Ruotsalainen entinen huippuvirkamies Theutenberg osoittaa, miten Kalevi Sorsan työryhmä oli Neuvostoliiton suorassa ohjauksessa ja suunnattu hajottamaan Natoa ja länsimaiden rivejä, kirjoittaa valtiotieteiden tohtori Alpo Rusi.

Suomi ja Ruotsi olivat kylmän sodan vuosina puolueettomia sanoissa, mutta totuus on hieman toisenlainen. Ruotsilla oli toinen jalka Natossa, kun taas Suomella ehkäpä Varsovan liitossa.

Jälkimmäisen väitteen tueksi ei ole virallista dokumentaatiota, mutta loikkareiden lausunnoista ja 1972-74 käytyjen salaisten suomalais-venäläisten sotilasneuvottelujen perusteella ainakin viitteitä.

***

Nämä tiedot käyvät ilmi ruotsalaisen entisen huippuvirkamiehen Bo J. Theutenbergin päiväkirjamerkinnöistä.

Molempien maiden sosialidemokraatit harjoittivat aseriisuntapolitiikkaa, jota Theutenberg arvostelee kitkerästi, koska ne edistivät Neuvostoliiton pyrkimyksiä.

Hän puhuu 1980-luvulla vaikuttaneesta neuvostomielisestä suomalais-ruotsalaisesta virkamiesryhmästä.

Theutenberg on tehnyt tutkimuksia myös KGB:n ja Stasin toiminnasta. Molemmat vakoiluorgaanit olivat liikkeellä myös Ruotsissa. Stasin itäsaksalainen agentti istui rauhantutkimuslaitos SIPRI:n hallituksessa.

***

Bo J Theutenberg toimi 1970-ja 1980-luvuilla Ruotsin ulkoministeriön johtavana kansainvälisen oikeuden asiantuntijana. Hän on julkaissut neljä laajaa teosta, joista syyskuussa julkaistu volyymi ”Ulkoministeriön päiväkirja, Osa 4” (UD Dagbok, Vol 4) kattaa vuodet 1981-85.

Ruotsalaisissa arvioissa lähes tuhatsivuista järkälettä on kiitelty ainutlaatuiseksi dokumentiksi, jota - ja kolmea aiempaa teosta - tutkijoiden on pakko hyödyntää tulevaisuudessa.

Suomi ja Ruotsi olivat Neuvostoliiton maalitauluina kylmän sodan kiristyttyä 1980-luvun alussa. Lokakuun 28. päivänä 1981 neuvostoliittolainen sukellusvene U-137 ajoi karille Ruotsin aluevesillä Karlskronan saaristossa.

Theutenberg kytkee tapahtuman Varsovan liiton strategiaan varoittaa Ruotsia liukumasta Naton kylkeen.

Suomi sai häneltä ensikäden tietoja heti tammikuussa 1982 Helsingissä. Suomalaisia hermostutti kun myöhemmin kesäkuussa sukellusveneitä koskevia havaintoja tehtiin myös Suomen aluevesillä, Ahvenanmaan lähistöllä, mikä rikkoi saarten puolueettomuutta koskeneita kansainvälisiä sopimuksia.

***

Theutenberg kuvaa miten Suomen ulkoministeriö yritti kiistää ongelmat, vaikka ulkoministeri Pär Stenbäck oli ollut asiasta avoimempi .

Ruotsissa vaihtui porvarillinen Torbjörn Fälldinin hallitus, kun sosialidemokraatit palasivat valtaan Olof Palmen johdolla lokakuussa 1982.

Sattumoisin samaan aikaan tapahtui jälleen sukellusvenehavainto. Ruotsin linja kuitenkin muuttui, kun välikohtauksista ei enää haluttu tehdä Moskovan kanssa ongelmaa.

Theutenberg pitää muutosta virheenä ja pitää syynä sitä, että Palme johti kansainvälistä aseriisuntakomissiota (Palme-komissio), joka sekin oli perustunut Moskovan aloitteellisuuteen 1980.

