Suomalainen menee mieluummin vaikka vankilaan kuin luopuu ajamasta asiaa, jossa kokee joutuneensa vääryyden kohteeksi.

Ahdeoja on 11 vuotta käynyt taistelua isonvanhempiensa kuolinpesän raha-asioista. INKA SOVERI

Se on Ahdeoja, terve!

Olen kuullut tuon tervehdyksen puhelimessa kymmeniä kertoja, monien vuosien aikana. Niin ovat kuulleet lukuisat muutkin toimittajat eri tiedotusvälineiden toimituksissa.

Markku Ahdeoja on pommittanut toimittajia, virkamiehiä ja poliiseja yhteydenotoilla. Hän on meilannut kansanedustajille, hän on kirjoittanut netissä. Hän on tehnyt tutkintapyyntöjä ja kanteluita.

Paljon.

Myös Ahdeojasta on tehty tutkintapyyntöjä. Hänet on tuomittu kunnianloukkauksista. Vankilassa hän on jo niiden takia istunut lyhyen aikaa. Lisäksi hän on suorittanut yhdyskuntapalvelua.

Tapasin Ahdeojan ensimmäisen kerran kymmenisen vuotta sitten. Silloin hän auttoi erästä toista maanviljelijää perintösotkussa.

Isokokoinen mies, maanviljelijän vahva kädenpuristus, katsoo silmiin.

– Olen päätäni seinään hakkaava jääräpää. Lisäksi tästä saa hullun leiman otsaan, Ahdeoja itse sanoo.

Ahdeojasta ei ole juttuja tehty, vaikka hän on asiaansa tuputtanut.

Se on ollut vaikeaa, koska tässä tarinassa ei ole syyllistä eikä rikosta. Paitsi Ahdeoja itse. On vain viranomaisten kanssa kahnauksissa oleva jääräpäinen mies, joka väittää rikoksen tapahtuneen.

Kuolinpesä

Kaikki alkoi maaliskuussa vuonna 2004. Ahdeoja ryhtyi äitinsä valtakirjalla selvittämään isovanhempiensa kuolinpesän tilannetta.

Kyseessä oli iso kuolinpesä, jossa oli satojen hehtaarien maa- ja metsätila sekä muun muassa lukuisia vuokrattavia mökkejä. Ahdeojan sukulaismies, kuolinpesän osakas, oli hoitanut tilaa 1960-luvulta lähtien.

Ahdeoja marssi pankkiin ja halusi nähdä kuolinpesän tilien pankkiotteet. Pankki kieltäytyi antamasta. Ahdeoja aloitti pankissa istumaprotestin. Hän kertoi muille asiakkaille, kuinka pankki hukkasi pankkitilejä.

Lopulta löytyi yksi tili, jonka kautta tilaa hoitavan kuolinpesän rahaliikenne pääosin kulki. Se ei ollut kuolinpesän nimissä, vaan tilaa hoitaneen sukulaismiehen tili.

Ahdeoja selvitteli myös tilan puukauppoja. Myynneistä saadut rahat olivat menneet samaiselle sukulaismiehen tilille.

Ahdeoja yritti ensin tehdä rikosilmoitusta paikallispoliisille, mutta poliisi oli haluton ottamaan sitä vastaan. Turussa rikosilmoituksen teko onnistui, ja sieltä se lähetettiin paikallispoliisille.

Ahdeoja epäili, että kuolinpesän ja sukulaismiehen rahat olivat menneet sekaisin. Epäili sukulaismiehen käyttäneen huomattavia määriä kuolinpesän varoja omaksi edukseen, muiden osakkaiden tappioksi.

Poliisi tutki aikansa ja keskeytti sitten tutkinnan: ei rikosta. Poliisi katsoi asian kuuluvan kuolinpesälle.

Sukulaismieskin teki tutkintapyynnön — Ahdeojasta. Se tutkintapyyntö eteni. Vuonna 2008 Ahdeoja tuomittiin väärästä ilmiannosta ja kunnianloukkauksesta. Ahdeoja oli loukannut myös sukulaismiehen juristia, siitäkin tuli tuomio, yhteensä viisi kuukautta ehdollista.

– Kyllä, myönnän. Saatanan pelle ei ole kohteliasta kielenkäyttöä, Ahdeoja sanoo.

Mielenosoitus

Ahdeoja ei antanut periksi. Hän alkoi päästä vauhtiin.

Tuomion saatuaan hän marssi poliisilaitokselle jokaisena arkipäivänä ja ilmoitti:

– Rikollinen Ahdeoja ilmoittautuu!

– Halusin muistuttaa poliisia sen huonosti tekemästä työstä, Ahdeoja selittää käyntejään.

Elokuussa 2008 Ahdeoja ajoi poliisiasemalle tekemään mielenosoitusilmoitusta. Hän halusi järjestää mielenilmaisun epärehellistä poliisitoimintaa vastaan.

– He olivat kuin etukäteen päättäneet, ettei minun tekemiäni rikosilmoituksia tutkita. He tekivät selväksi, että minä olen se rikollinen, ja leimasivat minut hulluksi, Ahdeoja sanoo.

Poliisi ei halunnut ottaa mielenosoitusilmoitusta vastaan. Ahdeoja määrättiin poistumaan. Hän kuitenkin palasi tekemään ilmoitusta, jolloin hänet heitettiin putkaan.

