Ennen kun edes aloitan tätä toista kirjoitusta aiheen tiimoilta, minun pitää sanoa erityiskiitos kaikille niille 281 265 lukijalle ja yli 26 000 FB-jakajalle, ja 463 kommentoijalle liittyen Tositarinoita hullujenhuoneelta -blogipostaukseen. Ilman teitä tämä olisi ollut mahdotonta.

Turun Sanomien toimittaja oli minuun yhteydessä ja hän ilmoitti, että blogipostaus on hänen mukaansa iso osasyyllinen siihen, että Turun kaupunginsairaalan kauhut tulivat vihdoin ja viimein julki. Hän kiitti ja sanoi, että blogipostauksen luettuaan tietyt tahot olivat rohkaistuneet ja olleet häneen yhteydessä.

Siitä alkoikin sitten Turun Sanomien jutun jälkeen mediahulabaloo, jonka yhteydessä monet lehdet olivat yhteydessä – mm. MTV3 ja Iltalehti tekivät blogipostauksen pohjalta aiheesta jutun. Eilen minua sen sijaan haastatteli kahden tunnin ajan Suomen Kuvalehden tutkiva journalisti, jolle esitin kaikki tarinaani tukevat kirjalliset todisteet – mm. kavereideni allekirjoituksilla varustetut lukuisat todistukset, että he huomasivat osastovirailujen aikana minun olleen täysin normaali oma itseni – ja lääkärinlausunnot, joista hän otti valokuvat. Juttu tulee ulos kuukauden sisällä ja tapaamme vielä toistamiseen.

Meillä bloggaajilla onkin nykymaailmassa mahdollisuus paljastaa myös yhteiskunnallisia epäkohtia ja näin vaikuttaa asioihin. Josko nyt myös Turun kaupunginsairaalan asiat saataisiin vihdoin kuntoon. Sanotaanhan Raamatussakin: ”Sana on miekkaakin vahvempi.” Onneksi Suomessa onkin voimassa sananvapauslaki.

Eilinen Iltalehden juttu verkossa ja paperiversiossa oli itselleni kuin lottovoitto. Teinhän pari vuotta sitten Facemokiinkin levinneen FB-päivityksen jossa kerroin, että lääkäri ei uskonut että olen moottorisahajonglööri tai että olen ollut esiintymässä Pohjois-Koreassa presidentin syntymäpäivillä ja tästä syystä passitti minut M1-tarkkailulähetteellä suljetun osaston eristysselliin. Juuri kukaan ei uskonut minua ja sain osakseni suuren arvostelu- ja viharyöpyn eri keskustelupalstoilla. Minut leimattiin mm. ”hulluksi”, ”harhaiseksi” ja ”psykoottiseksi.” Myös Skepsis ry:n keskustelupalstalla tultiin johtopäätökseen, että kyseessä on huijaus. Onhan tarina uskomaton, mutta se on totta ja nyt siitä on todisteet.

Nyt nimittäin kävi niin, että Iltalehti sai kiinni siinä silloisessa tilanteessa työtehtävässä olleen ensihoitajan – silloin kun poliisit pakottivat minut ambulanssiin, hän istui ambulanssissa minua vastapäätä – joka sattui tuntemaan minut vuosien ajalta. Tässä suora lainaus hänen todistuksestaan Iltalehdelle: ”’- Lähete oli suoraan sanottuna ihan päin mäntyä. Lähetteessä lukeneet perusteet eivät olleet totta: hänhän on oikeasti moottorisahajonglööri. Lääkäri ei kuitenkaan uskonut minua, Helmi kertoo.’ Ensihoitajan mukaan Juha käveli rauhallisesti sisään osastolle, ja poliiseja ei tarvittu. – ’Silti osastolla todettiin suoraan: Eristyksiin.'” Uskovatko nyt ihmiset työtehtävässä olleeseen terveydenhoidon ammattilaiseen? Mitä Skepsis ry:n keskustelijat ja Facemokien kommenttikentän arvostelijat nyt keksivät?

