Suomessa on ollut nettipoliisi jo vuodesta 2008, mutta lainsäädännön valmistelussa internet ja sosiaalinen media ovat jääneet takapenkkiläisen asemaan. Tuoreen yliopistotutkimuksen mukaan lainvalmistelussa ei osata riittävästi huomioida internetiin ja sosiaaliseen mediaan liittyviä erityispiirteitä, vaikka netin ja somen käyttö on lisääntynyt valtavasti viime vuosina ja esimerkiksi nettipetokset ovat jo yleisempiä kuin muutoin tehdyt petokset. Lainvalmistelun vaikutusten arviointiohjeistus on vuodelta 2007.

– Lainvalmistelun vaikutusten arviointiohjeissa ei huomioida internetiä eikä sosiaalista mediaa juuri lainkaan, ihmettelee tilannetta lainsäädäntötutkimuksen professori Anssi Keinänen Itä-Suomen yliopistosta.

Anssi Keinänen Marja-Liisa Kämppi / Yle

Keinänen ja nettipoliisina toiminut rikoskomisario Marko Forss arvioivat tuoreessa tutkimuksessaan kuinka internet ja sosiaalinen media huomioitiin rikoslakiin kohdistuneissa lakiesityksissä vuosien 2009-2016 aikana. Lakiesityksiä annettiin kyseisinä vuosina yhteensä 111 kappaletta, joista 20:ssä käsiteltiin internetiä ja sosiaalista mediaa. Tekijät pitävät lukumäärää vähäisenä. Lisäksi internetin käsittely rajoittui lakiesityksissä yleisesti muutamaan lauseeseen.

Keinäsen mukaan lainvalmistelijoita olisikin syytä kouluttaa huomioimaan nettiin ja someen liittyvät ongelmat säädösvalmistelussa. Myös someen ja nettiin liittyvä uusi lainvalmisteluohje olisi tarpeen laatia.

Poliisin tietojärjestelmissä Facebook-merkinnät ovat nelinkertaistuneet 2010-2016. Netti sujuu myös rikollisilta:

Marko Forss Yle

Globaaliongelma

Forss ei pidä kotimaista lainsäädäntöä riittävänä keinona puuttua globaalin internetin aiheuttamiin ongelmiin. Tutkijoiden mukaan käytännössä suurimmassa osassa netissä ja somessa tapahtuvista rikoksista selviää rangaistuksetta, jos asuu eri maassa kuin asianomistaja.

– Miten järkevää sääntely on, jos ei ole olemassa sopivaa pakkokeinoa tekijän selvittämiseksi tai jos tekijää ei saada Suomeen vastaamaan teoistaan, Forss ihmettelee.

Keinäsestä olisikin tärkeää pohtia, miten kansallisesti voidaan puuttua ongelmiin, jotka ovat maailmanlaajuisia.