Kiirastorstai 17.4.2014 jää suomalaiseen elokuvahistoriaan päivänä, jolloin Finnkino näytti voimansa koko muulle elokuva-alalle. Markkinajohtajan asema on niin vahva, että Finnkinon ei tarvitse taipua.

Kinan keskellä on The Amazing Spider-Man 2 -elokuva. Tänään iltapäivällä saapui lopullinen vahvistus neuvottelujen päättymisestä: elokuva ei tosiaan tule Finnkinon valkokankaille Suomessa. Tiettävästi viime päivinä keskusteluja käytiin suoraan Yhdysvalloista, Sony-studiolta Ruotsiin, jossa Finnkinon konsernijohto sijaitsee.

Riidan taloudelliset yksityiskohdat ovat salaisia. Alalla tapausta pidetään eräänlaisena helpotuksena: pinnan alla kyteneet ongelmat tulivat nyt kunnolla julki.

Kyse ei missään tapauksessa ole vain Hämähäkkimiehestä. Se vain sattui olemaan leffa, jonka kohdalla Sonylla keitti yli. Kyse on laajasti elokuvakulttuurista.

Finnkinon osuus Suomen elokuvateatterialasta on 70%. Se omistaa Suomen suurimpien kaupunkien kaikki monisaliset teatterit. Toiset tahot Hollywood-studioista pieniin taidelevittäjiin tarjoavat saleihin ohjelmaa. (Finnkinolla on myös erikseen levitysosasto, joka edustaa Hollywood-studioita Universalia ja Paramountia sekä pohjoismaisen levitysfirman Scanboxin hankkimia elokuvia.)

Lipputulot on jaettu levittäjien ja Finnkinon välillä kutakuinkin muuttumattoman kaavan mukaan ainakin tällä ja viime vuosikymmenellä.

Lipputulojen jakoa kutsutaan filmivuokraksi.

Hiljalleen Finnkino on halunnut parantaa osuuttaan kakusta. Eräs keino on ollut veloittaa elokuvien levittäjiltä esimerkiksi mainospaikoista elokuvateattereiden auloissa, käytävillä ja ulkoseinillä. Siksi joissain Finnkinon teattereissa saattaa yhä olla The Amazing Spider-Man 2:n mainoksia, vaikkei elokuvaa kyseisessä teatterissa tulla näkemään: nämä mainospaikat on maksettu etukäteen.

Eräs keino oli virtual print fee, jolla Finnkino kätevästi siirsi saliensa digitalisoitumisen kustannukset levittäjien maksettaviksi. ”Muualla maailmassa vpf on rahoitusinstrumentti, Finnkinolle firman arvon nostamisen instrumentti”, Markus Selin kommentoi SK:lle maksun tultua käyttöön.

Parasta bisnestä Finnkinolle eivät ole elokuvat, vaan popcornit ja hotdogit: niissä myydyn tuotteen kate jää kokonaan omaan kassaan. Siksi Tennispalatsin ulkoseinässä ei ole enää elokuva- vaan hodarimainoksia.

”Aiemmin teatterit osallistuivat myös niiden elokuvien mainostamiseen, joita ne esittivät. Se oli lähtökohta. Nyt kelkka on kääntynyt täysin”, summasi eräs elokuva-alan vaikuttaja, jonka kanssa nykytilanteesta keskustelin.

Hiljalleen ahneus on saavuttanut pisteen, jossa on aika puuttua filmivuokraan.

Nyt Finnkino päätti olla esittämättä Hämähäkkimiestä, koska se ei saa sen lipputuloista itse vaatimaansa osuutta – alan toimijoiden keskuudessa yleisen käsityksen mukaan siis suurempaa osuutta kuin vastaavista elokuvista ennen. Elokuvan levitysyhtiön, Sony-studiota Suomessa edustavan Walt Disney Finlandin toimituskohtaja Jussi Mäkelän mukaan filmivuokrat ovat jo laskeneet.

Seuraavaksi Finnkinon sanelupolitiikan uhri voi olla vaikkapa jokin Oscar-tason elokuva, tai eurooppalainen taide-elokuva.

Sonylle asia on periaatepäätös. Elokuvastudiot ovat menettäneet dvd-myyntien laskiessa suuren tulonlähteen. Valkokangastuottoja ei suostuta nipistämään.

Yksi syy siihen, miksi pommi iski juuri Spider-Maniin (ensi-ilta 25.4.) saattaa olla banaali. Eräs alan toimija muistuttaa, että Finnkinon joululahjaliput menevät vanhaksi toukokuun alussa, joten huhtikuun viimeisenä ja toukokuun ensimmäisenä viikonloppuna ketjun elokuvateatterit ovat joka tapauksessa tupaten täynnä.

Alan kulisseissa tapaukselle myös nauretaan.

”Jos popcornit ja muut lasketaan, Finnkino menettää pahimmillaan 250 000 – 300 000 euroa. Sopimusongelmassa kyse lienee vain muutamista tuhansista euroista”, laskee eräs levityspuolen veteraani.

Seurausten spekulointi on vähemmän hauskaa.

”Jos joku elokuvastudio Hollywoodissa tästä päättelee, ettei Suomessa enää voida neuvotella, neuvotteluista kyllä luovutaan. Hollywoodille Suomi on aivan marginaalinen alue. Kenties vastuu elokuvien levittämisestä Suomessa siirretään Helsingistä Köpikseen tai Lontooseen. Siinä kärsivät pienet elokuvat ja paikallinen maku. Voittajia ei sellaisessa tilanteessa ole.”

Eräs levityspamppu pitää ratkaisua päättömänä.

”Miksi helvetissä Finnkino kieltäytyi riskittömästä elokuvasta, jonka markkinoinnin Hollywood-studio hoitaa isolla rahalla ja joka puhuttelee nimenomaan heavy usereita, Finnkinon nuorta ydinyleisöä, niitä jotka käyttävät rahaa poppareihin?”

”Taitaa olla syytä kartoittaa muita esittämisen mahdollisuuksia. Voidaanhan me levittäjät tarjota elokuvia vaikka Finlandia-taloon ja veloittaa vähemmän kuin Tennispalatsi.”

Ei tästä imagotappio kasva, Finnkino.

Mutta viime vuonna luodulla Nordic Cinema Group-konsernilla, johon kuuluvat Finnkino ja Ruotsin markkinajohtaja SF Bio, menee hyvin. Tulos sen kun kasvaa ja taannoin Suomen toiseksi suurin elokuvateatteriketju siirtyi samaan talliin. Raha ratkaisee, ei maine.