Mine sygdomme er kommet snigende, og de har udviklet sig over tid. Det hele begyndte i 2011, med at mine fingre blev kolde og hvide.

I starten nægtede jeg at fejle noget.

Jeg ignorerede symptomerne og skjulte over for mine omgivelser, at der skete noget med mig og min krop. Det er vildt, så meget man kan overbevise sig selv om og benægte.

Det var særligt tydeligt for mig, når jeg var på arbejde. Som fængselsbetjent bruger man sine nøgler hele tiden, og pludselig fik jeg sår de steder, hvor nøglens kant ramte min hud på siden af pegefingeren.

Der kom flere sår, mine knoer hævede op, og fingerspidserne blev først helt hvide, fordi blodet løb ud af dem, og så knaldrøde, når blodet strømmede tilbage.

Jeg begyndte at sidde på hænderne, når jeg kørte bil i et forsøg på at holde dem varme. Skiftevis den ene hånd under låret og den anden på rattet.

Kollegerne var begyndt at lægge mærke til mine hænder. De var grimme, og jeg prøvede at skjule det for dem. Måske også for mig selv.

Ung og usynligt syg DR sætter i fire programmer under titlen "Usynligt syg" fokus på nogle af de mennesker, der lever med sygdomme, vi andre ikke nødvendigvis kan se eller fornemme. Det første af fire programmer kan ses på dr.dk/tv fra søndag 8. september og på DR3 mandag kl. 22.

Jeg ventede længe med at gå til lægen, selv om jeg vidste, jeg burde.

Jeg var vant til at komme mig over smerter med det aktive liv, jeg havde. Blandt andet gennem boksetræningen, hvor jeg også oplevede uforklarlige forandringer, når jeg ikke kunne mærke mine tæer.

Indimellem måtte jeg åbne skoene og tjekke, om de sad rigtigt, eller om de var foldet sammen.

Mit ansigt rødmede og jeg fik udslæt. Jeg var oppustet, og når jeg løb i skoven, var det som om, jeg slæbte mit højre ben efter mig.

Jeg kunne ikke bukke hovedet uden at føle, det var ved at eksplodere, og jeg kunne ikke overskue selv små opgaver, fordi jeg var så smadret.

Sådan gik det i lang tid, hvor smerterne tog til, og jeg begyndte at blive ekstremt træt. Trætheden er det altoverskyggende problem for mig i dag.