Sunna Kivisalo menetti sekä miehensä että poikansa, jotka riistivät hengen itseltään. Nyt hän kertoo, miten on selvinnyt äärimmäisen raskaasta surutyöstä.

Mustiin pukeutunut nainen istuu rauhallisesti nojatuolissa kampaamonsa takahuoneessa. Vain silmissä läikehtivä pohjaton suru kertoo, ettei elämä ole päästänyt helpolla.

– Kysele vain. Sinulle tämä on varmasti raskaampaa kuin minulle. Minä olen pyöritellyt näitä asioita päässäni jo monta vuotta, Sunna Kivisalo rohkaisee haastattelun aluksi.

Ensin kolmehenkisen perheen elämään hiipi alkoholi. Puolison alkoholinkäyttö lisääntyi, mutta hän pystyi hoitamaan työnsä paperitehtaalla. Vuodet kuluivat, ja kuvioihin tuli monenlaisia sairauksia ja masennusta.

Sunna oli huolissaan.

– Sanoin varmaan 100 kertaa, että asioille pitää nyt tehdä jotain.

Sanoin varmaan 100 kertaa, että asioille pitää nyt tehdä jotain.

Häpeä ja ylpeys estivät miestä myöntämästä ongelmia. Masennus kavensi elinpiirin kotitaloon.

– Töistä kotiin tullessa tuntui kuin olisin astunut mustaan huoneeseen. Ei sellaisessa paikassa ole naurua eikä hyvää mieltä.

Helmikuussa 2015 mies irtisanottiin yt-neuvotteluiden myötä UPM:n tehtaalta. Se oli liikaa. Kaksi päivää myöhemmin mies soitti itsetuhoisen puhelun työkavereilleen ja hirttäytyi sen jälkeen autotallissa.

Aluksi Sunna toimi kuin kone. Hän kieltäytyi kriisiavusta ja halusi nopeasti kotinsa tyhjäksi poliiseista ja muista ylimääräisistä ihmisistä.

Jälkikäteen hän ei ymmärrä miten selvisi siitä päivästä. Muistikuvat ovat heiveröisiä, hetket peittyneet sumuverhon taakse.

Teini-ikäinen Karri-poika seurasi äitiään päivien ajan joka paikkaan. Jossain vaiheessa Sunna ymmärsi miksi. Poika pelkäsi, että menettäisi vielä äidinkin.

– Lupasin, etten häviä mihinkään. Sen jälkeen helpotus paistoi lapsen olemuksesta, hän kertoo silmät kyynelissä.

Sunna palasi töihin jo kuukauden jälkeen, aivan liian aikaisin jälkikäteen ajatellen. Hän yritti pärjätä ja jaksaa, mutta uupui täysin. Joulun aikaan hän ymmärsi pitää lomaa ja keventää sen jälkeen työtahtia. Pikkuhiljaa äidin ja pojan elämä alkoi normalisoitua.

Seesteistä aikaa kesti pari vuotta.

Vielä ylioppilaspäivänä Karrilla ja äidillä oli hymy herkässä. Reilut puoli vuotta myöhemmin poika päätyi itsemurhaan. Sunna Kivisalon kotialbumi

Uusi syöksykierre

Rauhallinen olo oli vain tyyntä myrskyn edellä. Pian Sunna sai tietää vahingossa, että juuri täysi-ikäistynyt poika oli alkanut käyttää rahojaan nettipeleihin. Yhteisen keskustelun päätteeksi poika lupasi luopua pelaamisesta.

Ylioppilasjuhlien valokuvissa poseeraa onnellinen kaksikko: äiti ja poika. Kesällä 2018 Karri hyväksyttiin Jyväskylään opiskelemaan. Elämä vaikutti olevan mallillaan.

Pian pelaaminen kuitenkin palasi elämään. Hävityt rahat painoivat mieltä ja ajoivat epätoivoon. Karri, kuten isänsä aiemmin, ei kuitenkaan suostunut ammattiauttajan luo.

Viime helmikuussa Karri muuttui poissaolevaksi. Sunna alkoi ihmetellä, miksi poika vältteli katsekontaktia ja peiliin katsomista. Äidinvaisto kertoi, että jotain ikävää on tapahtunut.

