Antalet helårsekvivalenter som försörjdes med sociala ersättningar och bidrag steg kraftigt under början av 1990-talet. Antalet steg med nästan 60 procent mellan åren 1990 och 1994. Sedan dess har antalet stadigt minskat och var 2017 nere på nästan samma nivå som 1990. Mellan 2016 och 2017 minskade antalet för alla ersättningsformerna förutom arbetsmarknadsåtgärder som i stort sett var oförändrad.

Sjuk- och aktivitetsersättning, som är den största ersättningsformen och står för cirka 35 procent av det totala antalet helårsekvivalenter, har minskat sedan 2006. År 2017 minskade de med 4,1 procent, för att hamna på den lägsta nivån sedan antalet helårsekvivalenter började redovisas 1990.

Antalet med sjukpenning har stigit kraftigt varje år sedan 2010. Denna trend bröts 2017, då antalet minskade med 6,1 procent.

Stora regionala skillnader

Andelen helårsekvivalenter som försörjs med sociala ersättningar och bidrag fördelar sig inte lika över hela riket. Av befolkningen, 20–64 år, var andelen som lägst i Stockholms län på 10,0 procent och som högst i Gävleborgs län på 18,2 procent. Mellan 2016 och 2017 minskade andelen helårsekvivalenter i alla län. Andelen minskade mest i Jämtlands län, -6,5 procentenheter. Där har antalet helårsekvivalenter med sjukpenning minskat med 18,6 procent.

På kommunal nivå är skillnaderna ännu större. Andelen helårsekvivalenter år 2017 var som lägst i Danderyd på 5,3 procent och som högst i Filipstad på 23,4 procent.