Den seneste uge har debatten på sociale medier raset. Først om en muslimsk sammenkomst på Rådhuspladsen. Siden om en Eid-kage fra Bilka.

Dem, der mener, at islam fylder alt for meget i vores samfund, har råbt op. Og dem, der ikke ser problemerne, har benyttet deres ret til at udskamme.

Lignende islam-debatter har raset før. Rejst i frustration, mødt med hån og latterliggørelse. Når stormen lægger sig, er vi stort set samme sted, som vi startede: på hver sin side af en stadigt dybere kløft i befolkningen. Kun få er blevet klogere. Men konflikterne består. Spliden mellem de rasende og de hånende øges, og i den splid får de grundlæggende problemer plads til at brede sig.

For sagens kerne er naturligvis ikke, om vi kan rumme anderledes kager i Bilka eller kulturelle arrangementer i bybilledet. Sagens kerne er islam.

For den uoplyste eller åndeligt dovne er islam ’fredens religion’. En religion, der i tide og utide bliver ’voldtaget’ og ’misbrugt’ af sine tilhængere.

For den oplyste er islam både religion og ideologi - både tro og politik. Og som ideologi og politik er islam i opposition til demokratiet og til de individuelle frihedsrettigheder, vi baserer det danske samfund på.

Det kan vi læse i de muslimske skrifter.

Det kan vi se i de muslimske lande, hvor islam bliver til lov og skaber ufred og ufrihed for millioner af mennesker.

Og det kan vi se i de vestlige landes muslimske ghettoer og parallelsamfund, hvor sharia dikterer måden, man lever på: Kvinder bliver undertrykt, og ufrihed og vold præger dagligdagen.

Det er i forståelsen af de muslimske normer - undertrykkelsen, ufriheden og ufreden - at kritik af indtoget af muslimske sæder – en Eid-kage eller en muslimsk sammenkomst på Rådhuspladsen - skal ses. For med muslimske sæder følger med muslimske normer.

I Danmark har man ret til at tro, tænke og mene, som man vil. Det skal vi fastholde. Men en forudsætning for at bevare disse rettigheder er forståelsen af, at vores frihed og demokrati svækkes, når islam får indflydelse på vores samfund – ligesom vi vil miste både frihed og rettigheder, hvis andre totalitære ideologier som eksempelvis kommunismen eller nationalsocialismen får indflydelse.

Derfor skal islam ingen indflydelse have på vores samfund.

Man kan ikke kræve, at enhver dansker er oplyst om islam og har sat sig ind i samfundsforholdene i lande og byer præget af muslimske normer og regler. Men man kan insistere på, at de politikere, der på ære og samvittighed har lovet at holde rigets grundlov, tager islamiseringen af vores samfund alvorligt.

Politikerne skal vide, at 4 ud af 10 herboende muslimer ønsker, at koranen skal indgå som fundament for dansk lov. At herboende muslimer for hver generation bliver mere religiøse, og dermed i stigende grad vender ryggen til danske værdier. Og at islamisk indflydelse ikke har skabt frihed eller fred noget sted på jorden.

Og politikerne skal forstå, at de bærer ansvaret for vores frihed og tryghed; islams indflydelse på det danske samfund er ikke opstået ud af den blå luft.

Islamiseringen af vores samfund med muslimske sæder og normer; fra Eid-kagen i Bilka og sammenkomsten på Rådhuspladsen til undertrykkelsen af kvinder, forfølgelsen af jøder og homoseksuelle, vold, manglende respekt for retsstaten, trussel mod vores frihedsrettigheder og særkrav om kønsopdeling, halal og bederum er en konsekvens af, at politikere i årtier har åbnet vores land for masseindvandring fra de muslimske lande.

Men i stedet for at gribe fat om nældens rod og løse problemerne fra bunden, så gennemfører politikerne den ene lappeløsning efter den anden. Lappeløsninger, som i bedste fald bare gør problemerne værre i et lidt langsommere tempo.

Når badekarret løber over, så må man slukke for vandet og åbne for bundventilen, hvis ikke man vil se sit badeværelse oversvømmet eller tilbringe resten af sine dage på alle fire med en klud i hånden. Og der er tilsvarende ingen vej uden om at vende tilstrømningen fra de muslimske lande, hvis vi vil stoppe islams indtog i Danmark og bevare vores fred og frihed.

Derfor har vi i Nye Borgerlige tre ufravigelige krav til enhver, der ønsker vores opbakning til at danne regering:

Der skal indføres et fuldt asylstop

Kriminelle udlændinge skal udvises konsekvent og efter første dom

Alle udlændinge skal forsørge sig selv.

Og ja, vi står fast. At bevare fundamentet under vores frie og trygge samfund er for os vigtigere end alt andet.