– Sanoin, ettei mikään asia ole niin paha, ettei siitä voisi puhua. Näin, kuinka poika kiemurteli surkeana, muttei pystynyt avautumaan minulle.

Seuraavana päivänä Sunna soitti pojalle kesken työpäivän ja pyysi lounasseuraksi ravintolaan. Karri oli uneliaan ja poissaolevan kuuloinen. Äiti laittoi vielä perään tekstiviestin, mutta siihen ei tullut enää vastausta.

– Ymmärsin, että asiat ovat pielessä ja lähdin kotiin heti, kun pääsin.

Liian myöhään. Karri oli ehtinyt hirttäytyä kotona ovenkahvaan, tasan neljä vuotta edellisen tragedian jälkeen.

Jälleen Sunna toimi kuin kone: irrotti pojan, aloitti elvytyksen ja soitti hätäkeskukseen.

Elvytys ei tuottanut tulosta. Sunna menetti ainoan poikansa.

– Jos on todella surullinen olo, yritän ajatella, ettei minun lapseni haluaisi äidin olevan allapäin, Sunna Kivisalo kertoo surutyöstään. Uusi puoliso tukee Sunnaa surun keskellä. Sanna Kinnunen

Surun aika

Meni talvi ja kesä, mutta Sunna ei vuodenaikojen vaihtelua juuri huomannut. Hän ruokki lintuja kesälläkin ja istui pihassa katsomassa siivekkäiden touhuja.

Ajatukset pyörivät jossain muualla. Suru vei mukanaan.

Oman pään kovalevy tuntui olevan täynnä. Sunna pystyi tekemään arkisia askareita, mutta niistä ei jäänyt mitään muistijälkiä.

– Ei sen pahempaa voi tapahtuakaan kuin oman lapsen kuolema. Ei sellaisesta tarvitse selvitä. Se kulkee aina mukana, hän toteaa tuijottaen seinää kyynelten kostuttamin silmin.

Ystävänpäivän tapahtumien jälkeen syyllisyydentunne on vaivannut Sunnaa tasaiseen tahtiin. Miksi en tajunnut tilannetta ajoissa? Miksi en saanut häntä puhumaan? Miksi annoin periksi? Miksi sitä, miksi tätä...

– Karrin uhkapelaamisen vakavuus tuli minulle yllätyksenä. Jos olisin tajunnut asian, olisin vaikka kantanut hänet hoitoon. Lapseni puolesta olisin tehnyt mitä tahansa.

Sunnaa ihmetyttää, miksi nettipelaamisen aiheuttamat ongelmat ovat monelle edelleen tabu, josta ei voi puhua.

– Eihän maailmassa edes ole niin paljon rahaa, että 19-vuotiaan täytyisi sen takia kuolla.

Eihän maailmassa edes ole niin paljon rahaa, että 19-vuotiaan täytyisi sen takia kuolla.

Kirjoittamassaan jäähyväiskirjeessä Karri itse oli toista mieltä. Häntä hävettivät hävityt rahat niin paljon, ettei hän nähnyt tilanteessa enää muuta ulospääsyä.

Miten elämä jatkuu?

Monet kerrat Sunna on ajatellut, että tämä kaikki on liikaa. Ettei elämä voi tästä enää jatkua.

Hetki kerrallaan elämä on kuitenkin kulkenut eteenpäin. Hän on oppinut, että itselleen pitää olla armollinen, liikaa ei saa vaatia.

– Välillä alkaa jo tulla hyviä hetkiä ja saatan jopa huomata auringon paistavan, hän kertoo.

Siltikään hän ei hyväksy elämän läheisimpien ihmisten menettämistä.

– Jotkut saavat lohtua uskosta, mutta minä en. Mikä se sellainen Jumala olisi, joka veisi kaksi läheisintä ihmistä? En voi uskoa sellaiseen.

Pahimpien hetkien aikaan häntä lohduttavat Karrin jättämän jäähyväiskirjeen sanat:

– Pitäkää huolta toisistanne. Äiti rakastan sinua yli kaiken.

