For et år siden var jeg selvstændig, arbejdede 60 timer om ugen, betalte den topskat og selskabsskat, jeg skulle, og brokkede mig naturligvis over det, når chancen bød sig.

Når der var valg, satte jeg kryds ved LA uden at tænke så meget over det. Jeg var jo en af dem, hvor 3.000 kroner betyder ingenting – ikke andet end en middag på en god restaurant eller et nyt sæt tøj.

I dag er situationen en noget anden. Jeg er sygemeldt med en moderat depression, spiser piller for at kunne fungere bare tilnærmelsesvist normalt og sove ordentligt om natten.