Det finns olika åsikter om den tidigare statsministern Göran Persson. Vad gjorde han för Sverige under sin tid vid makten? Vad det bra eller dåligt? Påfallande många uttryckte sig dock positivt över den intervju med honom som SVT Agenda sände den 17 april.

Anledningen till det var den stora kontrast samtalet med honom utgjorde till motsvarande sådana med nu aktiva politiker. Persson hade helt uppenbarligen tänkt. Men inte nog med det: han sa rakt ut vad han tänkte och tyckte.

Persson uttryckte bland annat sin åsikt om att tiggeri borde förbjudas i Sverige. Men, sa intervjuaren, vad säger du då till de EU-medborgare som tigger här idag? Han svarade: ”jag säger åk hem och ta kampen!”.

Det var länge sedan jag hörde något så klarsynt. Jag ville utbrista: ja! Ja precis!

Ekonomi, arbetsmarknad, lagar, moral, värderingar och rättvisa. Hur kan det bli någon skillnad gällande det om inga människor tar kampen för en förändring?

Vi har en tendens att tro att det positiva som finns är sprunget ur någon sorts naturlag. I själva verket är det frukten som skördas av vilja och ansträngning. Det kommer ur hårt arbete, ibland rena uppoffringar, och samarbete mot gemensamma mål.

Det är inte magi som gjort att det på vissa ställen i världen råder fred eller jämställdhet. Eller att det finns rättvisa lagar eller gemensam välfärd. Det är för att människor där har tagit kampen för det som de tror på och vunnit den.

Utveckling av en stad, ett land, eller en hel region, är en process. Hur processen går till spelar roll för hur bra och hållbart resultatet blir. Det går inte att manövrera runt viktiga steg i den processen. Det går till exempel inte att implementera svensk demokratisyn eller ett svenskt välfärdssamhälle pang bom i ett annat land. Uppbyggnad av något nytt måste göras utifrån de människor som bor där, deras förutsättningar och deras kultur.

Utifrån går det förstås att stötta med resurser och kunskap, men det går inte göra förändringsarbete åt andra människor.

I ivern att omhänderta alla som närmar sig Sverige har det tyvärr blivit allt mindre vanligt att prata om fred och frihet i världen. Att rädda flyende människor är ingen lösning på problem, det är att hantera symptomen av problem. Vi borde fokusera betydligt mer på att stödja människor i deras frihetskamp i sina hemländer. I stället minskar tyvärr Sverige på det resursmässiga stöd som kan göra skillnad; biståndet. Det är bakvänt och mycket sorgligt.

Principen om att förändringsarbete måste ske på plats gäller förstås även här i Sverige. Här är frustrationen stor över dåliga politiker, deras klantiga uttalanden och deras dåliga politik. Men faktum är att vi får de politiker och den samhällsutveckling vi förtjänar.

Visst händer det saker ute i världen och det händer saker här hemma. Det går inte att styra allt. Vi kan däremot välja hur vi bemöter det som händer och hur vi rustar oss inför det som kan komma att hända. Våra val spelar roll.

Det finns inga alternativ till att befolkningen på plats tar sitt öde i egna händer, vilket är det som vi gjort i Sverige. Och som vi aldrig får sluta göra.

Det är inte magi som gjort att det på vissa ställen i världen råder fred eller jämställdhet.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.