Trygghet ligger långt ner på behovstrappan. Något man kanske inte tänker särskilt mycket på medan man har den, men som är desto mer påtagligt när den inte längre finns kvar. Samtidigt som människor känner sig allt mer otrygga (enligt Brottsförebyggande rådets nationella trygghetsmätning) blir lag och ordning en allt viktigare fråga för väljarna; i juni 2016 ansåg 1 procent av väljarna att det var den viktigaste frågan, i januari 2017 var siffran 11 procent (Ipsos).

Från att under flera år inte ha funnits med på topp tio, till att vara den fjärde viktigaste frågan för väljarna. Men kan det vara så att det ökade intresset för lag och ordning bygger på en felaktig uppfattning? Att den upplevda otryggheten är mer eller mindre obefogad är ett inte helt ovanligt budskap; brottsligheten minskar ju! Att brottsligheten överlag minskar får även stöd i Brå:s senaste rapport om brottsutvecklingen i Sverige fram till år 2015.

Att avfärda människors oro med att brottsligheten minskar överlag är emellertid att göra det lätt för sig. Ty då ignorerar man det faktum att det finns olika typer av brott och att de är av olika karaktär. Att antal stölder minskar är en klen tröst för den som blir utsatt för ett sexualbrott.

Enligt Brå:s rapport som släpptes under tisdagen har andelen brottsutsatta minskat sedan 2005, främst på grund av en minskning av egendomsbrott. När det gäller brott mot person, som bör betraktas som en värre typ av brott, ser man inte samma utveckling. Till exempel har både sexualbrotten och dödligt våld med skjutvapen mot män ökat.

Brå har tittat på vilka grupper som är mest utsatta för olika typer av brott. De mer resurssvaga grupperna – unga, ensamstående och arbetslösa – har en generell högre utsatthet.

Bland flera av dessa grupper har dock utsattheten för brott minskat, särskilt i gruppen arbetslösa och unga mellan 16 och 24 år. Däremot har det skett en ökning med nästan fyra procentenheter i gruppen ”född i Sverige med båda föräldrarna födda utomlands”. Denna grupp är överrepresenterad när det gäller utsatthet för hot och trakasserier samt sexualbrott.

Att bryta ner utsattheten på olika grupper är en förutssätning för att få kunskap som kan användas för riktade brottsförebyggande åtgärder. Men vill man verkligen minska brott i allmänhet och personbrott i synnerhet räcker det inte att bara rikta in sig på de som blir utsatta, det behövs även adekvat information om de som utsätter andra för brott. Där nöjer man sig ofta med att diskutera könstillhörighet och ibland socioekonomisk bakgrund. Gud nåde den som vill ha kunskap om ursprung. Det är inte relevant menar ansvarig minister Morgan Johansson (S) som sagt nej till att låta Brå kartlägga detta. Men varför är etnisk bakgrund intressant när det gäller offer, men inte förövare? Det är lätt att få känslan att personer med invandrarbakgrund endast får framställas som offer.