Sunčano proljetno jutro, temperatura u velikom plusu, Cvjetna nedjelja… Savršena prilika za provesti dan u prirodi, lagana šetnjica i uživanje u tišini i miru. No, ovi dečki imaju nešto drugo u planu.

Oko sedam sati u nedjeljno jutro u centru Svetog Ivana Zeline okuplja se grupa od 15 zaljubljenika u biciklizam. Čak i pogled na njihovu zaštitnu opremu i bicikle govori da to nisu klasični biciklisti. Ovi dečki su ovisnici o adrenalinu, zelinska downhill ekipa popularno nazvana „Bregdown“. S Bregdownom ekipom me upoznaje Ivan Adamović: „Spuštati smo se počeli još 2009. godine. Ideja o uređenju staze za brdski biciklizam na Kladešćici je nastala prije skoro 3 godine. Tada se nas sedam entuzijasta složilo i počelo čistiti šumski put od zaraslog granja, šiblja i lišća te obilježavati pristupni put. Od 2012. godine stazu rado posjećuju i biciklisti iz Zagorja, Zagreba, Vrbovca…“

Nisam mogao odoljeti pozivu da im se pridružim na jednoj vožnji. Nalazimo se u 10 sati ujutro na dogovorenom mjestu, parkiralištu Trgocentra u Svetom Ivanu Zelini. Dečki su već bili na prvom spustu i vraćaju se taman da ponovno utovare bicikle u kombi. Po prvi puta upoznajem ekipu i sve mi se odmah sviđa. Osmjesi, zezancija, vicevi, sve pomaže zaboraviti bol u mišićima i ozljede od padova. Opasnost ovog sporta je gotovo nemoguće procijeniti gledajući dečke izvan staze. Do kombija dolazi i Nico. Nažalost, prva današnja vožnja za njega je i posljednja. U skoku je zakačio stijenu te je pod silom pritiska slomljen kompletan pogon bicikla i ručice na volanu. Bolje nije prošlo ni koljeno, ali nitko zbog toga ne brine. Najveća tuga nastupa jer Nico odlazi i više nema na čemu voziti. Ivan iz ekipe primjećuje probleme s prednjom vilicom i odlazi ju servisirati. Mi ostali krećemo s parkirališta i vozimo se kroz centar prema Biškupcu i Kladešćici. Nakon silaska s asfaltiranog puta, putokazi nas vode makadamom, desno od bivšeg Trudbenikovog skladišta, uzbrdo do početka staze.

Istovaruju se bicikli, stavlja zaštitna oprema, montiraju kamere za snimanje i svi nestrpljivo čekaju polazak. Više nema zezancije i nervoze. Svi se smiruju, radi se raspored. Adrenalin počinje puniti vene, oči se sjaje, prsti su hladni. Diže se prašina i dečki odlaze uz zvuke zveckanja mjenjača i lanaca. Sto metara niže, nalazi se prvi skok. Trnci me prolaze kad se sjetim prizora 14 biciklista zaredom koji lete i preko jednog metra u zrak, izvode razne figure, spuštaju se i nastavljaju slalom među stablima brzinom i do 50 kilometara na sat. Krešo iz ekipe i ja vraćamo kombije natrag do parkirališta Trgocentra. Lagano se spuštamo i kroz prozor gledam bicikliste koji jure kroz šumu metar širokom stazom brže od nas koji vozimo širokim makadamom. Dolazimo na parkiralište, a najbrži su već tu i čekaju nas. Dolazi i Ivan sa novim oprugama prednje suspenzije. Odmah padaju ideje i prijedlozi o novom označavanju staze, podizanju veće razine sigurnosti, ali i novim skakaonicama, rubnicima i sličnome. Trenutno je svima na pameti samo, brže, više, jače, bolje… i još puno vožnje! Spust ponavljaju još šest puta, nakon čega vidno iscrpljeni odlaze kući. Jedan dan ovakvog spuštanja ostavlja tragove na njima, ali i na biciklima. Popucani lanci, savinute pedale i rame, polomljeni mjenjači i pogoni i potrošene gume veliko su financijsko opterećenje za bavljenje ovim sportom.

Dečki naglašavaju i još jedan važni segment onog čime se oni bave, a to je očuvanje prirode i šume. Već nekoliko puta su organizirali akcije čišćenja šume od smeća, brinu da iza sebe ne ostavljaju nikakvu plastiku i slično, a staza se obilježava znakovima isključivo drvenim oznakama. Ova šuma njihov je drugi dom, vole ju, a zvuk cvrkuta ptica i škripa bicikala draži im je zvuk od kompjutorskih igrica. Više o Bregdown ekipi možete saznati na Facebook stranicama Kluba zelinskih biciklista SIC i službene Bregdown grupe. [RG]