Jorma Grönlund tuntee joutuneensa järjestelmän silmätikuksi. Hänen mukaansa viranomaiset suojelevat toinen toisiaan jopa keskenään ristiriitaisilla päätöksillä välttyäkseen myöntämästä, että on tullut mokattua. Kuva: Jukka Ritola

– Poliisit, syyttäjät ja tuomarit muodostavat suljetun kehän, joka tutkii toinen toistaan. Siihen väliin jos yrittää, asiaa on vaikea saada etenemään.



Näin sanoo ylöjärveläinen Jorma Grönlund, joka on taistellut jo vuosia saadakseen oikeutta. Takana on viisi oikeusjuttua, toistakymmentä tutkintapyyntöä, kantelu oikeuskanslerille, lääninhallituksen selvitys sekä lukuisia yhteydenottoja johtaviin poliitikkoihin.



Kerta toisensa jälkeen hän on pettynyt. Grönlund kokee, että poliisit, syyttäjät ja tuomarit suojelevat toinen toisiaan jopa keskenään ristiriitaisilla päätöksillä välttyäkseen myöntämästä, että on tullut mokattua.



– Ne toimivat kuin Suomen lait eivät heitä koskisikaan, Grönlund sanoo.



Kaikki alkoi vuonna 2007, kun poliisi epäili Grönlundia salassapitorikoksesta, koska hän oli välittänyt läheisensä tapaukseen liittyvän syyttämättäjättämispäätöksen eteenpäin. Hänen saamassaan asiakirjassa ei kuitenkaan ollut salassapitomerkintää.



Grönlund läheisineen teki poliisista selvityspyynnön, joka kulkeutui Länsi-Suomen lääninhallitukselle. Lääninhallitus piti salassapitorikosepäilyä johtanutta tutkinnanjohtajaa esteellisenä. Lisäksi se pyysi poliisia selvittämään, kuka oli tehnyt jälkikäteen merkinnän pöytäkirjaan, joka oli erilainen kuin Grönlundin saama.



– Vastaus oli, ettei poliisi osaa sanoa, kuka ja missä vaiheessa. Kumma juttu, etteivät he sitä pystyneet selvittämään, vaikka selvittävät murhiakin, Grönlund naurahtaa.



Lääninhallitus teki poliisista tutkintapyynnön, jonka esitutkinta kesti puolisen vuotta.



– Lopulta syyttäjä-tutkinnanjohtaja teki päätöksen, että asia on virkavelvollisuuden rikkomisen näkökulmasta joka tapauksessa niin vähäinen, ettei se täytä virkarikoksen tunnusmerkistöä, Grönlund sanoo.



Useiden tutkintapyyntöjen ja oikeusjuttujen jälkeen Grönlund haki valtiolta vahingonkorvausta. Käräjä- ja hovioikeudet totesivat häntä koskeneen salassapitorikostutkinnan aiheettomaksi, mutta katsoivat vahingonkorvausvaatimuksen vanhentuneen. Grönlundin mielestä se ei ole vieläkään vanhentunut. Hän tunteekin joutuneensa järjestelmän silmätikuksi.



Lisäksi Grönlund sanoo, että koko prosessi olisi jäänyt tekemättä, jos virkamies olisi myöntänyt tehneensä virheen ja pahoitellut sitä.



Poliiseista tehdyt kantelut ja rikosilmoitukset tuplaantuneet



Grönlundilla riittää Suomessa kohtalotovereita. Poliiseista on tehty 2010-luvulla ennätysmäärä kanteluita ja rikosilmoituksia.



Poliisin tulostietojäjestelmä kertoo, että kun vuonna 2010 poliiseista tehtiin liki 500 tutkintapyyntöä, vuonna 2013 määrä oli noussut jo yli 950:een. Viime vuonna suomalaisista poliiseista tehtiin 854 rikosilmoitusta.



Sama ilmiö toistuu eduskunnan oikeusasiamiehelle tehdyissä, poliisiin kohdistuvissa kanteluissa. Niiden määrä nousi vuoteen 2013 saakka, joka oli huippuvuosi. Sen jälkeen kanteluiden määrä vakiintui noin 700:aan.



Sisä-Suomen poliisilaitoksen päällikkö Timo Vuola muistuttaa, että poliisikin on vain ihminen. Jokaiselle voi sattua virheitä työssään.



– Näitä tyytymättömiä kansalaisia on, ja on harmi, jos he kokevat, että heitä on kohdeltu väärin, hän sanoo.



Viime vuonna tehtävässään aloittanut Vuola ei tunne Jorma Grönlundin tapausta, eikä hän halua muutenkaan ottaa sen yksityiskohtiin kantaa. Hän kommentoi poliiseihin kohdistuvia kanteluita ja ilmoituksia yleisellä tasolla. Hän arvioi, että niiden lisääntyminen voi johtua sekä kansalaisten aktiivisuuden lisääntymisestä että tekniikan kehityksestä.



Vuolan mukaan poliisin hyvään ammattitaitoon kuuluu kansalaispalautteen sietäminen ja siihen vastaaminen.



– Minusta virkamiesetiikkaan kuuluu se, että jos on tehty pienikin virhe, se voidaan myöntää ja korjata, Vuola sanoo.



Vain harva johtaa syytteeseen



Jos poliisi on kansalaisen mielestä toiminut lain vastaisesti, kyseessä on niin sanottu poliisirikosasia. Silloin tapauksen tutkintaa johtaa valtakunnansyyttäjänviraston määräämä syyttäjä. Jos juttu menee syyteharkintaan asti, sen tutkii puolestaan toinen syyttäjä, joka ratkaisee, onko poliisia vastaan aihetta nostaa syyte.



– Useimmat näistä jutuista eivät johda alkuselvittelyn jälkeen sen kummempiin toimiin, Vuola sanoo.



Hänen mielestään mielikuva poliisia suojelevasta syyttäjästä on kuitenkin väärä.



– Tämmöistä joskus kuulee, että ei korppi korpin silmää noki, mutta mitään veljeskuntaa ei tietenkään ole. Se on ihan selvä asia, Vuola vakuuttaa.



Hän korostaa, että vaikka poliisi tekeekin yhteistyötä syyttäjälaitoksen kanssa, kyseessä ovat ihan eri viranomaiset. Hänen mukaansa syyttäjä-tutkinnanjohtajat selvittävät poliisirikoksia hyvällä ammattitaidolla.



Kun kyseessä on poliisin käyttäytyminen työssään, tutkinnassa voi tulla eteen sana vastaan sana -tilanne.



– Kansalainen on saattanut kokea, että esimerkiksi poliisipartio on jollain tapahtumapaikalla käyttäytynyt epäasiallisesti. Aika usein käy niin, ettei tule selvyyttä, kumpi siinä on oikeassa, Vuola pohtii.