Sunnuntaina 17.11. vietetään itsemurhan tehneiden muistopäivää. Surunauha ry järjestää kynttilätapahtumia useissa kaupungeissa ympäri Suomea.

LUE MYÖS Älä jää yksin Joka toinen suomalainen kokee elämänsä aikana jonkun mielenterveyden häiriön, kertoo Suomen Mielenterveysseura. Toisinaan mielenterveyden ongelmat ilmenevät itsetuhoisena ajatteluna.

Jos huomaat itselläsi tai läheiselläsi itsetuhoisia ajatuksia, on tärkeää, ettei asian kanssa jää yksin. Keskusteluapua voi hakea terveydenhuollon lisäksi anonyymisti erilaisista puhelinpalveluista ja netistä.

Hätätilanteessa soita aina yleiseen hätänumeroon: 112.

Mielenterveysseuran valtakunnalliseen kriisipuhelimeen voi soittaa nimettömänä: 010 195 202. Kriisipuhelimen päivystys on avoinna arkisin klo 09.00-07.00. Viikonloppuisin ja juhlapyhinä klo 15.00-07.00.

Lapsille ja nuorille on avoinna myös Mannerheimin lastensuojeluliiton Lasten ja nuorten puhelin: 116 111. Lasten ja nuorten puhelin päivystää ma-pe klo 14-20 ja la-su 17-20.

Helsinki Mission yli 60-vuotiaille tarkoitettu Aamukorva-puhelinpalvelu päivystää joka aamu klo 05.00-09.00 numerossa 045 341 0504.

Verkkokriisikeskus Tukinetissä toimii reaaliaikainen Solmussa-chat maanantaisin ja keskiviikkoisin klo 15-19. Nuorille tukea tarjoaa Sekasin-chat arkisin klo 7-24 ja viikonloppuisin klo 15-24. Tukinetin kautta on myös mahdollista saada pidempää, jopa puolen vuoden verkkokeskustelutukea.

Lisäksi verkossa päivystää muun muassa Mannerheimin lastensuojeluliiton Lasten ja nuorten chat.

Tukea voit hakea myös omasta terveyskeskuksestasi tai yksityiseltä lääkärikeskukselta.

Suomen mielenterveysseuralla on myös kriisikeskuksia ympäri Suomea. Vastaanotolle voi hakeutua ilman lähetettä, varaamalla ajan suoraan kriisikeskuksesta. Asioinnin voi hoitaa nimettömänä ja palvelut ovat maksuttomia. Katso lista kriisikeskuksista ja niiden yhteystiedoista täältä.

Vaikka mielenterveyden häiriöt ovat varsin yleisiä, voi häpeä vaikeuttaa mielenterveysongelmista puhumista. Suomen mielenterveysseuran mukaan jopa 70 prosenttia masennuspotilaista salaa tilansa pelätessään esimerkiksi erilliskohtelua ja syrjintää.

Läheisen itsemurhapuheet voivat järkyttää, mutta läheisen kertoessa itsemurha-ajatuksistaan, on erittäin tärkeää kuunnella ja keskustella rauhallisesti.

Suomen mielenterveysseura on listannut itsemurhariskiä lisääviä tekijöitä. Sellaisia ovat esimerkiksi erilaiset menetykset ihmissuhteissa tai taloudessa. Myös päihdeongelmat, pitkäaikaiset ja etenkin kipua aiheuttavat sairaudet lisäävät itsemurhariskiä.

Jos tuntemasi henkilö on itsemurhavaarassa, älä jätä häntä yksin. Poista hänen ulottuviltaan aseet, alkoholi, lääkkeet, huumeet ja terävät esineet. Vie läheinen sairaalan päivystykseen tai pyydä muulla tavoin heti apua terveydenhuollon ammattilaisilta. Hätätilanteessa soita yleiseen hätänumeroon: 112.

Muista myös huolehtia itsestäsi ja omasta jaksamisestasi. Tukea tarjoavat kriisipuhelimet auttavat myös mielenterveysongelmista kärsivien läheisiä.