”Vad fan, jag blev ju Kristdemokrat! Men jag är ju inte religiös!” Detta är den enskilt vanligaste reaktionen jag har hört under valrörelsen 2014. Personer som har gjort diverse valkompasser och tyckt till om vad som är viktigt politiskt, och hur man bör uppnå dessa mål, har häpet kunnat konstatera att de innerst inne är kristdemokrater. SR P1 har dessutom gjort ett program om detta fenomen, och undersökningar har visat att om svenska folket hade valt parti inte efter vad partierna hetat utan efter vilka frågor som är viktigast, så hade Kristdemokraterna (KD) fått upp till 13 procent i riksdagsvalet. Ändå har dessa personer som gjort valkompasserna i stor utsträckning, sina värderingar till trots, inte valt KD. Varför?

Att folk i allmänhet är skeptiska till religion och gör misstaget att tro att KD är ett religiöst parti är vanligt. Men det är ett stort misstag, och visar på okunskap om den politiska utvecklingen i världen efter andra världskriget. Efter andra världskriget, då människor i Väst- och Centraleuropa var trötta på de antidemokratiska regimer som styrt deras länder, och fullt medvetna om den stora faran som fortfarande lurpassade i öst, då beslöt flera grupperingar att det var dags för en ny ideologi som värdesatte människors värde och värdighet främst och inte bara var besatt i om marknaden skulle vara fri eller statsstyrd. En ideologi som kombinerade de moderna kristna värden som genomsyrar de europeiska länderna, med en modern demokrati, och resultatet blev naturligt nog kristdemokratin.