Eletään maaliskuun loppua tänä vuonna. Eläkkeellä oleva marjayrittäjä Kari Jansa on kärsinyt unettomuudesta yli viisi vuotta. Syy on tuolloin vielä keskeneräisessä oikeusjutussa, jossa hän kokee kärsineensä suuren vääryyden.

Nyt Jansa kuitenkin on makuuhuoneessa, mutta nousee, kun vaimo huutaa suoraa huutoa. Huutaa ja itkee. Itkee ja huutaa. Reetta Jansa oli saanut juuri tiedon, jota pariskunta on odottanut viisi ja puoli vuotta.

Alkuun Kari Jansa ei saa selvää, mistä on kyse.

Reetta Jansa saa kohta sanottua, että taistelu loppuu. Ahdistus ei tule enää heidän makuuhuoneeseen öisin, ei vie unta eikä myrkytä päiviä.

Sukulaismies soitti ja kertoi uutisen, joka luki aamun lehdessä. Korkein oikeus ei ota käsittelyyn Kari Jansan yritystä vastaan nostettuja korvausvaatimuksia.

Jansaa ei tuomittu, toinen tuomittiin

Tähän johtaneet tapahtumat alkoivat vuonna 2013 keskisen Suomen metsässä. Silloin Jansan metsämarja-alan yrityksen thaimaalaisista marjanpoimijoista 50 kävi kapinaan. Jansaa syytettiin muun muassa ihmiskaupasta ja työsuojelurikkomuksista. Yritykseltä haettiin satojen tuhansien eurojen korvauksia.

Jansoille kuluneet viisi ja puoli vuotta ovat merkinneet masennuksen kanssa taistelua ja pelkoa taloudellisesta katastrofista. Heidän melkein puolen vuosisadan mittaiselle elämäntyölleen se merkitsi vaikeuksia ja valtaisaa arvonromahdusta.

Tapahtumissa kyse ei kuitenkaan ollut vain Jansan ja poimijoiden välisestä kiistasta. Jo aiemmin etenkin ammattiyhdistysliike oli ollut tyytymätön siihen, etteivät marjanpoimijat ole työsuhteessa. Viimeistään vuoden 2013 tapahtumat nostivat julkiseen keskusteluun sen, kuinka turvattomassa asemassa monet thaimaalaiset työskentelivät Suomessa. Poimijoiden tulot riippuivat vain tuloksista, eikä minkäänlaista turvaverkkoa ollut.

Mustikka ja muut marjat ovat määränneet Kari Jansan elämän kulun. Elisa Kinnunen / Yle

Tarinan lopputulema oli, että Jansa ei syyllistynyt ihmiskauppaan. Sen sijaan vuonna 2016 keskisuomalainen yrittäjä sai käräjäoikeudessa ihmiskauppatuomion. Tämä toinen, Jansan tapausta uudempi tapaus on ollut viime päivinä esillä, koska sen käsittely hovioikeudessa alkoi tällä viikolla.

Jansan tarina alkaa kaukaa. Juttuun kietoutuvat Jansat, nykyinen opetusministeri Li Andersson (vas.), joukko asianajajia ja kymmeniä marjanpoimijoita.

Tie marjakuninkaaksi

Nykyään marja- ja halpavaatebisneksessä on paljon samaa. Tavarat ja työvoima voivat liikkua helposti maasta toiseen, joten työ teetetään niillä, jotka sen halvimmalla tekevät. Siksi voimme ostaa t-paidan viidellä eurolla ja kauppiaallekin jää siitä katetta.

Nykyisin pakastealtaasta löytyvästä suomalaisesta mustikasta vain yksi kymmenestä on suomalaisten poimima. Asmo Raimoaho / Yle

Globalisaatio toimi suomalaisten marjanpoimijoiden eduksi pitkään: marjaa vietiin maailmalle ja tienestit olivat poimijoille hyviä. Suomi ei ollut mukana Euroopan unionissa, joten maa pystyi itsenäisillä päätöksillä ja tulleilla hillitsemään ulkomaisen marjan maahantuontia ja pitämään kotimaisen marjan hintaa korkealla.

Kari Jansa aloitti 23-vuotiaana marjan tukkukaupan Kainuussa vuonna 1969. Hän kehitti marjan tukkukauppaan systeemin, jossa paikalliset kyläkauppiaat toimivat marjojen ostajina – sitten Jansa hankki marjoille tukkuostajan.

