Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

RYGGE (Dagbladet): Mørket er i ferd med å legge seg over Østfold, selv om det er sommerkveld og varmt i lufta. Kalenderen på kjøkkenet på småbruket i Rygge viser 12. august. Det nærmer seg slutten av ferietida.

Klokka i stua tikker stille av gårde, mens den drar seg mot 23. Vigdis (63) og Arne Urstad (66) gjør seg klare for senga i det som har vært deres hjem i 20 år. De vanlige rutinene følges. Alt er som det pleier å være på en søndagskveld.

- Vi ante fred og ingen fare da vi gikk og la oss. Ingenting tydet på at vi skulle ende opp i det helvetet vi gjorde, sier Arne.

Angrepet med øks

Ekteparet kryper under de lette sommerdynene og sovner. Omkring tre timer går. Kveld har gått over i natt da døra utenfra og inn til soverommet glir lydløst opp.

To eller tre personer med mørke finlandshetter smyger seg inn på soverommet. Bare øynene deres er synlige bak de ellers heldekkende maskene.

- Jeg våknet av et kraftig, blinkende lys og var helt fortumla. Jeg kjente jeg var våt i ansiktet. Etter hvert skjønte jeg at det var blod som rant fra hodet og løftet ene armen. Da kommer det et nytt hogg, forteller Arne.

PREGET: Et halvt år etter ranet, er ekteparet fortsatt sterkt preget. Foto: Lars Eivind Bones / Dagbladet Vis mer

Hogget treffer 66-åringen i armen. Blodet spruter ut i senga, på gulvet, på veggen. Arne griper fatt i personen som nettopp har påført ham to kraniebrudd. Så starter en slåsskamp på liv og død.

- Jeg tenkte «nå blir jeg drept». Overlevelsesinstinktet slo inn, og jeg begynte å slåss for livet. Kampen begynte i senga, men fortsatte på soveromsgulvet, videre ut i gangen og ut mot stua, forteller han.



Se tv: Slik så det ut etter skrekknatta (saken fortsetter under):

Skru På Lyd Error Error NB! STERKE BILDER: Slik så det ut på soverommet etter skrekknatta. Video: Privat Vis mer

De tause ranerne

Mens blodet farger vegger og gulv rødt, kjemper kona Vigdis sin egen kamp i senga. En annen raner har allerede fått inn flere knyttneveslag mot henne. Hun kjemper imot så godt hun klarer.

Til slutt får hun hendene innunder finlandshetta til mannen som gyver løs på henne. Hun klorer ham i ansiktet så hardt hun klarer, i et forsøk på å få ham til å slutte.

Responsen blir om mulig enda verre. Raneren med øksa forstår at 63-åringen gjør motstand. Han forlater Arne livstruende skadd i gangen. Nå er det i stedet Vigdis som får kjenne øksa mot kroppen.

ØKSEMERKER: Ranerne gikk til slutt løs på Vigdis Urstad med øks. Merkene vitner om kraftige slag. Foto: Privat Vis mer

Med sine siste krefter får Arne kjempet seg tilbake på soverommet. Han tar tak i øksemannens ene bein og prøver å dra ham bort fra kona.

- De sa ikke et ord mens de slo, men jeg skjønte etter hvert hva de var ute etter. Da jeg ropte «gi dem nøklene og åpne skapet», så stoppet de umiddelbart, forteller Vigdis.

Låsen på det tunge, grå våpenskapet på soverommet glir opp. Ranerne jobber raskt. To rifler, en pistol, 463 000 kroner i kontanter, flere Rolex-klokker og arvesølvet pakkes ned.

SKAPET: Våpenskapet med safen sto på soverommet da ranerne slo til. Der fant de svært store verdier. Foto: Lars Eivind Bones / Dagbladet Vis mer

Paret har over flere år samlet opp en del kontanter og verdisaker, blant annet etter salg av biler og båter. Nå forsvinner alt som ligger i huset.

Ingen skal varsles

Etter å ha tømt skapet gjør gjerningsmennene alt de kan for å hindre ekteparet i å få hjelp. Begge to teipes på hender og føtter. Mobiltelefonene deres knuses og alle bilnøkler fjernes. Selv nøklene til traktoren blir tatt, før ranerne forlater stedet i ekteparets egen bil.

Tilbake ligger mann og kone hardt skadd. Den ene av dem kjemper for livet.

Til slutt får Arne bitt opp teipen på Vigdis' hender. Hun kommer seg løs og får utløst alarmen i huset. Kort tid etter er ambulansen og politiet på plass.

LIVSTRUENDE: Ranerne etterlot seg Arne Urstad med dødelige skader. Foto: Privat Vis mer

På sykehuset er legenes konklusjon rystende. To kraniebrudd, sprukken milt, seks brudd i skuldrene og like mange brukne ribbein er bare noen av skadene Arne har fått. Blodtapet er stort. Hadde han kommet noen minutter etter, hadde det trolig vært for seint.

Nesten to uker på intensivavdeling følger. 66-åringen blir sydd sammen og operert. Blåmerkene på hans og konas kropp er nesten svarte.

I mellomtida blir bilen deres funnet dumpet i Sverige. Både her og i boligen blir det sikret en rekke DNA-prøver. Likevel pågripes aldri noen for ranet.

