"Sverige släpper in skurkar och terrorister. Man har ingen kontroll."

Kvinnan jag äter glass tillsammans med i Göteborgsförorten Hjällbo är muslim och har bott i Sverige i 25 år. Flera gånger säger hon med högtidligt tonfall att detta är hennes hemland. Men nu är hon orolig. Hon vill inte att Sverige ska bli som landet där hon en gång föddes.

Det är stundtals sorgligt att höra hennes berättelse. Hon säger att hon har en svensk vän, men att hennes barn inte har några. Hon har gjort allt för att bjuda hem svenskar, men säger att hon förstår att ingen kommer. "Jag hade inte heller velat att mina barn åkte till Hjällbo om jag själv bott någon annanstans”.

Hon påpekar flera gånger att hon har förståelse för att många svenskar inte vill ha fler invandrare, det vill hon nämligen inte själv heller.

Motsättningar mellan invandrargrupper

Alla som rört sig i Göteborgs nordöstra stadsdelar har mött Ulf Boström. Han är Sveriges enda integrationspolis och trots att hans område är stort, tycks han finnas överallt och känna alla. Genom att slå följe med honom en dag får jag träffa många olika människor, som kvinnan i Hjällbo.

Det gamla ruffiga industriområdet Bellevue, med alla sina skyltar på olika språk, känns vid första anblicken som ett bevis på att människor från olika delar av världen kan fungera väl tillsammans.

Men när vi kliver in i de olika lokalerna blir det uppenbart att man umgås i etniska enklaver. Hos de flesta vi besöker uttrycks oro eller ogillande inför andra grupper. Området som på ytan ser ut som en mångkulturell idealtillvaro visar sig vara fyllt av motsättningar.

I nästan alla samtal kommer migrationspolitiken på tal. Inställningen är närmast samstämmig: invandringen måste minska. För många av de invandrare vi pratar med i Göteborgs förorter framstår situationen som akut. ”Vi kan inte bo trängre”, ”Våra barn lär sig inte svenska och får dåliga eller inga betyg”.

Stort stöd för Sverigedemokraterna

Det är inte förvånande att Sverigedemokraterna i vissa undersökningar är tredje största parti bland dem som har två utlandsfödda föräldrar.

Den infekterade frågan om böneutrop kommer också på tal flera gånger. Och trots att nästan alla vi möter är muslimer, svarar de flesta: ”Nej tack”.

Några oroar sig för att svenskar inte kommer att vilja bo i områden med böneutrop. Andra menar att det inte finns behov av böneutrop och att det riskerar att polarisera och skapa hat i onödan. En muslimsk man vi talar med menar att en minaret duger gott som symbol, men påtalar att minareter inte ska byggas högre än kyrktorn.

Det slår mig att just ”invandrare” är den grupp som ofta har glömts bort och åsidosatts när migrationsdebatten har fokuserat på Sverigedemokraterna. Medan debattörer bråkar om huruvida fokuset på lag och ordning gynnar Jimmie Åkesson eller inte, visar statistik att personer med invandrarbakgrund är mer utsatta för brott än andra.

Det är en sanning att många människor i utanförskapsområdena lever långt ifrån majoritetssamhället. Efter min dag med Ulf Boström blir det plågsamt tydligt att också det omvända är sant. Många i majoritetssamhället lever alldeles för långt från utanförskapsområdena.

Läs också:

IS-anhängare kan värva ostört på svenska torg