Hän muistaa kuulleensa monia kertomuksia, kuinka 1970-luvulla syksyn marjanpoimintatienestillä saattoi ostaa itselleen mopon – millään muulla tavoin eivät maaseudulla 15-kesäiset pojat päässeet yhtä hyville palkoille.

Marjakauppa oli anteliasta myös kyläkaupoille.

– Väitän, että marjakauppa piti kyläkauppoja pystyssä vähintään vuosikymmenen pidempään kuin ne ilman sitä olisivat pysyneet, kuvaa Jansa marjanoston merkitystä Kainuulle.

Jansan nimi tuli suomalaisten tietoisuuteen viimeistään vuonna 1974, kun Helsingin Sanomat teki ison jutun marjakaupasta. Siinä häntä tituleerattiin marjakuninkaaksi.

Kuningastie jatkui, kun hän 1970-luvun lopulla alkoi myydä ensimmäisenä Pohjoismaissa marjoja suoraan Keski-Euroopan tehtaille.

Tielle kuitenkin ilmaantui töyssyjä, kun Itä-Euroopassa vanha kommunistinen valta kaatui 1990-luvun vaihteessa. Länsi-Eurooppaan alkoi tulvia halpoja marjoja.

Ensin tulivat venäläiset poimijat

Hinnan lasku markkinoilla tarkoitti, että Suomessakin poimijahinnat laskivat. Suhteessa muuhun tulotasoon se johti siihen, että suomalaiset eivät enää keränneet marjoja myyntiin.

Suomeen (ja Ruotsiin) saatiin ulkomaisia marjanpoimijoita kahdesta syystä: marjanpoiminta oli ja on verovapaata ja jokamiehenoikeudet koskevat myös ulkomaalaisia. Suomessa asia tiedetään, mutta ulkomaalaisille se on ihme ja kumma.

Laskelma on suuntaa antava. Tiedot ovat vuodelta 2017.

Ruotsissa poimijoiden puute ratkaistiin heti thaipoimijoiden avulla. Suomessa poimijoita yritettiin kouluttaa työttömistä, mutta käytännössä Suomeen poimijat tulivat 1990-luvun puolivälistä alkaen seuraavan vuosikymmenen ajan Baltiasta, Ukrainasta ja Venäjältä.

Jansa haki marjoja myös suoraan Venäjältä, koska marja rajan takana oli halpaa. Suomen ja Venäjän rajalla oli 1990-luvulla yksi maailman suurimmista elintasorajoista – entinen suurvalta vajosi paikoitellen luontaistalouteen pitääkseen ihmiset hengissä.

Olot Venäjällä olivat sekavat ja ulkomaisia rekkakuljettajia ryöstettiin. Marjanhakumatkoilla Venäjällä Jansa joutui uniapnean vuoksi pysähtelemään, jolloin hän ajoi metsän siimekseen, jossa hän piti aina raskasta tunkkia käden ulottuvilla.

Kari Jansa muistelee, kuinka hän toimi marjakaupan alkuaikoina ostajana päivällä, trukkikuskina illalla ja rekkakuskina vapaa-ajallaan. Elisa Kinnunen / Yle

Jansa vei marjat puhdistettuina Keski-Eurooppaan. Kun lasti oli tyhjennetty, toiseen suuntaan Venäjälle vietiin milloin mitäkin ihmisten kaipaamaa tavaraa. Hutejakin tuli.

Kerran Venäjälle vietiin naisten korkokenkiä. Tuhansia punaisia kenkiä jäi myymättä.

– He olivat juuri päässeet eroon kommunismista, ja kenkien väri oli juuri saman punainen. Ei niitä kukaan halunnut. Tänne ne tulivat takaisin ja täällä ne tuhottiin.

Jansan Venäjän-reissut jäivät pian taakse, kun mustikkamarkkinoille nousi uusi uhka, joka oli lopettaa viennin.

2000–luvun alun pienet sadot Suomessa aiheuttivat ketjureaktion. Kun eurooppalaiset hillotehtaat eivät saaneet riittävästi mustikkaa, ne ryhtyivät tuomaan Kanadasta puolivilliä mustikkaa.

Kun Suomessa taas oli hyvä satokausi, tehtaissa kuitenkin haluttiin jatkaa hillon valmistusta kanadalaisesta marjasta, kun sen sato oli osoittautunut varmemmaksi.

