﻿ "I fight for my corner, and I leave when the pub closes" Winston Churchill Medier Danmark:





Danske tidsskrifter:





Foreninger:



Norge:



Sverige:



Danmark:Danske tidsskrifter:Foreninger:Norge:Sverige:



Tomas Lagermand Lundme: ‘Jeg trak også anklagen tilbage hos politiet, fordi jeg ikke ville være racist’ Jeg har tidligere omtalt historien her på bloggen, men her er den RAF-sympatiserende Enhedslisten-kommunist hudløs ærlig, og essayet ligner til forveksling et råb om hjælp. Der bliver ikke sat ord på de ‘mørke’ gerningsmænd der forstyrrede hans antiracisme og sendte ham til psykolog, men det drejer sig om tre tyrkere og tre iranere ved de to på hinanden følgende episoder. Ikke i Günyüzlü eller Tavarreh i grænselandet mellem Tyrkiet og Iran, men på Vesterbro i København. Forfatteren er homoseksuel, og gift med DR-underholdningschef Jan Lagermann Lundme. Essay af den forfatter Tomas Lagermand Lundme i Politiken – Lige meget, hvor stor en kærlighed jeg prøver at skubbe ud i verden, bliver den altid ødelagt af hadet. “For 10 år siden blev jeg overfaldet to gange på en nat. Det første overfald var fysisk. Det andet var både fysisk og psykisk. Bagefter kom mørket. Det blev mit sted at bo i mange år. … Tre mænd overfaldt mig på Vesterbrogade i København ved 2-tiden en nat mellem lørdag og søndag… Fire tænder blev slået løs. Min læbe blev flækket. Der var en af de tre, der sparkede mig i ansigtet. Jeg prøvede at beskytte mig selv med mine hænder. … Jeg kom på benene. Jeg havde brækket et par ribben. Det vidste jeg ikke. … Min læbe var flækket, fire fortænder var sparket i stykker. Nu var de små og takkede, næsten som smadret porcelæn. En stor del af min ene kind og pande var ikke andet end blod. Da jeg kiggede på min mave, skuldrene og noget af ryggen, var den allerede rød, hævet, gul, og der var gået hul mange steder. Jeg begyndte at græde. Af angst. I chok. Tårerne gjorde ondt i hullerne i mit ansigt. Blod og vand fik bare alting til at løbe. … En sort bil holdt ind. En mand kom ud på gaden lige ved busstoppestedet foran lyskrydset. Han sagde, han ville hjælpe mig. Han virkede flink. … Han tog min telefon. Han tog kvælertag på mig. Jeg skreg ikke, jeg sank bare ind i mørket.. De ville have min kode til mit dankort. Min mand skreg til gengæld i min telefon. Det kunne jeg høre. ‘Lad min mand være’, råbte han. Det gjorde det bare værre. Så var jeg et bøssesvin i deres bil. Klam, ulækker. Det værste af det værste. … Selvhadet kender jeg alt til. Det had har været mit hele mit liv. Jeg gik til psykolog. Men jeg tænkte hele tiden, at det var min egen skyld. Jeg trak også anklagen tilbage hos politiet, fordi jeg ikke ville være racist. Bare fordi de seks mennesker, de tre på gaden og de tre i den sorte bil, havde været mørke, var det ikke ensbetydende med, at andre mørke ville gøre det her mod mig. Igen. Eller mod andre. Jeg ville ikke hade andre. Kun mig selv. Det blev jeg professionelt god til.” (Collage: Tomas Lagermand Lundme, forfatter) The URI to TrackBack this entry is: http://www.uriasposten.net/archives/107209/trackback RSS feed for comments on this post. Denne weblog er læst af siden 22. juni 2003.



