Den amerikanska valrörelsen är i full gång. Medan Republikanernas Donald Trump twittrar argt mot kritiker, har Hillary Clinton rest runt i delstater och presenterat konkreta politiska förslag.

Men alla tycks inte vara så intresserade av Clintons plan för att besegra IS, skapa nya jobb eller ta sig an klimathotet. Nej, tydligen är hennes kön det viktigaste.

Aftonbladets kolumnist Malin Wollin skriver att hon inte längre håller med om att vi inte kan ha en kvinnlig ledare bara för att hon är kvinnlig. "Vi kan ha en kvinna bara för att hon är en kvinna. Vi SKA ha en kvinna bara för att hon är en kvinna", dundrar Wollin ut och förväntar väl sig att läsare runtom i Sverige ska ställa sig upp och applådera inför detta motiverande brandtal för könsrepresentation.

Visst har Wollin en poäng. Man ska inte underskatta symbolvärdet av en kvinna som styr världens mäktigaste land. Det hade förmodligen inspirerat många av världens unga flickor.

Men något är riktigt snett när könet blir det enda som definierar Hillary Clinton. Hon har varit advokat, senator och utrikesminister. Clinton har tunga erfarenheter efter sina år i politiken, vilket står i stark kontrast mot den lättkränkte Trump som mest har erfarenheter av konkursblanketter och stämningsansökningar.

Men om det kvinnliga könet nu är det viktigaste, varför är de som anser att Hillary Clinton bör väljas på grund av sitt kön inte exalterade inför det franska presidentvalet?

Frankrike är ett land som ständigt är i nyhetsflödet nu för tiden. De har tagit en ledande roll i kriget mot IS efter åtskilliga terrordåd. Landet är en av EU:s mäktigaste medlemmar, och spelar en viktig roll i förhandlingarna om Storbritanniens utträde ur unionen. En kvinna på den franska presidentposten kan väl också bli en stark förebild för unga flickor och kvinnor runtom i världen?

Från feministiskt håll är det dock märkligt tyst om det kommande franska presidentvalet. Och det är förståeligt. Den ledande kvinnliga presidentkandidaten i Frankrike heter trots allt Marine Le Pen, partiledare för det högerextrema Nationella Fronten.

Men det borde inte vara något problem för Wollin? En kvinna som ledare för att hon är kvinna är ju en självklarhet i hennes ögon. Om könsrepresentation nu är så viktigt vore det väl jättebra om Le Pen, som har goda opinionssiffror, blev Frankrikes första kvinnliga president? Annars är anhängarna av könsrepresentation inkonsekventa. Kön spelar tydligen roll, men bara när det gäller kvinnor som delar ens åsikter och värderingar. Det kan knappast kallas för könsrepresentation.

I det kommande riksdagsvalet 2018 kommer regeringsmakten stå mellan statsminister Stefan Löfven (S) och Anna Kinberg Batra (M). Kommer Malin Wollin, som i det senaste valet önskade att Feministiskt initiativ skulle ta plats i riksdagen, skriva en krönika om att Anna Kinberg Batra måste bli Sveriges nästa statsminister just för att hon är kvinna? Oavsett vilken politik Batra står för?

Eller är det kanske så att vad en människa står för fortfarande har en viss vikt? Till och med när det handlar om kvinnor?

Följ Expressen Ledare på Facebook för fler ledare och kommentarer.