Suurin osa suomalaisesta mustikasta jää metsään. Asmo Raimoaho / Yle

Uusi markkina löytyi Kaukoidästä. Siellä pohjoisen mustikasta alettiin erottaa lääketarpeisiin terveysvaikutteisia antosyaaneja – antioksidantteja, jotka toimivat elimistössä useiden vitamiinien tavoin. Niitä on pohjoisessa mustikassa kolme kertaa enemmän kuin kanadalaisessa.

Nykyään siis Kanadasta poimittu mustikka tuodaan Eurooppaan ja Pohjois-Euroopasta poimittu mustikka viedään Aasiaan. Silti kanadalainen mustikka määrää maailmanmarkkinahinnat.

Ensin thaipoimijat kummastuttivat suomalaisia

Olojen kehittyminen tyrehdytti itämarjan tulon, ja vuoden 2005 jälkeen thaimaalaiset syrjäyttivät venäläiset marjanpoiminnassa. Heillä oli sama houkutin kuin itäeurooppalaisilla – poiminnalla he saivat rahaa yleensä monin verroin enemmän kuin kotimaassaan koko vuonna.

Vasta thaipoimijoiden tulon jälkeen Suomessa päästiin kaupallisessa marjanpoiminnassa samoihin keräysmääriin kuin puhtaasti suomalaisvoimin 1970–luvulla.

Marjasta poimijan saama hinta ei suoraan seuraa satomääriä, koska maailmanmarkkinat määräävät hinnat. Asmo Raimoaho / Yle

Nopeasti alkoi liikkua erilaisia huhuja. Kaikki marjanpoimijoita kutsuvat yritykset eivät kouluttaneet poimijoita riittävästi esimerkiksi jokamiehenoikeuden rajoista, ja poimijat tulivat asuntojen pihoihin keräämään.

Pieniä konflikteja paikallisten asukkaiden kanssa oli joka vuosi. Jansan mukaan thaimaalaiset herättivät myös pelkoa.

– Yhtäkkiä lähimetsissä liikkui kummajaisia huppu päässään.

Vähin erin Suomen päässä ongelmat helpottivat, eikä pihoihin enää tultu. Toisaalta ihmiset tottuivat siihen, että thaimarjastajien jäljiltä marjastamaan ei kannattanut enää mennä.

Vakavampiakin ongelmia oli.

Poimijoiden asema nousi esiin

Lapin yliopiston vuonna 2011 tekemän tutkimuksen mukaan (siirryt toiseen palveluun) suurimmat ongelmat olivat Thaimaassa poimijoiden rekrytoinnissa. Koko marjanpoimintabisneksen suhteellisesti suurimmat tulot tehtiin jo ennen kuin yhtään poimijaa oli lähtenyt Suomeen. Lähtijöitä lainoitettiin korkeilla koroilla, kerättiin erilaisia palkkioita – niin että suurin tienaaja oli se henkilö, joka rekrytoi poimijat.

Asema oli niin tuottoisa, että Thaimaassa olisi tutkimuksen mukaan tehty väkivaltaa ja jopa murha, joiden motiivina oli rekrytoijan asemaan pääsy.

Ruotsissa oli jo ennen Suomea ollut epäilyjä (siirryt toiseen palveluun) (Helsingin hovioikeuden julkaisu) marjanpoimintaan liittyvästä ihmiskaupan kaltaisesta toiminnasta. Vuonna 2012 Ruotsissa joukko bulgarialaisia marjanpoimijoita joutui majoittumaan rahapulassa suurlähetystönsä pihalle.

Suomen ammattiliittojen keskusliitto SAK olisi halunnut metsämarjanpoimijat työsuhteeseen. Siksi se pyysi jo vuosikymmenen alussa ensimmäisen lausunnon työneuvostolta – mutta marjanpoimijoiden ei katsottu olevan työsuhteessa marjayrityksiin. Vuonna 2011 Vasemmistonuoret oli käynnistänyt puheenjohtajansa Li Anderssonin johdolla kampanjan (siirryt toiseen palveluun), joka pyrki saamaan marjanpoimijat minimipalkan piiriin.

Juuri tähän yhteiskunnalliseen keskusteluun linkittyi myös marjakuningas Jansan painajainen, joka alkoi syksyllä 2013.

Rytinä alkaa

Syksyllä 2013 Kainuun marjatilanne oli heikko. Suurimmassa osassa maata kuitenkin saatiin paljon mustikkaa ja puolukkaa, kertoi Yle seuraavana talvena. Mustikan poiminta alkoi olla ohi, ja puolukan poiminta oli alkamassa.

