Da jeg kom hjem fra sommerferie, så jeg frem til at sætte bisserne i noget godt rugbrød fra en bager. Så jeg tog ind på hovedgaden i Holbæk, hvor jeg ved, at bager Vendelbo er god for den slags. Men da jeg stod foran forretningen, så jeg, at facaden var lavet om, og at der nu stod »Bakery by Vendelbo«.

Den gode bager tror sikkert, at han kan oversætte ’bagværk’ med ’bakery’, men i stedet er han begyndt at sælge bagerier, for det er det, det betyder. Jeg går spændt indenfor, men der er bare blevet malet og dekoreret lidt om, ellers er alt ved det gamle, og de unge kvinder bag disken taler stadig dansk. Da jeg spørger til den nye facade, får jeg at vide, at sønnen har overtaget forretningen og vistnok ikke har i sinde at sælge bagerier. Dansk er yt – engelsk er in, trendy og gavner åbenbart brandet (mærket?) – selv om det er noget vrøvl.

Tal, som du vil

Vores (endnu) fælles referenceramme, det danske sprog, er under heftig beskydning fra to sider, og det er os selv, der hiver i aftrækkeren. Dels er der den tiltagende brug af engelske ord som erstatning for danske, og dels er der en voksende ligegyldighed over for sprogets nuancer og uvidenhed om dets opbygning.

I de 40 år, jeg har undervist udlændinge i dansk, har jeg ikke kun haft rig lejlighed til at se kollegers frustration over ikke at kunne svare på mange af de spørgsmål, udlændingene stiller om sproget, men også danske ægtefællers selverklærede manglende evne til at kunne hjælpe deres udenlandske ægtefælle med den danske grammatik.

Da jeg læste dansk på universitetet i 1970’erne, var der stort set ingen krav om at kunne gøre rede for dansk grammatik, hvilket jeg overhovedet ikke beklagede – dengang. Det var jo immervæk langt mere spændende at diskutere samfund, sociologi og psykologi end at sidde og nørde med grammatik, indtil jeg mange år, spørgsmål, kurser og overvejelser senere begyndte at forstå, at vi i ungdomsoprørets glade, antiautoritære dage havde smidt barnet ud med badevandet.

I vores iver efter at sprænge regler og systemer, hvor udenadslære blev ensbetydende med terperi, smed vi også dansk grammatik over bord – skriv og tal, som du vil.

Terperi skal der til

Dette var ikke tilfældet med de andre sprog, man kan læse på universitetet. Så i det danske uddannelsessystem lader det til, at man ikke giver dansklærerne de redskaber, der skal til for at svare på ’dumme’ spørgsmål om sprogets opbygning, som f.eks.: Hvorfor udtales ’g’ nogen gange som ’i’? Hvornår skal et ord deles? Hvorfor hedder det ’halvtreds’ og ikke ’femti’?

I min søgen efter svar på spørgsmålene dukker naturligvis kulturen op i sproget.

F.eks. går vi stadig ’ud’ på toilettet, selv om det er over 50 år siden, det blev flyttet ’ind’. Langt de fleste mennesker er nødt til at ’terpe’ for at lære et andet sprog, og dansk er et sprog, hvor end ikke en indfødt kan stave det ved at lytte til det. Af samme grund kræver skriftlig dansk en hel del udenadslære; eller ja: terperi for både børn og voksne.

Og det gælder jo ikke kun formen, men også indholdet. Formen i sproget betinger indholdet og omvendt (f.eks.: Skal jeg bruge nutid eller datid? Skal jeg skrive ’røvhul’ eller ’ubehagelig person’?), og tilsammen udgør ordvalgene vores mulighed for at udtrykke vores meninger og vores kultur, og jo længere vi kommer væk fra vores individuelle og fælles cirkler, jo sværere bliver det at finde ord, som giver mening i vores egen kulturkreds.

’Fuck’ er et ord, man som dansker ikke forbinder med noget, fordi det ikke danner billeder, der relaterer til vores kultur, og det bør udtales ’fuk’. Hvis vi derimod sagde ’knep’ eller ’knep dig’, så fik vi genitalierne smidt lige i hovedet.

