För drygt femton år sedan fick jag närkontakt med Sveriges migrations- och integrationspolitik genom flera besök på flyktingförläggningar, möten med asylsökande, Migrationsverkets personal och ledning samt en del ideella insatser. Det jag såg fick mig att skämmas lite över att jag tidigare hade tyckt att Sverige var ett generöst land.

Det var uppenbart att det vi erbjöd dem som kom hit inte var så generöst, utan tämligen grymt. Flyktingmottagandet kostade förvisso pengar, och den materiella försörjningen kunde med många mått mätt kallas generös. Men det var också ett system som knäckte många.