– Useimmat pilveä kerran pari kokeilleet eivät ryhdy polttamaan sitä säännöllisesti edes viihdekäytössä. Työ ja toimeentulo suojaavat päihdeongelmilta, toteaa kirjailija Rosa Meriläinen.



Muistan erinomaisen hyvin ensimmäisen kannabiskokeiluni, koska pettymys oli niin suuri. Nuorisokodissa asuva ystäväni oli onnistunut hankkimaan käsiinsä jostain köntin hasista. Mainospuheet kuulostivat vähän raskaustarinoilta: alkaa tulla outoja himoja, kuten tekee mieli suklaapatukkaa. Minun ei ollut koskaan tehnyt erityisen lujasti mieli suklaapatukkaa, joten ajatus siitä, että haluaisin jotain ihan hulluna, kuulosti kiinnostavalta.

Toki laittomuus toimi ihan itsessään markkinointina, koska murrosiässä kaiken kielletyn tekeminen kiinnosti. Koulussa oli valistaja käynyt kertomassa, että muuan nuori kerran kokeili Huumetta, jonka jälkeen jo tuota pikaa luulikin itseään appelsiiniksi, kuori itsensä, ja hyppäsi ulos ikkunasta. Tiesin siis, että aikuiset eivät puhu totta vaan suurentelevat vaaroja ja varoittelevat kaikesta hauskasta, kuten seksistä, ihan vain tavan vuoksi.

No, meitä sitten kokoontui muutama tyttö käärityn sätkän ympärille. Vaikka olimme kaikki tupakoineet jo pidemmän aikaa, tupakkaa kuumemman kannabissavun vetäminen henkeen ja sen keuhkoissa pitäminen tuntuivat vaikealta. Yskin kovasti, mutta silti siinä ringissä oli hilpeän odottava tunnelma. Ajattelin, että kohta kolahtaa. No jaa, pikkaisen oli nuppi sekaisin kuin tuhnussa laskuhumalassa, eikä tehnyt erityisemmin suklaata mieli. Illalla kävellessäni kotiin tuumin, että eipä tarvitse toiste ryhtyä tuohon hommaan, kun on niin tylsää. Koulunkäyntiini kokeilu ei vaikuttanut.

Olen sittemminkin muutaman kerran polttanut pilveä, eivätkä ilo ja innostus ole siitä sen suuremmaksi muuttuneet. Vaikka omassa viiteryhmässäni on jo ihan tilastollisesti paljon kannabista kokeilleita, siitä innostuneita tunnen todella vähän. On vaikea sanoa, lisäisikö kannabiksen käytön rankaisemattomuus kaltaisteni työssäkäyvien vapaamielisten kaupunkilaisten halua silloin tällöin polttaa pilveä ja voisiko se polttaminen karata käpälästä tavalla, joka johtaisi päihderiippuvuuteen. Aina joku eksyy, oli päihde mikä tahansa – varsinkin jos työ ja toimeentulo eivät suojaa.

Silti luulen, että yleisin kannabistarina Suomessa on perin kiihkoton suhtautuminen koko juttuun. Harva jaksaa kannabiksen viihdekäyttöä edes erityisen painokkaasti paheksua.

Lähipussikaljapuistoissani kannabiksen makea tuoksu on niin arkista, että lapsenikin sen tunnistaa. Ensimmäisen kerran pääsinkin antamaan hänelle huumevalistusta, kun eräs krapulainen nuori mies haisi bussissa. ”Äiti mikä täällä haisee?” kysyi lapseni, ja minä vastasin, että täällä haisee dulla. ”Dulla, yök!”, parahti lapseni ja nuorukaispolo punastui koko naamastaan ja yritti selvästi haista vähemmän.

Kumppaniksi ehkä mielellään valitaan joku kaltainen. Tupakoimaton etsii tupakoimatonta, pilveä viikonloppuisin polttava sellaista, jonka kanssa voi jointtinsa jakaa. Eräs viaton ystävättäreni oli Tinderissä ihmetellyt numeroa 420, joka vilahteli monissa profiileissa. Nyt hän tietää, että se on hamppukansan tunnus, ja osaa välttää heitä. Hyvä niin.

Teksti: Rosa Meriläinen

Kuva: Heini Leväslaiho/Kustannusosakeyhtiö Teos

Kirjailija Rosa Meriläinen juontaa kannabis ja työ -seminaarin torstaina 15.9.2016 klo 12.00 EuroSafety- ja Työhyvinvointi 2016 -messuilla Tampereen messukeskusksessa (Ilmailunkatu 20, tila Blenheim). Katso seminaarin ohjelma 15.9.2016 klo 12.00–14.00.

Seminaarin järjestävät Työ Terveys Turvallisuus -lehti ja Ehyt ry.

Lue sivun alaosasta myös lukijoiden kommentit Rosa Meriläisen blogiin.

Tässä lisäksi lukijoiden kommentteja TTT-lehden verkkosivujen aiempaan uutiseen:

Olen nyt 35v perheellinen mies. Olen poltellut kannabista 15v lähtien välillä enemmän ja välillä vähemmän.

Töitä olen tehnyt vuosia ”pilvessä” ilman minkäänlaista riskiä/ongelmia.

Tulen polttelemaan loppuelämäni ainakin jonkin verran.

Voin sanoa että kannabiksesta on paljon enemmän hyötyä kuin haittaa.

Miksi kannabiksenkäyttäjiä pitäis kohdella objekteina, joille tehdään asioita? Kannabis ei säännöllisestikään käytettynä aiheuta sellaisia ongelmia, kuten alkoholi. Hoitoon ohjaamisellekin pitäisi olla jokin lääketieteellinen syy. Ja miksi sen laittomuus itsessään vaatisi mitään toimenpiteitä työnantajalta? Meillähän on laki ja valtion koko väkivaltakoneistö jo olemassa tätä varten.