Mikael Jungner purki eilen pettymystään facebook-sivuillaan vaalitulokseensa.

”Arvelen että Helsingissä liberaali keskustavasemmistolainen/oikeistolainen vetää oikein hyvin, paitsi jos on demari.”

Tuskin sanon mitään kovin omaperäistä, kun sanon, että minusta Jungner on väärässä puolueessa. Sosialidemokratia olisi voinut Lipposen kauden jälkeen ottaa Jungnerin edustaman suunnan, mutta ei ottanut.

Jungner ei ole ainoa joka on väärässä puolueessa. On paljon ihmisiä, jotka haluaisivat kuulua urbaania liberalismia edustavaan puolueeseen, mutta ovat hajallaan eri puolueissa.

Myös Juhana Vartiainen havaitsi olevansa väärässä puolueessa. Pelkään pahoin, että hän joutuu tekemään saman johtopäätöksen uudestaan, koska kokoomus ei ole se liberaali urbaani puolue, jota Vartiainen ajatteli, eikä siitä sellaista tule, koska konservatiivisesta puolueesta ei voi tulla liberaalia puoluetta ja koska kokoomus on muutenkin menossa rajusti oikealle.

Koska urbaani liberalismi ei ole järjestäytynyt, koko urbanismi on heikoilla. Sillä on vaikutusta koko Suomen menestykseen. Taloudellinen kasvu tapahtuu suurissa kaupungeissa, mutta kasvun moottorina Helsinki on huomattavasti heikompi kuin on Oslo, Tukholma tai vaikka Tallinna. Ruotsissa esimerkiksi valtio tukee Tukholman kehitystä huomattavin panostuksin, meillä valtiovalta yrittää lähinnä ehkäistä kaupungistumista. http://www.hs.fi/kaupunki/art-2000005159721.html

Jos kaikki puolueet lakkautettaisiin ja ihmiset joutuisivat järjestäytymään poliittisesti uudestaan, urbaania vasemmistoliberalismia edustavasta puolueesta tulisi mahtipuolue.

Tähän puolueeseen tulisi paljon helsinkiläisiä kokoomuslaisia, mutta ei niitä moraalikonservatiiveja eikä änkyräoikeistolaisia. Siihen tulisi paljon helsinkiläisiä vihreitä, itseasiassa melkein kaikki, ja siihen tulisivat viimeiset uudistusmieliset demarit. Myös RKP:stä tulisi mukaan huomattava osa ja mahtuisipa joukkoon jokin Olli Rehnin kaltainen keskustalainenkin. Moni urbaani liberaali äänestikin Jan Vapaavuorta – ja sai valtuustoon kaiken maailman homojen vastustajia.

Tämä puolue asemoituisi Ståhlbergin terminologian mukaan porvarilliseen vasemmistoon. Porvarilliseen, koska se ei ajattelisi maailmaa ay-liikkeen silmälasien läpi, vaan ottaisi markkinatalouden annettuna tosiasiana.

Vasemmistoon, koska talouspolitiikassa tämä puolue tähtäisi sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen, kuten valtaosa suomalaisista, mutta pyrkisi tähän tavoitteeseen aivan toisella tavalla kuin nykypäivän demarit. Se eroaisi oikeistolaisista libertaareista siinä, että lähtökohtana olisi markkinavirheiden ja ulkoisvaikutusten korjaaminen – siellä oikeallahan ajatellaan, ettei mitään markkinavirheitä tai huomioon otettavia ulkoisvaikutuksia ole ja että eriarvoisuus nyt vain on luonnollinen asia.

Talousteoreettista (mikrotaloustiedettä) se soveltaisi aivan toisella otteella kuin mitä mikään poliittinen puolue nyt tekee Suomessa.

En kuitenkaan pidä kovin realistisena ajatuksena uuden urbaania liberalismia edustavan puolueen synnyttämistä. Näillä puolueilla suunnilleen mennään, jotka meillä nyt on. Tietysti voisi perustaa jonkinlaisen urbaania liberalismia edistävän poikkipoliittisen kansalaisjärjestön.

Eniten urbaaneja liberaaleja on vihreissä, ja tämä suuntaus vahvistui huomattavasti kunnallisvaaleissa ja levisi voimalla Helsingin ulkopuolelle. Vihreiden pitäisi koota tätä joukkoa voimaperäisemmin, jolloin puolueen on myös muututtava yhä selkeämmin yleispuolueeksi ja hyväksyttävä se, että moni tulee puolueeseen puolustamaan urbaania liberalismia enemmän kuin vastustamaan ydinvoimaa tai suojelemaan metsäluontoa. Tilaa pitäisi olla sekä Jungnerille että Juhana Vartiaiselle.