Nyligen gick centerledaren Annie Lööf ut och krävde lägre löner för att nyanlända ska kunna få jobb. Man skulle kunna kalla det för ett slags etniska jobb och man kan vara säker på att det snabbt skulle späda på rasismen och splittra den lågavlönade arbetarklassen. Ska samma arbete avlönas helt olika beroende på bakgrund? Även Svensk Handel och Svenskt Näringsliv har allt hårdare börjat driva idén om lägre eller frysta ingångslöner för nyanlända och de har motiverat det med ett slags godhetsargument: Vi måste göra något för de nyanlända. Och nu dyker Jan Björklunds Liberalerna upp med ett liknande förslag för att skapa enkla, lågavlönade jobb.

Det är en ganska oerhörd offensiv som pågår för att frysa eller sänka löner. Men den är väntad – jag skrev redan i höstas att man kan förvänta sig att arbetsköpare och borgerlighet förr eller senare kommer att försöka exploatera det stora flyktingmottagandet för sina gamla vanliga syften: att sänka lönerna. Den flyktingvänliga politiken hos Centerpartiet och många nyliberaler visar här vad den är värd: Flyktingar och nyanlända används som murbräcka mot fackföreningar och löneutjämning. När Jan Björklunds Liberalerna i en debattartikel under torsdagen till och med angriper de lönekrav som Kommunal har för lågavlönade undersköterskor i årets avtalsrörelse blir det väldigt uppenbart.

FÖLJ GREIDER: LADDA NER: Dala-Demokratens nya app från Appstore för iPhone eller i Google Play för Android

Ropen skalla: Enkla jobb åt alla! Det är faktiskt som om stora delar av borgerligheten lider av ett slags historiska fantomsmärtor efter att en stor tjänarklass försvann i det svenska samhället och nu vill ha den tillbaka, hur mycket det än måste subventioneras fram (genom t ex RUT-bidrag). Ropen efter enkla jobb rymmer en ton av nostalgisk längtan efter ett uppassarsamhälle.

Fler så kallade enkla jobb löser få problem. Två forskare på KTH konstaterade i början av året (DN-debatt 9/1) att ”okvalificerade låglönejobb förbättrar inte integrationen”. I moderna samhällen driver teknologisk utveckling på mot högre utbildningskrav på alla områden. Och de pekar på ett förbisett faktum: ”Sett ur ett europeiskt perspektiv är sysselsättningsgraden för utrikesfödda totalt sett inte låg i Sverige. Tvärtom. För hela den europeiska gemenskapen, EU28, låg den genomsnittliga sysselsättningsgraden på knappt 58 procent år 2014. Det kan jämföras med 59 procent för utrikesfödda i Sverige. Det är högre än den totala sysselsättningen för både inrikes- och utrikesfödda i Irland, Polen, Frankrike eller Belgien och bara marginellt lägre än Finlands sysselsättningsgrad på 59,3 procent.” Det är inte nya låglönejobb som behövs, utan en genomtänkt utbildningsstrategi, skriver de.

Att såväl centern som Liberalerna dessutom förordar lagstiftning för att få fram de nya jobben tyder på att deras längtan efter ett annat samhälle är starkare än förnuftet. Agneta Berge, utredare på LO, skriver på sajten Politism träffande: ”Problemen med att frångå partsmodellen är många. Bland annat är det väldigt svårt för riksdagsledamöter att veta vad som är bra löner för en uppsjö av olika yrkesgrupper, eller vilka nya yrkesgrupper som kan tänkas behövas i diverse branscher.”

Nej. Striden om ingångslönerna är i själva verket en strid om hur djupt klassamhället ska få bli. Frysta eller sänkta ingångslöner leder på sikt till avstannade löner högre upp i lönetrappan. Samtidigt skapar det en stor grupp människor som knappt kan leva på sin inkomst och som till största delen blir kvar livet ut i dåliga jobb.

Gåtan just nu är att det inte hörs några ramaskrin från de två regeringspartierna. Stefan Löfven och socialdemokraterna ligger märkligt lågt i denna fråga. Varför går de inte ut och rasar mot de idéer som Centern, Liberalerna och arbetsköparna för fram? Jag hoppas verkligen att det inte är så illa att Miljöpartiet lutar åt samma håll som Liberalerna och Centern?

Kanske är Löfven och regeringen så tyst därför att de avhänt sig instrumenten för att lösa integrationen i den sociala jämlikhetens tecken. Utbyggd offentlig sektor, mer expansiv ekonomisk politik, högre beskattning av de översta inkomstskikten, intensiva utbildningsinsatser – och så vidare. Integrationen är en jätteutmaning. Men de borgerliga förslagen skapar långt fler problem än de löser.