Jansan yrityksen Ber-Exin poimijoita oli eri puolilla keskistä Suomea. Ber-Ex osti marjoja, ja toinen yritys huolehti autot ja majoitustilat poimijoille. Poimijoita oli muun muassa Juvalla, Lieksassa, Kuhmossa ja Saarijärvellä.

Poimijoiden työpäivät olivat pitkiä – ansio riippui puhtaasti siitä, kuinka paljon marjoja poimija keräsi. Majoituspaikkoina oli entisiä kansakouluja ja leirikeskuksia. Lisäksi marjan hinta saattoi vaihdella päivittäin maailmanmarkkinahintojen perusteella.

Syyskuun 9. päivänä Saarijärveltä Lehtolan kansakoulun majoituspaikasta tuli Jansalle puhelu. Jansan marjanostoa hoitanut mies kertoi, ettei marjoja juuri ollut ostettavaksi. Osa poimijoista oli ryhtynyt lakkoon.

Tunteet kävivät kuumina Saarijärvellä syksyllä 2013 Ber-Exin edustajien ja marjanpoimijoiden välillä. Jori Asikainen / Yle

Lisäksi leirissä oli kolme ulkopuolista henkilöä. Paikalle olivat tulleet Vasemmistonuorten silloinen puheenjohtaja Li Andersson, thaimaalainen työoikeusaktivisti Junya Yimprasert ja hänen puolisonsa. Oikeudellinen avustaja Ville Hoikkala tuli myöhään seuraavana iltana.

Poimijat kertoivat medialle Anderssonin ja Yimprasertin välityksellä, että sairaat jätettiin hoitamatta, autot korjaamatta ja metsät olivat tyhjiä puolukoista.

Tutkinta loppui nopeasti, mutta kiista jatkui

Kaksi päivää myöhemmin 50 poimijaa jätti poliisille tutkintapyynnön Ville Hoikkalan avustuksella. Siinä syytettiin Ber-Exiä ihmiskaupasta ja muun muassa erehdyttämisestä, rahan lainaamisesta Thaimaassa, epäselvistä velkapapereista ja väärän tiedon antamisesta tuloista sekä olosuhteista.

Lisäksi tutkintapyynnön mukaan Saarijärven majoituspaikalla olivat ruoka, majoitus ja terveydenhuolto epäinhimillisiä. Avustaja myös väitti tutkinnassa, että passeja olisi otettu pois.

Reilun viikon kuluttua kihlakunnan syyttäjä määräsi esitutkinnan lopetettavaksi. Näyttöä väitteiden tueksi ei löytynyt. Tutkintapyynnön tehnyt avustaja Ville Hoikkala pyysi samana päivänä anteeksi Jansalta hänen joutumistaan rikossyytteiden kohteeksi. Avustajan mukaan poimijoita oli harhautettu (siirryt toiseen palveluun) suurista ansiomahdollisuuksista jo Thaimaassa.

Kiista ei kuitenkaan vielä loppunut tähän, vaan vasta vuosien kuluttua, sillä anteeksipyynnöstään huolimatta avustaja vei sen kaksi vuotta myöhemmin oikeuteen siviilikanteena.

Mitä Saarijärvellä oikein tapahtui?

Jansa ja marjanpoimijoiden Suomessa olevat avustajat kertoivat hyvin eri tavalla tapahtumista niiden ollessa kuumimmillaan. (Iltasanomat (siirryt toiseen palveluun), Yle)

Nyt käytössä olevista oikeudenkäynnin pöytäkirjoista selviää, että kun yritysten edustajat saapuivat Saarijärvelle marjanostajan ilmoitusta seuraavana aamuna, poimijoiden autot olivat Reetta Jansan kertoman mukaan majapaikan pihassa renkaat puhkottuina.

Yksityiseltä vuokratussa majapaikassa oli särjetty tavaroita ja tehty ilkivaltaa.

Oikeuden pöytäkirjoista ilmenee, että Saarijärvellä poimijat olivat jo aiemmin jakautuneet kahteen ryhmittymään – toisen ryhmään kuuluva poimija saattoi tuoda yhden marjalaatikon myyntiin, kun samaan aikaan toiseen ryhmään kuuluva poimija toi jopa 13 laatikkoa päivässä. Jansan mukaan isompia eriä keräävät poimijat halusivat pois tilanteesta ja heidät majoitettiin jo poimintalakon alkamisiltana toiselle paikkakunnalle jatkamaan poimintaa.

