, kuka häntä palvelee sote-asioissa. Valinnanvapauden piiriin on tulossa yhteensä 5,4 miljardin edestä veronmaksajien rahoittamaa palvelua. Suuri, noin kolmen miljardin kakku tulee jaettavaksi perusterveydenhuollon puolelle eli esimerkiksi terveyskeskuksiin.

Niitä kutsutaan uudessa maailmassa sote-keskuksiksi. Jatkossa niitä voi pyörittää maakunnan liikelaitos tai vaikkapa Terveystalo. Maakunta maksaa laskun verorahoilla, jotka se saa valtiolta.

Attendo-kauppa saa miettimään, onko sote-puolelle syntymässä samanlainen asetelma kuin ruokakaupassa, jossa kaksi isoa jakaa markkinat lähes keskenään. Sote-markkinoiden keskittymisen suuntaan on menty kovaa vauhtia. Isot terveysyritykset ovat vallanneet markkinoita ja ostaneet kilpailijoita pois.

MTV:n haastattelema perhe- ja peruspalveluministeri Annika Saarikko (kesk) arvioi Attendon kaupasta kertoneen uutisen jälkeen, että ”pienemmilläkin yrityksillä on kuitenkin mahdollisuus pärjätä asiakassetelipalveluissa ja sote-keskusliiketoiminnassa”.

Samanlaisia lausuntoja on kuultu hallituksen suunnalta jo aiemmin.

”Hyväksyn valinnanvapauden, kunhan pidetään kiinni pk-yritysten ja kotimaisten yritysten pääsystä palvelujen tuottajiksi”, totesi tuore sosiaali- ja terveysministeri Pirkko Mattila (tuolloin ps, nykyään sin) Sunnuntaisuomalaisen haastattelussa lokakuussa 2016.

Valtiovarainministeri Petteri Orpo (kok) on ilmoittanut haluavansa pitää huolta siitä, että alalle syntyy aito markkina ja kilpailu.

”Siksi muun muassa vaatimusta sote-keskusten palveluvalikoimasta on kevennetty. Näin suomalaiset pk-yritykset pääsevät mukaan tarjoamaan palveluita”, hän kirjoitti maaliskuussa 2018 MTV:n kolumnistina.

Puheita on kiinnostavaa tarkastella ministeriön tilaaman raportin valossa. Se ei luo kovin hilpeää kuvaa pk-yritysten mahdollisuuksista pärjätä isojen puristuksessa. Haasteita on monia.

Jos yrittäjä haluaa perustaa sote-keskuksen, hän tarvitsee rahaa. Pienikin sote-keskus tarvitsee pelkästään laitteiston ja muun irtaimiston hankkimiseen kymmeniä tuhansia euroja. Summa riippuu muun muassa vastaanottohuoneiden määrästä.

Raportissa pieneksi sote-keskukseksi määritellään keskus, jossa on kaksi lääkäriä, kaksi hoitajaa ja osa-aikainen sosiaaliohjaaja. Sillä ei olisi omia erikoislääkäreitä, vaan se ostaisi palvelut tarvittaessa ulkopuolelta. Arvion mukaan pieni sote-keskus vaatisi toimiakseen kannattavasti reilun 3000 henkilön asiakaspohjan.

Isoilla, jo toimintansa vakiinnuttaneilla yrityksillä on muita paremmat mahdollisuudet saada rahoitusta sekä kestää riskejä ja alkuvaiheen tappiollista toimintaa. Niille on yleensä kertynyt myös enemmän liiketoimintaosaamista kuin pienemmille yrityksille.

Pk-yritysten kannalta huolena on myös se, miten työterveyshuollon piirissä olevat asiakkaat liikkuvat: hakeutuvatko he saman yrityksen palvelujen pariin? Entä maakuntien myöntämät asiakassetelit? Ei pidä hämmästyä, jos isojen ketjujen sote-keskukset ohjaavat hellävaroen asiakkaansa valitsemaan jatkohoitopaikkansa – esimerkiksi lonkkaleikkauksensa – samasta konsernista.

