Kremliä lähellä olevien Nashi-nuorten kesäleiri oli kova kokemus suomalaisopiskelijalle.

Glasgowin yliopistossa opiskeleva Kristiina Silvan kirjoittaa Open Democracy -sivustolla osallistumisestaan ”Putin-nuorten kesäleiriksi” sanotulle Seliger-leirille.

Silvan oli päättänyt tehdä opinnäytetyönsä Vladimir Putinia tukevien nuorten venäläisten uskomuksista ja käsityksistä.

Kirjoittajan mukaan leirillä ei käytännössä siedetty venäläisen kansallisen yhtenäisyyden vastaisia näkemyksiä. Järjestäjät piirsivät kuvaa kotimaasta, jota ympäröivät sen tuhoamiseen pyrkivät viholliset.

”Toisesta kulttuurista tulevana koin venäläisen identiteettirakennuksen merkilliseksi, epämiellyttäväksi ja absurdiksi. Joka aamu leirialue herätettiin Venäjän kansallislaulun rockversiolla. Äänentoistolaitteista toistettu musiikki edusti genreä jota voi parhaiten kuvailla isänmaalliseksi popiksi – eli yhdistelmäksi nykyaikaista ääntä ja ylentäviä sanoja, kuten ’Seisomme suuren löydön äärellä/vahvan, vapaan ja vauraan Venäjän äärellä’ – tämän ja muita kappaleita saattoi myös ladata soittoääniksi. Psykologinen trikki toimi jopa minuun: satojen muiden osanottajien kanssa laulaessa tunsin yhteisyyttä heidän kanssaan”, Silvan kirjoittaa.

Leiriläiset koottiin 2-3 kertaa päivässä päälavan luo kuulemaan isänmaallista retoriikkaa. Ensimmäisen päivän puhujana oli sotaveteraani. Venäjän patriootit -järjestön puhuja totesi, että ”tänään luomme uuden Venäjän, tänään teemme Venäjästä maailman vahvimman valtion”. Tunteet olivat pinnassa.

”Herra Putinin vierailua leirillä edeltänyt massaeuforia oli samalla tavalla myönteinen kokemus minulle, ja olin aidosti otettu että presidentti oli tullut katsomaan meitä”.

Kirjoittaja kertoo leirillä omaksuneensa ajatuksen siitä, ettei Venäjän tule matkia läntisiä demokratioita, että Putin on todella oikea johtaja maalle ja ”seksuaalivähemmistöjen syrjintä ei ole enempää kuin myytti”.

Hän toteaa uusien vakaumustensa haihtuneen varsin pian leirin jälkeen, mutta ”leirillä ajatuksissani tapahtunut muutos oli aito ja vainoaa minua yhä”.

Leirin eräs keskeinen luennoitsija oli kertonut tavoista, joilla länsi ja erityisesti USA järjesti kaappaukset Jugoslaviassa, Ukrainassa, Georgiassa ja Pohjois-Afrikassa ja miten sama pitää estää Venäjällä. Historioitsija Andrei Fursov puhui anglosaksisesta suunnitelmasta repiä Venäjä kappaleiksi. Kolmas luennoitsija myönsi, ettei opetuksen tarkoitus ole kertoa menneistä vaan myös tukea nuorten isänmaallista kasvatusta.

Kirjoittaja kertoo olleensa järkyttynyt ja kokeneensa jopa pienen romahduksen, kun seuraava luennoitsija esitteli EU:n verenhimoisten kapitalistivihollisten jenginä. Tiiminvetäjä oli taputtanut olkapäälle ja kehottanut opettelemaan ”suodattamaan” kuulemaansa.

”Kun viikon kestänyt foorumi loppui, olin aivan uupunut. Virallisen Venäjän ideologian pommitus oli todella vaikuttanut mieleeni. Olin alkanut epäillä kaikkea, jopa instituutioita joihin olin luottanut ja samaistunut aiemmin”, Kristiina Silvan toteaa.

Hän päättää kirjoituksensa huomauttamalla, että venäläiset todellakin ovat tottuneet ”suodattamaan” virallisia faktoja – ”arvokas taito joka voi estää syntymästä uuden venäläisten sukupolven, jota luonnehtii ylitsevuotava isänmaallisuus ja vainoharhainen vihamielisyys ulkopuolista maailmaa kohtaan”.