Qiqi kiirehtii ovelle äitiään Xia Huita ja pikkuveljeään Xiangxiangia vastaan, kun he tulevat kotiin päiväkodista.

Qiqi kiirehtii ovelle äitiään Xia Huita ja pikkuveljeään Xiangxiangia vastaan, kun he tulevat kotiin päiväkodista. Jenny Matikainen / Yle

PEKING Kun Kiinassa alkaa helmikuussa sian vuosi, taikauskoisimmat vanhemmat pukevat sika-lapsensa punaisiin alusvaatteisiin. Sian vuonna syntyneet uskovat, että heidän elämässään tapahtuu suuria mullistuksia.

Mullistus voi olla edessä myös kiinalaisessa yhteiskunnassa. 1980-luvulla alkaneesta yhden lapsen politiikastaan tunnettu Kiina saattaa ensi vuonna sallia perheille kolme lasta – tai jopa useampia.

Tällaisia enteitä voi lukea esimerkiksi postimerkeistä. Ensi vuonna Kiinassa on tulossa käyttöön merkki, jossa iloisella piirrossialla on kolme pientä possua.

Postimerkistä ennustaminen ei ole hatusta temmattu ajatus: ennen kuin Kiina ilmoitti purkavansa 35 vuotta voimassa olleen yhden lapsen politiikan, se julkaisi postimerkin, jossa oli kaksi apinalasta.

Mutta muitakin vihjeitä on.

– Olen kirjoittanut useita artikkeleita, joissa puolustetaan kahden lapsen politiikan purkamista, eikä niitä ole sensuroitu, sanoo vanhempi tutkija Huang Wenzhen.

Huang työskentelee kiinalaisessa Center for China and globalization -ajatushautomossa ja on tutkinut Kiinan demografian kehitystä.

Kiinan tiedetään valmistelevan lakiuudistusta, ja maata johtava kommunistinen puolue on itsekin vihjannut, että uusissa säädöksissä ei enää määrättäisi lapsien lukumäärää.

Ulkomaiset mediat ovat uutisoineet muutoksesta (siirryt toiseen palveluun), eikä niiden väitteitä ole kumottu, Huang huomauttaa. Lisäksi hän on huomannut, että myös kiinalaismedioissa on puhuttu maan alhaisesta syntyvyydestä ja sen tuomista ongelmista.

Aika alkaa olla kypsä, Huang uskoo.

Wanwan on ainoa lapsi. Hän haluaisi sisaruksen – tai edes kissan. Jenny Matikainen / Yle

Kiina on samassa väestöliemessä kuin moni muukin maa. Kansakunta vanhenee ja lapsia syntyy liian vähän. Karkeasti sanottuna se tarkoittaa, että pian eläköityvää kansanosaa on elättämässä yhä vähemmän työikäisiä.

Kiina on yrittänyt puuttua ongelmaan. Yhden lapsen politiikkaa alettiin höllentää vuonna 2011, ja vuoden 2016 alusta asti kaikki perheet ovat saaneet luvan hankkia kaksi lasta. Lupa ei kuitenkaan ole tuottanut odotettua tulosta.

Synnytystalkoot eivät kiinnosta kiinalaisvanhempia.

– Periaatteessa haluaisimme toisen lapsen. Mutta se ei ole enää hyvä idea, toteaa Lu Xiang.

42-vuotias yhden lapsen äiti istuu Pekingissä vakaata keskiluokkaisuutta viestivän kotinsa keittiössä ja odottaa, että kello tulisi kolme. Silloin täytyy hakea tytär Wanwan koulusta.

Lu ei ole ainoa, joka on päättänyt luopua toisen lapsen hankkimisesta.

Politiikan muuttamisen jälkeen vuonna 2016 Kiinassa nähtiin pieni piikki synnytysten määrässä. Tuolloin Kiinassa syntyi 17,86 miljoonaa lasta.

Viime vuonna syntyvyys kääntyi taas laskuun. Sitä viranomaiset eivät olleet odottaneet.