Oli sitten suljetulle osastolle joutumiseni syy mikä tahansa, meillä on olemassa A1 -ex-potilaiden vertaistukiryhmä ja kokoonnumme silloin tällöin pubeissa tai toistemme luona. Mitä nyt eilen meillä oli tapaaminen, niin pystyin lukemaan kaikkien jutuista ja kasvoilta suuren helpotuksen tunteen. Nimittäin koskaan ennen heidän läheiset, ei edes vanhemmat saati kaverit ja tutut eivät ole uskoneet heidän kertomiaan kauhutarinoita A1-osastolta. Kaikki on aina pistetty hulluuden piikkiin.

Kävihän myös niin, että jotkut eivät myöskään uskoneet ensimmäiseen postaukseeni tähän aiheeseen liittyen vaikka kommentit olivatkin pääasiassa positiivisia ja komppaavia. Ihmiset halusivat lisäksi kertoa omista kauhukokemuksistaan suljetuilta osastoilta ympäri Suomen. Jotkut hoitajat syyttivät kommenttikentässä ”valehtelusta”, ”harhaisuudesta”, ”maanisuudesta” ja ”psykoottisuudesta”. Se loukkasi erittäin paljon.

Nyt kuitenkin on tapahtunut niin, että asian julkitulon johdosta – useat luotettavat mediat uutisoivat – potilaiden lähipiiri onkin käyttäytynyt täysin toisin ja kommenttikenttien arvostelijat ja epäilijät ovat kadonneet kuin pieru Saharaan. Nyt he kyselevät lisätietoja tapahtumista. Vihdoin meitä siis uskotaan! Iltalehtikin haastatteli eiliseen numeroonsa peräti kymmentä A1:n ex-potilasta pysyviin traumoihin johtaneesta hoidoistaan ja teki siitä näyttävän jutun. Tämä onkin ollut meille ex-potilaille kuin lottovoitto! Iso maineenpalautus. Olemme saaneet tuntemattomilta ihmisiltä tsemppaavia puhelinsoittoja ja pelkästään kannustavia viestejä sen johdosta, että olemme uskaltaneet kertoa asiasta.

Monet kaverit ja tutut ovat kysyneet, että miten ihmeessä alunperin uskalsin puhua tästä asiasta omalla nimelläni julkisesti, ovathan mielenterveysongelmat maassamme jostakin kumman syystä edelleen suuri tabu vaikka tosin avoimmuus on myös lisääntynyt paljon. En olisi kuitenkaan koskaan uskonut, että postaukseni aiheuttaa tällaisen kohun. Aamukahvilla vain mietin uutta blogiaihetta ja tempaisin sen tuulesta, kirjoitin tunnissa ja ajattelin ettei ketään kiinnosta. Vastasin heille kaikille kuitenkin: ”Olen heittänyt kolmella käynnissä olevalla moottorisahalla kaksi Guinness -maailmanennätystä niin että pienikin virheliike johtaa välittömään hengenvaaraan. Luuletteko siis, että yksi pieni blogipostaus tai lehtijuttu hetkauttaa?”

Siksi uskallankin omalla nimelläni ja naamallani tästä kertoa päätavoitteenani se että Turun kaupunginsairaalan kaikki vastuulliset henkilöt joutuvat oikeuteen syytettynä ihmisoikeusrikoksista. Samaa mieltä Iltalehden artikkelin mukaan on Mielenterveyden Keskusliiton lakimies Merja Karinen. Onneksi minulla siis on tukijoita. Potilaat suunnittelevat parhaillaan myös joukkokannetta Euroopan Unionin Ihmisoikeustuomioistuimeen. Siihen tarvitsemme lakimiehen apua. Muut valituskanavat eivät ole toistaiseksi toimineet.

Joka tapauksessa ajattelin, että moni varmasti odottaa tässä postauksessa uusia kertomuksia A1-hoitajien toimista. MTV3:n toimittaja ei jostakin syystä kaikkia julkaissut, joten kerron nyt muutaman kauhukokemuksen, jotka olen todistanut omin silmin:

Ensinnäkin viereisessä huoneessa missä itse olin, oli alle 50 kiloinen pikkutyttö, jolla oli vakavia ongelmia ja joka kärsi anoreksiasta. Hän olisi tarvinnut kriisiapua tai edes juttelua psykologin kanssa, mitä koskaan osastolla ei ollut saatavissa. Tyttö itki huoneessaan todella paljon ja laittoi päänsä polvien väliin ja huusi äitiään: ”Missä mun äiti on? Mä tahdon nähdä mun äidin?” Tämä itku kuului myös hoitajien koppiin ja he saivat tarpeekseen.

