1. Skolan

Något har gått sönder i den svenska skolan. Frågan är bara vad. Efter Pisa-chocken för ett år sedan har många trott sig sitta inne med svaret - det är föräldrarnas fel, det är flumskolans fel, det är dataspelens fel eller brist på resurser.

OECD:s experter kommer sannolikt närmast sanningen när de pekar på läraryrkets låga status och på ojämlikheten i den extremt decentraliserade, svenska skolan. I april kommer OECD:s slutrapport. Den bör studeras i detalj och med de ideologiska vapnen sträckta.

Hittills har politikerna svarat med att göra tvärtemot OECD:s rekommendationer och satsat på mindre klasser i stället för höjda lärarlöner. Så kan det inte fortsätta. Skolan är en ödesfråga om Sverige ska förbli en konkurrenskraftig välfärdsstat. Vi har inte råd att förlora ännu ett decennium.

2. Migration/integration

Mot slutet av förra året började verkligheten hinna ikapp önsketänkandet - det svenska flyktingmottagandet fungerar inte. Det saknas beredskap för att ta emot så många flyktingar som nu söker sig till Sverige. Lägenheterna är slut, kommunerna slår bakut, över 20 000 flyktingar med uppehållstillstånd väntas sitta fast på flyktingförläggningar under 2015 och sysselsättningsgapet är störst i hela OECD.

Här krävs radikala åtgärder för att förbättra integrationen, såsom slopad hyresreglering och fler låglönejobb. Men det räcker inte. Även Sveriges andel av flyktingmottagandet i Europa - skyhögt över alla andra EU-länders - skulle behöva minska.

3. Brist på arbetskraft

Flaskhalsarna är få på den svenska arbetsmarknaden. Men ett viktigt undantag är offentlig sektor. Inom vården uppger mer än 90 procent av arbetsgivarna att de har problem med att hitta rätt personal. Inom grundskolan larmar tre av fyra arbetsgivare om samma sak.

Det finns ett enormt sug efter läkare, sjuksköterskor, tandläkare och lärare. Bristen på utbildad arbetskraft stiger för varje år samtidigt som behoven bara ökar. Följden blir en mix av övertidsarbete, sänkta krav och inhyrd personal.

Det är en ohållbar situation som hotar kvaliteten. Det pratas mycket om resurser i välfärdsdebatten - mera sällan om det alltmer akuta personalläget. Det behövs en kraftsamling kring sådant som fler utbildningsplatser, höjda lärarlöner och betald specialistutbildning för sjuksköterskor.

4. Arbetslösheten bland utsatta grupper

Samtidigt som bristen på arbetskraft ökar biter sig arbetslösheten fast bland utsatta grupper, det vill säga lågutbildade, utomeuropeiskt födda, funktionshindrade och 55-plusare. Under 2015 väntas deras andel av de arbetslösa passera 70 procent.

Arbetsförmedlingen beskriver en alltmer omöjlig uppgift. Samtidigt som gymnasieutbildning har blivit ett grundkrav för att vara anställningsbar sker en stor ökning av antalet arbetslösa med högst grundskola i bagaget. Resultatet blir en växande strukturarbetslöshet i Sverige, det vill säga en arbetslöshet som ligger kvar på en hög nivå oavsett konjunkturläge.

I stället för att svamla om innovationer och småföretag borde politikerna ta tag i det verkliga problemet. Svaret måste rimligen bli fler låglönejobb, ett utbildningslyft och en återförstatligad gymnasieskola.

5. Bostadsbristen

Om någon för tio år sedan hade sagt att det skulle bo barnfamiljer inträngda i ettor och att mängder av människor skulle vara skenskrivna på adresser där de inte bor skulle nog denna person ha blivit avfärdad som en dårfink. Men där är vi dag.

Bostadsfrågan borde toppa alla politiska debatter och ältas överallt. Men av någon anledning är den förpassad till periferin. Kombinationen av starka särintressen och rädda politiker har lamslagit bostadspolitiken.

Följden har blivit en akut bostadsbrist och en explosiv skuldsättning hos hushållen. Men ännu har ingen politiker siktats som är villig att ta sig an radioaktiva förslag såsom avtrappade ränteavdrag och slopad hyresreglering.

6. Sjukskrivningarna

Debatten om sjukförsäkringen har tystnat, men det betyder inte att hälsan tiger still. Tvärtom blir sjukskrivningarna både fler och längre. Det är framför allt den psykiska ohälsan bland kvinnor i åldersspannet 30-49 år som ökar snabbt.

Bara under 2015 spås kostnaderna öka med tre miljarder mer än beräknat. Fram till år 2018 handlar det om en ökning från dagens 32 miljarder kronor till svindlande 43 miljarder.

En sådan utveckling kan ingen regering blunda för. Sverige har tappat kontrollen över sjukskrivningarna förr och den erfarenheten var dyrköpt. Turligt nog har S-MP-regeringens återställare stoppats av riksdagen. Men mer behöver göras. Ett förslag som borde övervägas är att begränsa antalet läkare med sjukskrivningsrätt.

7. Hantera Putins Ryssland

2014 blev uppvaknandets år. Efter Rysslands annektering av Krim och bärsärkagång i östra Ukraina gick det inte längre att låtsas som att säkerheten i vår del av Europa är god.

Sverige utgör ett säkerhetsvakuum kring Östersjön. Ingen utomstående förstår vår kombination av alliansfrihet, aktivistisk utrikespolitik och sönderfallande försvar. Det är hög tid att reda ut dessa oklarheter.

Försvaret bör få mer pengar, men framför allt bli avlastad uppgiften att understödja försvarsindustrin. Även det civila försvaret måste rustas upp; svaret på den ryska hybridkrigföringen får inte bli en snäv satsning på plåt och baskrar.

Men viktigast av allt är att tillsätta en Natoutredning illa kvickt.

8. Skatterna

Finansminister Magdalena Andersson (S) har liknat det svenska skattesystemet vid en schweizerost. Det är en träffande liknelse. Undantagen och avdragen har blivit många sedan "århundradets skattereform" sjösattes i början på 90-talet.

Borgerliga partier älskar skattesubventioner nästan lika mycket som Socialdemokrater älskar höjd skatt på arbete. Båda vägar är farliga om vi vill slå vakt om framtidens välfärd och arbetslinjen.

Det är dags att gå tillbaka till ritbordet. Principerna är enkla: Vi behöver breda och enhetliga skattebaser som uppmuntrar arbete. Beskatta boende, konsumtion och miljöförstöring hårdare och sänk marginalskatterna.

Precis som när det gäller fredsförhandlingar mellan israeler och palestinier vet alla hur slutresultatet måste se ut. Kruxet är att baxa parterna dit.