David Kilgour kuuli Kiinassa 1990-luvun lopulla ”vaikeasti uskottavia” väitteitä. Hänelle – Kanadan silloiselle apulaisulkoministerille – kerrottiin, että Kiinan vankiloissa tapetaan mielipidevankeja poistamalla näiltä sisäelimiä, jotka myydään hyvään hintaan elinsiirtobisneksessä.

Kovia syytöksiä esitti muun muassa Falun Gong -liike eli Falun Dafa, jonka Kiinan hallitus oli julistanut valtion viholliseksi. Falun Gongin harjoittajia oli ryhdytty sulkemaan vankiloihin ja työleireille.

Myöhemmin Kilgour sai tehtävän. Falun Gongin vainoamisen tutkimista vaatinut yhdistys CIPFG (The Coalition to Investigate the Persecution of the Falun Gong in China) pyysi Kilgouria tutkimaan asiaa. Hän sai kumppanikseen maanmiehensä, ihmisoikeuksiin erikoistuneen asianajajan David Matasin.

”Olemme tulleet siihen valitettavaan johtopäätökseen, että väitteet ovat totta”, Kilgour totesi, kun kaksikko oli koonnut 32 faktaa, jotka tukivat Falun Gongin esittämiä syytöksiä.

Löydöistä koottu raportti Bloody Harvest (Verinen sadonkorjuu) ilmestyi vuonna 2006. Tutkimus herätti huomiota ja keskustelua kaikkialla maailmassa.

Kiinan hallitus kiisti jyrkästi kaiken – mutta ei myöskään esittänyt todisteita, jotka olisivat kumonneet Kilgourin ja Matasin väitteet. Itse asiassa Kiina oli aiemmin kieltänyt kaksikon pääsyn maahan tutkimaan asiaa.

Kilgour kertoi tutkimuksistaan ja Kiinan väitetyistä elinryöstöistä Helsingissä eduskunnan Pikkuparlamentissa 17. helmikuuta.

Keskustelutilaisuuden järjesti eduskunnan ihmisoikeusverkosto Suomen Falun Gong -liikkeen aloitteesta.

David Kilgour kävi läpi todisteiden sirpaleet, joita hän ja Matas keräsivät:

Epätavallisen lyhyet siirtoelinten odotusajat Kiinassa: lyhimmillään vain muutamia päiviä, kun taas muualla maailmassa odotusajat lasketaan vähintään kuukausissa.

Riippumattomien tulkkien kääntämät puhelinkeskustelut kiinalaisten lääkärien kanssa. Nämä olivat ylpeinä kertoneet voivansa välittää potilaalleen elossa olevien Falun Gongin harjoittajien sisäelimiä.

Shenyangin suurkaupungissa työskennelleen kiinalaiskirurgin ex-vaimon yksityiskohtainen kertomus maanalaisista keskitysleireistä sekä lukuisista vangeista, joilta kyseinen kirurgi oli poistanut sarveiskalvot silmistä.

Myös useat vankiloista ja työleireiltä selvinneet Falun Gongin harjoittajat kertoivat oudoista lääketieteellisistä tutkimuksista. Heidän myyntiin kelpaavia elimiään oli tutkittu ja heiltä oli otettu useita verikokeita – mikä on olennaista yhteensopivuuden määrittämiseksi elinten mahdollisen vastaanottajan kanssa.

Länsimaiset poliitikot uskovat mitä tahansa Kiinan hallitus heille kertoo, Kilgour väitti – ”varsinkin jos he saavat ilmaisen matkan Pekingiin”.

”He luulevat, ettei meillä ole mitään korvien välissä”, Kilgour jyrähti.

Hän myös nimitti Kiinan virallisen elinsiirto-ohjelman päällikköä Huang Jiefua ”täydelliseksi idiootiksi”, koska tämä ”kuvittelee parilla dialla vakuuttavansa länsimaat siitä, että kaikki on hyvin Kiinassa”.

”Kiinassa lait eivät merkitse yhtään mitään.”

Kanadassa Kilgour on pyrkinyt tekemään laittomaksi niin kutsutun elinturismin eli matkustamisen ulkomaille siirtoelimen ostoa varten.

Esimerkiksi Japanista ja Koreasta käydään paljon Kiinassa hakemassa helppoja ja nopeita elimiä.

Elinturismi on laitonta tällä hetkellä vain Espanjassa, Belgiassa, Israelissa ja Taiwanissa.

