Korkeasaaren eläinlääkärin Sanna Sainmaan tehtävä on huolehtia noin 140 eri eläinlajista.

– Olihan se aluksi stressaavaa ja jännittävää, kun on kaikesta vastuussa. Joskus alussa saattoi mennä yöunet, enää ei mene.

Sainmaa on toiminut Korkeasaaren eläinlääkärinä vuodesta 2011. Sitä ennen hän teki keikkatöitä Korkeasaaren eläinlääkärin tuuraajana. Hän myöntää, että kaikkia Korkeasaaren eläinlajeja ei pysty ottamaan hetkessä haltuun.

– Pikkuhiljaa tuntuu siltä, että alkaa hallita tämän homman, hän nauraa.

– On saarella vieläkin eläimiä, joita en ole koskaan hoitanut. Esimerkiksi karhuilla ei ole ollut mitään, joka olisi vaatinut hoitoa.

Sainmaalla on apunaan joukko eläintenhoitajia, mutta eläinlääkärin vastuun hän kantaa yksin.

Sainmaa on yksin myös koko Suomen mittakaavassa, sillä täyspäiväisiä eläintarhan eläinlääkäreitä ei Sainmaan lisäksi ole. Ähtärin ja Ranuan eläintarhan eläimet hoitaa kunnallinen eläinlääkäri.

Myös eläinlääkäri kiintyy eläimiin

Tapaamme Sainmaan työtehtävien lomassa Korkeasaaressa.

Toisin kuin monessa muussa työpaikassa, Sainmaan työpäivät ovat kesällä kiireisiä villieläinsairaalan potilasmäärän vuoksi. Kiirettä pitää myös keväällä ja syksyllä muun muassa siksi, että silloin eläimiä siirretään muihin eläintarhoihin ja eläimiä tulee Korkeasaareen.

Päivän ensimmäinen potilas on kani, joka on laihtunut huomattavasti. Tarkoitus oli antaa kanille lääkkeet ja jättää se parantumaan, mutta eläimen kunto on mennyt entistä huonommaksi.

– Tämä lähtee kanien taivaaseen. Siinä vaiheessa, kun kaikki mahdollinen tutkittu, eikä mitään löydy ja kunto huononee edelleen, on eläimelle parhaaksi, että se lopetetaan.

Korkeasaaren eläinlääkäri Sanna Sainmaa antaa kanille rauhoittavan piikin. Kristiina Lehto / Yle

Eläimen lopettaminen on eläinlääkärille rutiinitoimenpide. Sainmaa kuitenkin myöntää, että kyllä eläinlääkärillekin muodostuu Korkeasaaressa lempieläimet, joiden lopettaminen voi ottaa koville.

– Meidän vanha laiskiainen, jos sen joku päivä joutuu lopettamaan niin..., Sainmaa lopettaa lauseen kesken ja vetää suun viivaksi.

Kanin poismenoa ei ehditä sen suuremmin jäädä vetistelemään vaan seuraavan toimenpiteen valmistelu alkaa heti kun kanin sydän on lakannut sykkimästä.

Sekuntikello on tärkeä työväline

Lopettamisen lisäksi toinen rutiinitoimenpide on eläimen nukuttaminen. Pääsääntöisesti toimenpiteet tehdään Korkeasaaren eläimille nukutuksessa, koska käsittely stressaa eläintä.

Villieläinten nukuttaminen on tarkkaa puuhaa. Sainmaa on saanut koulutuksen villieläimen nukutukseen Ruotsissa Kolmårdenin eläintarhassa.

Eläimet nukutetaan niin, että niihin ammutaan nukutusnuoli. Nukutusnuolen päätä koristaa kirkuvan pinkki höyhenpuuhka, josta tulee väistämättä mieleen burleskikoriste. Huomiota herättävälle ulkonäölle on myös syynsä.

– Kun nuolen ampuu eläimeen, niin se voi tippua aitaukseen. Kirkkaanvärinen nuoli on helpompi löytää maastosta.

Eläinlääkärin työvälineitä. Pinkki nukutusnuoli erottuu selvästi muista tarvikkeista. Kristiina Lehto / Yle

Sainmaan mukaan nukuttamisessa haastavaa on se, että eläimet helposti aistivat sen, että kohta tapahtuu.

– Eläimet oppivat eläintarhassa sen, milloin tulee ruoka, montako hoitajaa tulee, kuka hoitaja tulee. Jos on jostain rutiinista poikkeavaa, niin eläimet kyllä vaistoaa sen. Mutta se on selviytymiskeino, luonnossa kannattaa olla varovainen, jos haluaa pysyä hengissä. Jotkut eläimet myös tunnistaa nukutuspyssyn ja lähtee matkoihinsa heti, kun näkevät sen.

Sainmaan yksi tärkeimmistä työvälineistä on sekuntikello. Kun eläimeen on ammuttu nukutusnuoli, sekuntikello laitetaan käyntiin ja katsotaan, milloin nukutusaine on vaikuttanut tarpeeksi pitkään.

