De senaste fyra åren har över 2000 ensamkommande flyktingbarn försvunnit i Sverige och fler kan komma att försvinna rapporterar SR Radio Sörmland. I Sörmland har över 70 barn försvunnit under samma period vilket spär på en redan allvarlig utveckling på flera plan.

– Vi ser att oron och rädslan i den här gruppen ökar väldigt mycket. Vi och frivilligorganisationerna märker av ett ökat tryck just nu, säger det Amir Hashemi-Nik, som jobbar på länsstyrelsen i Stockholm, som nationell samordnare när det gäller kartläggning av försvunna ensamkommande.

I de flesta fall vet man inte var de försvunna barnen tagit vägen. Men man vet att de lever utanför samhällets skyddsnät. Den striktare svenska asyllagstiftningen anges som det mest sannolika skälet. 2015 kom 35 000 barn och ungdomar till Sverige. 24 000 av dem är unga afghaner. En del av dem går under jorden.

De som anses vara myndiga placeras på Migrationsverkets boenden ofta långt ifrån Stockholm, de får inte längre en god man samt förlorar rätten att gå i skolan innan de har fått uppehållstillstånd. Men många väljer att stanna i kommunerna där de har sina nätverk även om det innebär ett liv på samhällets skuggskida. I Stockholm har kvarteren kring Sergels Torg, eller den triangel som skapas av Centralstationen, Hötorget och Stureplan blivit tillhåll för många där just Sergels Torg med Kulturhuset är ett tydligt centrum. Det finns, av lätt insedda skäl, en given koppling mellan avslag, bostadslöshet och kriminalitet. Men det finns även fler risker så som situationen utvecklas. Professor Bo Rothstein pekar i Expressen på riskerna för bland annat radikalisering när lågutbildade män nu “dubbelratas” av kvinnor och arbetsgivare.Rothstein skriver:

Hur blir ett samhälle med en stor grupp unga män som inte lyckas hitta någon stadigvarande kvinnlig partner, som inte kommer att leva med barn och som inte kommer att ha en fast position på arbetsmarknaden? Det finns goda skäl att tro att detta blir ett tämligen bökigt samhälle att leva i. Bland denna grupp unga män kommer det att finnas ett betydligt antal som upplever utanförskap, frustration och brist på respekt. Vi vet också att unga män är betydligt mera vålds- och brottsbenägna än unga kvinnor och att socialt destruktivt beteende ofta har sin bakgrund i olika former av frustration som följer av att vara ensamstående och ha låg social status.

Fredrik Kärrholm, SvD, pekar dessutom på att Sverige fått en onormal könsobalans, till följd av att majoriteten asylsökande är unga män. 2016 gick det 116 tonårspojkar på 100 tonårsflickor, enligt siffror från Migrationsverket och Statistiska Centralbyrån. 2011 var förhållandet 106 och 100. Att migrationspolitiken skulle leda till könsobalans påpekades tidigt, av bland andra den framlidne professorn Hans Rosling. Hans amerikanska professorskollega Valerie Hudson har även varnat för utvecklingens konsekvenser. Hennes forskningsöversikt visar att samhällen med fler män blir våldsammare och farligare för kvinnor.

Sedan 2000 har Sverige tagit emot 686 686 asylansökanden varav 233 943, eller 34 procent är kvinnor och resterande 452 743 män. Under 2015 tog Sverige emot 162 877 asylsökande totalt varav 114 728 var män. En i allt väsentligt annorlunda fördelning än de rapporter om barnfamiljer som anlände. Tvärtom visar det sig att männen valt att fly och lämnat sina familjer bakom sig i bland annat krigets Syrien. I tidigare större regionala konflikter eller världskrig har det varit främst kvinnor och barn som flytt medan männen stannat kvar och försvarat sitt land.

De ensamkommande unga män med låg utbildning, som nu försvinner in i ett skuggsamhälle, dubbelratas inte. De riskerar att trippelratas. Detta sker samtidigt som polisen har en negativ utveckling av personal i yttre tjänst. Det slutar fler än utbildningssystemet hinner fylla på med. Något som regeringen kalkylerade med när de sjösatte polisreformen. Dagens polisbrist var med andra ord en mycket medveten risktagning från regeringens sida.

Polisbristen kommer att vara svår under många år. Det finns heller inga tecken på att ökningen av bråk, stök och i lokalsamhällena skulle avstanna av sig själv. På två år har kommunernas nota för ordningsvakter ökat med nära 50 procent till en miljard kronor. Att den kommer att växa är de flesta bedömare eniga om med några få undantag. Många kommuner och landsting anlitar ordningsvakter för att de inte upplever att de får tillräcklig hjälp av polisen. I en enkät som P1-programmet I lagens namn har gjort svarar 35 kommuner och landsting att deras kostnader för ordningsvakter och väktare ökat på grund av att polisen inte räcker till.

Regeringen laddar för en perfekt storm om de väljer att gå Miljöpartiet till mötes och om de samtidigt inte kommer tillrätta med polisnärvaron i kommunerna. Den situation som nu beskrivits, med de ensamma män som försvinner från radarn eller ratas, skall läggas ovanpå den ekonomiska stress som fler och fler kommuner går in i med de sänkta ersättningsnivåerna för kommunplacerade samtidigt som kostnader för försörjningsstöd, bevakning och pensioner ökar.

Den perfekta stormen.