Pääministeri Antti Rinne säästäisi itseään ja omaa aikaansa, jos sammakkomaatti ei pyörittäisi jatkuvaa selittelyn kehää. Ranskassa Rinne tuotteisti sammakkonsa jo kansainväliseen kulutukseenkin, kirjoittaa Ilta-Sanomien politiikan uutistuottaja Hanna Vesala.

Pääministeri Antti Rinteen (sd) vauhtiviikot jatkuvat, ja tällä viikolla kierrokset vain nousivat. Kun ikkunoista kurkkivat sote-posteljoonit oli viime viikolla käsitelty, Rinne päätti tuotteistaa sammakkonsa myös kansainväliseen kulutukseen EU:n puheenjohtajamaan nokkamiehenä.

Ongelmalliseksi ja noloksi asian tekee se, että Rinne vaikuttaa menneen Pariisissa täysin presidentti Emmanuel Macronin retkuun halutessaan osoittaa suurta johtajuutta. EU-komission tiedottajan tehtäväksi kuviossa jäi hienovaraisesti peruutella Rinteen töytevää lausuntoa. Mitään virallista takarajaa ei ole, kyse oli vain Suomen ja Ranskan näkemyksestä.

Juuri tätä eduskunnassa on jo Rinteen kotimaan otteiden vuoksi osattu kauhunsekaisin tuntein pelätä.

Rinne esitti Ranskan presidentti Emmanuel Macronin tapaamisen jälkeen lehdistöä tavatessaan Britannialle kovan vaatimuksen, jossa pääministeri Boris Johnsonia vaadittiin esittämään oma kirjallinen ehdotuksensa Brexit-neuvottelujen jatkoon kuun loppuun mennessä.

Suomen perinteinen puhetapa kansainvälisillä areenoilla on maltillinen ja diplomatiaa korostava. Nyt Rinne päätti lyödä Macronin kanssa keskusteltuaan pöytään kansainvälistä huomiota kosolti saaneen uhkavaatimuksen. Ja kuten kotimaassa on jo monesti käynyt ilmi, seuraavaksi selitettiin.

Ulkomailla ei kannata laukoa

Rinne sanoi eilen IS:lle arvostetuissa ulkomaisissa viestimissä käytetyn sanan ”uhkavaatimus” naurattavan häntä. Hän ja Macron olivat vain halunneet alleviivata Johnsonille, että juridiselle arvioinnille pitää Brexitissä jättää riittävästi aikaa.

– Emme asettaneet mitään takarajaa vaan halusimme sanoa selvästi, että tässä on pirun kiire.

Hyvä. Muistellaanpa vähän, mitä Rinne Ranskassa Guardianin mukaan toimittajille sanoi.

– Me molemmat sovimme, että nyt on Boris Johnsonin aika toimittaa omat ehdotuksensa kirjallisena – jos niitä on olemassa. Jos mitään ehdotuksia ei vastaanoteta syyskuun loppuun mennessä, sitten se on ohi.

Siis sillä selvä. Takaraja syyskuun loppu.

Arvatenkin aikaa ei juuri ehtinyt kulua, kun Johnson lyttäsi Rinteen uhkavaatimuksen. Muidenkin kuin Ranskan presidentin ja Rinteen malja alkaa täyttyä Britannian vehkeilystä, mutta varsinaisia neuvotteluja Britannian kanssa käy komissio EU-maiden valtuutuksella ja siinä pelissä niiden yhtenäisyys on avaintekijä.

Toki Rinteen lausunnon voi nähdä myös vain yrityksenä laittaa Johnsonille vauhtia rattaisiin. Tämäkään katsantokanta ei poista sitä, että Rinteen kannattaisi miettiä sanomisiaan kotimaassa, mutta erityisesti ulkomailla tarkemmin. Pääministeri säästäisi itseään ja omaa aikaansa, jos sammakkomaatti ei pyörittäisi jatkuvaa selittelyn kehää.

Heräkkähipiäistä mikromanageerausta

Kotimaasta tuttujen erilaisten hajatelmien ilmoille heittelyn sijasta paikallaan olisi keskittyä pääministerin ydintehtävien hoitamiseen. Aihetta eilen ilmoille nostanut Merja Kyllönen (vas) sai kuitenkin heti tuntea nahoissaan pääministerin herkkähipiäisyyden.

Kyllönen ehti päivällä arvioida Kansan Uutisissa pääministerin ajavan laaja-alaisilla sammakoillaan itse päin seinää. Illalla Kyllönen sitten jo kertoi HS:ssa saaneensa ”pääministerin konttorista” terveisiä siitä, että hallituksen sisältä tullut arvostelu tuntui pääministeristä pahalta.