Eläinlääkärin avustaja seuraa sekuntikelloa tarkasti sillä aikaa, kun Sainmaa tekee hoitotoimenpiteitä, jottei eläin pääse virkoamaan kesken kaiken. Nukkuvan tiikerinkään hoito ei eläinlääkäriä pelota, koska kello kertoo, kuinka paljon peliaikaa on jäljellä.

– Kyllä me tiedämme, mitä me teemme. Totta kai mitä isompi ja vaarallisempi eläin on kyseessä sitä tarkempi pitää olla.

Huolellisuuden lisäksi tässä työssä tarvitaan kärsivällisyyttä. Esimerkiksi gasellit ovat haastavia nukuttaa, koska ne liikkuvat nopeasti ja ovat varautuneita.

– Joskus olen joutunut kolme päivää yrittämään, että olen saanut gasellin nukutettua. Kun vihdoin oikean gasellin lähelle pääsee, niin siinä on parasta osua ensimmäisellä, virnistää Sainmaa.

Kollegoilla sama ajatusmaailma

Jos Sainmaalla tulee vastaan pulma jonkin eläimen kanssa, on Suomessa vain harva kollega, joka osaa auttaa. Joitakin alan spesialisteja toki löytyy myös Suomesta, esimerkiksi eläinten silmäsairauksiin erikoistunut eläinlääkäri. Usein apua kaivataan myös Suomen rajojen ulkopuolelta.

– Aika paljon olen ulkomaille yhteyksissä. Tiedän, kuka eläinlääkäri on hyvä missäkin ja kysyn apua sen mukaan, mikä ongelma on.

Sainmaa tapaa ulkomaalaisia kollegoitaan kahdesti vuodessa. Pohjoismaisten eläintarhojen eläinlääkärit kokoontuvat seminaariin kerran vuodessa ja eurooppalaiset kollegat kerran vuodessa. Tapaamisissa Sainmaa tuntee olevansa omien joukossa.

– Kollegoiden tapaamisessa on vähän sukutapaamisen meininkiä, hän naurahtaa.

Sainmaan mukaan villieläimien kanssa työskennellessä ajattelutapa on muovautunut tyystin erilaiseksi kuin lemmikkien kanssa työskentelevillä eläinlääkäreillä. Kollegoiden tapaamisessa ilahduttaa se, että ajatusmaailma on samankaltainen.

– Eurooppalaiset kollegat ymmärtävät sen, että eläintarhan eläimille ei anneta lääkettä tosta noin vaan, kun lemmikillä suu avataan ja laitetaan lääke sinne.

Lemmikeitä hoitavaksi eläinlääkäriksi Sainmaata ei enää saisi.

– Tässä pitää miettiä sitä, mikä on lajille tyypillistä käytöstä. Tämä työ on opettanut ajattelemaan eläimistä ihan eri tavalla. Enemmän pidän eläimiä oman lajinsa edustajana, en lemmikkinä.

Siili nukutetaan röntgenkuvausta varten. Kristiina Lehto / Yle

Villieläin ei ole lemmikki

Korkeasaaren eläinlääkärin työtehtäviin kuuluu myös villieläinsairaalan potilaiden hoito. Villieläinsairaalaan tuodaan loukkaantuneita luonnonvaraisia eläimiä. Villieläinsairaala pitää eläinlääkärin kiireisenä erityisesti kesäaikaan.

Villieläinten sairaalahoito voi jonkun mielestä tuntua turhalta, koska luonto hoitaa loukkaantuneet pois päiväjärjestyksestä. Sainmaa on myös törmännyt tällaiseen ajatteluun. Hän ei kuitenkaan näe asiaa niin mustavalkoisena.

– Sanoisin näin, että onnettomuudet, jotka tapahtuu eläimille, ovat usein jollakin tavalla ihmisen aiheuttamia. Toisekseen kaupunkiympäristössä luonto ei aina pääse hoitamaan asiaa. Esimerkiksi, jos ei ole petoeläimiä syömässä siipirikkoa lintua.

Sanna Sainmaan tehtäviin kuuluu myös villieläinsairaalan potilaiden hoitaminen. Kuvassa potilaana räkättirastas. Kristiina Lehto / Yle

Yksi asia on Sainmaan mukaan kuitenkin yksinkertainen: Villieläin ei ole lemmikki. Sainmaan mukaan tätä kuitenkin tapahtuu.

– Lakikin kieltää sen. Ihmisillä on vähän hämärtynyt se, että miten luonnonvaraista eläintä hoidetaan. Eläin ei saa kesyyntyä, koska silloin se ei pärjää luonnossa.

Sainmaa huokailee, jos näkee juttuja kesyyntyneistä villieläimistä.

– Kun mediassa tehdään juttua siitä, että on otettu villieläin lemmikiksi ja katsotaan, että "voi kun se on söpö", niin asiasta tehdään jollakin tavalla hyväksyttävää. Paheksun, sanoo Sainmaa topakasti ja kurtistaa kulmia.

Työpäivän päätteeksi Sainmaa käy katsomassa villieläinsairaalassa siiliä, jolla on paise päässä. Siilin pää röntgenkuvataan ja huomataan, että sen leukaluu on poikki.

– Ei jatkoon, toteaa Sainmaa ja hakee lopetusvälineet.

Siilin kärsimys on pian ohi.