Tulen aina epäluuloiseksi kun kuulen, että jokin uudistus on kaatunut perustuslaillisiin ongelmiin. Valiokunnan valtaa tosiasiassa käyttävät asiantuntijat ovat niin innostuneita siitä vallasta, jonka mahdollisuus venyttää perustuslaintulkintaa suuntiin, joita eduskunta ei voinut kuvitellakaan nykyisestä perustuslaista päättäessään, että käyttävät tätä valtaa kovin herkästi. Liipasinsormi on niin sanotusti herkistynyt. Usein tulkinnat ovat olleet ristiriidassa terveen järjen kanssa ja pakottaneet huonosti toimiviin ratkaisuihin, joiden huonoudesta kaikki osapuolet kärsivät.

En tiedä asian perustuslaillisesta puolesta, mutta tällä kertaa lausunto sote-uudistuksesta vastasi minun käsitystäni terveen järjen käytöstä.

Puutun tässä kirjoituksessa vain tähän pakkoyhtiöittämiseen. Siinä ei nimittäin ollut alun perinkään järjen hiventä. Väite, että EU-oikeus olisi sellaista vaatinut, on perusteeton, koska ei se ole sitä vaatinut muuallakaan, ei esimerkiksi Ruotsissa. Panemme siis tämän vilpillisen perusteen sivuun ja mietimme, mikä muu on voinut näin outoon ajatukseen johtaa.

(On sinänsä erittäin ikävää, että Suomessa on opittu vetoamaan perusteettomasti siihen, että EU vaatii sitä tai tätä, kun ei pystytä omaa ehdotusta muuten puolustamaan. Ei ihme, että EU:n maine heikkenee.)

Päätös pakkoyhtiöittämisestä tuli tietääkseni virkamiehille täytenä yllätyksenä hallituksen sote-ministerien suljetussa neuvonpidossa ilman sen kummempaa valmistelua. Tällaisista asioista on kyse siinä, että lobbarit ja kaiken maailman viestintäkonsultit ovat päässeet vallan ytimeen.

Yhtenä perusteena pakkoyhtiöittämiseen on pidetty sitä, että jos ei ole konkurssiriskiä, saa lainaa halvemmalla kuin kilpailijat. Tämän harjoituksen piti alentaa kustannuksia kolmella miljardilla ja nyt itsetarkoituksellisesti nostetaan järjestelmän rahoituskustannuksia!

Tietysti sen konkurssiriskin maksaa silloin maakunta, mutta niin se maksaa joka tapauksessa. Luuleeko joku, että synnytyssairaala voidaan päästää konkurssiin ja siirtää potilaat kotisynnytykseen?

Ymmärtääkseni pakkoyhtiöittämisen pelättiin vaarantavan hoidon saatavuutta. Näinhän siinä teoriassa kävisikin. Jos yhdenkään yksityisen ei kannata huolehtia jonkin syrjäseudun palveluista, ei se varmaankaan kannata myöskään maakunnan yhtiölle. Jos yhtiön ainoa tarkoitus on osakeyhtiölain mukaan tuottaa voittoa omistajilleen, ei maakunnan yhtiön hallitus voi lakia rikkomatta päättää tarjota palveluja tappiolla. Niinpä osassa maata palvelut voisivat jäädä kokonaan saamatta.

Hyvä, tämä oli viisastelua. Näin sitä ei tietenkään ole ajateltu. Maakunnan omistaman yhtiön yhtiöjärjestykseen varmaankin kirjoitettaisiin joitain muitakin tavoitteita kuin voiton tuottaminen. Jos yhtiön hallitus toteaisi, että ravihevosiin investoiminen tuottaisi paremmin kuin terveysaseman ylläpito, ei se tosiasiassa voisi vaihtaa toimialaa.

Varmaankin näin, mutta eiväthän nämä yhtiöt sitten ole samalla viivalla! Yksityisillä ei ole muita tavoitteita kuin voiton maksimointi, ja julkisella puolella on erilaisia yhteiskuinnallisia velvoitteita, jotka pitää täyttää, vaikka se tuotaisi tappiota. Missä tasapuolisuus?

Yhtiömuoto voisi sinänsä olla melko hyvä julkisen puolen hallintomuoto, koska siinä päätöksenteko on vaivattomampaa. Julkiset järjestelmät ovat erityisen huono hallitsemaan suuria ja monimutkaisia organisaatioita. Monissa tapauksissa yhtiöittäminen voisi olla aivan järkevää.