Oikeus totesikin, että Saarijärvellä oli marjaa poimittavaksi ja jos marjaa ei saanut, se johtui poimijasta itsestään.

Näyttöä sairaiden hoitamatta jättämisestä ei löytynyt. Oikeuden mukaan myös autot oli korjattu ja vara-autoja oli saatavilla.

Poimijoita jäi maahan rahatta

Kiistaa selviteltiin syksyllä 2013 Thaimaan suurlähettilään kanssa. Poiminnasta kieltäytyneille yritettiin maksaa lopputilitys 20.9. Äänekoskella, mikä päättyi kaaokseen.

Osapuolilla oli mediatietojen mukaan hyvinkin erilainen näkemys siitä, miksi kaikkia rahoja ei saatu maksettua. Jansan mukaan kaaos alkoi poimijoiden johtohenkilön yllyttämänä, esimerkiksi Long Playssa (siirryt toiseen palveluun) arvailtiin rahojen loppuneen.

Julkisesti saatavilla olevista oikeuden pöytäkirjoista kuitenkin selviää, että rahat olivat olemassa ja laskettuina, mutta osa poimijoista ei ollut suostunut ottamaan lopputilitystä vastaan. Vastaanottamatta jääneitä noin 30 000 euroa on yritetty toimittaa poimijoille Thaimaan työministeriön kautta useaan otteeseen, mutta tuloksetta.

Jansa aikaisti poiminnan lopettaneiden lentoja Thaimaahan – poiminta-aikaa olisi ollut vielä kolmisen viikkoa jäljellä. Poimijat jäivät kuitenkin Suomeen odottamaan ihmiskauppasyytteen etenemistä, ja lentoliput jäivät käyttämättä.

Lopulta he pääsivät Thaimaan valtion kustannuksella kotimaahansa. Poimijat turvautuivat siihen saakka muun muassa Äänekosken seurakunnan (siirryt toiseen palveluun) apuun.

Jansa näkee lakon suunniteltuna

Marjanpoimijoilla ei ole Suomessa työsuhdetta, eikä heitä lueta myöskään yrittäjiksi. He poimivat marjoja jokamiehenoikeudella verovapaasti.

Liki kaikki poiminnasta kieltäytyneet olivat aiemmin poimineet Ruotsissa. Siellä poimijat saavat verovapaan minimiansion, tuli poiminnasta tulosta tai ei. Suomessa työsuhteisilta poimijoilta jouduttaisiin perimään 35 prosentin lähdevero (siirryt toiseen palveluun), jos lainsäädäntöä ei muuteta.

Jansa pitää syksy 2013 tapahtumia suunniteltuna hyökkäyksenä (siirryt toiseen palveluun), jonka tarkoitus oli saada poimijat palkkasuhteeseen, mutta joka olikin kaataa hänen yrityksensä. Yhä katkerana tapahtumista hän sanoo, että sen takana oli "sellainen porukka, joka ajaa vain omiaan eikä katso yhtään, miten käy yrittäjälle tai hänen terveydelleen".

Hän syyttää tapahtuneesta suomalaisia, eli käytännössä poimijoiden lainopillista avustajaa, SAK:ta ja nykyistä opetusministeri Li Anderssonia.

Syksyllä Saarijärvellä poiminnan lopettaneiden thaimaalaisten ilmeet olivat vakavat. Yle Uutiset / Jenny Huttunen

Avustaja Ville Hoikkala kiistää Jansan syytöksen. Hän sanoo Ylelle kesällä 2019 lähettämässään sähköpostivastauksessa tulleensa paikalle poimijoiden pyynnöstä ja yhteisymmärryksessä heidän kanssaan.

– Yritimme saada myös neuvotteluyhteyden Kari Jansaan, mutta hän ei halunnut neuvotella. Jos kuvitellaan, että olisin toiminut jotenkin poimijoiden tahtoa vastaan, kiinnijäämisen todennäköisyys olisi ollut varma, sanoo Hoikkala.

SAK on aina tukenut metsämarjanpoimijoita eikä ole koskaan agitoinut ketään marjayrittäjää vastaan, sanoo lakimies Anu-Tuija Lehto sähköpostitse kommenttina Jansan väitteisiin.

Myös nykyinen opetusministeri, tapahtuma-aikaan Vasemmistonuorten puheenjohtaja Li Andersson kiistää Jansan syytökset.