Suomestakin olisi täysin laillista lähteä Kiinaan ja lähteä sieltä uuden sydämen kanssa. Mikään ei takaisi, ettei kyseinen sydän olisi vielä viikkoa aikaisemmin sykkinyt vangissa, jonka ainoa rikos oli ollut suorittaa vääriä hengellisiä ja fyysisiä harjoituksia – ja joka tapettiin suomalaista potilasta varten.

Jo aikaisemmin on ollut tiedossa, että Kiinassa kerätään talteen teloitettujen rikollisten sisäelimiä myymistä varten. Kansainvälisen painostuksen takia Kiina kuitenkin julisti vuonna 2014 lopettavansa käytännön.

Kilgour suhtautuu lupaukseen äärimmäisen skeptisesti.

”Kiinassa lait eivät merkitse yhtään mitään”, hän sanoi Pikkuparlamentissa.

Lisäksi Kilgour ja Matas ovat sitä mieltä, että lailliset teloitukset – vaikka ovat epäeettisiä ja vielä epäeettisempiä siirtoelinten lähteitä – eivät yksin selitä elinsiirtojen suurta määrää Kiinassa.

Elinsiirrot ovat perinteisesti olleet tabu Kiinassa, ja vapaaehtoisia luovuttajia on hyvin vähän.

Kiinassa teloitetaan joidenkin arvioiden mukaan jopa 10 000 ihmistä vuodessa. Luku vastaa lähes kaikkien maassa tehtyjen elinsiirtojen määrää.

Kilgourin mukaan siirtoelinten luonnottoman lyhyet odotusajat todistavat nimenomaan siitä, että jossain on oltava suuri joukko valmiita ”luovuttajia”, jotka tapetaan tilauksesta, kun elimiä tarvitaan.

Lisäksi elinsiirrot jostain syystä lisääntyivät räjähdysmäisesti Kiinassa vuosituhannen vaihteesta lähtien. Samaan ajankohtaan sattuu ajoittumaan myös Falun Gongin harjoittajien vainojen alkaminen.

Kilgour ja Matas ovat saaneet tutkimusten takia tappouhkauksia. Heidän raporttinsa on kielletty Kiinan lisäksi Venäjällä.

Kilgourin-Matasin raportti sai osakseen myös kritiikkiä, muiltakin kuin Kiinan hallitukselta.

Yhdysvaltain ulkoministeriön edustajia vieraili Sujiatunin sairaalassa Shenyangissa. He eivät löytäneet todisteita maanalaisista keskitysleireistä.

Kilgour huomauttaa, että tämä tapahtui monta päivää sen jälkeen kun asia oli tullut julkisuuteen ja ”kiinalaiset osaavat rakennella kulisseja länsimaalaisten miellyttämiseksi”.

Kiinalainen ihmisoikeusaktivisti Harry Wu, joka oli viettänyt toistakymmentä vuotta Kiinan työleireillä, suhtautui niin ikään varauksella väitteisiin elinryöstöistä.

Kilgour väittää, ettei Wu edes kuunnellut todistajia. ”En tajua, mitä hänen päässään liikkui.”

Wu kuoli huhtikuussa 2016.

Suomen Amnestyn maakohtaisen työn asiantuntija Anu Tuukkanen ei liioin katso voivansa vahvistaa eikä kiistää Kilgourin ja Matasin väitteitä.

Ainakaan vuoden 2006 raportin todistusaineisto ei Amnestyn mielestä ollut riittävän vahvaa. Oletukset elinryöstöjen yleisyydestä perustuivat irrallisiin aihetodisteisiin ja päättelyyn, siis eräänlaiseen kaksi ynnä kaksi -yhteenlaskuun.

”Kantamme elinryöstöihin liittyviin väitteisiin on lähinnä se, että kaikki väitteet tulisi tutkia perusteellisesti”, Tuukkanen sanoo.

”Tämä ei tarkoita, että sanoisimme ettei näitä ihmisoikeusloukkauksia voisi tapahtua, vaan että Amnesty järjestönä ei oman tutkimustietonsa perusteella ole kyennyt väitteitä vahvistamaan ja siksi aihe ei ole ollut kampanjointimme kohteena.”

”Kiinan ihmisoikeustilanne on katastrofaalinen muutenkin.”

Kiinalaiseen elinkauppaan liittyviin kysymyksiin on vaikea saada aukottomasti todistettuja vastauksia. Kilgour myöntää tämän itsekin.

Ihmisoikeusverkoston puheenjohtaja Eva Biaudet (r) sanoo elinryöstöasian olevan hänelle uusi, joskin ihmiskauppa eri muodoissaan on asia, jonka vastustamiseksi hän on tehnyt paljon työtä.

