Kansanedustaja ja keskustan varapuheenjohtaja Katri Kulmuni esittää, että päätökset yritysjohdon palkitsemisesta pörssiyhtiöissä siirrettäisiin pikaisella aikataululla tehtäviksi yhtiökokouksissa. Nykyisen osakeyhtiölain mukaan palkitsemisesta päättää yhtiön hallitus.

Kulmuni julkisti asiasta tiedotteen, jonka noteerasivat näkyvästi ainakin Helsingin Sanomat ja Kulmunin oman vaalipiirin ykköslehti Lapin Kansa.

Muutoksen pontimena on hänen mielestään ”case Vauramo” eli valtion lentoyhtiön Finnairin toimitusjohtajalle Pekka Vauramolle yhtiön hallituksen päätöksellä myönnetty lisäeläke, joka on ristiriidassa valtionyhtiöiden palkitsemisohjeiden kanssa.

Jo viime vuoden keväällä tehty eläkepäätös on nostanut julkisuudessa suuren kohun.

Kulmuni patistaa oikeusministeri Antti Häkkästä (kok) pikaisiin toimiin eli esittämään lakia, jolla muutos toteutettaisiin.

Laki, kutsuttakoon sitä vaikka Lex Vauramoksi, vähentäisi Kulmunin mielestä ”sisäsiittoisuutta” eli järjestelmää, jossa yritysjohtajat istuvat toistensa hallituksissa ja myöntävät toisilleen kohtuuttoman suuria etuja.

Tiedotteensa päätteeksi Kulmuni muistaa sanoa, että ”myös EU:sta on tullut tähän liittyvää uutta lainsäädäntöä” mutta silti Suomen tulisi toimia asiassa ”ripeästi ja oma-aloitteisesti”.

HS:lle hän täsmentää, että kyse on direktiivistä, jonka toimeenpanoon Suomessa on aikaa 2,5 vuotta.

Kulmuni noukkii poliittisia irtopisteitä.

Lex Vauramo tulee siis joka tapauksessa, muodossa tai toisessa. Kulmuni osoittaa poliittista hoksnokkaansa esittämällä omissa nimissään varmasti laajalti suosittua muutosta, josta on kuitenkin jo päätetty Brysselissä.

Shareholders’ Rights (osakkeenomistajien oikeudet) -niminen direktiivi on alun perin vuodelta 2007. Tänä keväänä siihen hyväksyttiin joukko muutoksia, jotka on toteutettava jäsenmaissa kesäkuun 10. päivään 2019 mennessä.

Yksi muutos määrää, että päätökset yritysten palkitsemispolitiikan suuntaviivoista tehdään määräajoin yhtiökokouksessa.

Periaate vaikuttaa vähintäänkin oikeutetulta. Johtajille jaetaan osakkeenomistajille kuuluvia rahoja, joten kai heillä pitäisi olla jotakin sanottavaa jakoperiaatteisiin.

Direktiivin sanamuoto on väljä.

Yksityiskohdista kuten määräajan pituudesta säädetään maakohtaisesti, samoin siitä, onko yhtiökokouksen palkitsemispäätös neuvoa-antava vaiko sitova.

Suomessa näitä yksityiskohtia pohditaan parhaillaan työryhmässä.

Maarit Aarni-Sirviö on Wärtsilän hallituksen jäsen ja pääsihteeri yhdistyksessä, jonka englanninkielinen nimi on Directors’ Institute Finland. Aiemmin yhdistys tunnettiin nimellä Hallitusammattilaiset. Siihen kuuluu 650 jäsentä.

Aarni-Sirviöllä ei ole mitään sitä vastaan, että palkitsemisen periaatteita käsitellään ja niistä päätetään yhtiökokouksissa. Niin tehdään hänen mukaansa jo nyt monissa maissa.

