Yle Uutiset tutki, mitä suomalaiset ajattelevat vuoden 1918 sodasta. Valtaosa ei halua unohtaa, mitä sata vuotta sitten tapahtui.

Kauanko kestää toipua kansakunnan kokoisesta tragediasta? Todella kauan.

Sisällissodassa 1918 marinoitu työväestön ja porvariston epäluottamus on heijastunut suomalaiseen yhteiskuntaan monen sukupolven ajan. Heti sodan jälkeen voittanut osapuoli kielsi äärivasemmiston poliittisen toiminnan.

Kielto raukesi vasta neljännesvuosisata myöhemmin jatkosodan päätyttyä. Eripura ja epäluottamus jäivät silti henkiin.

Moneen vuosikymmeneen ”punikit” ja ”lahtarit” eivät mahtuneet samaan urheilu- tai nuorisoseuraan. Piti olla tarkkana, minkä liikkeen teatteriharrastukseen, sivistysseuraan tai veteraanitoimintaan otti osaa. Silläkin oli väliä, minkä värisen osuustoimintaliikkeen ruokakaupasta maitonsa osti.

Vieläkö valkoisten ja punaisten rintamalinja jakaa nykysuomalaisia? Mitä kansalaiset ajattelevat sata vuotta sitten tapahtuneen? Selvitimme asiaa yli tuhannen ihmisen kyselytutkimuksella.

Sisällissodan jakolinjat syöpyivät monen sukupolven muistiin. Vapriikin kuva-arkisto

Kumpi oli oikeassa?

Tutkimuksessa kysyttiin, kumpi sodan osapuolista oli enemmän oikealla asialla. Vastaukset jakaantuivat voimakkaasti. Tutkimuksen mukaan 33 prosenttia suomalaisista ajattelee, että sodan valkoinen puoli oli enemmän oikeassa. Vain 16 prosenttia sanoo punaisista samoin.

Poliittisen historian emeritusprofessori Seppo Hentilä sanoo, että vastausten jako heijastelee pitkään jatkunutta spekulointia siitä, mitä olisi tapahtunut, jos punaiset olisivat voittaneet sisällissodan.

– Meillä on ahkerasti toistettu sellaista tulkintaa, että punaisten voitto olisi johtanut sosialismiin ja jollakin tavalla neuvostotyyppiseen valtioon. Olisiko näin käynyt, se on hankala kysymys. Tieteellisen historiantutkimuksen menetelmiin sopii huonosti, että kuvitellaan, miten asiat olisivat voineet mennä, Hentilä sanoo.

Kumpi oli enemmän oikealla asialla? Professori Seppo Hentilä sanoo, että vastauksissa heijastuu spekulointi sillä, mihin punaisten voitto olisi voinut johtaa. Mårten Lampén / Yle

Voi olla, että myös iso osa kyselyyn vastanneista on tunnistanut samat tulkintavaikeudet. Peräti kolmannes (31 %) vastaa nimittäin, ettei osapuolten välillä ollut eroja: sekä punaiset että valkoiset olivat yhtä paljon oikealla asialla.

Vielä mielenkiintoisempaa on, miten ikä vaikuttaa vastaamiseen.

Yle Uutisgrafiikka

Nuoret (18–24-vuotiaat) ymmärtävät eniten valkoista osapuolta.

Iäkkäät (65–79-vuotiaaat) näkevät sodan osapuolet vahvemmin toistensa kaltaisina.

Tampereen yliopiston Suomen historian dosentti Marko Tikka arvelee, että nuoret eivät enää erota Suomen historian sotia toisistaan.

– Nuoret eivät hahmota vuoden 1918 sisällissotaa erillisenä tapahtumana. Se nähdään jotenkin talvi- ja jatkosodan legendojen kautta. Vanhemman sukupolven vastauksissa näkyy varmaan Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanin vaikutus. Se inhimillisti sodan koko sille sukupolvelle, Tikka sanoo.

Miksi sota syttyi?

Akateemisen historiantutkimuksen näkökulmasta sisällissota syttyi, kun köyhien ahdinko ja juuri itsenäistyneen kansakunnan valtatyhjiö törmäsivät toisiinsa.

Maaseudulla eli paljon väkeä, jonka toimeentulo perustui torpparilaitokseen. Torppareiden oli tehtävä maanomistajalle työtä ja luovutettava heille osuudet tuotannostaan. Järjestely johti myös äärimmäisyyksiin, ja osa torppareista eli liki maaorjina.

Kaupungeissa asui toinen tyytymätön joukko: tehdaspaikkakuntien työläiset. Kun sosialismin aate ja vaatimukset työväestön oikeuksista valtasivat jalansijaa, kaikupohja löytyi sekä maaseudun että kaupunkien köyhälistöistä.

