Alan H. Schulman, Teemu Teeri, Kirsi-Marja Oksman-Caldentey EU:n tuomioistuin ei tee oikeutta genomieditoiduille viljelykasveille Euroopassa

EU:n tuomioistuin päätti 25. heinäkuuta, että genomieditoituja organismeja tulee säännellä samalla tavalla kuin muuntogeenisiä (GM) organismeja.

Päätös on tieteellisesti kestämätön, mahdoton valvoa ja vahingoittaa eurooppalaisia viljelijöitä, elintarviketuottajia, kuluttajia ja ympäristöä. Päätös korostaa tarvetta uudistaa biotalouden sääntelyä ja kohdistaa se teknologian sijasta jalostuksen lopputulokseen.

Maanviljelyn synty kymmenentuhatta vuotta sitten, 1960-luvun vihreä vallankumous ja vuosituhansien aikana tapahtunut edistyminen perustuvat geneettisen muuntelun tunnistamiseen ja sen hyödyntämiseen. Perinteiset viljelijät tunnistivat ja valitsivat paremmin tuottavia tai paremman makuisia kasveja.

Nykyajan kasvinjalostajat etsivät geneettisiä eroja, jotka liittyvät jalostettaviin ominaisuuksiin ja hyödyntävät niitä jalostusohjelmissaan. Luonnossa muuntelu on kuitenkin rajallista ja sitä syntyy hitaasti.

Kasvinjalostajat alkoivat toisen maailmansodan jälkeen käyttää radioaktiivista säteilyä ja kemikaaleja muuntelua lisäämään. Tällaisessa mutaatiojalostuksessa muunnokset syntyvät sattumanvaraisesti ja ovat useimmiten haitallisia.

Laajoissa mutaatio-ohjelmissa saadaan kuitenkin seulottua myös hyödyllisiä muunnelmia ja osa nykyään viljellyistä lajikkeista on tällä tavalla jalostettu.

Viime vuosina on kehitetty joukko erittäin tarkkoja työkaluja geneettisten mutaatioiden kohdentamista varten. CRISPR/Cas on yksi näistä ja sen käyttöönotto on nopeasti levinnyt maailmanlaajuisesti.

Genomin muokkaus tällaisilla työkaluilla eli genomieditoinnilla ei lisää vieraita geenejä kasvin DNA:han vaan hienosäätää olemassa olevia geenejä.

EU:n tuomioistuimen päätös nykyaikaisten jalostustekniikoiden asemasta tekee kuitenkin niiden hyödyntämisen Euroopassa käytännössä mahdottomaksi.

Tuomioistuimen käsitykset tekniikasta ovat useilla tavoilla virheellisiä. Genomin muokkaus ei lisää vierasta DNA:ta genomiin, vaan tekee pieniä muutoksia yhteen tai muutamaan DNA:n kirjaimista, emäspareista. Näitä muutoksia ei voida erottaa luonnossa syntyvistä mutaatioista, joita syntyy kaikissa eliöissä jokaisessa solusukupolvessa.

Tuomarit tulkitsevat virheellisesti EU:n alkuperäisiä määräyksiä, jotka edellyttävät laajaa riskinarviointia GM-lajikkeilta, joihin on siirretty vierasta DNA:ta.

Tuomion mukaan vanhemmat menetelmät, kuten kemiallinen ja säteilymutageneesi, ovat turvallisempia kuin genomien editointi, koska ne ovat olleet käytössä pitkään.

Tämä väite on perusteeton. Sattumanvaraisella mutageneesillä jalostetuissa lajikkeissa on hyödyllisen mutaation lisäksi määrittelemätön joukko muita epämääräisiä vaikutuksia aiheuttavia mutaatioita.

Sitä vastoin genomin editointi on erittäin tarkka menetelmä ja sitä voidaan soveltaa vain kohdegeeniin täsmällisen tietämyksen avulla. Tuomio vastaa kalastuksen sallimista dynamiitilla, mutta sen kieltämistä koukuilla ja uistimilla.

Päätöstä on mahdoton valvoa, koska genomieditoidut kasvilajikkeet eivät eroa luonnollisista muunnoksista tai mutaatiojalostuksella aikaansaaduista lajikkeista.

Muutokset yhdessä tai muutamassa emäsparissa näyttävät täsmälleen samoilta riippumatta siitä, miten ne on tehty. Sen vuoksi genomieditoiduista kasveista valmistettuja elintarvikkeita ei voi tunnistaa.

Esimerkiksi Yhdysvalloissa genomieditointi luetaan tavanomaisen mutaatiojalostuksen piiriin, eikä tuotteita erikseen arvioida tai merkitä. Kaikki tällaisista lähteistä peräisin olevat elintarvikkeet on kiellettävä tai päätös on merkityksetön.

EU:n tuomioistuimen päätös on huonoa politiikkaa. Jos motiivina on suojata Eurooppaa suurilta kasvinjalostajilta, tuomion vaikutus on päinvastainen.

Suurilla maatalousyrityksillä on asiantuntemusta ja resursseja, joilla voittaa GM-lainsäädännön esteet. Itse asiassa lainsäädäntö on antanut niille avoimet toimintaedellytykset rajoittamalla pienten toimijoiden, kuten monien kasvinjalostajien, pääsyä Eurooppaan.

Uusia lajikkeita ei kehitetä eurooppalaisille pelloille ja myös tutkimus suuntautuu Euroopan ulkopuolelle. Eurooppalaiset elintarviketuottajat eivät saa paikallisia raaka-aineita, joilla olisi parempia ja uusia ominaisuuksia paikallisten tarpeiden tyydyttämiseksi.

Euroopassa ja muualla maailmassa on valtavia maatalouden haasteita. YK:n arvion mukaan elintarviketuotanto on kaksinkertaistettava vuoteen 2050 mennessä väestön kasvaessa 9,7 miljardiin.

Tämä on saatava aikaiseksi vähemmällä lannoituksella, rajallisella vesimäärällä, pienemmällä maa-alalla ja muuttuvassa ilmastossa. Nämä aiheuttavat kasveille rasitusta ja alentavat satoja.

Kuivuus, tulvat, taudit, lämpöhaitat ja myrskyt ovat yleistyneet ilmaston lämpenemisen seurauksena – myös Suomessa.

Kasvien tuholaisia torjutaan parhaiten kehittämällä kasvien omaa geneettistä puolustusta torjuntaruiskutusten sijaan.

Ainoa tapa välttää elintarvikekriisit ja niihin liittyvät sosiaaliset ongelmat ja niiden traagiset seuraukset on sopeuttaa viljely uusiin olosuhteisiin mahdollisimman nopeasti.

Eurooppalaisten kasvinjalostajien ja tutkijoiden käsien sitominen sen sijaan, että he voisivat käyttää parhaita käytettävissä olevia välineitä, on todella epäviisasta.

Genomin editointi on vihreä ratkaisu, työkalu, jota kasvitutkijat, kasvinjalostajat ja maanviljelijät nyt epätoivoisesti tarvitsevat. Nykyiset GM-säädökset tulee kiireellisesti päivittää koskemaan lopputuotteita eikä työvälineitä.

Kirjoittajat ovat

Alan H. Schulman, kasvibiotekniikan professori, Luonnonvarakeskus (Luke) ja ryhmän johtaja, Biotekniikan Instituutti, Helsingin yliopisto; Kirsi-Marja Oksman-Caldentey, tutkimuspäällikkö, Teknologian tutkimuskeskus VTT Oy ja Teemu Teeri, kasvinjalostustieteen professori, Helsingin yliopisto.