Esimerkiksi Ruotsissa yhtiökokoukset äänestävät palkitsemispolitiikasta joka kolmas tai neljäs vuosi. Samoin menetellään Britanniassa, jossa Aarni-Sirviö kuuluu Berendsen-nimisen yhtiön hallitukseen.

Yhtiökokouksen pitäisi hänen mukaansa kuitenkin pitää näppinsä irti yksittäisistä palkoista. Niistä päättäminen tekisi helposti mahdottomaksi esimerkiksi ulkomaisen toimitusjohtajan palkkaamisen, koska eläkejärjestelmät poikkeavat eri maissa niin paljon toisistaan.

Yksittäisistä palkoista päättämistä ei ehdota myöskään Kulmuni.

Aarni-Sirviö ei näe suurta eroa siinä, tuleeko yhtiökokouksen palkitsemispäätöksistä sitovia vai pelkästään suosituksia. Harva hallitus on valmis uhmaamaan omistajien yhtiökokouksessa päättämää suositusta.

Toisaalta tapaus Vauramo kuitenkin osoitti, että Finnairin hallitus oli valmis uhmaamaan enemmistöomistajan selkeää kantaa, jonka mukaan lisäeläkkeitä ei hyväksytä valtio-omisteisissa pörssiyhtiöissä.

Tämä saattoi ainakin osittain johtua kahden keskeisen päättäjän taustasta.

Kun Vauramon eläkepäätöstä viime vuoden keväällä sorvattiin, Finnairin hallitusta johti saksalainen, lentokoneiden leasing-vuokraukseen erikoistunut pankkiiri Klaus Heinemann.

Palkitsemisvaliokunnan puheenjohtaja oli Jussi Itävuori, joka oli työskennellyt pääosan työurastaan eurooppalaisen lentokoneenvalmistajan Airbusin henkilöstöjohtajana ja asunut eläkkeelle jäätyään Lontoossa.

Kummallakaan ei ilmeisesti ollut käsitystä Suomen poliittisista herkkyyksistä ja eläkepäätöksen poliittisista ulottuvuuksista.

Sellainen käsitys olisi pitänyt olla omistajaohjausyksiköllä ja sen pomolla Eero Heliövaaralla. On todella vaikeaa ymmärtää, miksi hän ei puuttunut tähän asiaan.

Heliövaaralle Vauramo-jupakka saattaa maksaa työpaikan ja ainakin joillekin Finnairin hallituksen jäsenille heidän hallituspaikkansa. Voi hyvin olla, ettei korvaajia riitä tungokseksi saakka.

Ainakin Aarni-Sirviö on kuullut joidenkin hallitusammattilaisten pohtivan vakavasti, onko valtionyhtiöiden hallituksiin syytä enää lähteä.

”Suomi on pieni maa.”

Kulmunin syytös pörssiyhtiöiden hallitusten ”sisäsiittoisuudesta” saa Aarni-Sirviön hymähtämään.

”Tämä käsitys tiedostetaan meillä erittäin hyvin. Suomi on kuitenkin pieni maa, jossa kaikki tuntevat toisensa ja jossa pätevistä ehdokkaista hallituksiin on pulaa.”

Pörssiyhtiöitä on 130, mutta Aarni-Sirviön mukaan niiden hallituksissa ei enää ole kyse sisäpiiristä, jossa yritysjohtajat päättäisivät toistensa palkoista.

Juuri näin järjestelmä kuitenkin toimii Katri Kulmunin tiedotteen mukaan.

Kulmuni kiinnittää huomiota myös palkitsemisten yleiseen linjaan

Hänen mielestään suurituloisimpien johtajien ansiot ja eläkeohjelmat eivät enää pitkään aikaan ole olleet missään suhteessa yhtiöiden tuloksiin tai kansalaisten oikeudentajuun.

Kulmuni kaipaa myös keskustelua siitä, ovatko ylisuuret palkitsemiset todellakin yhtiöiden edun mukaisia.