”Ja Kiinan ihmisoikeustilanne on katastrofaalinen muutenkin.” Hän tarkoittaa muun muassa teloituksia Kiinassa.

Biaudet’n mukaan ihmiskauppa yleensäkin on vaikeasti jäljitettävä asia.

Kiina ei ole avoin yhteiskunta, siellä ei ole elinluovuttajien rekisteriä eikä sieltä saa myöskään luotettavia tilastoja elinsiirroista tai teloituksista.

Työleireillä kuolleiden mielipidevankien ruumiit hävitetään polttamalla, eivätkä omaiset yleensä saa nähdä ruumiita ennen sitä – joskin Kilgour ja Matas onnistuivat tavoittamaan useita kuolleiden omaisia, jotka olivat onnistuneet näkemään ruumiit ja jotka kertoivat niiden olleen moneen kertaan auki leikeltyjä.

Samoin shenyangilaisen kirurgin ex-vaimo kertoi, että ruumiit poltettiin ”todisteiden tuhoamiseksi”.

Falun Gongin vainoaminen on kiistaton tosiasia, jota myös Amnesty on nostanut esiin.

Kilgour vertaa Falun Gongista Kiinassa käytettyä epäinhimillistävää, demonisoivaa retoriikkaa siihen, miten juutalaisista puhuttiin natsi-Saksassa tai tutseista 1990-luvun Ruandassa.

Useat Kilgourin ja Matasin lähteistä ovat olleet joko itse Falun Gongin harjoittajia tai muuten vain liikettä lähellä, huomauttaa Amnestyn Anu Tuukkanen.

Tilanne on vaikea: vainottu liike sanoo yhtä ja Kiinan kommunistisen puolueen virallinen totuus toista, ja jälkimmäinen on tehnyt sataprosenttisen riippumattoman ja luotettavan tutkimuksen käytännössä mahdottomaksi.

Kilgour ja Matas eivät itse ole sidoksissa Falun Gongiin. Myös muut tutkijat ovat heidän jälkeensä alkaneet selvittää kiinalaisen elinkaupan epämääräisyyksiä ja tulleet samankaltaisiin tuloksiin.

Yksi heistä on Ethan Gutmann, joka vuonna 2014 kirjoitti löydöistään kirjan The Slaughter: Mass Killings, Organ Harvesting, and China’s Secret Solution to Its Dissident Problem (Teurastus: Joukkosurmat, elinryöstöt ja Kiinan salainen ratkaisu toisinajattelijaongelmaan).

Gutmann esittää teoksessaan todisteita, joiden mukaan Falun Gongin harjoittajat eivät suinkaan ole elinryöstöjen ainoita tai ensimmäisiä uhreja.

Hän piirtää silminnäkijäkertomuksiin perustuvan kehityskulun, jossa ensin tavallisilta kuolemaantuomituilta ryhdyttiin 1970-luvun lopulla viemään elimiä – usein näitä oli ammuttu tahallisen huolimattomasti sitä ennen, niin että nämä olivat vielä elossa leikkaushetkellä – ja myöhemmin samaa ryhdyttiin tekemään uiguurivangeille, Kiinan etnisen vähemmistön edustajille.

Sitten alkoi Falun Gongin vainoaminen.

Muita elinryöstöjen uhreja ovat Gutmannin mukaan ainakin pienten itsenäisten kristillisten niin kutsuttujen kotikirkkojen jäsenet ja tiibetiläiset.

”Kaikkihan sen tietävät, että ne tappavat tällä tavoin [elimiä ryöstämällä] korkea-arvoisia lamoja ja poliittisia toisinajattelijoita”, totesi yksi Gutmannin lähteistä, tiibetiläinen aktivisti Lhamo Kyap.

Gutmann onnistui myös löytämään lääkärin, uiguurisyntyisen Enver Tohtin, joka kertoi henkilökohtaisesti suorittaneensa maksan- ja munuaistenpoistoleikkauksen tajuttomalle vangille.

Lisäksi useat muut Gutmannin haastattelemat lääketieteen asiantuntijat olivat valmiita vahvistamaan väitteet elinryöstöistä – heistä merkittävimpänä taiwanilainen kirurgi Ko Wen-je.

Kaikki elimet tulevat Falun Gongin harjoittajilta, Ko Wen-je tunnusti. Kiinassa voit tehdä mitä vain. Vaikka leikata jonkun auki.

