Har man på et tidspunkt i sit liv ejet en gammel udbanket knallert, ved man, at man skal træde hårdt i kickstarteren for at få gang i dyret. Gør man det halvt, kommer der kun små ynkelige prutlyde ud. Er maskinen særligt udfordret, kan man ty til at sprøjte æter direkte ind i indsugningssystemet.

Det er lidt det samme med økonomien lige nu. Regeringen har lagt store dele af dansk erhvervsliv i dvale under coronakrisen, men lige om lidt skal maskinen startes op igen.

På papiret burde det ikke være noget problem. Massive støtteordninger og lønkompensation har sikret, at relativt få virksomheder har måtte dreje nøgle om. Dansk erhvervsliv har så og sige befundet sig i kunstig koma – klar til at springe tilbage i gear, når samfundet genåbnes.

Men så simpelt er det bare ikke. Virksomhederne åbner ikke op til den samme virkelighed som før krisen. Vilkårene har ændret sig. Politikerne kan ikke regne med, at erhvervslivet bare kan fortsætte, hvor de slap.

Et meget tydeligt bevis på dette er forbrugertilliden. Danmarks Statistik kunne i denne uge fortælle, at danskernes tillid til deres egen og landets økonomi er på det laveste niveau i ti år. Sidst den var så lav var under den finansielle krise.

Problemet med den faldende tillid er, at danskerne har en tendens til at putte deres penge i madrasserne, når de bliver bange. Det giver mening. Er man nervøs for fremtiden, stormer man ikke ud og smider om sig med penge.

Men det er det, dansk økonomi har brug for. Eller i hvert fald at danskerne kommer tilbage til samme forbrugsniveau som før krisen. Holder danskerne på pengene, mister virksomhederne livsvigtig omsætning, hvilket kan føre til en negativ spiral af fyrringer og yderligere opbremsning i forbruget.

Derfor er politikerne lige nu i gang med at overveje, hvordan de kan få folk til at hive muldvarpeskindet op ad baglommen. Og det er her den gamle udbankede knallert fra før kommer ind i billedet. Der virker til at være en kollektiv politisk enighed om, at der er behov for en gevaldig kickstart af dansk økonomi.

Inden længe vil regeringen indkalde til forhandlinger om dette, men allerede nu er ideudviklingen i fuld gang i de politiske partier.

Et af de mere vidtgående forslag går på at give danskerne et skattefrit år. Altså simpelthen suspendere skattebetalingen et helt år. Det lyder utopisk, men det er faktisk sket før. I 1969 skulle et nyt kildeskattesystem indføres, og for at lette overgangen slap danskerne for at betale en meget stor del af den normale skattebetaling det år.

Men modellen kommer nok ikke i spil denne gang. Dels er den voldsomt dyr, men derudover er mange politikere skeptiske overfor effekten. Bekymringen er, at danskerne vil spare pengene op, fordi deres tillid til økonomien er lav, og selv hvis pengene går til forbrug, så bliver det den forkerte af slagsen. Dansk økonomi har således ikke voldsom stor gavn af, at folk køber en udenlandsk produceret bil eller et fjernsyn samlet i fjernøsten.

De fleste partier virker enige om, at kickstarten af dansk økonomi skal være fokuseret derhen, hvor der er mest brug for den. Oplagt er i denne sammenhæng restauranter, barer, hoteller og turistbranchen.

Det har fået en del til at overveje et momsfrit år for udvalgte brancher, men problemet med dette forslag er, at det ikke nødvendigvis sætter gang i privatforbruget.

Lige nu florerer der derfor en ide rundt i det politiske system, som flere politikere virker til at abonnere på. En form for statsfinansieret gavekortsordning.

Kort fortalt går den ud på at udstyre alle danskere med et skattebetalt gavekort. Det kunne for eksempel lyde på 2000 kroner. Med det i hånden vil folk så kunne gå ind på - lad os sige en restaurant - og spise sig mætte uden at skulle have pungen op. Måske bliver de endda fanget af stemningen og vælger vinmenuen til for egen regning.

Fortalerne for ideen argumenterer for, at ordningen vil kunne målrettes netop de dele af erhvervslivet, man gerne vil hjælpe. Simpelthen ved at gavekortet kun kan bruges indenfor bestemte brancher.

Derudover er mange også tiltalt af modellen, fordi den har en indbygget darwinistisk mekanisme. Ved at lade danskerne stemme med fødderne, vil det kun være de virksomheder, der er konkurrencedygtige og som kan tiltrække kunder, der vinder. Virksomheder der allerede før corona var nødlidende, vil fortsat få det svært.

Slutteligt skal man bestemt ikke være blind for, at vi har med politikere at gøre. Det er de flestes våde drøm at få lov til at give hver enkelt dansker (læs: vælger) et gavekort i hånden. Tag bare USA, hvor Donald Trump fik trykt sin personlige underskrift på de checks, der er blevet sendt ud til befolkningen for at stimulere privatforbruget.

Det er stadig for tidligt at sige, om gavekorts-modellen bliver til noget. Flere kilder i det politiske miljø argumenterer således for, at den er for bureaukratisk. Men vurderingen herfra skal lyde, at man godt kan forberede sig på, at politikerne kommer til at tænke ud af boksen. Sandsynligheden for, at der kommer værktøjer i brug, vi ikke før har set, er stor.