Fmin: Forsvarsminister

Fmin: –Dette er en sak som involverer flere fartøy, det er en ulykke, et havari til sjøs. Havarikommisjonen skal avdekke hendelsesforløpet, finne ut hva som har skjedd. Forsvaret er jo part i saken, så vi har ikke noen rolle i den. Vi har ingen informasjon, vi har levert fra oss all informasjon om hva som har skjedd, lydlogg, data, alle de tingene. Så skal havarikommisjonen gjøre sin jobb, rett og slett fordi det også er et rettssikkerhetsspørsmål, det kan jo hende at noen er strafferettslig ansvarlig. Da må vi avvente hendelsesforløpet. Så har politiet, de er de neste som er inne og etterforsker. De er inne og ser om det er noe grunnlag for å ta rettslige skritt. Så er dette en erstatningssak mellom flere rederi, rett og slett for at noen skal jo betale for det som har skjedd. Det tilsier også at vi som parti i saken skal avvente med å gå ut og kommentere om ting vi ikke vet noe om.

Fmin: – Jeg finner det ganske merkelig at vi plutselig i Norge mener at vi skal hoppe over havarikommisjonen, og mener at vi skal hoppe over politiets etterforskning. Det er ganske unikt at et helt journalistkorps mener at vi i utgangspunktet skal brette ut det vi har av manglende informasjon og legge det til spott og bedømmelse. Og jeg syns det er ganske merkelig nå.

Reporter: – Mediene kan jo ofte være i forkant av politiet fordi man finner ut ting eller får info som ikke har vært ute. Det kan jo være bra for politiet også, så sånn vil det jo alltid være, at media (blir avbrutt...)

Fmin: – Jeg er ikke så sikker på at det er regelen at media finner ut mer enn politiet

Reporter: – Nei, men det skjer. Og jeg tenker at det er jo vanlig prosess at media er på og finner ut...

Fmin: – Ja, men jeg tror også media tjener… altså, media er jo også der for å kontrollere, etterse makta. Jeg tror også media tjener på at vi bruker de prosessene og de kommisjonene vi har satt ned for å gjøre denne jobben

Reporter: – Men man trenger jo ikke være passiv og vente?

Fmin: – Nei, men hvis vi fra Forsvaret skulle være en aktiv part i å prøve å avdekke hendelsesforløpet, vi som er en part i både potensielt en straffesak og en erstatningssak, vil ikke vi da umiddelbart bli beskyldt for å prøve å tildekke hva som egentlig har skjedd? Hvis vi var en aktiv kommunikator nå i forhold til hendelsesforløpet.

Reporter: – Nei? Det vil jo belyse hendelsesforløpet?

Fmin: Men er dere helt sikre på at det vi sier er helt riktig? Er det ikke da bedre at vi overlater den jobben til de som av samfunnet har fått i oppgave å avdekke hendelsesforløpet og fortelle hva som har skjedd så objektivt som mulig?

Reporter: – Det er kjempeviktig at de gjør den jobben, men det hadde ikke gjort noe om man fikk ulike syn på saken ut i media, for man vil jo søke flere kilder... (blir avbrutt)

Fmin: – Men her vil det ikke bli ulike syn, her vil det bli ulike spekulasjoner.

Reporter: – Alle meninger er jo subjektive.

«Hvorfor ekstra kilder?» «Jeg har problemer med den verdien»

Fmin: – Men i et rettssikkerhetsperspektiv, hvis du hadde vært involvert i en eller annen ulykke, hvis du hadde kollidert med noen, hvis politiet hadde etterforsket saken, du visste det var mistanke om at den andre hadde gjort noe galt, hvordan hadde du tenkt hvis den andre da aktivt hadde kommunisert dette ute i media? Latt seg intervjue, prøvd å avskrive seg skyld, skylde på mange andre, spekulert på belysning og om det var lys her og om veien var merka, om det var falske skilt. Hadde du syntes det var ok, eller hadde du syntes det var ok at politiet etterforsket saken før det ble en debatt i media?

Reporter: – Jeg ville jo ikke like det, men jeg kunne også gått til media. Det er jo det som skjer hele tiden, sosiale medier som du nevner. Vi kan ikke kneble folk fra å snakke. Det vil alltid skje, at folk snakker, så det viktige er å snakke med flere sider. Det er det som for eksempel skjer i Janne Jemtland-saken, man intervjuer.

Fmin: – Jeg er grunnleggende uenig i at vi skal koble bort…

Reporter: – Nei, ikke koble bort, men ha noen ekstra kilder også

Fmin: – Hvorfor ekstra kilder, det er jo havarikommisjonen som har fått i oppdrag å avdekke hendelsesforløpet.

Reporter: – Men for eksempel 22. juli… (blir avbrutt)

Fmin: – Nei, ikke ta 22. juli, ta den her saken. Hva er det som gjør at vi ikke kan stole på at havarikommisjonen kommer med det? Hva gjør at man ikke stoler på havarikommisjonen?

Reporter: – Man stoler på kommisjonen, men det handler også om at man får mulighet til å selv danne seg et eget bilde, og intervjue de ulike partene selv. Det mener jeg er en kjempeverdi i et demokratisk samfunn.

Fmin: – Nei, ja. Jeg har problemer med den verdien. Jeg mener det er en kjempeverdi i et demokratisk samfunn at vi slipper til, at vi er så tålmodige at vi slipper til de som har fått i oppgave å komme med det objektive hendelsesforløpet.

Reporter: – Selvfølgelig skal vi slippe til dem også, men jeg mener vi i tillegg må ha rom for å kunne skrive om saken i media. Vi trekker inn kilder som havarikommisjonen ikke vil trekke inn.

Fmin: – Som for eksempel?

Reporter: – Nei, man kan snakke med type jusseksperter, sjøfolk. Altså, vi velger våre kilder og det kan bidra til å belyse saken enda mer.

Fmin: – Ja, er du sikker på det? Eller tilsløre den eller farge den eller sminke den eller fordreie den.

Reporter: – Jeg er subjektiv, altså min bakgrunn gjør at alle saker jeg lager er formet av at jeg heter Eva Marie Bulai og har den bakgrunnen jeg har, sant? Samme med den informasjonen du velger å gi ut, den er farget av den du er.

Fmin: Nettopp, derfor velger jeg å ikke gi ut informasjon i en sånn sak. Jeg venter til det er et objektiv beskrevet hendelsesforløp.

Reporter: – Ja, havarikommisjonen skal få gjøre jobben sin, men det betyr ikke at vi skal tie stille.

Fmin: – Jo, jo, jo. Det betyr at dere skal stole på dem!