Kohtalokkaan yhtälön täydensi ensimmäinen maailmansota. Se heikensi Venäjää, josta Suomi pääsi itsenäistymään. Nuorella valtiollamme oli roppakaupalla sisäisiä jännitteitä, mutta ei omaa armeijaa tai poliisia – katastrofin ainekset olivat kasassa.

Kansalaiset sanovat, että sisällissodan syntyyn vaikutti voimakkaasti köyhien ahdinko. Vapriikin kuva-arkisto

Kansalaiset näkevät sodassa vallan ja köyhyyden yhteentörmäyksen

Kansalaisten käsitys sisällissodan synnystä seurailee nykytutkijoiden näkemystä.

Pyysimme laittamaan sotaan johtaneet syyt tärkeysjärjestykseen. Kyselyn mukaan sodan tärkein syy on kansalaisten mielestä köyhien ahdinko ja mahdottomat elinolot. 46 prosenttia on tätä mieltä. Vain 18 prosenttia ei pidä syytä merkittävänä.

Toiseksi tärkeimpänä nähdään omistavan luokan haluttomuus tehdä myönnytyksiä köyhille.

Yle Uutisgrafiikka

Väite ”sota johtui punaisten halusta kaapata valta ja sosialisoida Suomi” jakaa vastauksia tasaisemmin. Sitä pitää merkittävänä sodan syynä 37 prosenttia ja ei merkittävänä 32 prosenttia.

Tässä kohtaa luvut heijastelevat Hentilän mielestä paljolti suomalaisen puoluekentän nykyjakoa vasemmistoon ja oikeistoon.

– Sisällissodan vahvin ja pysyvin jakolinja on ollut, että vasemmisto sympatiseeraa punaisia ja oikeisto valkoisia, Hentilä sanoo.

Suomalaisten historianläksy

Esitimme vastaajille kymmenportaisen asteikon, jossa ykkönen tarkoitti täydellistä tietämättömyyttä vuoden 1918 tapahtumista, ja arvo kymmenen erittäin hyvää asiantuntemusta.

Yli puolet (56 %) suomalaisista antaa itselleen arvosanan seitsemän tai sitä korkeamman: 22 % arvosanan seitsemän, 20 % arvosanan kahdeksan, 10% arvosanan yhdeksän ja 4 % arvosana kymmenen.

Yllättävän korkeaksi arveltu asiantuntemus ei yllätä professori Hentilää.

– Ei arvosana turhaan niin korkea ole. Kyllä suomalaisilla on hyvä historiantaju, Hentilä kehuu.

Suomalaisilla on mielestään myös selkeä kuva kansalaissodan julmuuksista. Kysymykseen ”kumpi osapuoli kärsi sodassa enemmän vääryyttä”, 55 prosenttia vastaa ”punaiset”. Runsas neljännes (27 %) vastaa ”yhtä paljon” ja 5 prosenttia ”valkoiset”.

Vastaukset heijastelevat virallisen historiantutkimuksen lukuja.

Valtion tuella kerätty tietokanta Suomen sotasurmat 1914–1922 kertoo, että sisällissodan uhreja oli kaikkiaan yli 36 000. Lukuun sisältyvät punaiset, valkoiset, siviilit ja sotaan osallistuneet ulkomaiset joukko-osastot. Luku on suuri.

– Esimerkiksi yhtä pitkään kestäneessä talvisodassa Suomen tappiot olivat liki 10 000 kuollutta vähemmän, Hentilä muistuttaa.

Professori Hentilän mukaan Heikki Ylikankaan 1993 julkaistun tutkimuksen Tie Tampereelle jälkeen nimenomaan valkoisen osapuolen väkivaltaa on akateemisessa historiantutkimuksessa perattu liki suurennuslasin avulla.

– Tutkimuksen pontimena on paljolti ollut se, että valkoinen osapuoli ei koskaan joutunut vastuuseen omista julmuuksistaan, Hentilä sanoo.

Sisällissota oli Euroopan historian verisimpiä. Tarkoituksetonta väkivaltaa oli molemmin puolin ja tappaminen jatkui vielä sodan jälkeenkin. Vapriikin kuva-arkisto

Sisällissodan väkivalta oli molemmin puolin poikkeuksellisen raakaa ja tarkoituksetonta. Se myös jakaantui epätasaisesti. Valkoisia kuoli taisteluissa, teloittamalla tai muutoin runsaat viisi tuhatta. Punaisia kuoli yli 27 000, joista 20 000 teloittamalla tai tappamalla nälkään valkoisten vankileireillä.

– On hurjaa, että yli kaksi kolmasosaa punaisista uhreista tuli vasta, kun sota oli jo päättynyt, Hentilä sanoo.

Muisto tapahtuneesta näkyy kansalaisten vastauksissa. Kyselyn mukaan 63 prosenttia kansalaisista ajattelee, että valkoiset olivat vastuussa huomattavasta määrästä kuolleita teloittamalla ja nälkään näännyttämällä.

