Rikosoikeuden emeritaprofessorin mukaan vaaralliset rikoksenuusijat voivat nykytilanteessa pudota oikeusjärjestelmän ja mielisairaalan väliin. Hän kysyykin, mikä järjestelmä pitää tällaiset ihmiset kontrollissa.

Rikosoikeuden emeritaprofessori Terttu Utriaisen mukaan sarjakuristajana tunnetun Michael Penttilän viimeisin rikosepäily ja vuosien rikosvyyhti herättää kysymyksen siitä, miten Suomessa suhtaudutaan vaarallisiin rikoksentekijöihin ja nimenomaan rikoksenuusijoihin.

Poliisi esitti sarjakuristajana tunnetun Penttilän vangitsemista tiistaina. Häntä epäillään murhasta.

Esimerkiksi Ilta-Sanomat (siirryt toiseen palveluun) on kertonut miehen synkästä rikoshistoriasta. Hänellä on lehden mukaan kontollaan kolme aiempaa henkirikosta ja lukuisia muita vakavia väkivallantekoja.

Professori Utriaisen mukaan vaaralliset rikoksenuusijat voitiin aiemmin eristää pakkolaitokseen määrittelemättömäksi ajaksi. Pakkolaitosvangilla tarkoitetaan (siirryt toiseen palveluun) vaarallista rikoksenuusijaa, joka oli määrätty eristettäväksi pakkolaitokseen. Pakkolaitos oli puolestaan erityinen laitos tai osasto, joka oli oikeusministeriön määräämä.

Käytännöstä luovuttiin 2000-luvun alkupuolella. Tilalle tuli määrämittainen vankeusrangaistus, josta pääsee ehdonalaiseen vasta pitkän istumisen jälkeen.

– Kun pakkolaitos poistettiin 2000-luvun alussa, oli ideana se, että vaaralliset rikoksenuusijat kuuluvat mielenterveyspuolelle ja mielisairaaloiden hoidettaviksi. Nyt on käynyt ilmi, että on ihmisiä, jotka eivät täytä tätä mielisairauden määritelmää tässä mielessä. Tavallaan he putoavat oikeusjärjestelmän ja mielisairaalan väliin, hän sanoo.

– Lähinnä kysymys on siitä, mikä järjestelmä pitää tällaiset ihmiset kontrollissa. Onko se terveydenhuoltojärjestelmä, oikeusjärjestelmä vai mikä, hän pohtii.

Vaihtoehtona pitempi elinkautinen

Mikä sitten voisi olla vaihtoehtona, jos halutaan saada rikoksenuusijat ruotuun? Utriaisen mukaan Suomessa ei ole montaa toistuvasti henkirikoksia tehneitä ihmisiä, mutta myöskään jälkivalvonta ei ole tällaisten ihmisten kohdalla tarpeeksi hyvä.

Utriaisen mukaan yhtenä mahdollisuutena voisi olla, että useampikertaisella henkirikoksen tekijällä olisi pitempi elinkautinen.

– Elinkautinen on Suomessa suhteellisen lyhyt. Periaatteessa vapautuu 12 vuoden jälkeen.

Hän nostaa esiin myös viranomaisten tekemät vaarallisuusarvioinnit. Oikeus voi pyytää Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta arviota henkilöstä, joka on istunut tuomiostaan suurimman osan ja anoo ehdonalaiseen pääsyä.

Utriaisen mukaan ne ovat ongelmallisia, koska silloin viranomainen joutuu tekemään arvion siitä, mitä ihminen tulevaisuudessa mahdollisesti tekisi.

– Ja siinä on tietty virheriski, hän sanoo.