Seppo Suvela / Yle

Monet kiinalaiset vanhemmat kokevat, että heillä ei ole riittävästi aikaa ja rahaa toista lasta varten. Ei, vaikka valtio kuinka toivoisi lisää lapsia. Tavallaan se on Kiinan oma vika.

– Yhden lapsen politiikka teki lapsista perheiden ainoita toivoja. Se muutti kiinalaisten ajatusta vanhemmuudesta. Lapsista tuli kalliita, jopa luksusta, tutkija Huang sanoo.

Myös Lu ja hänen miehensä kokevat, että elämä on mukavampaa, kun huollettavana on vain yksi lapsi.

Sen sijaan Lun 11-vuotias tytär Wanwan haluaisi mieluusti pikkusiskon tai -veljen. Kun perhe aiemmin asui Yhdysvalloissa, Wanwan näki paljon kahden lapsen perheitä.

Pekingissä on tapana hakea lapset koulusta. Tänään Wanwanin hakee hänen äitinsä Lu Xiang. Jenny Matikainen / Yle

– Kerroin hänelle, että maamme ei salli sellaista. Sanoin, että jos hän saisi sisaruksen, minä ja hänen isänsä menettäisimme työmme, Lu sanoo.

Nyt, kun laki sallisi sisaruksen, Lu ajattelee, että lapsista ei ei enää olisi toisilleen seuraa.

– Teini-iän lähestyessä edessä saattaa olla ongelmia, ja tytär vaatii entistä enemmän huomiota. Jos meille syntyisi vauva, minulla ei enää olisi tarpeeksi aikaa hänelle, Lu sanoo.

Lu työskentelee yliopistolla osa-aikaisena englannin opettajana. Hänen miehensä on töissä Pekingin toisella laidalla ja tulee kotiin vasta iltamyöhällä. Sunnuntai on perheen ainoa yhteinen päivä.

Sen aviomies käyttää Lun mukaan mieluiten nukkumiseen. Apua lapsenhoitoon on turha odottaa. Jos perheessä olisi kaksi lasta, Lu menettäisi viimeisetkin vapaahetkensä.

Yhden lapsen politiikka oli voimassa 35 vuotta Yhden lapsen politiikka oli Kiinassa voimassa vuosina 1980–2015.

Lakiin tehtiin useita poikkeuksia. Maaseudulla sai hankkia toisen lapsen, jos ensimmäinen oli tyttö.

Luvattomasta lapsesta piti maksaa sakko. Jos sakkoa ei maksanut, lapsesta tuli paperiton.

Paperittomilla ei ole asuinpaikkaoikeutta, hukouta, jota ilman ei pääse sairaalaan, kouluun tai edes töihin.

Vuonna 2011 toinen lapsi sallittiin, jos molemmat vanhemmat olivat ainoita lapsia.

Vuonna 2013 toinen lapsi sallittiin, jos toinen vanhemmista oli ainokainen.

Vuonna 2015 sallittiin kaksi lasta kaikille.

Koulun portilla käy kuhina. Lähes jokaista lasta ollaan vastassa: on vanhempia autoillaan, isovanhempia skoottereilla ja koppimopoilla, sisaruksia, jotka taluttavat pienempiä ulos koulusta kädestä pitäen.

Wanwan löytyy, samoin kaksi naapurin tyttöä, joilla on sama matka. Tänään mennään suoraan kalligrafiatunnille.

Tunti on opettajan kotona. Lapset ja Lu istuutuvat pöydän ääreen ja valitsevat seinältä päivän harjoituksen.

– Lipuvat pilvet ja virtaava vesi, Wanwan päättää kirjoittaa.

Wanwanin kalenterissa on menoja neljän suomalaislapsen edestä: keskiviikkoisin on pingistä ja englannin yksityistunti, torstaisin lisää englantia, perjantaisin kalligrafia ja tanssitunti, lauantaisin huilutunti ja sunnuntaisin neljä tuntia olympiatason matematiikkaa.