Raportissa huomautetaan myös sote-kiireestä. Uudistuksesta päättämisen ja toiminnan käynnistymisen väliin jää niukasti valmistautumisaikaa. Kaikki poliittiseen päätöksentekoon liittyvä epävarmuus vaikuttaa sekin yrittäjien haluun lähteä suunnittelemaan investointeja.

haasteita siis riittää, mutta raportissa annetaan myös neuvoja siihen, että myös pk-yritykset voisivat menestyä. Rahoituksen hankkimiseen se tarjoaa perinteistä lääkettä: veronmaksajien apua. Maakunnat eivät voi tukea uusia yrityksiä, mutta muita reittejä löytyy.

”Yrittäjille tulisi olla tarjolla alkuinvestointia varten yksinkertaisia ja mahdollisimman helposti haettavissa olevia rahoitusmuotoja (esim. Finnveran rahoitus). Julkisen sektorin päätettäväksi jää, miten nykyistä eri toimijoiden jakamaa investointi-, innovaatio- ja kehitysrahoitusta voitaisiin ohjata valinnanvapauteen valmistautuville PK-yrityksille.”

Ajatuksena siis on, että muiden tahojen pitää kantaa yrittäjien riskiä, jotta pienemmät yritykset voisivat ”aidosti kilpailla” alalla.

Kuten moni asia sote-uudistuksessa, myös tässä onnistuminen jää kiinni siitä paljon puhutusta ”toimeenpanosta”. Maakunnalle jää iso vaikutusvalta siihen, millaisia korvauksia sote-keskuksille maksetaan asiakkaiden hoidosta ja mitä palveluita niiden ylipäätään edellytetään tarjoavan.

Yksinkertaisesti sanottuna: mitä vähemmän palveluja keskuksilta edellytetään, sitä paremmin pienet ja keskisuuret yritykset pääsevät mukaan. Kokonaan toinen kysymys on, onko palveluiden niukkuus sote-keskuksen asiakkaan etu.

”Mahdollisesti liian alhaisiksi määritellyt korvaustasot voivat heikentää PK-yritysten toimintamahdollisuuksia”, raportissa todetaan.

Maakunnille on tulossa raju kulurajoitin sote-menoihin. Uskallan arvella, että niillä tuskin on suurta intoa nostaa korvaustasoa pk-yritysten tukemisen takia, jos asukkaille saa palveluja halvemmallakin. Maakuntien päätökset eivät myöskään tapahdu tyhjiössä, vaan alan yrityksillä on taatusti halu vaikuttaa niihin. Kuten aiemmin kirjoitin, lobbaus on vasta alussa. Nähtäväksi jää, miten pk-yritykset siinä leikissä pärjäävät.

Accenturen raportissa siis todetaan, että maakunnat voivat vaikuttaa monin tavoin siihen, millä tavalla isot sotenorsut mellastavat markkinoilla. Lopuksi raportti muistuttaa kuitenkin kylmästä faktasta: markkinoiden keskittyminen ja yrityskauppauutiset eivät lopu.

”Huolimatta siitä, että PK-yritysten toimintaedellytykset saataisiin valmistelussa turvattua, on alan keskittyminen suurille toimijoille entisestään pitkällä tähtäimellä kuitenkin

todennäköistä. Kasvuhaluiset ja kannattavasti toimivat yritykset ovat suurten yritysten näkökulmasta paitsi kilpailijoita, myös houkuttelevia ostokohteita.”

Tämä ei tosin ole selvityksen mukaan vain huono asia: pk-yrityksessä luodut innovatiiviset toimintamallit ja osaaminen tulevat yrityskaupan myötä kautta entistä paremmin ja laajemman asiakaskunnan hyödynnettäväksi.