Dagens Industri rapporterar om att representanter för Svenskt Näringsliv börjat träffa Sverigedemokraterna i smyg. Tjänstemän på Svenskt Näringsliv har vid flera tillfällen försett SD med rapporter och policydokument och ibland har dessa mer eller mindre ordagrant blivit partiets politik. Reaktionen från LO lät inte vänta på sig länge och idag kördes en kampanj igång där LO listar de tyngsta argumenten mot SD:s politik.

Hur är detta möjligt är det nog flera som frågar sig men förklaringen är lika enkel som självklar.

Det är allmänt känt att Svenskt Näringsliv hade ett lågt förtroende, gränsande till förakt, inför Alliansen i allmänhet och Fredrik Reinfeldt i synnerhet efter att han klistrat det förminskande invektivet ”särintresse” på dem. Inte heller Anna Kinberg Batra är väl sedd gäst då moderaterna idag, från att ha varit Svenskt Näringslivs lojalaste partner nu inte vet någonting om vad de tycker.

Det är lika känt att Svenskt Näringsliv känner sig svikna av Stefan Löfven personligen. Han lovade runt men håller allt tunnare då han dels utsett den kanske svagaste näringsministern ur ett kompetensperspektiv vi haft genom tiderna samt tvingas föra en politik där Löfven genom höjning av olika punktskatter som är rent näringslivsfientlig. Skatten på drivmedel är ett exempel på detta, att Ringhals genom skattehöjningen på kärnkraft blev olönsam ett annat.

Sverigedemokraterna blir då det enda alternativet. Det är det parti som inte har något att förlora på att kliva fram som en förlängd arm av Svenskt Näringsliv. Sverigedemokraterna har som parti i regel bara att vinna på olika samarbeten vartefter såväl regering som Allians gör sig omöjliga eller ovänner med olika aktörer. En strategi som tagit dem från noll procents väljarstöd till idag ha landat på 20-procentsstrecket.Vi skall dessutom ha klart för oss att pengar inte luktar, har inga egentliga politiska preferenser än att de skall känna sig välkomna och inte behöva lida alltför mycket av politisk osäkerhet.

Att försöka misstänkliggöra Svenskt Näringsliv för att ha en brun agenda med hemliga möten är en vansklig väg att gå för LO. Det är ingen hemlighet att Svenskt Näringsliv ofta har informella möten med fackföreningar, regering och opposition på bland annat villa ”Täcka Udden” på Djurgården i Stockholm. Marcus Wallenberg d.ä. sista bostad och den mest fysiska symbolen för det svenska näringslivet. Möten där, eller i andra mer diskreta före detta privatpalats på Djurgården, är vanliga med svenska politiker. Annat vore lögn att påstå. De som någon gång träffat på kusinerna Wallenberg, Fredrik Lundberg från Handelsbankssfären eller Björn Wahlroos från Nordeasfären kan sannolikt vitsorda att det finns inte ett spår av brunt eller rasistiskt i dessa. Tvärtom är de lika mycket hårda som flinta i affärer som de är varma och empatiska människor. De vill bara ha stabila villkor för sin verksamhet för att kunna skapa vinst åt ägarna och arbetstillfällen.

Istället för att hänga ut Svenskt Näringsliv som halvbruna skulle en bättre, mer positivt inramad, väg vara att ställa sig frågan vad regering och Allians kan göra bättre. Om regering och Alliansen gjorde sitt jobb ordentligt, med en stabil, förutsägbar och gynnsam politik, skulle Svenskt Näringsliv inte behöva ha möten med Sverigedemokraterna.

Att vare sig regering eller Allians tycks inse detta är ett tydligt betyg åt dessa två aktörer.

Där den ena inte har förmågan eftersom den är pressad av Vänsterpartiet samt saknar kompetent folk med näringslivs-DNA i blodet och den andra om möjligt är ett ännu svagare alternativ. Alliansen har inte ens viljan att regera landet. Då blir det inte bättre än så här.