Viime vuoden tammi- lokakuussa yt-neuvotteluja kävi läpi noin 92 000 suomalaista.

Kymmenillä tuhansilla suomalaistyöpaikoilla organisaatiomuutokset mylläävät totuttuja asetelmia. Karuimmillaan edessä ovat yt-neuvottelut ja irtisanomiset.

Viime vuoden tammikuun ja lokakuun välisenä aikana yt-neuvotteluja kävi läpi noin 92 000 suomalaista.

Muutokset organisaatioissa heikentävät työntekijöiden henkistä hyvinvointia, selviää Työterveyslaitoksen tiimipäällikkö Krista Pahkinin väitöskirjatutkimuksesta, joka tarkistettiin 11. maaliskuuta.

Tutkimuksen mukaan alentunut hyvinvointi näkyy muun muassa stressin lisääntymisenä, mielenterveyden ongelmina sekä niin kutsutun ”työn ilon” hiipumisena.

Pahkinin tutkittavana oli yli 4 000 suomalaista metsäteollisuuden työntekijää. Heitä koskeva aineisto oli kerätty vuosina 1986-2009.

Tutkimusjakso pitää sisällään alan kasvun, voimakkaan kansainvälistymisen ja taloudellisen taantuman aikoja.

Terveyden ja hyvinvoinnin kannalta erityisasemaan nousi yksilön oma arvio muutoksen merkityksestä. Tulokset osoittivat, että kielteinen muutoskokemus ei ainoastaan lisännyt kuormittavuuden tunnetta, vaan myös latisti työntekijöiden motivaatiota.

Pahkin selvitti myös työntekijöiden työhyvinvointia pitkällä aikavälillä. Seurantatutkimuksen aikaan huonosti voivat työntekijät olivat työskennelleet usein muita huonommissa työolosuhteissa jo kymmenen vuotta aiemmin.

Muutoksista selviytyäkseen työntekijä tarvitsee Pahkinin mukaan samoja voimavaroja, jotka auttavat tätä jaksamaan myös pitkässä juoksussa. Näitä ovat muun muassa vahva elämänhallinnan tunne ja sosiaalinen tuki työpaikalla.

”Lisäksi tarvitaan johdon ja esimiesten hyväksi koettua muutosjohtamista, eli riittävää vuorovaikutusta, tukea ja oikeudenmukaista toimintaa”, Pahkin toteaa.

Työelämän muutoskokemukset vaihtelevat sukupolvien mukaan. Tästä kertoo viime vuonna julkistettu Anu Järvensivun, Risto Nikkasen ja Sannu Syrjän teos Työelämän sukupolvet ja muutoksissa pärjäämisen strategiat.

”Työelämä ja oma rooli siinä näyttäytyvät erilaisena lama-ajan nuorelle kuin nousukauden aikaan mielenmaisemansa muodostaneelle”, Työterveyslaitoksen vanhempi tutkija Anu Järvensivu sanoo.

Taantumassa varttuneet toimivat enemmän oman pärjäämisensä puitteissa, kun taas nousun sukupolvet luottavat ja tukeutuvat enemmän virallisiin instituutioihin.

Esimerkiksi niin kutsuttu ”hyvinvoinnin sukupolvi” (1965-1972 syntyneet) puhuu keskimääräistä enemmän työn kohtuullistamisesta ja eettisistä asioista. ”Työelämän vaatimukset ovat menneet kohtuuttomaksi”, on tyypillinen tämän sukupolven edustajalta saatu kommentti.

”Lamasukupolvi” (1973–1979 syntyneet) on tottunut keskimääräistä enemmän kamppailemaan työstä globalisoituvassa maailmassa. Tutkijat huomioivat, että tämän sukupolven ajatuksissa korostuu merkittävässä määrin pelko työn menettämisestä.

Nuorimman työelämässä vaikuttavan sukupolven, ”y-sukupolven” (1980-1990 syntyneet), tutkimusvastauksista nousivat eniten esille kaoottisuuden ja yksinäisyyden kokemukset työssä. Y-sukupolvi hyödyntää eniten yksilöpalveluja, kuten te-toimiston apua tai terapeuttipalveluja.