***

Theutenbergin teos on monella tavoin kiinnostava myös suomalaisen lukijan kannalta, koska siinä kuvataan Suomen ja Ruotsin suhteita. Lukuisa joukko suomalaisia diplomaatteja ja poliitikkoja nousee esille. Useimmat heistä esitetyt arviot ovat myönteisiä tai neutraaleja.

Kalevi Sorsa toimi neljä kertaa pääministerinä vuosien 1972 ja 1987 välillä. Sorsa kuoli tammikuussa 2004. Leif Rosas

Poikkeuksia on, joista merkittävin pääministeri Kalevi Sorsa (sdp). Hän on suurennuslasin alla, koska Sorsa oli Sosialistisen Internationaalin (SI) aseriisuntatyöryhmän puheenjohtaja vuodesta 1978.

Ruotsalaisista diplomaateista arvostelun kohteina ovat valtiosihteeri Pierre Schori ja myöhempi pitkäaikainen Moskovan lähettiläs Sven Hirdman.

***

Theutenberg osoittaa, miten Sorsan työryhmä oli Neuvostoliiton suorassa ohjauksessa ja suunnattu hajottamaan Natoa ja länsimaiden rivejä.

Sorsa paljastuu ”Moskovan mieheksi”, mitä määritelmää päiväkirjan tekijä käyttää, julkaistessaan Sorsaan liittyneitä neuvostoarkistoja ja loikkareiden lausuntoja.

Tammikuussa 1980 Neuvostoliiton kommunistipuolueen (NKP) sihteeri Boris Ponomarev käskyttää Itä-Saksan veljespuolueen (SED) politbyroon jäsenen Herman Axenin käyttämään kaikkia keinoja SI:n kääntämiseksi tukemaan Neuvostoliiton aseriisuntapolitiikkaa.

Samalla päätettiin kytkeä Neuvostoliiton ”luottamuksellinen yhteistyöhenkilö” Sorsa tehtävään. Axen vierailee Helsingissä yllättäen heti helmikuussa ja tapaa SDP:n johdon edustajia, mutta myös pääministeri Mauno Koiviston. Puolueiden yhteisessä julkilausumassa tuomittiin ”Naton kaksoispäätös” ja ”kiitettiin Neuvostoliiton rauhanaloitetta”.

***

Theutenberg tuo esille Suomen kannalta ongelmallisesti, miten Vladimir Bukovski on vuoden 1992 lopulla löytänyt NKP:n arkistoista Kalevi Sorsaa koskevaa raskauttavaa aineistoa, missä tämän luottamuksellinen yhteys KGB:n ja NKP:n ytimiin tuodaan esille.

Näitä tietoja teoksessa täydennetään saksalaisen tutkijan Michael Plötzin vuonna 2000 julkaisemalla teoksella ja KGB-loikkarin Vasili Mitrohinin arkistoista 2014 löytyneillä orgaanin ohjekirjeillä.

Neuvostoliitosta 1970-luvulla karkotettu Bukovski antoi löydöksensä joillekin suomalaisille medioille tammikuun alussa 1993, mutta ne eivät kyenneet julkaisemaan mitään aineistosta puoleen vuoteen, mitä Bukovski hämmästelee.

SDP:ssä oli käyty kevättalvella presidentin valintaa koskeva esivaali, jossa Sorsa kärsi katkeran tappion.

***

Ilta-Sanomat julkaisi heinäkuussa vaatimattoman uutisen ”Moskovan paljastuksista”, jolla ei sinänsä enää ollut merkitystä vaalin kannalta. Medioissa ei nähtävästi haluttu vahingoittaa Sorsan mainetta .

Kykenikö poliittinen johto kontrolloimaan Sanoman julkaisuja? Ainakin tilaisuus suomettumisen perkaukseen menetettiin.

Myöhemmin ilmiö oli helpompi kieltää, kun siihen liittyvät löydökset joko jätettiin julkaisematta, tai kuten tavaksi tuli sanoa, ”agenttien raporteille ei kannata antaa mitään arvoa”. Totuus ei vain ole näin yksinkertainen.