Kenen kantti kestää muistaa, mitä tapahtui?

Tammikuun lopussa sisällissodan alkamisesta on sata vuotta. Onko näin vanhoilla tapahtumilla enää väliä?

Näyttää olevan. Merkkejä siitä, että keskustelu kiihtyy, on ilmassa.

Viime keväänä kokoomuslainen valtiovarainministeri Petteri Orpo keskeytti itsenäisyyden juhlarahaprojektin, koska sen kuva-aiheeksi tarjottiin sisällissodanaikaista teloitusta.

Valtiovarainministerin mielestä kuva oli mauton (siirryt toiseen palveluun), eikä se rakentanut itsenäisyyden juhlavuoden teemaa ”yhdessä”.

Vain viikko sitten Sinisen tulevaisuuden eduskuntaryhmän puheenjohtaja Simon Elo ripitti (siirryt toiseen palveluun) SDP:n puheenjohtajan Antti Rinteen.

Rinne oli kuvannut lehtihaastattelussa palautetta, jota hän oli saanut työttömiltä niin sanotusta aktiivimalli-laista. Rinne sanoi (siirryt toiseen palveluun), että palautteen mukaan tuntuu siltä, kuin haluttaisiin laittaa köyhät polvilleen ja antaa niskalaukaus.

Simon Elon mielestä oli tyrmistyttävää ja suorastaan vaarallista käyttää termiä ”niskalaukaus” samana vuonna, jolloin sisällissodasta tulee kuluneeksi sata vuotta.

Sisällissodan merkkipäivän lähestyminen alkaa näkyä julkisessa keskustelussa. Keväällä ministeri Petteri Orpo hikeentyi itsenäisyyden juhlarahan kuva-aiheesta. Viikko sitten Sinisen eduskuntaryhmän Simon Elo ripitti SDP:n puheenjohtajaa Antti Rinnettä kielenkäytöstä. AOP / Yle Uutisgrafiikka

Kansalaisilla näyttää olevan poliitikkoja enemmän kanttia kestää omaa historiaansa. Suuri enemmistö, 83 prosenttia, on Ylen kyselyn mukaan täysin tai jokseenkin samaa mieltä siitä, että on tärkeää pitää yllä tarkkoja tietoja ja muistikuvaa sisällissodan tapahtumista.

Mutta tietäminen lisää tuskaa. 68 prosenttia suomalaisista sanoo myös, että vuoden 1918 sota jakaa vieläkin ainakin jonkin verran suomalaisia.

Suomen historian dosentti Marko Tikka sanoo, että suomalaisilla on hyvä historian kulttuuri.

– Ihmiset haluavat tietää myös vaikeat asiat, sellaisetkin, joissa on ehkä tehty väärin. Silti ne halutaan nähdä niin kuin ne ovat tapahtuneet. Se on minusta terve käsitys historiasta, Tikka sanoo.

Tutkija Marko Tikka sanoo, että suomalaisilla on hyvä ja terve asenne historiaan. Antti Eintola / Yle

Sodan nimellä ei tehdä enää politiikkaa

Keskustelu sisällissodasta voi kiihtyä keväällä vielä lisää.

Tällöin muun muassa Yleisradio suunnittelee televisioivansa suorana vapaussodan päättymisjuhlan. Nähtäväksi jää, onko se myös tv-ohjelman lopullinen nimi. Juuri sodan nimillä kuten ”vapaussota” tai ”luokkasota” on käyty poliittista taistelua siitä, miten vuoden 1918 historiaa pitäisi muistaa.

Jos kansalaisten enemmistö saisi päättää, kiihkoilun sodan nimestä voisi jo lopettaa.

Ylivoimainen enemmistö (75 %) suomalaisista antaa kyselyn mukaan sodalle neutraalin, poliittisesta väristä siivotun nimen. Puolet (47 %) sanoo, että paras nimi sodalle on ”sisällissota” ja viidennes (23 %) valitsee neutraaliksi koetun ”kansalaissodan”. Pieni joukko (5 %) pitää parhaana termiä ”vuoden 1918 tapahtumat”.

Poliittista väriä tunnustavat nimiehdokkaat jäävät selvään vähemmistöön. Sodan valkoisen voittajaosapuolen suuhun sopinutta ”vapaussotaa” haluaa käyttää enää kymmenen prosenttia vastaajista. Hävinneille punaisille kelvannutta ”luokkasotaa” suosii viisi prosenttia.

Lue myös: Sisällissota kesti neljä kuukautta – taistelu sodan nimestä sata vuotta

Kenen pitäisi pyytää anteeksi, kuka teki mitä?

Avaa tästä linkistä koko tutkimus (siirryt toiseen palveluun).