Paikalle tuli osaston natsein mieshoitaja apulaisineen. Näin omin silmin kuinka kaksi yli satakiloista miestä retuuttivat ja raahasivat tätä langanlaihaa pikkutyttöä pitkin käytävää samaan aikaan kun he ilkkuivat hänelle: ”Tule nyt siitä!” Tämän toiminnan seurauksena tyttö oli aivan paniikissa ja huusi: ”Älkää viekö mua sinne!” Hoitaja vaan vastasi ilkikurisesti: ”Mennäänhän nyt vaan”, kunnes jatkoi väkivaltaista retuuttamistaan. Tyttö heitettiin eristysselliin. Syynä se, että hoitajat eivät jaksaneet kuunnella itkua. Halusivat olla rauhassa.

Eräs toinen anoreksiasta kärsinyt tyttö oli potilaskahviossa keittämässä teetä. Kun hoitajat huomasivat tämän, he veivät hänet eristysselliin. Hän ei tämän jälkeen suostunut sairautensa johdosta enää syömään, joten hoitajat käyttivät eristysselliä rankaisukeinona. Lisäksi he jatkuvasti uhkailivat häntä. Sama tyttö eräänä päivänä otti keittiöstä tomaatteja, söi ja jakoi niitä muille potilalle. Taas hänet vietiin eristyksiin.

Toisena päivänä hän sen sijaan otti potilaille tarkoitetusta ruokalinjastosta muutaman tomaattisiivun ja hänet vietiin sen johdosta jälleen eristyksiin. Lääkäri totesi hoitoraportissaan, että tyttö oli vaaraksi osastolle, koska ei noudattanut osaston sääntöjä – olihan hänellä ennaltaan määrätty oma ruoka-annos. Eikös olisi päinvastoin hyödyksi jos anorektikko haluaa oma-aloitteisesti syödä lisää?

Hän on tapauksesta edelleen syvästi järkyttynyt ja hän haluaisi oikeutta, mutta ei uskalla puolustautua, koska valituskanavat eivät toimi ja hän pelkää kuollakseen psykiatrien, lääkärien ja hoitajien kostoa – onhan hän parhaillaankin Kupittaan sairaalan avohoidossa. Hän oli silloin ja on myös nyt sairautensa johdosta täysin puolustuskyvytön systeemiä vastaan.

Hoitajat sanoivat tytölle osastolla: ”Valituksia ei saa tehdä! Se johtaa rangaistuksiin!” He uhkasivat mm. että pakkohoito pitenisi ja tyttö ei pääsisi kuukausiin suljetulta pois. Se on ihmisoikeusrikos, koska jokaisella potilalla on Mielentervyslain mukaan oikeus valituksiin. Tyttö teki kuitenkin pakkohoidosta päästyään valituksen Lounais-Suomen Aluehallintovirastoon, mutta se ei luonnollisesti johtanut mihinkään, koska ylilääkärin lausunto: ”Hoito on ollut asiallista.” kumosi kaiken.

Sen verran Mielenterveyslaista tiedän, että eristyksiin pitäisi laittaa vain erittäin painavista syistä: on itselleen tai muille vaarallinen. En sitten tiedä kuinka vaarallista itkeminen, teen keittäminen tai tomaattien syöminen on? Eristys pitäisi myös tehdä lääkärin päätöksellä. Lääkäri ei koskaan ollut paikalla edes koko osastolla kun näitä mielivaltaisia eristyksiä tehtiin. Yksi tyttö joutui eristysselliin sen takia kun hän hoitajan mukaan käveli hiukan vauhdikkaammin kuin muut. Sama tyttö on meidän vertaistukiryhmässä ja hän sanoi, että eristyksestä jäi pysyvät traumat, joista hän näkee jatkuvasti painajaisia. Hänellä on myös pelkotiloja. Hän pelkää parhaillaan niin paljon avohoitonsa johdosta hoitajia, ettei uskaltanut antaa Iltalehdelle haastattelua edes anonyyminä ja nimettömänä, koska pelkää että hänet tunnistetaan tarinansa perusteella. Myös hän pelkää, että hoitajat, lääkärit ja psykiatrit kostavat.

