September nærmer seg slutten. Eric Andersen (38) har tatt en langhelg i Frankrike for å hjelpe moren sin i huset. De sitter på kjøkkenet og spiser frokost da telefonen ringer. Det er Anne Austevoll (38), Erics kone.

Hun gråter. Mellom hikstene hører han Anne si at barnevernet ikke har godkjent dem som adoptivforeldre.

Vi kjenner den andre historien best. Den med en lykkelig slutt. Den som handler om barnløshet, savn, byråkrati, venting, vaffelsteking, besøk av sosialarbeidere og mer byråkrati - før fotografiet av et barn ligger i postkassa. Så tilbakelegges tusener av mil for endelig å få oppleve eventyret ved å bli foreldre. Men hva når barnevernet sier nei? Hva er galt med menneskene som ikke holder mål, og på hvilket grunnlag blir de vurdert?