Dosentti Markus J. Rantalan mielestä valitettavan monella ihmisellä on virheellinen käsitys evoluutiopsykologiasta.

Yllätyin suuresti, kun luin Tuomas Aivelon blogikirjoituksen evoluutiopsykologiasta. En sen takia, että kritiikki evoluutiopsykologiaa kohtaan olisi ollut yllättävää, sillä olen vuosien varrella nähnyt jos minkälaisia kirjoituksia, joissa evoluutiopsykologiaa arvostellaan ja joskus aivan asiastakin. Yllätys oli tapa, jolla Tuomas Aivelo hyökkäsi evoluutiopsykologiaa vastaan. Hän väitti asioita, joita yksikään alan tutkija ei ole koskaan sanonut ja kumosi ne sitten. Kritiikki muistutti suuresti tapaa, jolla uskovaiset ovat vuosien ajan hyökänneet evoluutiota vastaan. Heidän tarkoituksensa on saada asiaan perehtymätön epäilemään evoluution todenperäisyyttä.

Evoluutiopsykologian tutkimus tarvitsee kehittävää kritiikkiä, kuten monet uudet ja nopeasti kehittyvät tieteenalat, mutta Aivelon kritiikki on täysin aiheetonta. Yritän lyhyesti tiivistää miksi.

Evoluutiopsykologia on tieteenala, joka tutkii miten evoluutio ja luonnonvalinta ovat vaikuttaneet ihmisen käyttäytymiseen ja mieleen. Evoluutiopsykologian oppikirjoista voi lukea, että luonnonvalinta on tuottanut monia psykologisia adaptaatioita, kuten esimerkiksi kyvyn rakastua ja muodostaa parisuhde. Jotkin toiset ominaisuudet ovat kehittyneet evoluution sivutuotteena, kuten esimerkiksi ihmisten kyky lukea. Osa ominaisuuksista on saattanut kehittyä sattumalta. En ole koskaan kuullut tai lukenut, että yksikään evoluutiopsykologi olisi väittänyt, että kaikki ihmisen toiminta on adaptiivista. En ole myöskään koskaan näin sanonut. Siitä huolimatta Tuomas Aivelo väittää evoluutiopsykologien väittävän, että kaikki ihmisen toiminta on adaptiivista.

Aivelon mielestä evoluutiopsykologian tutkimustavat eivät ole kovin tieteellisiä. Evoluutiopsykologiassa hyödynnetään nykyään muun muassa moderneja aivokuvantamismenetelmiä, uusimpia molekyyligenetiikan menetelmiä ja kaksostutkimuksia. Omassa evoluutiopsykologian väitöskirjassani hyödynsin moderneja lääketieteen menetelmiä, kuten koehenkilön rokottamista, vasta-aineiden mittaamista verestä ja kasvojen analysointia tietokoneilla. Koska menetelmät eivät ole Aivelon mielestä kovin tieteellisiä, olisin kiinnostunut tietämään, millä tavalla Aivelon omat tutkimusmenetelmät ovat niitä tieteellisempiä. Tietysti joka alalta löytyy huonosti tehtyjä tutkimuksia, mutta niiden perusteella ei kannata lytätä koko tieteenalaa.

Aivelon tekemä evoluutiopsykologian rinnastus paleo-elämäntapaan on kaukaa haettu. En ole koskaan väittänyt, että ihmisen henkiset ominaisuudet olisivat kehittyneet kivikaudella eivätkä olisi sen jälkeen voineet muuttua. Tällaisia ajatuksia kyllä kuuli yksittäisiltä evoluutiopsykologiasta innostuneita tutkijoilta vuosikymmeniä sitten, mutta kukaan varteenotettava evoluutiopsykologi ei ole vuosikymmeniin moista väittänyt, eikä oppikirjoissakaan enää niin väitetä. Oppikirjoissa löytyy jopa esimerkkejä piirteistä, jotka ovat kehittyneet myöhemmin, kuten aikuisena maidon juomisen mahdollistavan laktoositoleranssin evoluutio. Sitä paitsi monet erityisesti parinvalintaan liittyvät käyttäytymispiirteet ovat samoja kuin monella muulla eläinlajeilla, joten ne ovat kehittyneet kymmeniä tai satoja miljoonia vuosia aiemmin. Niiden kohdalla ei ole mielekästä edes puhua kivikaudesta.

Vaikka Aivelo toisin väittääkin, evoluutiopsykologit kyllä ymmärtävät, että kulttuuri ja oppiminen vaikuttavat ihmisen ja muiden eläinten käyttäytymiseen. Mikään ihmisen käyttäytymispiirre ei ole pelkästään geenien tuottama, vaan kaikkiin vaikuttavat myös ympäristötekijät, ja ihmisen kohdalla kulttuuri on yksi näistä ympäristötekijöistä. En ole koskaan kuullut, että yksikään evoluutiopsykologian tutkija olisi muuta väittänyt.

Omissa tutkimuksissamme olemme selvittäneet, miten oppiminen ja kulttuuriset tekijät vaikuttavat parinvalintaan. En ole koskaan väittänyt, ettei oppimisella ja kulttuurilla ole vaikutusta ihmisen parinvalintaan, eikä tietääkseni kukaan muukaan. Lukuisten tutkimusten valossa näyttää kyllä siltä, että biologiset tekijät ovat merkittävämpiä kuin kulttuuriset, mutta tutkimus jatkuu.

Median tuntema suuri kiinnostus evoluutiopsykologiaa kohtaan aiheuttaa hallaa tieteenalalla. Minulle tulee päivittäin haastattelupyyntöjä eri lehdistä. Suurimmasta osasta joudun kieltäytymään. Ongelmana on se, että monilla toimittajilla ei ole minkäänlaisia taustatietoja alasta ja siitä huolimatta he julkaisevat usein haastatteluitani ilman, että suostuvat ottamaan vastaan korjausehdotuksia. Näin juttuihin jää paljon virheitä.

Välillä tiedotusvälineet julkaisevat nimissäni haastatteluja, joita en ole koskaan antanut, ja sanovat vain hyödyntäneensä aiempia muissa lehdissä antamiani haastatteluja. Monet toimittajat myös pyrkivät tekemään jutuista mahdollisimman seksikkäitä ja mielenkiintoa herättäviä — ja tämä tapahtuu tieteellisen sisällön kustannuksella. Hyvä esimerkki on Aivelon viittaama Ylen viimeviikkoinen haastatteluni, jonka pohjalta lukijalle jäi mielikuva, että evoluutiopsykologian sivuainekokonaisuudessa opetetaan, miten isketään naisia, vaikka todellisuudessa parinvalinta kattaa vain hyvin pienen osuuden evoluutiopsykologian opetuksesta.

Tuomaksen kritiikki on hyvin samanlaista kuin se, jota evolutiivinen ihmistutkimus ja erityisesti sosiobiologia sai osakseen 20—30 vuotta sitten. Vuosien aikana evoluutiopsykologia on kehittynyt — kritiikki ei.

Kirjoittaja on evoluutiobiologian dosentti ja opettaa evoluutiopsykologiaa Turun yliopistossa. Hän on väitellyt tohtoriksi biologian alalta 2002 aiheenaan hyönteisten parinvalinta. Vuonna 2014 hän väitteli tohtoriksi myös psykologian alalta aiheenaan ihmisen parinvalinta. Hän on julkaissut tähän mennessä yli 140 tieteellistä tutkimusartikkelia biologian ja psykologian alalta.