Avustajan lähettämässä sähköpostivastauksessa Andersson sanoo, että poimijat pyysivät apua Suomessa asuvalta thaimaalaiselta ay-aktiivilta riitaannuttuaan marjoja ostavan yrityksen kanssa. Aktiivin kautta mukaan tuli myös suomalaisia toimijoita tukemaan marjanpoimijoita heidän vaikeassa tilanteessaan vuonna 2013.

Seuraava vuonna Jansan yrityksen vaikeudet jatkuivat.

Marjayrityksen toiminta tukahtui

Vuosi 2014 alkoi normaalisti. Jansa valmistautui tulevaa marjasesonkia varten kutsumalla jälleen poimijoita Thaimaasta.

Helmikuussa SAK pyysi toisen kerran lyhyen ajan sisään lausuntoa työneuvostolta (siirryt toiseen palveluun) marjanpoimijoiden vuosiloma-oikeudesta. Kyse oli käytännössä siitä, katsottiinko poimijoiden olevan työsuhteessa.

Työ- ja elinkeinoministeriö teki selvityksen marjanpoimijoiden asemasta, keväällä ja kesällä Jansan yrityksen asioita tutkittiin eduskunnassa sekä ulkoministeriön ja marjayrittäjien seurantakokouksessa. Jansan yritys sai niissä puhtaat paperit.

Työneuvoston lausunto tuli vasta juhannuksena. Sen yksimielisen päätöksen mukaan (siirryt toiseen palveluun) thaipoimijoihin ei sovelleta vuosilomalakia eli he eivät ole työsuhteessa.

Jansan poimijat eivät päässeet vuonna 2014 Suomeen. Jansan piti peruuttaa poimijoille ostetut lentoliput jo keväällä. Niitä ei olisi enää kesällä voinut perua, jos työneuvoston päätös olisikin ollut, että thaimaalaiset olisivat olleet työsuhteessa. Marjanpoimijat olisivat joutuneet maksamaan kolmanneksen tuloistaan verona, Jansa olisi joutunut maksamaan työnantajamaksut ja marjasta olisi tullut niin kallista, ettei sitä olisi saatu kaupaksi.

Yhtiölle vuosi oli raskaasti tappiollinen.

Vaatimuksia satojentuhansien korvauksista

Kiista ei kuitenkaan ollut vielä ohi, vaan vuonna 2015 kahden vuoden takaiset tapahtumat menivätkin oikeuteen, kun Ville Hoikkala nosti siviilioikeuskanteen.

Siinä 50 poimijaa haki yhteensä lähes kolmensadantuhannen euron korvauksia Jansan yritykseltä. Poimijat halusivat nyt viidenneksen enemmän rahaa marjakilolta kuin muut poimijat olivat saaneet ja lisäksi 5 000 euroa korvausta: autojen huoltoon liittyvistä laiminlyönneistä 800 euroa, marjasadon seurannan laiminlyönnistä 1 200 euroa ja hyvityksenä 3 000 euroa.

Kuuden vuoden kiista päättyy

Jansalle ja hänen yritykselleen oikeudenkäynnistä ja sen venymisestä tuli valtava taakka. Jansa oli tuolloin 66-vuotias ja halusi eläkkeelle. Yhtäkkiä firmasta tuli myyntikelvoton ja eläkkeelle ei päässytkään.

Pitkällä olleet yrityksen myyntineuvottelut pysähtyivät – kuka haluaisi ostaa yrityksen, jolla on keskeneräisiä korvausvaatimuksia oikeudessa? Yritys meni lopulta kaupaksi kesällä 2016, mutta hinta oli tipahtanut neljänneksen. Lisäksi Jansa joutui allekirjoittamaan paperin, jossa hän otti vastatakseen kaikki mahdolliset keskeneräisestä oikeudenkäynnistä aiheutuvat kustannukset.

– Ainakin 300 000 euron tappiot tuli pelkästään yrityksen liiketoiminnan vaikeutumisesta ja myyntihinnan putoamisesta, toteaa Jansa.

Kari Jansa sanoo, että tapahtumat kävivät henkisen kantin päälle. Elisa Kinnunen / Yle

Käräjäoikeus päätyi hylkäämään siviilikanteen heinäkuussa 2017. Kanteessa väitettyjä autojen vikoja ei pystytty näyttämään toteen, marjoja oli poimittavaksi eikä sovittelulle ollut perusteita.