Tämä yhtiöittäminen pakolla olisi ollut typerää kahdesta eri syystä, joista toinen on hyvien toimivien kokonaisuuksien kuten Eksoten pakkopilkkominen irrallisiksi, toisistaan riippumattomiksi yrityksiksi niin, että vaivalla pystytetty ja kiitoksia saanut integraatio tuhottaisiin.

(En tiedä, mistä on peräisin se ajatus, että Eksote olisi pitänyt pilkkoa useaksi yritykseksi sen sijaan, että olisi perustettu vain yksi, mutta jostakin tämä tulkinta tulee, koska Eksotessa asia on näin ymmärretty.)

Hölmöintä tässä pakkoyhtiöittämisessä on sen runnominen tähän muutosvaiheeseen, jossa kaikki on muutenkin sekaisin. Ei nimittäin ole lainkaan yksinkertaista muodostaa yhtiöitä ja päättää miljardien kiinteistöomaisuudesta. Jos kiinteistöomaisuus olisi pantu yhtiöihin apporttio-omaisuutena, niin kuin järkevää olisi, yksityiset olisivat tietysti marmattaneet tästäkin. Pelkästään tämä yhtiöittäminen olisi hyvin toteutettuna vuosien projekti, joka kannattaisi tehdä pala palalta, jos ollenkaan.

Ei tarvitse olla kovinkaan vainoharhainen ajatellessaan, että ainakin joillakin on taka-ajatuksena ollut saattaa julkinen terveydenhuolto sekasortoon niin, että yksityiset saavat hyvän startin. Jos julkinen olisi hyvässä kunnossa siirtymävaiheessa, se pystyisi pitämään suurimman osan potilaistaan ja yksityisten startti sujuisi hitaasti ja tulisi kalliiksi.

Hankalaa tässä kaikessa on, että kaikista kokoomuslaisista ei oikein tiedä, kummalla puolella neuvottelupöytää he istuvat. Paitsi tietysti niistä kokoomuspoliitikoista, jotka ovat virallisesti vaihtaneet sille toiselle puolelle. Oudon paljon kuitenkin on kannettu huolta siitä, ettei yksityisten asema missään oloissa ole huonompi kuin julkisen, mutta ei lainkaan päinvastaisesta.

Tätä kaiken jatkumista niin kuin ennen halutaan ainakin estää sillä, että on päätetty, että kaikki muut tahot tässä maassa saavat omistaa sote-keskuksen, paitsi kunnat, joilla ne nyt ovat. Tätä on perusteltu sillä, että sote on otettu pois kunnan tehtäväluettelosta. Onko siinä eläintarhan ylläpito? Ymmärtääkseni kunnilla on yleinen toimiala. Voidaan tietysti erikseen kieltää kuntaa tekemästä jotain, mutta aika oudolta tämä kielto tuntuu. Luontevaa olisi, että Helsingin terveysasemat voisivat jatkaa toimintaansa siinä, missä Helsingissä olevat yksityiset terveysalan yrityksetkin.

= = =

Sitten seuraa ennustus: Jos tämä valinnanvapaus eli palvelujen yksityistäminen joskus toteutuu, yksityiset yritykset eivät tule hyväksymään, että niiden saama korvaus on yhtä pieni kuin se raha, jolla julkinen järjestelmä nyt toimii. Muodollisen perusteena tähän on se, että yksityisen asiakkaiksi hakeutuvat herkemmin ne, jotka palveluja tarvitsevat ja ne, jotka eivät tarvitse mitään, jäävät sinne missä ovat. tosiasiallinen syy on se, että julkinen järjestelmä toimii nyt niin pienellä rahalla, ettei sen turvin voi ainakaan luvata, että jonot poistuvat.

Tätä valikoitumista yritetään välttää sillä, että potilaat pakkosiirretään sen palvelun piiriin, joka on lähinnä ja vaatii omaa vaivannäköä pitää kiinni siitä, että saa jatkaa siellä, missä on tottunut käymään.

= = = =

Jos huonot lomasääst jatkuvat, saatan kirjoittaa vielä siitä, mikä ekonomisteja tässä osten yksityistämisessä erityisesti arveluttaa.