Wanwan soitti alunperin pianoa, mutta äiti-Lu tuli toisiin ajatuksiin.

– Piano on niin tavallinen. Todella moni lapsi soittaa sitä. Se ei auta Wanwania pääsemään parempaan yläkouluun, hän selittää.

Kiinassa lasten harrastukset eivät ole mitä tahansa huvia. Osaavia oppilaita riittää, joten tie eteenpäin on raivattava erikoisuuksilla ja huipputaidoilla. Kiinassa asuinpaikka määrää koulupaikan, ellei lapsi sitten pääse erityiskiintiössä parempaan oppilaitokseen. Tätä Lu Wanwanille toivoo.

Samanlaisia toiveita on miljoonissa muissakin perheissä.

Xia Hui ei ollut miehensä kanssa suunnitellut kahta lasta. Xiangxiang syntyi juuri ennen kuin laki salli perheelle toisen lapsen. Jenny Matikainen / Yle

Muutaman kilometrin päässä toisessa tornitalossa soi päärynän muotoinen nelikielinen kiinalainen mandoliini, liuqin. Se on huiluakin harvinaisempi – oikeastaan se on harvinaisia kiinalaisia perinnesoittimiakin harvinaisempi soitin kouluikäiselle.

Sitä soittaa kahdeksanvuotias Qiqi. Hänen äitinsä Xia Hui uskoo, että taito soittaa liuqinia voi avata ovia hyvään kouluun.

– Kun musiikinopettaja mainitsi liuqinin, en itsekään tiennyt, mikä se on, Xia nauraa.

Qiqi kyllästyy soittoläksyihinsä ja siirtyy hyppimään vanhempiensa sängylle asunnon toiseen makuuhuoneeseen. Kaapin ovessa on lista, johon saa tähtimerkin, kun muistaa pestä kädet saippualla, sanoa kiitos ja halata perhettään. Siinä on sarakkeet kahdelle lapselle.

Toinen niistä kuuluu Qigin nelivuotiaalle veljelle Xiangxiangille.

8-vuotias Qiqi soittaa harvinaista perinnesoitinta liuqinia. Hänen äitinsä toivoo, että se auttaa häntä pääsemään hyvään kouluun. Jenny Matikainen / Yle

Xiangxiang tutkii olohuoneessa legoja muistuttavista palikoista rakennettua laivaa. Se esittää Kiinan ensimmäistä, viime vuonna valmistunutta lentotukialusta.

Vanhemmat eivät olleet suunnitelleet toista lasta, mutta poika syntyi tammikuussa 2014. Kolme kuukautta aiemmin Kiina oli ilmoittanut, että toinen lapsi sallittaisiin perheille, joissa toinen vanhempi on ainoa lapsi. Xia oli juuri sellainen.

Lain muutos tarkoitti, että toisesta lapsesta ei tarvitsisi enää maksaa sakkoa.

Ilo oli kuitenkin ennenaikaista. Uusi laki astui voimaan eri aikaan Kiinan eri maakunnissa. Xian kotipaikka on Hunanissa, joten heidän osaltaan sovellettiin Hunanin säädöksiä.

– Laki muuttui siellä vasta maaliskuussa. Jouduimme maksamaan sakon.

Xia ei halua paljastaa sakon suuruutta. Yleensä summa vaihtelee sadoista euroista tuhansiin riippuen muun muassa alueen tulotasosta. Usein se vastaa muutaman vuoden keskimääräistä palkkaa.

Kiinalainen elokuvaohjaaja Zhang Yimou maksoi vuonna 2014 yhteensä lähes miljoonan euron sakot toisesta ja kolmannesta lapsestaan.

Xia kertoo perheen ottaneen sakot rauhallisesti vastaan, vaikka säännöt olivat muuttumaisillaan. Se oli laki, hän sanoo.

Xia Huilla on perhe, jollaisia Kiina haluaa lisää. Vajaa viisi vuotta sitten syntyneestä toisesta lapsesta piti vielä maksaa sakko. Jenny Matikainen / Yle

Nyt runsaat neljä vuotta sitten maksettu sakko kuulostaa absurdilta, sillä tällä hetkellä Kiina janoaa lisää kaksilapsisia perheitä.

