Kansainvälisen viinijärjestön tehtäviä ovat mm. tieteellisteknisten suositusten laatiminen, kestävän viininviljelyn edistäminen, sääntöjen luominen viinituotteiden aitoudelle, hyvien sääntelykäytänteiden edistäminen sekä kuluttajien terveyteen vaikuttaminen. Järjestön toimielimissä Suomen edustajat ovat olleet Alko Oy:n Alkoholintarkastuslaboratoriosta ja Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirastosta. Suomen jäsenmaksu on maksettu maa- ja metsätalousministeriön määrärahoista. Järjestön suositukset eivät ole jäsenmaita sitovia, mutta esimerkiksi EU soveltaa niitä lainsäädännössään. Lähde: Hallituksen esitys järjestöstä eroamisesta

Suomi irtisanoo Pariisissa vuonna 2001 allekirjoitetun Kansainvälisen viinijärjestön perustamissopimuksen ja eroaa näin järjestöstä, vahvisti tasavallan presidentti tänään torstaina.

Valtioneuvoston tiedotteessa kerrotaan, että järjestöstä erotaan ”lähinnä taloudellisista syistä”. Lisätietojen antajaksi mainittu maa- ja metsätalousministeriön vanhempi hallitussihteeri Jukka Ränkimies, paljonko ero viinijärjestöstä tuottaa Suomelle säästöä?

Ränkimies viittaa kysyttäessä hallituksen esitykseen, jossa eroamisesta linjattiin. Hallituksen mukaan Suomi säästää erolla vuotuisen jäsenmaksuosuuden verran eli tällä hetkellä 13 400 euroa vuodessa. Lisäksi jatkossa vältytään järjestötoiminnan vaatimilta henkilöstökuluilta sekä kokouksiin osallistumisen aiheuttamilta matkakuluilta.

Ränkimiehen mukaan näiden jäsenmaksuosuuden ylittävien kulujen määrää on hankala arvioida.

Entä miksi Suomi ylipäätään on tähän järjestöön kuulunut? Sekin selviää hallituksen esityksestä: Suomi liittyi järjestöön vuonna 1992, jolloin vuonna 1924 perustetun Kansainvälisen viinitoimiston, sittemmin Kansainvälinen viini- ja viiniköynnöstoimisto, uusi perustamissopimus valmistui ja toimisto otti käyttöön nimensä nykymuodon Kansainvälinen viinijärjestö (International Organisation of Vine and Wine).

– Suomen liittymistä uuteen järjestön perustamissopimukseen vuonna 2001 perusteltiin muun muassa sillä, että OIV:n asiantuntijatyöryhmissä Suomi voisi vaikuttaa kansainvälisiin viinisäädöksiin paremmin kuin yksinomaan EU:ssa, hallituksen esityksessä selostetaan.

Mutta:

– Käytännössä Suomen vaikutusmahdollisuudet järjestössä on arvioitu melko vähäisiksi ja merkittävin osa järjestön toiminnasta liittyy viinintuottajamaita koskeviin asioihin. Suomessa ei tuoteta rypäleviinejä, mutta osa Suomessa myytävistä rypäleviineistä pullotetaan Suomessa, hallituksen esitys jatkuu.

Vuonna 2001 todettiin, että ”Suomen osallistuminen järjestön asiantuntijaryhmiin on tärkeää alkoholijuomien tuoteturvallisuutta ja kuluttajansuojaa silmällä pitäen”.

– Voidaan kuitenkin arvioida, että tällaisten asioiden lukumäärä on jäänyt järjestössä suhteessa vähäiseksi muihin viinintuotantoon liittyviin asioihin verrattuna, nykyhallitus katsoo.

Kirpaiseeko tämä säästötoimi sitten Suomea mitenkään? Ränkimies kertoo, että hallituksen esityksestä löytyy myös tähän viittaava kohta: Euroopan komissio on ilmoittanut neuvottelevansa viinijärjestön kanssa Euroopan unionin virallisesta asemasta järjestössä. Tämä kuulostaakin järkevältä, sillä hallituksen esityksen mukaan ”EU:n jäsenvaltioiden kannanotot järjestön päätöksiin koordinoidaan Euroopan unionissa”.

Vastaisuudessa tärkeinä pidetyt alkoholijuomien tuoteturvallisuuteen ja kuluttajansuojaan liittyvät tiedot voidaan siis saada EU:n kautta. Eikä tätäkään välttämättä hallituksen esityksen mukaan tarvita, kiitos internetin.

– Järjestöstä eroamisen vaikutusten osalta voidaan arvioida, että tiedonsaannin mahdollisuudet turvataan jatkossakin esimerkiksi järjestön kattavien internetsivustojen kautta, esityksessä todetaan.

– Voidaan lisäksi arvioida, että jatkossakin Suomella olisi mahdollisuus seurata järjestön hallinnonalaan liittyviä keskusteluja esimerkiksi EU:n työryhmien kautta.

Hallituksen esityksen mukaan lausunnonantajat eivät juuri vastustaneet eroa. Elintarviketeollisuusliitto tosin arvioi, että koko Suomen alkoholiteollisuuden kuten vaikkapa maahantuojien kannalta jäsenyyden tuottamasta tiedosta ja alan keskusteluista olisi hyötyä, ja jäsenenä pysyminen olisi tämän vuoksi ollut eduksi Suomelle.