Marjanpoimijat tuomittiin maksamaan lähes 30 000 euron oikeudenkäyntikulut.

Jansa vaati poimijoita avustanutta Hoikkalaa osallistumaan yhteisvastuullisesti marjanpoimijoiden oikeudenkäyntikuluihin, mutta oikeus hylkäsi vaatimuksen.

Hoikkala valitti käräjäoikeuden päätöksestä hovioikeuteen, joka piti käräjäoikeuden tuomion ennallaan. Tänä keväänä korkein oikeus ilmoitti (siirryt toiseen palveluun), että se ei ota tapausta enää käsittelyyn.

Käytännössä se tarkoitti, että korvausvaateille oli annettu piste ja Jansa oli voittanut.

Miten thaipoimijoille kävi?

Jansan mukaan syksyllä 2013 poimintansa kesken kauden lopettaneista 50 poimijasta osa sai kulunsa peittoon, osa jäi velan puolelle. Ne 316 poimijaa, jotka jatkoivat keräämistä, tienasivat keskimäärin 1 800 euroa nettona.

Jansa sanoo, ettei tragedia ollut yksin poimijoiden, vaan myös heidän perheensä kärsivät. Thaimaassa ei ole Suomen kaltaista eläkejärjestelmää, vaan perhe ja suku huolehtivat myös vanhemmistaan.

– Olisi oikein ja vähintään kohtuullista vasemmistoaktivistien myöntää tehneensä virheet ja pyytää anteeksi pettämiltään thaipoimijoilta. Jos vaikka osan korvaisivat näille köyhille, sanoo Jansa.

Poimijoita oikeudessa avustanut Ville Hoikkala kertoo sähköpostitse, että poimijat menettivät keskimäärin 5 000 euroa erilaisiin kuluihin. Hoikkalan mukaan osa poimijoista on siirtynyt muihin maihin erilaisiin töihin, ainakin Kuwaitiin, Israeliin ja Etelä-Koreaan.

– 5 000 euroa on heille paljon rahaa, muttei niin paljon, etteikö siitä ajan kanssa selviä, sanoo Hoikkala.

Jansan vaatimukseen, että oikeudenkäynnissä mukana olleiden suomalaisten tulisi korvata thaipoimijoiden kuluja, Hoikkala sanoo, että poimijat ovat koulun käyneitä lukutaitoisia ihmisiä, jotka olivat tottuneet monenlaiseen kaupankäyntiin.

Opetusministeri Li Andersson sanoo, ettei väitteellä ole todellisuuspohjaa, koska he eivät olleet riidan osapuoli.

– Olimme paikalla varmistamassa, että vieraassa maassa vaikeuksiin joutuneet ihmiset saavat tarvitsemansa avun.

Muutosta ei tullutkaan

Thaipoimijoiden asema ei juuri muuttunut kiistan seurauksena.

Ulkoministeriö sekä työ- ja elinkeinoministeriö päättivät vastaisuudessa lähettää poimijoille jo viisumin mukana tiedotteen, jossa annetaan todenmukainen kuva Suomen olosuhteista.

Lisäksi marjayritykset ja ministeriöt laativat aiesopimuksen (siirryt toiseen palveluun), jonka tarkoituksena oli yhtenäistää yritysten toimintatapoja – eli välistävetäjille ei seuraavina vuosina annettaisi viisumilla tulevia poimijoita. Useampi yritys on vuosien varrella jäänyt ilman poimijoita.

Aiesopimusta on viilattu vuosittain tiukemmaksi. Poimijan pitää saada nettotuloa vähintään 30 euroa vuorokaudessa.

Vaikka Jansa on eläkkeellä, lukuisat muut yrittäjät tuovat Suomeen thaipoimijoita. Thaimaalainen Uthai Sapso oli vuonna 2017 Suomessa jo viidentenä perättäisenä vuonna marjanpoiminnassa. Turkka Korkiamäki / Yle

Marjanpoimijoiden aseman parantaminen oli edellisessä hallitusohjelmassa ja on myös nykyisessä, jossa sillä on vahva tukija. Opetusministeri Li Anderssonin mukaan vuoden 2013 tapahtumat olivat merkittäviä asiasta käydyn keskustelun kannalta.

– Ajatukseni silloin ja ajatukseni tänään on, että ei ole inhimillisesti kestävää liiketoimintaa ulkoistaa riskiä yritystoiminnasta tuhansien kilometrien päästä tulevien, heikossa oikeudellisessa olevien ihmisten kannettavaksi.