Lapsiluku on saatava nousuun tai Kiinaa uhkaa jättimäinen eläkepommi.

Vuonna 1990 Kiinassa syntyi 26 miljoonaan lasta. Vuosikymmenen lopulla vuonna 1999 lapsia syntyi enää 11 miljoonaa. Se tarkoittaa, että lastensaanti-ikään tulevien naisten määrä on jyrkässä laskussa.

Tämä on Kiinalle tuhoisaa, sanoo tutkija Huang.

– Näin jyrkkä pudotus syntyvyydessä on maailmassa ennennäkemätön. Jos tämä jatkuu, kiinalaisten osuus maailman väkiluvusta putoaa 18 prosentista viiteen prosenttiin.

Kiina ei ole yksin vaikeuksiensa kanssa. Vanheneva väestö on monien kehittyvien talouksien suurimpia ongelmia. Japanissa väkiluku on jo kääntynyt laskuun. Suomessa eläkeikäisten määrän arvioidaan ohittavan 18–40-vuotiaiden määrän jo vuonna 2029.

Qiqi ja Xiangxiang katsovat ruokaa odotteassa televisiosta lastenohjelmia. Äiti uskoo, että sisarukset voivat oppia toisiltaan paljon. Jenny Matikainen / Yle

Kiinassa tilannetta vaikeuttaa se, että maan eläkejärjestelmä ei ole ikärakenteen tasalla. Toimivaa julkista vanhainkotijärjestelmää ei ole, joten vanhemmat luottavat lastensa apuun. Monella ainokaisella on kaksi vanhempaa harteillaan, jolloin yhdellä perheellä huollettavia vanhuksia saattaa olla neljä.

Tästä huolimatta moni perhe järkeilee, että yksi lapsi on paras vaihtoehto.

– Mieheni ei alunperin halunnut toista lasta. Hän pelkäsi, että se toisi liikaa painetta. Hän halusi antaa kaiken rakkautensa tyttärellemme, Xia selittää.

Isän mieli muuttui, kun Xia tajusi olevansa raskaana. Xiangxiang syntyi toivottuna toisena lapsena. Xia nauraa, että mies tykästyi lastenhoitoon, ja on nykyisin se lepsumpi vanhempi.

– Hän alkoi lukea lapsille iltaisin, kun minulla oli hermot kireällä!

Xia sanoo, että hän haluaa opettaa lapsilleen mahdollisimman paljon. He käyvät yhdessä museoissa ja kirjastoissa. Harrastuksia riittää. Asunnon pieni olohuone on täynnä kirjoja, askartelutarvikkeita ja virikkeitä lapsille. Sisustustaulut on peitetty värikkäillä kartoilla. Toisessa on maailma, toisessa Kiina.

– Ei riitä, että pitää huolta lasten perustarpeista. Pitää huolehtia, että lapsi oppii erilaisia taitoja. Varmasti perheet kokevat siitä painetta, hän pohtii.

Xia Huin anoppi on perheen apuna. Mies ehtii töistä kotiin vasta kahdeksan jälkeen, koska matka on pitkä. Jenny Matikainen / Yle

Xian perhe vaikuttaa pärjäävän hyvin. Perheen kuukausitulot – eli miehen palkka – ovat keskimäärin 35 000 juania kuussa eli selvästi yli Pekingin keskitason. Summa vastaa noin 4 400 euron kuukausipalkkaa.

Perhe asuu Pekingissä alueella, missä asuntojen neliöhinnat kapuavat kutakuinkin Helsingin Töölön hintatasolle. Asuminen nieleekin kiinalaisten tuloista leijonanosan.

Standardit hyvään elämään ovat erilaiset kuin vaikkapa Suomessa. Vanhemmat, kaksi lasta ja Xian anoppi mahtuvat kaikki vajaan 70 neliön asuntoon. Mies tekee töitä aamusta iltaan kaupungin toisella laidalla.