Leon Lee kävi dokumenttielokuvassaan Human Harvest (2014) läpi suuren osa näytöstä elinryöstöjen puolesta. Yhdessä järkyttävimmistä kohtauksista kiinalaispoliisi kertoo yksityiskohtaisesti, miten mielisairaalaan suljetulta Falun Gongin harjoittajanaiselta oli leikattu sydän ja sen jälkeen muut arvokkaat elimet tämän ollessa täysin tajuissaan.

Leen dokumentti on voittanut arvostetun Peabody-palkinnon. Sen jälkeen on ilmestynyt useita muitakin elinryöstödokumentteja.

Video: Human Harvest -dokumentin traileri.

Alkuperäisestä Kilgourin-Matasin raportista ilmestyi vuonna 2016 päivitetty versio.

Siinä tutkijakaksikko analysoi muun muassa Kiinan hallituksen rahoitusta lääketieteelle sekä kirurgien ja sairaaloiden kasvavaa määrää. Kirjoittajien mukaan elimiä siirretään Kiinassa moninkertaisesti enemmän kuin hallitus antaa ymmärtää.

Teloitettujen rikollisten elinten käytön lopettaminen merkitsee Kilgourin mukaan valitettavasti sitä, että yhä enemmän mielipidevankeja käytetään tulevaisuudessa elävinä sisäelinpankkeina.

Nobelin rauhanpalkinnon saajiksi Kilgour ja Matas olivat ehdolla vuonna 2010 ja kansainvälinen Lääkärit elinryöstöjä vastaan (Doctors Against Forced Organ Harvesting, DAFOH) -järjestö vuonna 2016.

Niin EU-parlamentti kuin Yhdysvaltain kongressikin ovat ottaneet Kilgourin ja muiden tutkijoiden väitteet vakavasti ja vaatineet Kiinaa välittömästi selvittämään oletetut ihmisoikeusloukkaukset. Mepeistä muun muassa Eija-Riitta Korhola (kok), Liisa Jaakonsaari (sd) ja Petri Sarvamaa (kok) ovat nostaneet asiaa esiin.

Vuonna 2016 EU vahvisti aiempaa jäsenmailleen suunnattua kehotustaan tiedottaa kansalaisilleen kiinalaisten mielipidevankien karusta kohtalosta.

”Meidän täytyy ylläpitää tietoisuutta ja keskustelua tästä asiasta”, Biaudet sanoo. ”Tämä todistaa, miten tärkeää kansainvälinen valvonta on.”

”Miten kukaan voi elää sellaisen elimen kanssa?”

Falun Gong eli Falun Dafa, suomeksi ”lakipyörän kultivointienergia” ja ”lakipyörän suuri laki”, on Kiinan perinteiseen kulttuuriin pohjautuva hengellinen harjoitusmenetelmä.

Suomen Falun Dafa -yhdistyksen puheenjohtaja Sinikka Suontakanen luonnehtii sen harjoittamista kokonaisvaltaiseksi hengen ja ruumiin ”kultivointiprosessiksi”.

Liikkeen suuri suosio 1990-luvulla sai Kiinan tiukan ateistisen ja materialistisen kommunistipuolueen pitämään sitä uhkana itselleen, ja niinpä hallitus alkoi leimata Falun Gongia ”pahaksi kultiksi”.

Suontakanen alkoi harjoittaa Falun Gongia vuonna 2000 ja sai vuosina 2005–2008 useita kiinan- ja englanninkielisiä häirikköpuheluita, jotka jäljitettiin joko Kiinaan tai Venäjälle.

”Useampi suomalainen harjoittaja sai soittoja. Myös muissa Pohjoismaissa oli sama tilanne. Puhelin ei lopettanut soimista, ellei siihen vastannut tai ottanut pois päältä. Tarkoitan, että soittaminen sieltä oli päällä useita tunteja peräkkäin… Olen huojentunut, ettei tätä tilaisuutta [ihmisoikeusverkoston keskustelua] ole häiritty.”

Falun Gongin ”kultivointiin” kuuluu muun muassa pidättäytyminen päihteistä, mikä tarkoittaa sitä, että harjoittajien fyysinen terveys on keskimääräistä parempi. Parempi kuin esimerkiksi Kiinan lakien mukaan kuolemaantuomituilla vangeilla.

”Olin aivan šokissa, kun kuulin että Suomestakin on lähdetty Kiinaan elinsiirtoa varten”, Suontakanen sanoo. ”Miten kukaan voi elää sellaisen elimen kanssa?”