Poznato nam je kakvo je stanje na tržištu nekretnina danas (cijene stanova prema najnovijim podacima rastu, dok država dijeli subvencije za stambene kredite), ali kakvo je bilo '70-ih godina? Zavirili smo u HRT-ovu arhivu, konkretno prilog "Milijun za kvadrat" novinara Drage Antoniazza, emitiran u emisiji "Stop 107" na HTV-u 3. prosinca 1974. godine.



Što se iz priloga može doznati?



Stanovi su bez problema prodani jer je u Zagrebu sedamdesetih godina potražnja za stanovima bila veća od ponude. Sve što se izgradilo vrlo brzo se prodavalo, čak i bez kredita koji su nekada bili značajan element kod kupovine stanova.



Od 1964. do 1974. godine Zagreb se povećao za 142.000 stanovnika, a u istom periodu izgradilo se 67.000 stanova.



A kad je radnik pitan tko može kupiti stan - odgovor je bio brz i jasan: "Onaj tko ima novaca, neki direktor, oni na višim pozicijama, koji imaju veće plaće".











Među njima sigurno nije bio radnik s prosječnom neto plaćom iz 1974. godine koja je iznosila 2.374 dinara. S radničkom plaćom zadovoljit će se i s 48 kvadrata u kojima živi sa svojom četveročlanom obitelji nakon dugogodišnjeg života u barakama:



















Kao i danas, cijenu gradnje stanova opterećivali su razni komunalni troškovi, takse, priključci, cijena zemljišta koja je ujedno i najveća stavka. Nisu se svi slagali s tom činjenicom, smatrali su da je cijena zemljišta bitan element, ali da na visinu cijene stana u gradu Zagrebu sudjeluje tek s 14 posto, doznajemo iz priloga, kao i da povećanje troškova gradnje - dakako - utječe i na povećanje cijene stanova.











Sredinom šezdesetih prešlo se na proizvodnju stanova za tržište. To je napravljeno unapređenjem tehnologije gradnje stanova, što je uzrokovalo smanjenje društvene narudžbe u stambenoj izgradnji stanova. Dotadašnja dobro situirana građevinska operativa godišnje je u Zagrebu gradila 15.000 stanova.











Jedan od funkcionera objašnjavao je tada trenutno stanje stanogradnje u Zagrebu ovako:











Po riječima direktorice Tehnogradnje ta tvrtka je tada jedini organizirani naručitelj stanova. Do 1974. gradili su ih 5396, pa stoga imaju i jeftiniji kvadrat stana nego što je na tržištu.



Tome nije uzrok samo masovna gradnja nego i povoljniji uvjeti građevinskoj operativi, tako cement nabavljaju po proizvodnoj cijeni od 35 dinara, a tržišna je 100 dinara. Ujedno su osigurali i povoljnije kredite građevinskoj operativi koja plaća 2,5% kamata u odnosu na 12% koliko plaćaju drugi. Cijene građevinskog materijala su rasle što će povećati i njihove cijene. Bez obzira na to uspjeli su zadržati cijenu od 460.000 dinara po kvadratu stana - što je velika prednost u odnosu do 850.000 dinara koliko se kreće cijena na zagrebačkom tržištu.