Eräs viisikymppinen perheenisä ilmoitti hoitajille, että hän ei enää halua ottaa lääkkeitä. Näin omin silmin kuinka neljä hoitajaa hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja taivuttivat hänen kätensä selän taakse. Mies huusi tuskissaan: ”Älkää saatana! Auttakaa joku!” Hänet heitettiin äärimmäistä väkivaltaa käyttäen eristysseliin, jossa hän virui useita päiviä! Hän hakkasi joka ikinen päivä sellin ovea hädissään. Viimein menin sanomaan hoitajalle toimistoon: ”Pekka hakkaa tuolla ovella, hänellä on varmasti joku hätä?” Hoitaja vastasi tähän ilkikurisesti: ”Hoida vain omat asiasi!” Kun Pekka vihdoin pääsi eristyksistä pois, huomasin että hän oli erittäin traumatisoitunut ja sokissa. Ennen hän puhui rennosti asioista ja perheestään, mutta nyt hän oli täysin hiljaa. Hän ei uskaltanut edes puhua!

Toistamiseen haluan kertoa minua suuresti itseäni järkyttäneen tapauksen. Isäni soitti potilaspuhelimeen ja kertoi rakkaan tätini kuolleen juuri hukkumisonnettomuudessa. Menin luonnollisesti sokkiin ja olisin tarvinnut kriisiapua tai vähintään psykologia. Menin hoitajien toimistolle pyytämään keskusteluapua ja rauhoittavia. Tähän osaston hulluin hoitaja – sama joka retuutti anoreksiasta kärsinyttä pikkutyttöä – totesi raivoissaan: ”Kyllä sitä yhdelle miehelle sattuu ja tapahtuu! Minä olen hoitajasi ja totean, ettei sinulla kuule hyvin nyt mene!” Se oli hänen osanottonsa, joten surin osastolla tätiäni ilman minkäänlaista apua. Päinvastoin hoitajat jatkuvasti vittuilivat minulle ja käyttivät henkistä väkivaltaa aseenaan ja ”hoitokeinonaan”, mikä lisäsi pahaa oloa entisestään. Kukaan hoitajista ei koskaan kysynyt keneltäkään potilaalta miten he voivat ja se oli toisaalta osittain hyvä juttu, koska monet potilaat pelkäsivät hoitajia heidän käytöksensä johdosta.

Potilaiden tupakkakopissa oli aina menossa rento keskustelu, kunnes hoitaja tuli paikalle: tuli välitön hiljaisuus ja pelko. Tupakkakoppi oli monille potilaille ainoa paikka, jossa he saivat olla edes osittain rauhassa. Se oli meille äärimmäisen tärkeä vertaistuki- ja terapiahuone, jossa kerroimme avoimesti huolistamme ja ongelmistamme. Usein siellä istui viisikin potilasta polttamassa ketjussa, jotta saisi olla siellä kauemmin. Siksi monet myös ei polttavat viettivät siellä aluksi paljon aikaansa, kunnes hoitajat kielsivät senkin ja ajoivat heidät pois.

Toistamiseen on pakko myös kertoa tapaus, jossa bodarihoitaja kävi fyysisesti kiinni hoitomyönteiseen naispotilaaseen ilman mitään järjellistä selitystä . Hän retuutti ja löi. Näin tämän ja sanoin hoitajalle: ”Lopeta ja jätä se nainen rauhaan!” Hoitaja suuttui tästä niin, että nosti minut seinälle, räkäisi naamaani ja huusi: ”Täällä osastolla et määrää sinä vaan minä!” Sen jälkeen hoitajat heittivät meidät molemmat (naisen sekä minut) vuorokaudeksi eristysselliin. Fyysistä pahoinpitelyä viatonta ja puolustuskyvytöntä potilasta kohtaan suorittanut hoitajahan sinne olisi pitänyt heittää.