Ensimmäinen oikea kevät eläkkeellä

Jansa kertoo, että oikeuskiistan aikana hän sai öisin 3–4 tuntia unta, kun huoli taloudesta painoi. Hän on käynyt myös terapiassa.

Korkeimman oikeuden päätöksen jälkeen terveys on parantunut. Kuudetta vuotta painanut unettomuus on ohi ja elämää voi suunnitella uudella tavalla.

Jansa kertoo toistuvasti tuntevansa katkeruutta niitä suomalaisia kohtaan, jotka avustivat thaimaalaisia kapinassa ja oikeusprosessissa. Jansa näkee asian niin, että hänen poimijoitaan käytettiin hyväksi, kun tarkoituksena oli nostaa keskusteluun poimijoiden työaseman parantaminen.

– Se oli kauhea temppu! Joka päivä pitää taistella sitä katkeruutta vastaan, sanoo Jansa.

Jansa oli alkuun sitä mieltä, että hän tulee hakemaan menetyksistä korvauksia kiistaan osallistuneilta suomalaisilta. Hän sanoo hoitaneensa yritystään sillä mielellä, että osa vuosikymmenien yrittäjätulosta tulisi myynnin yhteydessä. Palkka jäi osittain saamatta vuoden 2013 tapahtumien takia. Lisäksi hän on ajatellut, että haluaisi rangaistuksen niille, jotka esittivät häntä kohtaan oikeudessa perusteettomiksi todettuja syytteitä.

Kiistan jatkuttua vuosia ajatus korvausten hakemisesta on muuttunut.

– Suomessa oikeudenkäynti on hidasta, tässä meni kuusi vuotta. Olisin kuollut ennen kuin saisin korvauksia, sanoo joulun alla 73 vuotta täyttävä Jansa.

Vielä eläkkeelläkin Kari Jansa seuraa marjasadon kypsymistä. Elisa Kinnunen / Yle

Asmo Raimoaho / Yle

Jutussa on käytetty lähteinä haastattelujen lisäksi muun muassa Marsi-raportteja, Lapin yliopiston Ulkomaalaiset metsämarjapoimijat Suomessa -selvitystä, käräjäoikeuden ja hovioikeuden pöytäkirjoja, Metsätieteen aikakauskirjaa sekä Arktiset Aromit ry:n Suomalaisten metsämarjojen talteenoton, jalostuksen ja markkinoinnin kehitys -raporttia.

Korjaus 18.8.2019 klo 16.33. Aikajanakuvan tekstissä oli vuoden 2018 kohdalla virheellisesti muotoiltu, että Thaimaa myöntäisi marjanpoimintaviisumit.

Aikajanakuva uusittu 19.8. klo 10.34. Viisumit myöntää Suomen Bangkokin suurlähetystö, mutta Thaimaan työministeriö säätelee ulkomaille lähtevien luonnonmarjapoimijoiden määrää. Suositusmäärän ulkopuolisille luonnonmarjanpoimijoille ei myönnetä maastapoistumisviisumeita Thaimaasta.

Juttua on muokattu 19.8. kello 15.21. Saarijärvellä poimijoiden tekemän ilkivallan kuvaus perustuu Reetta Jansan kuulemiseen oikeudessa. Oikeus ei ottanut kantaa, millaista ilkivaltaa Saarijärvellä oli tehty. Lisäksi avustaja Ville Hoikkala tuli Saarijärvelle marjanostajan puhelinsoittoa seuraavana päivänä, ei samana päivänä.

Lue lisää:

Marjayritykset haluaisivat lisää ulkomaisia poimijoita ja uusista maista – "Tarvitsemme lähes puolet lisää poimijoita"

Thaimaalainen mustikanpoimija tienaa 5–7 e/h, ukrainalainen mansikanpoimija tuplasti

Marjamyyjien uhkakuva: Kiinalaiset tulevat poimimaan Suomen marjat ja kaappaavat koko bisneksen

Mika Mäkeläisen juttu Thaimaasta: Suomen marjasato tuo vaurautta Thaimaan syrjäkyliin – moni kerää metsästä talorahat

Poimitaanko pakastemarjat pakkotyössä? Marja-alan rakenteista pitää keskustella, sanoo ihmiskaupan asiantuntija

Puolukkaa mättäät väärällään, mutta thaipoimijat lähdössä maasta kesken kauden ** **