Trods gyldne politiske løfter om at bruge mindre tvang mod sindslidende anvender personalet i det psykiatriske sygehusvæsen mere tvang mod patienterne end tidligere. Det er »meget bekymrende« og viser, at der er »alvorlige udfordringer« i kvaliteten af behandlingen, konstaterer Sundhedsstyrelsen i sin rapport om brugen af tvang i andet halvår 2018 og første halvår 2019.

»Vi kan slet ikke stille os tilfredse med, at brugen af bælter er faldet, når vi samtidig oplever, at brugen af stort set alle andre former for tvang stiger«, lyder dommen i en udtalelse fra centerchef i Sundhedsstyrelsen, Helene Probst.

På landsplan bliver færre patienter spændt fast i bælte end i udgangspunktet for målingerne, som er perioden 2011 til 2013.

Sundhedsstyrelsen skriver i sin rapport, at brugen af fastholdelser, hvor personale holder en patient med fysisk magt, er steget, ligesom brugen af akut beroligende medicin er steget siden dengang. Når de psykiatriske afdelinger arbejder på at undgå bælterne, er der gennem årene sket det, at netop disse to former for tvang i stedet går op.

Der sker jævnligt det, at når en patient ikke lægges i bælte, men fortsat er oprevet, holder personalet fast i vedkommende, og patienten får en dosis beroligende medicin for at falde til ro.

Andre former for tvang er også steget siden 2011-2013, skriver Sundhedsstyrelsen. Det gælder indlæggelser og tilbageholdelser med tvang samt tvangsmedicinering.

Rystende og helt uholdbar

Udviklingen er »rystende og helt uholdbar«, siger generalsekretær i foreningen Bedre Psykiatri, Thorstein Theilgaard.

»Tvang i psykiatrien er som en ballon fyldt med vand. Når du trykker et sted og lægger færre i bælte, buler ballonen ud et andet sted. Vi har haft denne diskussion i årtier. Den store brug af tvang rimer meget dårligt på kvalitet og moderne behandling«, siger han.

Den daværende regering og Danske Regioner lavede i 2014 en såkaldt partnerskabsaftale med to overordnede mål. Andelen af personer, der bæltefikseres, skulle halveres frem mod 2020, og den generelle brug af tvang skulle reduceres.

Dengang var Nick Hækkerup (S) sundhedsminister, og han sagde, at »selv om der længe har været et politisk ønske om mindre tvang, er der ikke sket nok. Det er det, vi får gjort noget ved nu«.

Han udtrykte ønske om »en mere moderne psykiatri, der møder patienterne med ligeværd og respekt. Og i den sammenhæng er det helt centralt, at vi får skruet ned for brugen af bælter, remme og anden tvang«.

Knud Kristensen er landsformand i Sind. Hans første reaktion på Sundhedsstyrelsen rapport er »åh nej«.

»Tallene dækker over, at psykiatrien er i knæ og har været det længe. Det giver ikke mening at have et mål om at reducere brugen af tvang, når den almindelige behandling er så ringe, at patienterne er så syge, at det oftere og oftere er nødvendigt at bruge tvang«, siger han.

Færre i bælte

Udgangspunktet for aftalen om tvang er gennemsnittet for perioden 2011-2013. Siden dengang har der i alle regioner, bortset fra Region Hovedstaden, været en stigning eller et uændret antal voksne, der udsættes for en eller flere former for tvang.

Sammenligner man udelukkende de nye tal med det foregående år, er tvangen dog faldet en smule, men er altså stadig et godt stykke over den såkaldte baseline fra 2011-2013, konstaterer Sundhedsstyrelsen.

Det forekommer, at patienter, som skulle være bæltefikseret, bliver udskrevet, så de ikke figurerer i statistikken. Det forekommer også, at man giver patienter udgang, så de kan rase lidt ud, for at undgå en bæltefiksering. Så går de psykotiske rundt i gaderne i stedet for. Så man kan godt få bæltetallene til at se pæne ud Gitte Ahle

Zoomer man ind på bæltefikseringer, har især hovedstadsregionen lykkedes med at nedbringe fastspændingerne, mens Region Midtjylland har fået vendt en stigende kurve nedad. I Region Syddanmark og Region Nordjylland stiger brugen af bælterne, mens der er et mindre fald i Region Sjælland.

Til gengæld er andre former for tvang altså steget siden 2011-2013. Antal personer, der tvangsmedicineres, er steget fra 667 til 837.

Antal patienter, der bliver holdt fast mod deres vilje, er gået op fra 927 til 1.081. Og antallet, som får beroligende medicin med tvang, er steget fra 2.043 til 2.212.

»Selvfølgelig er det isoleret set positivt, at brugen af bælter falder. Men når personalet løsner de fysiske bælter, bruger de i stedet kemiske bælter eller kødbælter. Det ser måske pænere ud i statistikken, men den enkelte patient kan opleve det som mere indgribende, at fem personer ligger oven på vedkommende i timevis og holder fast i arme, ben og krop. Hvis disse tal ikke er et wake up call til regeringen om, at der er akut brug for hjælp til psykiatrien, så er der intet, der kan vække den«, siger Knud Kristensen fra Sind.

Regioner ser positiv udvikling

Sophie Hæstorp Andersen, formand for Psykiatriudvalget i Danske Regioner, erkender, at regionerne »ikke når i mål alle steder«, men understreger, at al indsats ikke er spildt.

»Vi ser en positiv udvikling, hvor færres bæltefikseres, selvom vi ikke når målsætningen, og hvor færre fastholdes. Vi skal i regionerne holde fast i den positive udvikling, holde fokus på målet om mindre tvang og lære af de steder, hvor de er kommet længst. Men jeg vil også sige, at det kræver investeringer«, siger hun.

Regeringen har bebudet, at den vil lave en tiårsplan for udviklingen af psykiatrien, og at den vil inddrage medarbejdere og andre fagfolk i processen, der forventes igangsat næste år.

Enhedslisten har i forhandlingerne om finansloven for 2020 presset på for, at der allerede nu bliver afsat en såkaldt akutmilliard til psykiatrien.

Ifølge Sophie Hæstorp Andersen er det ikke lykkedes regionerne at nå den politiske målsætning, fordi der mangler personale, opkvalificering af det eksisterende personale og bedre fysiske rammer for psykiatrien.

»Det spiller alt sammen ind, når konflikter med oprevne patienter skal nedtrappes, så tvang undgås. Så vi skal sætte ind flere steder«, siger Sophie Hæstorp Andersen.

Danske Regioner ønsker 100 flere psykiatriske sengepladser til de mest syge patienter.