Kaikesta näkemästäni olin hyvin järkyttynyt. Siksi kirjoittavana ihmisenä teinkin näkemästäni sekä ”hoidostani” lakimieheni avustuksella kantelun Valviralle, Aluehallintovirastolle, potilasasimiehelle, poliisille, Turun hallinto-oikeuteen ja Eduskunnan Oikeusasiamiehelle. Myös monet muut potilaat tekivät vastaavia valituksia. Huomasin kuitenkin, että kaava oli aina samanlainen: jokainen virasto halusi myös lääkärin lausunnon ja vastineen. Niinpä pinkassa oli ensin 15 sivuinen oma kanteluni, jota seurasi hoitavan lääkärin lausunto, joka kumosi kaiken. Hänen lausunnossaan mm. todettiin: ”Potilas keksii kaiken, hän on maaninen, harhainen ja psykoottinen” Sen jälkeen oli lyhyt ylilääkärin Jumalan sanaakin tärkeämpi lausunto: ”Yhdyn hoitavan lääkärin lausuntoon.” Leima ja allekirjoitus: Ylilääkäri.

He voivat siis itse päättää ovatko syyllistyneet hoitovirheeseen, väärinkäytökseen tai ihmisoikeusloukkaukseen ja tottakai he kiistävät kaiken, koska muuten saisivat potkut ja lääkäriä uskotaan. Tästä syystä yksikään virasto ei koskaan vastannut kanteluihini mitenkään.

Potilasasiamiehelle oli soittoaika kerran viikossa ja useasti soitin hänelle ja kerroin todistamistani ihmisoikeusloukkauksista. Hän ei reagoinut mitenkään. Hän ei koskaan edes vieraillut osastolla. Niinpä hän on aivan yhtä syyllinen väärinkäytöksiin kuin hoitajat. Systeemin sisällä kaikki suojelivat toisiaan ja suojelevat edelleenkin tänä päivänä.

Hullunkurista on myös se, että jos potilas kokee pakkohoidon perusteettomaksi ja tekee valituksen Turun hallinto-oikeuteen, käsittelyaika on 3-4 kuukautta tai enemmänkin. Silloinhan koko ”hoito” on jo ohi ja potilas on tuomionsa jo kärsinyt. Näin systeemi on tehty niin, että on mahdotonta saada kanteluaan läpi mistään valituskanavasta. Tähän suureen epäkohtaan tulisi puuttua. Joku kansanedustaja voisi ottaa vaikka asiakseen.

Silloin kun todistin omin silmin näitä väärinkäytöksiä, ylilääkärin virassa oli Teija Nummelin ja kaikki tapahtui hänen johdossaan ja valvonnassaan. Hän kirjoitti lisäksi kaikkiin potilaiden valituksiin vastineensa: ”Hoito on ollut asiallista.” vaikka hän ei koskaan ollut edes paikalla osastolla eikä nähnyt hoitajien toimia – istui vain yläkerran toimistossaan – joten mikään kantelu ei mennyt koskaan läpi. Tätähän media on suuresti ihmetellyt; miten valitus- ja valvontakanavat pettivät? Se oli ylilääkärin hallinnassa ja he itse valvovat itseään. Hänen tulisi saada potkut virastaan ja hänet tulisi alistaa oikeuden eteen vakavista ihmisoikeusrikoksista. Odotan innolla, että Teija tekee tämän kirjoituksen johdosta rikosilmoituksen kunnianloukkauksesta, jotta pääsemme yhdessä puimaan hänen johtamiaan ihmisoikeusloukkauksia oikeuteen. Lakimies on jo valmiina.

Kauhulla luin tänään Iltalehdestä, että hän on parhaillaan edelleen tänäkin päivänä ylilääkärin virassa Turun kaupunginsairaalassa nimenomaan myös A1 -osastolla! Miten on mahdollista näiden paljastuksien jälkeenkin? Lääkärit ja hoitajat suojelevat toisiaan ja mikään virasto ei aidosti toimi! Poliisi, Valvira, Aluehallintovirasto… tehkää nyt kerrankin jotakin! Vetkutellaan vaan. Olisiko jo aika toimia?!

