Publi

Az ukrán követség előtt. Már ha tényleg fontosak az elvek, az emberi jogok, az oktatási jogok. A magyarokét ugyanis épp számolják fel.

Keményen nekem szegezte a kérdést Hont András tegnap, a Hír TV Csörte című műsorában.

– Mikor jártál utoljára Kárpátalján?

– Két éve.

– Öööö. Én három. Jó. Szóval...

Valójában tévedtem, másfél éve sincs, hogy ott voltam, ezt a riportot írtam akkor, bárki elolvashatja. Kevés téma érint mélyen érzelmileg – az újságírónak nem dolga, hogy érzékenykedjen. Mutassa meg, mi van. Akkor viszont, noha nem láttam szétlőtt fejeket meg semmi horrorba illően durvát, hetekig viaskodtam még a letargiával. Nagyon szomorú ott a helyzet.

Most, hogy Kijevben elfogadták a kisebbségek anyanyelvi oktatását gimnáziumi szinten megtiltó, de már felső tagozatban is korlátozó törvényt, még annál is szomorúbb lesz. Ahogy Borbás kolléga találóan fogalmazott: ez egyszerűen sötét barbárság.

És hogy számíthatnak-e a kárpátaljai magyarok nemzetközi felháborodásra, nagyhatalmi segítségre? Erre Schiffer András mutatott rá tömören:

„Akkor most az Egyesült Államok kijevi nagykövete aggodalmát fejezi ki a Kárpátalján élő magyarok emberi jogainak érvényesülése miatt. Vagy nem.”

No, igen. A politika legtöbbször csak az érdekek díszes csomagolópapírjaként használja az elveket. A CEU amerikai intézmény, azt nem szabad nyüsztetni, a kárpátaljai magyarok meg... Ugyan, kit érdekelnek?

Nos, érdekelnek, például minket. Magyarokat. S minthogy a balos és liberális ellenzék évtizedek óta sopánkodik, hogy a jobboldal „kirekeszti a nemzetből”, íme, itt egy remek alkalom, amikor elejét lehetne venni ennek.

Olyan ügy ez, amelyhez mindenféle ideológiai alapon lehet közelíteni. Akinek a nemzeti összetartozás fontos, annak úgy. Akinek a kisebbségi jogok, hát az sem lehet most csöndben. Akinek az oktatási jogok, hát az meg pláne nem.

Itt az idő, hogy mindazok, akik kiálltak a magyar kormány CEU-ügyi barbársága ellen (egyébként helyesen), bizonyítsák: az elvek számukra nem érdekcsomagolópapír-darabkák voltak akkor. Hogy azokat az elveket most is komolyan gondolják.

Szóval drága baloldaliak, liberálisok, civilek! Lehet szervezni az óriási demonstrációt az ukrán nagykövetség előtt!

Az előjelek sajnos nem jók. A TASZ honlapján és Facebook-lapján egyelőre nyoma sincs az ügynek, az Amnesty International Magyarország a bahreini civilek brutális elnyomását meg a mianmari kormány szívtelenségét tartja nyitóoldalán, a Helsinki Bizottság az Auróra bezárását, az Eötvös Károly Intézet meg a Putyin-ellenes harcra koncentrál.

Ez most nem lesz elég. Ahogy az a Hont András-i megfejtés sem, hogy ezért is Orbán a hibás. Még egy undorító kijevi törvényért is. Mert túl jóban van az oroszokkal. Nem, ezért speciel nem Orbán a hibás, de még ha az ő Putyin-haverkodása miatt döntöttek is volna így az ukránok, nem pedig a saját orosz kisebbségük miatt, az sem lenne mentség a kijevi parlament bestiális eljárására.

Szóval ha a civilek vagy akár a balos pártok megszervezik a hatalmas tüntetést, kivételesen rám is számíthatnak. Ott leszek. Most ugyanis teljesen lényegtelen, ki milyen párti vagy világnézetű.

Amikor a saját kisebbségeink legalapvetőbb jogait számolják fel Ukrajnában, ideje lenne végre nemzetként viselkednünk.