Tämän episodin seurauksena Ahdeoja tuomittiin julkisrauhan rikkomisesta. Oikeudessa poliisit puhuivat ristiin, mitä asemalla oli tapahtunut, mutta yhtä kaikki: syylliseksi katsottiin Ahdeoja.

Ahdeoja teki tutkintapyynnön hänet putkaan määränneestä rikoskomisariosta. Syyttäjä moitti komisariota kevyesti, mutta syytettä ei tullut.

Poliisitutkinta

Ahdeoja sai siirrätettyä asiansa toiseen poliisipiiriin. Siellä rikosilmoitusta ryhtyi tutkimaan talousrikoksiakin selvittänyt poliisi.

Kuulusteluissa sukulaismies kiisti rikokset. Hän myönsi, että tilan rahat olivat kulkeneet hänen omansa tilinsä kautta. Sukulaismies myönsi myös väärentäneensä ainakin EU-tukihakemuksiin muiden kuolinpesän osakkaiden nimiä.

Perintökaaren mukaan asia on selvä. Kuolinpesällä pitää olla oma pankkitili, jonka kautta pesän rahaliikenne hoidetaan. Lain mukaan kuolinpesän varoja ei saa sekoittaa kenenkään muun rahoihin.

Syyskuussa 2010 kihlakunnansyyttäjä teki päätöksensä: ei syytettä.

Syyttäjän mukaan ”puuttui syytteen nostamisen edellyttämää todennäköistä näyttöä siitä, että (sukulaismies) olisi voinut tietää tai ymmärtää, että hänen tapansa hoitaa kuolinpesän asioita ei ole ollut muiden kuolinpesän osakkaiden tahdon mukaista ja että hän siten olisi menettelyllään syyllistynyt tahalliseen kuolinpesän varojen anastukseen tai johonkin muuhun rikokseen”.

Päätökseensä syyttäjä kirjasi useita seikkoja, jotka puhuivat rikosepäilyjen puolesta. Rahat olivat menneet sukulaismiehen tilin kautta, ja hän oli väärentänyt allekirjoituksia papereihin.

– Hän ei ole pystynyt jälkikäteen yksityiskohtaisesti tekemään selkoa siitä, kuinka paljon varoista on käytetty kuolinpesän hyväksi ja kuinka paljon hänen yksityisiin menoihinsa, syyttäjä kirjoitti.

Syyttäjä kuitenkin katsoi, että kuolinpesän muut osakkaat olivat ainakin passiivisesti hyväksyneet tavan, jolla sukulaismies pesää ja sen varoja hoiti. Syyttäjä antoi ymmärtää, että pesän muiden osakkaiden olisi pitänyt puuttua pesän hoitoon, jos kokivat sen virheelliseksi. Siksi ei syytettä.

Ahdeoja teki syyttäjästä tutkintapyynnön. Se ei johtanut mihinkään.

Jatkuu yhä

Ahdeoja ei ole päätöstä suostunut nielemään. Hän ei ymmärrä, miten hänen äitinsä olisi voinut puuttua kuolinpesän hoitoon, kun oletti kaiken olevan kunnossa. Hän on jatkanut asian puimista muun muassa internetissä. Tuloksena on ollut yhä uusia oikeudenkäyntejä. Hänet on tuomittu muun muassa kuolinpesän selvittäjän, tunnetun juristin, ja poliisien kunnian loukkaamisesta.

Kuolinpesän mailla olevien vuokramökkien omistusoikeus on kiistanalainen. Ahdeoja kävi mökeillä selvittämässä asiaansa. Eräällä mökillä sukulaismiehen tuttava löi häntä nyrkillä, toisen mökin pihalle menemisestä hänet tuomittiin kotirauhan rikkomisesta.

Ahdeoja on ollut niin varma asiastaan, että hän on pistänyt lähes kaiken peliin. Rahaakin on oikeustaisteluihin palanut satoja tuhansia euroja.

– 200 000 euron jälkeen lakkasin laskemasta, hän sanoo.

Mitä järkeä on ollut viedä asia niin pitkälle, että olet joutunut jopa vankilaan?

– Tämä ei ole enää vain kuolinpesän asia. Kyse on siitä, onko ihmisillä oikeus tehdä rikosilmoitus ja noudatetaanko Suomen lakia. Jos elää oikeusvaltiossa, niin silloin pitää saada oikeutta. Minullakin oli kuvitelma kuinka oikeus toimii. Se ei ole sellainen kuin kuvittelin.

– Poliisi, syyttäjävirasto ja tuomioistuinjärjestelmä ovat suomalaisia instituutioita, joita kansalaiset arvostavat. Nämä jättiläiset ovat arvostuksessa nousseet kaiken kritiikin yläpuolelle. Aarnion ja Auerin kaltaiset julkiset tapaukset ovat hieman aukaisseet massiivisia ongelmia, joita näissä instituutioissa on. Ne ovat sokeita väärinkäytöksille ja suojelevat mainettaan hyvin mustasukkaisesti, Ahdeoja sanoo.

Kuolinpesää hoitanut sukulaismies kuoli syyskuussa. Ahdeoja sanoo, että kiista sukutilasta ja sen omaisuudesta ei ole ohi. Ahdeoja väittää, että hänen äidillään on vielä perintöä saamatta.

– Toivon hänen saavan sen, mikä hänelle kuuluu.