Ylilääkäriä kaikki potilaat osastolla pelkäsivät eniten, koska hän oli usein läsnä hoitokokouksissa, joissa hän käytti potilaitaan kohtaan äärimmäistä henkistä väkivaltaa. Näin päivittäin useita tapauksia, joissa potilas meni kerran kahteen viikkoon järjestettävään hoitokokoukseen hymyssä suin, mutta tullessa sieltä tunnin päästä pois, hän olikin itkuinen ja täysin sokissa! Käytännössä hoitokokoukset tarkoittivat sitä, että hoitajat, psykiatri ja ylilääkäri syyttivät ja vittuilivat sinulle tunnin putkeen. Oire olikin sinun oma vika, josta syyllistettiin potilasta vaikka näin ei saisi olla. Oire olisi se mitä pitäisi hoitaa. Useat potilaat kokivatkin, että hoitoa käytettiin rangaistusmuotona vankilan tapaan.

En halua ottaa mitenkään kantaa turvapaikanhakijoihin liittyvään keskusteluun eikä tämä siihen täysin liitykkään, mutta nyt kun laajan uutisoinnin johdosta Kupitaan kaupunginsairaalan hoitajia syytetään kaikesta ja he saavat Turun Sanomien ja Iltalehden mukaan vihaisilta ihmisiltä jopa tappouhkauksia ja osa on jäänyt sairaslomalle, haluan todeta seuraavaa: A1-osastolla oli myös ammattinsa osaavia erittäin hyviä hoitajia ja heistä ehdottomasti paras oli irakilainen täydellistä suomea puhunut maahanmuuttaja, joka oli tullut Suomeen poliittisena pakolaisena 15 vuotta sitten. Hän kertoi, että hallinto oli sortanut hänen perhettään niin paljon, että he joutuivat lähtemään maanpakoon.

Hän oli erittäin mukava, hymyili paljon, tuki, auttoi ja ei käyttänyt minkäänlaista henkistä tai fyysistä väkivaltaa potilaitaan kohtaan, kuten turkulaiset hoitajat. Hän puhui aina mukavia asioita ja kertoi paljon kulttuuristaan ja oli äärimmäisen ystävällinen ja kannustava. Sellaista hoidon tulisi olla! Hoitovuorossa oli kuitenkin aina 2/3 -osa hoitajia, joiden käytös välillä täytti ihmisoikeusrikoksen vaatimukset.

Uskon, että nämä ammattinsa osaavat hyvät hoitajat olivat niitä, joilla viimein meni pinna ja he ottivat yhteyttä Turun Sanomiin, jolloin mm. G1 -vanhusosaston kauheudet paljastuivat. He ovat sankareita. Nythän Valviran ja poliisin tutkimukset ovat laajentuneet koskemaan myös kaikkia muita osastoja – myös A1 -osastoa – ja hyvä niin.

Kaikkien Turun kaupunginsairaalan hoitajien pitäisi seurata tämän tapaamani irakilaisen hoitajan esimerkkiä ja mallia, ja hänen pitäisi tehdä heille viikkokausia kestävä kurssi nimeltään Kuinka potilaita hoidetaan. Siitä pitäisi tehdä pilottihanke. Hän oli todellakin oikeassa ammatissa ja kutsumustyössään. Tämän päätärkoituksena onkin rauhoitella ihmisiä: ei lynkata kaikkia hoitajia. Toisekseen se, että tässä oli äärimmäisen hyvä esimerkki siitä, mitä turvapaikanhakijan kotouttaminen parhaillaan on.

Tässä tämä toinen postaukseni aiheesta. Toivon, että asian käsittely jatkuu mahdollisimman paljon ja poliisi ja muut tahot todella tutkivat kaikki rikokset Mielenterveyslakia kohtaan, josko tilanteeseen saataisiin muutosta, ja josko psykiatrian suljetun osaston potilaat joskus edes saisivat sitä hoitoa mikä heille kuuluisi Mielenterveyslainkin mukaan. Laissa todetaan mm. ”Potilaita on kohdeltava ihmisarvoa kunnioittaen”. Lempeää, hoivaavaa ja tukevaa ilmapiiriä. Se auttaisi jo pitkälle.

Samalla toivon, että kaikki vastuulliset henkilöt saavat syytteet ihmisoikeusrikoksista. Jos koet ja tunnet, että tämä juttu on tärkeä, niin saa jakaa ja kommentoida. Asiattomat kommentit poistetaan.