Ennen kuin anoppi muutti Pekingiin auttamaan, elämä oli hankalampaa, sillä lapset on haettava koulusta ja vietävä harrastuksiin.

– Minä ja mieheni molemmat rakastamme elokuvia. Kun olimme kahdestaan, kävimme vuorotellen elokuvissa eri näytöksissä, Xia kertoo.

Qiqi taipuu spagaattiin vanhempiensa sängyllä. Vieressä on pikkuveljen sänky. Jenny Matikainen / Yle

Yhteisen ajan puutteesta huolimatta Xialla olisi kolme lasta, jos hän saisi päättää pelkällä sydämellä.

Useimmissa perheissä määräävät kuitenkin järki, raha ja tottumus. 25 vuoden jälkeen kansakunnan pään kääntäminen haaveilemaan suurperheestä ei ole helppoa.

Yhden lapsen politiikka on jättänyt Kiinaan jäljet, joita ei helposti pyyhitä pois.

– Se oli kauhein politiikka Kiinan historiassa, tutkija Huang Wenzhen puuskahtaa.

Hän on yrittänyt etsiä ongelmaan ratkaisuja.

– Olemme yrittäneet ehdottaa erilaisia kannustimia, verohelpotuksia, ilmaista päivähoitoa ja jopa oppivelvollisuuden lyhentämistä. Saa nähdä, tuleeko näistä jokin toteutumaan, hän sanoo.

Jokin aika sitten toinen lapsi piti abortoida, ja nyt pitäisi maksaa vero siitä, että lasta ei ole. Kommentoija Weibossa

Lu Xiang käy tyttärensä Wanwanin kanssa kalligrafiatunnilla. Sen jälkeen Wanwanilla on vielä tanssitunti. Jenny Matikainen / Yle

Syyskuussa kiinalaistutkija esitti julkisesti, että Kiinassa voitaisiin ottaa käyttöön lapsettomuusvero. Alle 40-vuotiaat joutuisivat maksamaan veroa rahastoon, kunnes perheessä olisi kaksi lasta. Silloin osan rahasta saisi valtiontukena takaisin.

Nettikeskusteluissa ehdotuksesta nousi mekkala (siirryt toiseen palveluun). Monia suututti hallituksen takinkääntö.

– Jokin aika sitten toinen lapsi piti abortoida, ja nyt pitäisi maksaa vero siitä, että lasta ei ole, eräs kommentoija kirjoitti sosiaalisen median palvelussa Weibossa (siirryt toiseen palveluun).

– Meitähän kohdellaan kuin sikoja! Pakotetaan synnyttämään, kun ihmisiä on liian vähän, ja säännöstellään syntyvyyttä, kun ihmisiä on liikaa, kirjoitti eräs toinen käyttäjä. Moni muu näki asian samoin.

Myös Huang pitää suuntaa vääränä.

– En pidä sitä hyvänä vaihtoehtona. Se olisi pakottamista. Viranomaisten pitäisi rohkaista ihmisiä tekemään lapsia, ei rangaista heitä lapsettomuudesta, Huang sanoo.

Samaa mieltä ovat perheenäidit Xia ja Lu.

– Perheiden pitäisi saada itse päättää, kuinka monta lasta he haluavat, naiset vastaavat kumpikin omassa keittiössään kuin yhdestä suusta.

Molemmat ovat päättäneet omalla tavallaan. Xia maksoi miehensä kanssa sakon, Lu taas päätti totella lakia. Kun se muuttui, oli liian myöhäistä.

Tai ehkä sittenkin, Lu sanoo, ehkä hän ei ole vielä antanut periksi.

– Jos tilanne sallii. Mahdollisuus toiseen lapseen on yhä olemassa, hän myöntää.

Lue lisää väestön ikääntymisestä:

Lisää maahanmuuttoa? Ikäihmiset pois laitoksista? Naiset töihin? Euroopan nuorin väestökin etsii ratkaisuja ikääntymiseen