Revisjonen

Mer enn 40.000 studenter passerte nå ABNs skoledører hvert år, og i det stille hadde konsernet begynt å hamstre penger. Skolene ble drevet med store overskudd, og i stedet for å bruke alle pengene på elevene, slik loven krever, ble de satt på konto. I regnskapene hopet overskuddene seg opp. Etter 2012 hadde konsernets tre høyskoler nærmere 100 millioner kroner i egenkapital – mye penger for skoler uten særlig mange andre eiendeler enn noen pulter og datamaskiner.

Høsten 2013 oppdaget Riksrevisjonen de mange interne transaksjonene og den overveldende lønnsomheten i brødrene Løvenskiolds skoleimperium. Riksrevisjonen, som har som oppgave å kontrollere at statlige midler blir brukt og forvaltet på forsvarlig måte, begynte å mistenke at Kunnskapsdepartementet (KD) ikke hadde kontroll og ikke fulgte opp at statsstøtten til de private høyskolene ble brukt slik de skulle. Året før hadde det på ny vært bonanza i Norges største private høyskolekonsern, og ABN hadde mottatt 123 millioner kroner i statsstøtte.

I et kritisk brev til KD etterlyser Riksrevisjonen hva departementet egentlig har gjort for å passe på at statens penger ble brukt på studentene. Særlig gjaldt dette for ABN.

I september 2013 svarte departementet at det ville iverksette en særskilt oppfølging av ABN Utdanning og høyskolene NITH, Westerdals og NISS.

Riksrevisjonen var likevel ikke helt fornøyd. Den hadde registrert at KD ikke stilte krav om rapportering av transaksjoner med nærstående. Riksrevisjonen reagert også på de store overskuddene og oppbyggingen av egenkapital. Ble de statlige pengene benyttet som forutsatt? Og kom pengene elevene til gode? «Vi stiller spørsmål ved om KD eventuelt har vurdert å redusere tilskuddsbetalingene til skolene med høyt overskudd og stor egenkapital,» skriver Riksrevisjonen og krever nytt svar.

Svaret fra KD er igjen at det jobber med saken: «Vi har under vurdering om avtalene og transaksjonene som er gjennomført (…) er i overensstemmelse med departementets forutsetninger (…) og krav i særloven. Oppfølgingen er ikke avsluttet.»

Men nå hadde det vært valg, og Høyre hadde tatt over makten både i Norge og Kunnskapsdepartementet. 13. oktober 2013 inntok Torbjørn Røe Isaksen statsrådskontoret.

Og i Høyre hadde familien Løvenskiold helt spesielt gode kontakter.

I Høyres hus

De nære forbindelsene mellom Høyre og familien Løvenskiold er godt kjent. Peder Løvenskiold var i sin tid medlem av Høyres økonomistyre, som hadde som oppgave å samle inn pengegaver til partiet. Senere har Løvenskiold-brødrene og ABN i mange år vært regnet som Høyres «rike onkler», med hyppige og betydelige pengegaver til partiet og tenketanken Civita. Peder Løvenskiold er også styremedlem i Høyres Hus.

Men trådene som forbinder Høyre med familien Løvenskiold, er flere enn som så. Gjennom sitt selskap Gemini as, har Nicolai Løvenskiold i en årrekke gitt penger til det konservative tidsskriftet Minerva.

Fra 2006 het Minervas styreleder Torbjørn Røe Isaksen, helt til han i 2013 fikk ny jobb – som kunnskapsminister i Høyres regjering. I 2009 var Isaksen også ansatt som redaktør i Minerva og fikk lønnen sin delvis betalt med penger fra Løvenskiold-familien.

På Høyres landsmøte våren 2009 fremmet Isaksen et forslag om at privatskoler burde ha lov til å tjene penger og ta ut utbytte som andre bedrifter. Et kontroversielt forslag, til og med i Høyre-kretser, men helt i tråd med Løvenskiold-brødrenes tanker.

– Hva er ditt forhold til Isaksen?

– Vi har sikkert vært i samme by på samme dag en gang, sier Nicolai Løvenskiold og slår ut med armene.

DN er kjent med at Torbjørn Røe Isaksen synes forholdet er tettere enn det. I en intern redegjørelse skriver Isaksen at Løvenskiold var «en støttespiller for å få flere andre til å bidra med penger, og i den forbindelse har han deltatt på flere møter med Minervas redaksjon». Da Minerva trengte representative lokaler til møter med potensielle bidragsytere, lånte de møterom hos ABN i Rådhusgaten 27. Nicolai Løvenskiold var også fast gjest på Minervas sommer- og nyttårsfester.

Nå satt Torbjørn Røe Isaksen med ansvaret for tilsyn og kontroll av Løvenskiolds skolekonsern.

Veien ut

Samtidig som Høyre inntok makten i regjeringskontorene, bestemte Løvenskioldene seg for å høste av kunnskapens tre. ABNs høyskoler hadde bygget opp over 100 millioner kroner i egenkapital, og selv om Riksrevisjonen hadde reist en advarende pekefinger om at pengene måtte komme studentene til gode, hadde ABN andre planer.

Tidlig i desember 2013 inngikk alle tre skolene i en komplisert rekke transaksjoner med oppkjøp, opprettelse av nye selskaper og tilsammen fire fusjoner. Operasjonen var så fantasifullt ulogisk at den knapt lar seg forklare. Men resultatet var enkelt: Med noen pennestrøk var 100 millioner kroner tatt ut av skolene, overført til eierne – og frigjort fra alle krav om å bli brukt til utdannelsesformål.

Helt uten protester gikk det ikke for seg. Rektorene ved to av skolene stilte spørsmål i et internt notat allerede et halvt år i forveien. «Skolene ser i øyeblikket ikke den forretningsmessige begrunnelsen for sammenslåingen,» skrev rektorene, og: «I eierperspektivet oppfattes sammenslåingen å være finansielt motivert for å realisere iboende finansielle verdier.»

Rektorenes innvendinger falt på stengrunn. De tre høyskolene ble slått sammen og døpt Westerdals ACT.

– Det var en måte å frigjøre tidligere innskutt kapital vi har investert i bedriftene, sier Peder Løvenskiold da han blir bedt om å forklare transaksjonen.

– Av salgssummen for de to skolene på 105 millioner kroner, er 32 millioner kroner å betrakte som tilbakebetaling av investert kapital, mens 73 millioner kroner blir en regnskapsmessig gevinst som på lang sikt kommer eierne av ABN, nemlig Reidar og Gunnar Holsts Legat og Peder og Nicolai Løvenskiold, til gode, utdyper han i en senere epost.

I stedet for bunnsolid egenkapital fikk Westerdals ACT nå 100 millioner kroner i gjeld til ABN. For å betjene gjelden må Westerdals finne mellom 15 millioner og 20 millioner kroner i året. Pengene må tas fra statsstøtten eller skolepengene. Andre inntekter finnes knapt.