Är de tidsinställda bomber eller oskyldiga små barn som snabbt kan anpassa sig till fransk vardag hos mormor och morfar?

Artikeln som ljudfil nedan

I Frankrike har man nu ett par års erfarenhet av att försöka återanpassa IS-barn som vuxit upp med minnen av bomber, halshuggningar och terror. Uppgiften har varit svårare än man trott. IS-barnens återvändande och anpassning diskuteras öppet, utan att kvävas av känslomässiga reaktioner och fransmännen har idag den kunskap som svenska politiker och andra tyckare vägrar ta till sig.

Psykologer, sociologer, politiker och fosterföräldrar ser redan nu att svårigheterna att få dessa barn att helas, glömma och gå vidare är mycket mer omfattande än man tidigare trott. Siffrorna varierar men uppemot ett nittiotal barn ska ha återvänt de senaste åren med eller utan sina mödrar.

Thierry Baubet, en fransk psykiater vid barnsjukhuset Avicenne i Seine Saint Denis, har haft ansvar för dryga fyrtiotalet barn under två års tid. Han intervjuades nyligen i Le Figaro om sina slutsatser hittills. Det borde väcka frågor och reflexioner hos svenska regeringen och hans svenska kollegor som inte har den franska erfarenheten.

Trots att hälften av barnen som tagits om hand var under två år kunde man redan se djupa störningar. De hade vuxit upp i hem med vapen, sett våld på nära håll och hade problem med att lita på vuxna. Problematiken fördjupades med åldern. Det såg man såväl hos den fjärdedel av barnen som var mellan 2 och 4 år som de dryga trettio procenten över 6 år.

När barnen anländer till Frankrike tas de först om hand av ett team bestående av specialister i barnpsykiatri och sociologer för en första utvärdering. En minoritet placeras på barnhem i övrigt försöker man få ut dem till lämpliga fosterhem som kan arbeta nära psykologer och socialarbetare och rapportera om barnens uppträdande dagligen.

Och det är trasiga barn som kommer. De sover dåligt, har mardrömmar, svårt att knyta an till vuxna, de har ofta ätstörningar. Vissa är deprimerade, andra väter ner sig på natten. Ibland verkar de till en början med må rätt bra men flera månader senare kommer problemen upp till ytan. De minsta kan inte uttrycka i ord vad de upplevt, de lite äldre måste först känna ett totalt förtroende innan de vågar berätta om bomber, halshuggningar och nallebjörnar som exploderat. Om övergrepp.

Många av barnen är hårt skolade i synen på islam och på otrogna ”kouffar”. De har fått en negativ syn på sitt hemland och Thierry Baubet räknar med att de kommer att behöva följas, och kanske behandlas, under många år framöver.

Om barnen åtföljts av sina föräldrar så har dessa fängslats redan vid ankomsten. Franska myndigheter har däremot bestämt att barnen ska få träffa sina mödrar i fängelset regelbundet. Inte av sentimentala skäl utan för att att de inte ska bilda sig en felaktig uppfattning om mödrarna vare sig som hjältar eller som offer.

Den franska inställningen idag är att inte repatriera sina franska IS-terrorister. Barnens situation bedöms från fall till fall. Barnen uppskattas till runt 500 och befinner sig i de tidigare IS kontrollerade områdena, nu under kurdisk/irakisk kontroll. De barn som tas hem görs så efter individuella bedömningar och av humanitära skäl. Många mödrar uppges vägra lämna ifrån sig sina barn då dessa används som ”mänskliga sköldar” enligt franska myndigheter. Det vill säga mödrarna tror att de kan få strafflindring genom att vara småbarnsföräldrar.

Franska läkare har sedan länge varit vana vid psykologisk traumabehandling och man har också via internationella organisationer följt avprogrammering av barnsoldater i bland annat för detta franska kolonier i Afrika. För ett år sedan kom även uppgifter som fick franska underrättelsetjänsten än mer på sin vakt. Enligt dagstidningen Le Monde skulle tillfångatagna jihadister ha avslöjat att terroristorganisationen var i färd med att träna franska IS barn att begå terrordåd i Frankrike. Det ska ha funnits långtgående planer bland annat på attacker ute på franska landsbygden som ansågs vara det enklaste målet för attentat.

Terrorismen som Frankrike upplevt under senare år har varit såväl storskalig, som vid konserthallen Bataclan, som småskalig, till exempel mordet på en präst i norra Frankrike eller attentatet vid Strasbourgs julmarknad.

På franskt håll oroas man idag inte bara över de vuxna återvändande IS terroristerna utan också över hur effektivt man ska kunna avradikalisera de lite äldre ofta krigstränade barnen om de tillåts återvända. Hur kommer de som tagits tillbaka till Frankrike må om tio, tjugo år?

Vi har ingen aning, erkänner läkarna på Avicenne. Vi kan inte se in i deras huvuden, bara ha tilltro till dem och hoppas de inte rekryteras av IS senare.

Så kanske vore det en god tanke att ansvariga på svenskt håll försöker ta del av de franska erfarenheterna innan de bestämmer sig för att agera – kanske återigen naivt?