Politik påverkar. Både enskilda människor och företag, stora som små. Beslut får konsekvenser. Är man inte beredd att bemöta de farhågor som ens politik ger upphov till ska man nog inte bli politiker.

Men i stället för att ta debatten om eventuella effekter av den politik man söker mandat att driva väljer man från oppositionens håll att utmåla bröderna Bergfors som profithungriga Krösus Sork-kapitalister som försöker skrämma sina anställda att rösta rätt. Man kallar skattesänkningarna för subvention och menar att det är ett otillbörligt gynnande av en specifik bransch.

Att kalla det en subvention tyder i sig på en mycket märklig syn på skatt och statens roll. Som om alla pengar tillhör det allmänna och vi som tjänar dem, producerar välståndet, bara har dem till låns, på nåder.

Att momsen på tillagad mat skulle vara dubbelt så hög som på råvarorna den består av har aldrig varit speciellt logiskt, och de rödgröna lovade själva en sänkning i sitt gemensamma valmanifest inför riksdagsvalet 2010. Sänkta arbetsgivaravgifter för unga har möjligen inte utfallit så väl som man skulle hoppas men det är en satsning på en utsatt grupp, inte en specifik bransch.

Restaurangbranchen, och kanske speciellt snabbmatsbranchen, erbjuder precis det fler unga skulle behöva.

Ett instegsjobb utan krav på högre utbildning och tidigare erfarenhet, en chans att lära sig ta ansvar, passa tider och samarbeta. En möjlighet att avancera internt. En första arbetslivserfarenhet att sätta på CV:t.

Max brukar, trots sin storlek, framhållas som något av ett mönsterföretag. Ett svenskt familjeföretag som hyllats av bland annat LO för att de har sjysta villkor, som arbetar aktivt för mångfald bland de anställda genom samarbete med bland annat Samhall, som internutbildar och rekryterar till ledningspositioner, som klimatdeklarerar hela sin meny och kompenserar för koldioxidutsläppen med trädplantering i Uganda vilket också bidrar till lokala bönders försörjning.

Ändå blir det ramaskri för att de har mage att ta ställning, inte mot oppositionen utan mot ett förslag som direkt och omedelbart påverkar deras verksamhet. Det är ett ovärdigt och oansvarigt sätt att föra debatt. Företag är inte onda. Företagare är inte onda. En sund och fungerande marknad är grunden för både välfärd och sysselsättning.

Ett företag måste ha rätt att informera sina anställda om förhoppningar och farhågor inför framtiden. Ett företag gör helt rätt i att behandla sina medarbetare som vuxna, kompetenta människor med en egen vilja.

Ett företag måste ha rätt att bry sig om sina anställda och oroa sig för hur marknad, konjunktur och skattesatser påverkar inte bara deras vinst utan också deras anställda.

En sak har Max belackare nämligen helt rätt i: företag drivs för att gå med vinst. Blir marginalerna för små så kommer folk att sägas upp. Inte på grund av illvilja, utan för att rädda så många jobb som möjligt. Bär sig verksamheten inte kommer företaget nämligen förr eller senare att gå i konkurs. Och den enda som fortfarande har ett jobb är konkursförvaltaren.