Corespondentul RFI la Berlin, William Totok

Odată cu apropierea alegerilor generale, care se vor desfăşura în această toamnă în Germania, s-a înmulţit şi numărul cărţilor în centrul cărora se află Angela Merkel. În această primăvară au apărut deja trei asemenea cărţi, dintre care cea publicată acum de editura Piper din München tematizează unele aspecte mai puţin cunoscute din biografia lui Merkel. Cartea lui Ralf Georg Reuth şi Günther Lachmann, intitulată Prima viaţă a Angelei M. / Das erste Leben der Angela M., nelipsită de o componentă senzaţionalistă, mizează pe şocul produs de anumite dezvăluiri, legate de biografia est-germană, „necunoscută”, a cancelarei. De remarcat este faptul că cei doi autori lucrează ca jurnalişti ai concernului media Springer, considerat un port-drapel al conservatorismului, şi anume la ziarul de bulevard „Bild” (Ralf Georg Reuth) şi la cotidianul „Die Welt” (Günther Lachmann).

Teza centrală a celor doi este că Angela Merkel ar fi, în realitate, o comunistă reformatoare. Autorii îşi sprijină această teză pe o serie de elemente biografice culese din documente, interviuri şi discuţii cu persoane care o cunosc pe Angela Merkel de pe vremea cînd era elevă, studentă şi apoi angajată a Academiei de ştiinţă şi care abia în toamna lui 1989 s-a apropiat de cercurile opoziţiei. Ignorînd declaraţiile cancelarei, în care ea însăşi a spus că nu „fusese o eroină” şi că „s-a adaptat” sistemului din RDG, autorii îi reproşează că, în 1989-90, ea s-a pronunţat pentru menţinerea independenţei Germaniei răsăritene şi nu în favoarea unificării.

Se ştia şi pînă acum că Angela Merkel nu a fost o disidentă şi că avea toate şansele să-şi consolideze în RDG cariera ştiinţifică. Se mai ştia şi că este fiica unui pastor evanghelic şi că, în pofida acestui fapt, ea putea să termine, nestingherită politic, un liceu şi apoi să studieze la Leipzig. (În fosta RDG, asta nu era regula pentru persoane considerate nepotrivite, deoarece regimul aplica rigid criteriile ideologice în cazul persoanelor care intenţionau să studieze, interzicîndu-le accesul în licee şi universităţi. Asta deosebeşte Germania răsăriteană de România, de exemplu, unde normele de selecţie în vederea posibilităţilor de a frecventa învăţămîntul mediu şi superior au fost mult diluate de-a lungul dictaturii comuniste).

Cei doi autori susţin acum că tînăra Angela Merkel (născută pe 17 iulie 1954 ca Angela Kasner la Hamburg) a fost, de fapt, o conformistă care a devenit ca elevă membră a organizaţiei pionierilor şi apoi a intrat în uniunea tineretului comunist (FDJ), ajungînd chiar vice-secretara organizaţiei din liceu. În cadrul organizaţiei de tineret, ea ar fi răspuns de acţiunile de propagandă. În acest context, se aminteşte de faptul că tatăl ei ar fi fost unul dintre preoţii est-germani, agreat de către regim, fiindcă acesta s-a stabilit în partea răsăriteană a Germaniei unde a participat la redactarea programului care stabilea relaţiile de supunere ale bisericii faţă de statul socialist.

Pornind de la astfel de aspecte desprinse din biografia cancelarei, autorii concluzionează că Angela Merkel ar fi, de fapt, un soi de „cîrtiţă” comunistă care a reuşit să ajungă în fruntea guvernului federal.

Această teză, totuşi, e discutabilă, iar întrebarea care se pune este: „Cui bono?”