Vi har ellers en rig tradition for billeddannelse i det danske sprog. Som en kineser engang sagde til mig, så er dansk et tegneseriesprog. Vi taler om at ’være fremme i skoene’ eller om en banks ’værktøjskasse’, hvor ’instrumenterne’ til at imødegå en krise er. Så når danskere laver ’en deal’ og er ’committede’ på et ’crowdet’ sted og ’couldn’t care less’, kommer der ingen billeder og ingen forståelse.

TV 2 News og DR2/play er yderligere eksempler på, at dansk fravælges af statslige og nationale medier til fordel for engelsk, hvilket naturligvis giver en demokratisk slagside for dem, der ikke forstår så meget engelsk, men ’fuck dem’ lader til at være svaret på det. Og tilmed på dårligt dansk, når man bliver budt »Velkommen på (læs: til) TV2«. Desuden er vi nødt til at indføre et parallelt alfabet for at forklare, hvorfor f.eks. ’baby’ udtales ’bæibi’ på engelsk – eller er det nu dansk/nydansk?

I konflikt med os selv

Når man i radioen hører en historiker placere Anden Verdenskrig i det forrige (læs: sidste) århundrede, og ligeledes når DR skriver: »Obama gik til fest med hans (læs: sin) kone«, er det jo udtryk for en ringe viden om nuancerne i dansk. Dermed kommer afsenderen til at formidle et falsk budskab.

Imidlertid var der ingen i sladderpressen, der tog sig af, at Obama gik til fest med en anden mands kone.

Den sproglige præcision er snart kun at finde i juridiske tekster, hvor det er vigtigt at vide, om det er ’sin’ eller ’hans’ kone, der skal arve. I 1970’erne begyndte man at have ’en mening omkring noget’, muligvis for ikke at træde nogen over tæerne og udtryk for en vis berøringsangst, for man når jo ikke ind til centrum, når man går som katten omkring den varme grød. Men nu, ca. 40 år senere, er der ingen, der tænker over det.

Ligeledes er det med problemer, der bliver til ’udfordringer’. Jeg hørte en læge udtale om en patient, der lå for døden, at »han havde udfordringer« – i det mindste i flertal! Også her ryger nuancerne sig en tur, for en udfordring er jo et problem, der er sjovt at løse – en opgave på arbejdet, at få orchideerne til at blomstre …

Desuden er orddeling et voksende problem for mange danskere, som tankeløst følger engelsk stavetradition, hvor man deler ordene. Men på dansk er det jo ikke lige meget, om der ligger en halv nøgen dame på stranden – eller en halvnøgen dame. Udtalen betinger stavemåden.

Nu kunne man jo tro, at jeg var en krakilsk fossileret sprogbruger, men intet er mere forkert: Jeg synes bare ikke, at det kan være i nogens interesse at forsimple vores sprog eller gøre det unødigt besværligt (f.eks. starte ud/op i stedet for starte; kommentere på noget i stedet for kommentere noget).

Ethvert sprog har på et eller andet tidspunkt været under pres fra et andet sprog, ligeledes dansk. Vikingerne forsynede englænderne med danske ord, og en masse tyske og franske ord kom fra 1700-tallet ind i dansk. Nu har vi så italiensk pizza og arabisk shawarma, og at der bliver optaget noget engelsk i sproget, er der ikke noget mærkeligt eller odiøst i. Men når ganske udmærkede danske ord som bageri bliver udskiftet med engelsk, uden at der er en engelsktalende i miles omkreds, så er det en afvikling af dansk.

Samtidig bliver der fra politisk hold tordnet om, at udlændinge skal lære dansk, og det er jo rimeligt nok, hvis de bliver her i længere tid, men det skingre krav virker noget besynderligt, når danskerne selv er ved at afmontere deres eget sprog.

Og eftersom sproget er det middel, vi har til at forklare os selv og vores omverden med, og det, vi opfatter som vores kultur, så virker det, som om det danske folk er noget i konflikt med sig selv.