P.S.

Otin tänään 3.3. yhteyttä Eduskuntaan kansanedustaja Li Anderssoniin ja kyselin Turun kaupunginsairaalan ihmisoikeusrikosten johdosta mielenterveyspotilaiden ihmisoikeuksien perään. Hän oli hetki sitten yhteydessä ja viestitti seuraavaa:

”Erittäin mielelläni alan selvittelemään tätä kanssanne, kyllä tämän keissin jälkeen pitää saada muutoksia aikaiseksi. Olisitteko kiinnostuneita tulla koko porukka eduskuntaan vierailulle? Voitaisiin kutsua mukaan joku ihmisoikeusjuristi ja joku joka tuntee mielenterveyslainsäädäntöä, niin voitaisiin pohtia keinoja muuttaa lainsäädäntöä. Voisin olla valmis esim. kustantamaan tilabussin Turusta tänne.”

Laitoin kutsun A1 -potilaiden vertaistukiryhmällemme ja jo nyt on 11 jo lähdössä. Tapaamispäivävääräksi vahvistui tiistai 29.3. ja paikalle on tulossa YLE Turun radiotoimittaja ja Iltalehti. Kolmen tunnin kouksessamme on paikalla Lin lisäksi Mielenterveyden Keskusliiton lakimies sekä Oikeusasiamies. Tarkoituksenamme on kokouksemme yhteydessä pohtia, miten valvonta- ja valituskanavat saataisiin toimiviksi ja mitä lakimuutoksia tulisi tehdä, jotta mielenterveyspotilaiden oikeusturva paranisi.

Lisäksi A-Studion Talk on kiinnostunut samaan ex-potilaita vieraakseen. Itse sen sijaan olen MTV3:n Huomenta Suomen haastattelussa tiistaina 15.3. klo 08. Joukkovoimaa! Saatamme nyt ihan oikeasti saada jotain lakimuutoksia aikaan potilaiden oikeusturvan parantamiseksi mikä saattaa vaikuttaa tuhansien mielenterveyspotilaiden kohteluun.

Uskomatonta, mutta totta.

P.S.

Hämmästytä itseäsi ja lähde mukaani kärpäseksi kattoon esiintymiskeikalleni maailman suljetuimpaan valtioon Pohjois-Korean Presidentin syntymäpäiville…

Myös englanniksi ja puolaksi julkaistu loppuunmyyty kovakantinen kirja Sirkus Pjongjang – Keikka Pohjois-Koreaan saatavana nyt myös E-kirjana suomeksi!

Lue ilmainen näyte ja 5 Tähden arvostelut Mobiililla, Tabletilla tai PC:llä Amazonin kirjakaupassa Tästä!

Ilmainen koulutus verkossa:

Onko Sinulla lapsi tai nuori, joka kärsii ADHD:sta tai tunnetko jonkun jolla ongelmia keskittymiskyvyn ja tarkkaavaisuuden kanssa? Hyviä uutisia…

Uusi oppilaani Giang harjoittelee. Hän oppi perusteet alle 10 minuutissa.

Tarkaavaisuus- ja keskittymiskykyhäiriöistä parempaan

1) Keskittymiskykyyn,

2) Kärsivällisyyteen ja

3) Koordinaatioon

mielekkään ja motivoivan Aivojumpan, Motoriikkaharjoittelun ja Ilmaisen Verkkokurssin avulla.

(12 opetusta, 32 min).

Hauska ammattilaisen vetämä KotiSirkus -verkkokurssi soveltuu lapsille, nuorille, aikuisille ja etenkin tarkkaavaisuus- ja keskittymiskykyhäiriöistä kärsiville lapsille, nuorille ja aikuisille (ADHD).

Kurssin sisältö tutkitusti myös…

1) Vähentää työ- tai opiskelustressiä ja

2) Kehittää nopeammaksi lukijaksi.

Aloita KotiSirkus – Verkkokurssi ilmaiseksi Tästä!

Tämän Blogitekstin, E-kirjat ja Verkkokoulutuksen tarjoaa…

Juha Kurvinen

Guinness ME -jonglööri, jonglööriopettaja, kirjailija