SVART: Skadene ble omfattende. Arne Urstad har vært inn og ut av sykehus og legekontor helt siden ranet i fjor høst. Foto: Privat Vis mer

Livet i fengsel

Månedene etter det brutale hjemmeranet har båret preg av to liv som har blitt snudd totalt på hodet. Jevnlige kontroller på sykehus og psykisk helsehjelp har plutselig blitt en del av hverdagen. Det samme har forsikringsoppgjør og oppfølging hos bistandsadvokat.

- Vi bryr oss ikke om det de tok, men før ranet følte vi oss trygge i vårt eget hjem. Nå føler vi at vi bor i et fengsel. Vi har overvåkningskameraer og alarm på hvert eneste vindu. Jeg våkner om natta av at Vigdis gråter. Mens jeg fikk de verste fysiske skadene, har hun fått en ekstrem psykisk påkjenning, sier Arne.

Verken han eller kona føler politiets etterforskning har vært god nok. Sammen har de navngitt flere personer både i Norge og Sverige som de mener kan stå bak ranet. Flere av dem er fremdeles ikke avhørt.

- Vi har mista tilliten til politiet, og opplever at informasjonen vi har gitt dem ikke blir tatt på alvor, sier Arne mens han trekker ermene på genseren opp til albuen.

Merkene etter økseslagene er fremdeles synlige på kroppen hans. Arrene på innsida av konas hode er det bare hun selv som merker alvorligheten av.

- Ranerne har frarøvet oss livet og tryggheten i vårt eget hjem. Noen må bli tatt for dette for at vi skal føle oss trygge igjen. Jeg er livredd for at vi skal bli ranet på nytt eller møte gjerningspersonene på gata, sier Vigdis.

- En veldig alvorlig sak

Urstads bistandsadvokat, Thorer Ytterbøl, sier til Dagbladet at både han og ekteparet er svært skuffet over det de opplever som veldig lav ressursbruk i forbindelse med politiets etterforskning. Advokaten peker særlig på de psykiske ringvirkningene det har hatt.

- Dette er en veldig alvorlig sak, hvor de fornærmede fremdeles ikke føler seg trygge. Årsaken til det er enkel - gjerningspersonene er ikke tatt, sier Ytterbøl.

ADVOKAT: Thorer Ytterbøl er bistandsadvokat for ekteparet som ble ranet. Foto: Pressefoto Vis mer

I tillegg til kritikk mot ressursbruken, opplever advokaten også at politiet følger opp ekteparet for dårlig, særlig i seinere tid. Det har ført til at Ytterbøl selv har levert en formell klage til politiet.

- Jeg har på den måten forsøkt å sette trykk på etterforskningsarbeidet. Responsen på klagen har vært positiv, men det gjenstår å se hva effekten faktisk blir med tanke på ressursbruk, sier advokaten.

- Forstår mistilliten

Politiadvokat Anders Svarholt bekrefter overfor Dagbladet at de har mottatt Ytterbøls brev og er kjent med ransofrenes syn på etterforskningen. Han forsikrer imidlertid at politiet på ingen måte har glemt saken, selv om ingen er pågrepet mer enn et halvt år etter ranet.

- Vi har fått svar på samtlige DNA-analyser, men det er ikke påvist ukjent DNA verken fra boligen, fornærmede eller bilen deres. Fra bilen sikret vi oss et delvis håndavtrykk som vi ikke har klart å identifisere. Men Kripos er kontaktet om dette, for å forsøke å få svar, sier Svarholt.

Innhenting av overvåkningsmateriale har heller ikke ført politiet nærmere et svar i saken. To personer som har status som vitner, har de derimot ikke klart å spore opp.

- Saken etterforskes fremdeles, men så lenge de tekniske undersøkelsen har gitt oss så få spor, så er vi ikke noe nærmere å finne en gjerningsperson, sier Svarholt.

Svært få svar

Svensk politi har bistått både med å sikre ransbilen da den ble funnet, og med å gjennomføre hundesøk i området hvor den var dumpet. De har også hjulpet norsk politi med å innhente teledata.

Men med svært få framskritt og svar, forstår Svarholt ekteparets frustrasjon.

- At de føler manglende tillit eller at ressursbruken ikke er god nok, det kan jeg forstå. Alle som opplever noe så alvorlig ønsker selvsagt fortgang og at noen blir tatt, så det har jeg forståelse for, sier politiadvokaten.

HJEMME: Soverommet er det samme. Ekteparet har foreløpig valgt å bli boende i det som har vært hjemmet deres i 20 år. Foto: Lars Eivind Bones / Dagbladet Vis mer

Han forteller at samtlige av personene som ekteparet har gitt dem navn på har vært kontaktet, med unntak av de to politiet ikke har klart å spore opp. Svarholt bekrefter at både norske og svenske statsborgere er nevnt. Flere av de politiet har snakket med er sjekket ut av saken.

- Man kan si at det alltid er ønskelig med mer ressurser i alle etterforskninger, men jeg opplever at problemet i denne saken er mangel på spor, ikke ressurstilgang. Slik situasjonen er nå, så har vi heller ikke nok bevis til at noen kan få status som mistenkt, sier politiadvokaten.