– Me käsittelimme tämän ryhmässä, enkä varmaan koskaan enää piiskaa pääministeriä, Kyllönen sanoi.

Lauseeseen kätkeytyi haastattelun perusteella aimo ripaus ironiaa. Eikä korjailu siihen tietenkään loppunut. Pääministerin esikunnasta tarkennettiin lehdelle vielä myöhemmin, ettei viesti tullut pääministeriltä vaan hoidettiin avustajien välisesti.

Pääministerin esikunnasta alleviivattiin IS:lle iltapäivällä, että kyse oli lyhyestä sähköpostista vasemmistoliiton ministeriryhmän sihteerille Dan Koivulaaksolle. Hän puolestaan toteaa antaneensa Kyllöselle haastattelusta palautetta ja tähän Kyllönen viittasi sitaatissaan.

Juuri vastaavanlaiseen säätämiseen Rinteeltä ja hänen esikunnaltaan näyttää kuluvan aivan tolkuttomasti aikaa. Asiaa selittänee Rinteen valtava tarve kontrolloida kulisseissa aivan kaikkea ja aivan kaikkien sanomisia. Erityisesti jälkimmäinen on ongelma. Suomalaisessa yhteiskunnassa kaikilla on oltava oikeus esittää omia mielipiteitään niin halutessaan. Muuten ollaan Unkarin tiellä.

Alku toi mieleen Bagdadin Bobin

Rinteen johtamisen erityispiirteisiin kuuluu myös omituinen tarve esittää, että kaikki asiat hoituvat tuosta noin vaan, vaikka muiden on helppo nähdä, ettei keisarilla aina ole uusia vaatteita. Olisi suorastaan luonnotonta, jos viiden puolueen hallituksessa ei olisi vääntöä mistään.

Tähän liittyvä teatteri alkoi jo hallitusneuvotteluissa, joissa Rinne ilmestyi aamuin illoin median eteen kertomaan, että kaikki etenee todella hienosti, ongelmia ei ole. Samaan aikaa neuvottelulähteistä valui julkisuuteen aivan toisenlaista tietoa.

Rinne näytti aivan Irakin surullisen kuuluisalta tiedotusministeriltä Muhammad Said al-Sahhafilta. Vaikka taistelun äänet jo kuuluivat, ”Bagdadin Bob” vakuutti televisiossa amerikkalaisten joukkojen olevan vielä kaukana pääkaupungista.

Jatko-osa nähtiin sitten budjettiriihessä. Rinne halusi mitä ilmeisemmin antaa hallituksestaan superdynaamisen kuvan ja kehuskeli papereiden kopioimiseen kuluneen enemmän aikaa kuin itse päätöksentekoon. Aikaa päätösten jumppaamisen oli tietenkin käytetty rutkasti ennakkoon.

Äänestäjä olisi kiittänyt, jos hallitus olisi antanut riihessä kuvan siitä, että se yritti pähkimällä pähkiä konkreettisia talous- ja ilmastotoimia viime metreille asti. Ehkä riihessä käytettiin varsinaisten päätösten tekemiseen vain 40 minuuttia, koska Rinteellä oli kiire päästä hoitamaan seuraavana päivänä suurempia asioita Macronin luokse.

Riihen lopputulema on se, että konkreettisimpia ilmasto- ja työllisyystoimia lykätään vuodelle 2020. Vaikutusarvioita nyt tehdyille ratkaisuille on odotettavissa viimeisten tietojen mukaan lokakuun alussa, kun budjettiehdotus tulee eduskuntaan.

Arvovalta helppo kadottaa, vaikea palauttaa

Bagdadin Bobin viestintäkupru tuli surullisenkuuluisasti tiensä päähän, kun amerikkalaiset joukot valtasivat Irakin pääkaupungin kaksi päivää legendaarisen lausunnon jälkeen. Rinteen hallitus seisoo yhä tukevasti jaloillaan, mutta neljä vuotta on lyhyt aika saada kaikki luvattu hyvä ja kaunis aikaiseksi.

Pääministerin fokuksen pitäisikin olla kristallinkirkas. Kyllönen osui naulan kantaan pohtiessaan pitäisikö viestintästrategia miettiä uusiksi. Pitäisi, tai juna törmää Ranskan töyssyä tanakammin päin seinää pian kansainvälisilläkin areenoilla.

Tänään tuonne ja huomenna toisaalle -hötkyilyllään Rinne syö vain omaa arvovaltaansa pääministerinä. Ja arvovalta, se on tunnetusti kovin helppoa kadottaa, mutta varsin hankalaa hankkia takaisin.

Kello 16:08: Kommenttiin lisätty pääministerin esikunnan ja Dan Koivulaakson tarkennus.