Häromdagen rapporterade Sveriges Radio om att könsbyte kan blir möjligt från 12 år.

Jag var på min tid en av de yngsta tonåringar i Sverige med att påbörja min könskorrigering när jag bara var 17 år gammal.

Jag ville inget annat än att gå hela vägen och operera mig till tjej.

Jag ifrågasatte aldrig om det var systemet eller våra normer som borde korrigeras egentligen, utan jag antog att det var mig och min kropp som det var fel på, så som många tonåringar gör idag oavsett könsidentitet.

En operation skulle öppna upp dörrarna för att jag skulle kunna utforska världen: studera utomlands, gå till simhallar i badkläder, jobba som modell och förhoppningsvis träffa en kille, så självklart skulle det finnas många 15-åringar som hade gått med på att operera sig så pass tidigt om de hade fått möjligheten.

För det hade jag sannolikt också gjort.

Tyvärr lever vi i en värld där allting ska fixas med mediciner och kirurgi.

Transsexualism därmed, som klassificeras som ”könsdysfori” och är en patologi som botas med hormonterapi och en könskorrigering.

Operationen innebär att man för resten av livet överlämnar sig åt läkemedelsindustrins händer med artificiella mediciner som i flera färska studier visar har en bieffekter på lever, njurar och hjärta.

Någonting som jag däremot inte räknade med var att om jag skulle vara utan hormoner i en period av mitt liv efter min operation så skulle det kunna leda till brist på hormoner i kroppen vilket ledde till att jag har benskörhet som en 90-åring.

Det är en av många biverkningar som jag fick efter att jag opererade mig för att jag struntade i att ta hormoner. Så det blir en pest- eller kolerasituation efter operationen då du kan får biverkkningar både om du tar hormoner eller om du avstår.

Och då ska jag inte berätta om riskerna för inkontinens, smärta vid sex, att inte få tillräcklig djup vagina, att inte kunna få orgasmer, risken för punktering av tarmar som kan leda till stomipåse, risken att du växer igen om du inte dilaterar din vagina systematiskt i början, postoperativ depression och den stora mängden smärta.

Så att ändra åldern till 15 är att ta ifrån dem chansen att inse att könsidentiteten inte är något som måste korrigeras över huvud taget.

Istället borde de satsa på att dra ner på operationer och investera långsiktigt genom att vidareutbilda vårdpersonalen med specialkompetens inom dekonstruktioner av könsnormer, och därmed bespara skattebetalarna pengar genom att undvika att utföra dessa dyra operationer som tydligen behöver korrigeras gång på gång, då ett lyckat resultat nås efter minst tre operationer.

Jag fick göra fem operationer innan jag sa stopp.

Någonting som många transsexuella ungdomar i Sverige saknar är förebilder i form av personlig kontakt med andra transsexuella.

Det vore därför bra om vården ideellt erbjöd någon sorts kontaktperson/ledsagare som själv var transsexuell och kunde bekanta sig med den unga själen och bara finnas där för hen.

Det stora könskorrigerande maskineriet bidrar till att man bevarar rådande könsnormer och begränsar en människas potential till ett enda kön.

Om transsexuella individer fick vara sig själva i fred i sina medfödda kroppar hade samhället blomstrat av mångfacetterade och multifunktionella varelser som manifesterar både det kvinnliga och manliga utan hämningar i en och samma kropp.

Därför är vi transsexuella viktiga för övriga samhället, vi är en kombination av både det kvinnliga och manliga och kan därför lära andra människor att bli mer fria, genom att luckra upp de snäva normerna som styr oss och som vi blint lever efter.

Att dra ner en redan alldeles för ung åldersgräns till ännu yngre är förödande för utveckling mot ett friare och öppnare samhälle.