Kommentar

De svarte hullene

Av Frithjof Jacobsen

Tegning: Randi Matland

ASPEN, USA(VG) To år siden Utøya, ett år siden kinomassakren i Colorado, tre måneder siden bombene i Boston. Hvor mye tryggere er vi egentlig etter tolv år med krig mot terror?

22. juli 2013

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over syv år gammel

Etter fire dager på Aspen Security Forum, sammen med flere av USAs fremste eksperter på terror og sikkerhet, leter jeg fortsatt etter svaret.

OK, trusselen fra den globale jihadismen er kraftig redusert. Bin Ladens etterfølgere, de få som fortsatt lever etter at amerikanske droner og spesialstyrker systematisk har gjort sitt, er neppe i stand til å angripe Vesten med særlig kraft.

Overvåkingen og etterretningen mot alt som har den vageste tilknytning til al-Qaida eller andre kjente terrorgrupper er så omfattende og intens at de fleste planer blir avslørt. USAs enorme militærapparat og etterretningsvesen har kampen mot islamistisk terror øverst på de fleste lister.

Krigen som går bra

I USA virker det som om terrortrusselen fortsatt er definert av 11. september. Jeg har hørt flere ledere fra politikk, embetsverk og militæret snakke om terror og trusler her i Aspen. Afghanistan, Syria og Afrika ble nevnt utallige ganger.

Utøya ble ikke nevnt i noen av diskusjonene jeg hørte. Bombene i Boston var heller ikke mye diskutert.

Hverken Boston eller Utøya passer definisjonen av terror som har dominert siden 11. september. Terror som virkemiddel i en internasjonal konflikt mellom et globalt islamistisk nettverk på den ene siden, og USA/Vesten på den andre.

USA har hatt så stor suksess i sin kamp mot al-Qaida at det er fristende å fortsette i det samme sporet. Det er en krig man etter hvert mestrer godt, en trussel man forstår, en fiende man har mye kunnskap om.

Spørsmålet er om enda flere år med akkurat denne krigen mot terror vil gi særlig økt trygghet?

Nok er nok

Enkelte stemmer i panelene mente den islamistiske terrortrusselen nå var så liten at den gigantiske krigen burde skaleres betydelig ned. Den skygget for andre, farligere utviklingstrekk i samfunnet.

Rolling Stone har i sitt nyeste nummer en artikkel om Boston-bomberen Dsjokhar Tsarnajev. I artikkelen fremstår forandringen fra populær tenåring til terrorist som noe annet enn en vanlig radikalisering. Det antydes at de grunnleggende kreftene ikke hadde så mye med ideologi eller politikk å gjøre. Den samme diskusjonen har vi hatt her hjemme, etter Aage Borchgrevinks bok om Breiviks oppvekst.

Både Breivik og Tsarnajev er terrorister. Men jeg tviler på om vi ennå helt har forstått denne typen terror. Hjemmeavlet, overraskende og dødelig. Før vi gjør det, kommer vi ikke til å klare å beskytte oss mot den.

Radikaliseringsprosessen slik vi har kjent den, med opplæring i en etablert terrororganisasjon, ideologisk hjernevask i en undergrunnsmenighet eller annen gruppe og styring fra en form for lederskap, er ikke lenger den eneste veien til terror og drap på uskyldige. Det gjør den vanskeligere å bekjempe.

Det nattbrillene ikke kan se

Mange av de virkemidlene som dominerer kampen mot terror - droneangrep, spesialstyrker eller andre skjulte aktører i utlandet - er nok ikke veldig nyttige når det kommer til denne typen trusler.

Men i Aspen fikk jeg til tider inntrykk av at terror ble definert som noe som kunne bekjempes med akkurat disse virkemidlene.

Vi står i fare for å havne et sted der det er virkemidlene vi har til rådighet som definerer hvilke trusler vi mener er de viktigste. Det er farlig.

USA og Vesten har skaffet seg kunnskap om tankesettet til ekstreme jihadister. Man må forstå hvordan terroristene tenker for å nedkjempe dem.

Men hverken Utøya, Boston eller kinomassakren i Colorado ser ut til å ha utløst den samme kunnskapsinnhentingen. Denne nye terroren faller utenfor så mange kjente kategorier at ingen ser ut til å ta en lederrolle i kampen mot den.

Inn i mørket

Jeg tror den nye trusselen vil prege oss i mange år fremover. Vi er nødt til å gå inn i det irrasjonelle og mørke for å skjønne prosessene som gjør en populær tenåring i Boston til terrorist. Eller får en annen til å drepe folk på en kino. I dag er dette så å si et svart hull.

Først når vi begynner å forstå, kan vi lage effektive verktøy for å hindre at det skjer igjen. Kampen mot terror kan ikke eies av militære eller de som forvalter utenrikspolitiske interesser.

De siste årene har vist oss at truslene kommer fra mange forskjellige steder. Også fra steder der CIA, NAVY Seals eller andre antiterrorkrigere aldri har vært.

Publisert: 22.07.13 kl. 12:59