Tom Sukanen oli murheen murtama. Ison siirtolaisaallon mukana Pohjois-Amerikkaan muuttanut mies oli menettänyt perheensä. Elämällä ei ollut suuntaa.

Sitten Sukanen päätti rakentaa valtamerikelpoisen höyrylaivan, jolla purjehtisi takaisin kotimaahansa. Miehellä oli taas unelma. Hän rakensi Sontiaiseksi ristimäänsä laivaa seitsemän vuotta, muttei päässyt koskaan palaamaan Suomeen.

Sontiainen on museoitu Kanadaan ja peräänantamattomasta Sukasesta tullut paikallinen legenda.

– Kaikki täälläpäin tuntevat hyvin Sukasen ja hänen erikoisen tarinansa. Mies oli toki outo, mutta häntä ihaillaan, koska hän jaksoi tehdä kovasti töitä unelmansa eteen, eikä antanut periksi, kertoo Moose Jaw’ssa matkailuyrittäjänä työskentelevä Gord Johnson Iltalehdelle.

Kävellen preerioiden halki

Tomi Jaanus Alankola syntyi syyskuun 23. päivänä 1878 Kurjenkylässä Virroilla. Perhe muutti Pohjanmaan rannikolle, ja Tomi oppi taitavaksi laivanrakentajaksi ja merenkulkijaksi jo nuorena.

1800-luvun jälkipuoliskolla kiihtynyt siirtolaisbuumi Suomesta Amerikkaan veti mukaansa myös parikymppisen Tomin. Hän lähti vuonna 1898 leveämmän leivän toivossa Atlantin toiselle puolelle. Nimensä hän muutti Tom Sukaseksi.

Sukanen ajautui Minnesotaan, jossa oli iso suomalainen siirtolaisyhteisö. Hän meni naimisiin amerikansuomalaisen tytön kanssa, joka yritti pitää pystyssä hiljattain kuolleelta isältään perimäänsä maatilaa.

Joidenkin lähteiden mukaan Sukanen olisi mennyt naimisiin jo Suomessa. Hän lähti Amerikkaan, koska halusi välttää joutumasta Tsaarin armeijaan Venäjälle. Nuori vaimo ja tyttövauva muuttivat perässä myöhemmin.

Höyrylaivan omin käsin rakentanut Tom Sukanen oli isokokoinen ja poikkeuksellisen vahva mies. Sukanen museum

Olipa vaimo hankittu Suomesta tai vasta Amerikasta, perheeseen syntyi kolme tytärtä ja yksi poika. Leipä ei ollut leveää. Sukanen oli kuullut, että Kanadassa riitti uudisraivaajille hyvää, viljavaa maata. Hän päätti lähteä etsimään Kanadassa asuvaa Svante-veljeään ja katsomaan, kannattaisiko perheen muuttaa sinne.

Sukanen lähti matkaan 1911. Hän käveli noin tuhat kilometriä preerioiden halki. Veli löytyi Macrorie-nimiseltä pieneltä paikkakunnalta.

Oleskelu venyi. Sukanen elätti itsensä sekalaisilla hommilla. Teknisesti lahjakas mies ansaitsi myös rakentamalla erilaisia vempaimia, joita hän myi tai vuokrasi kyläläisille. Yksi hänen rakentamistaan aparaateista oli höyrykäyttöinen pieni puimakone.

Sukanen oli töissä myös rautateillä, ja raamiltaan kunnioitusta herättävä suomalainen aiheutti voimillaan hämmästystä. Kerrotaan, että Sukanen nosti kiskoja paikoilleen yksinään, kun työnjohtajan kirjausten mukaan hommaan tarvittiin tavallisesti kolme tai neljä miestä.

Vuonna 1916 hän onnistui vihdoin saamaan nimiinsä maa-alueen ja parin vuoden kuluessa tilansa tuottamaan. Säästöjäkin oli kertynyt 9 000 dollaria, joka on nykyrahassa noin 150 000 dollaria. Sukanen päätti vihdoin hakea perheensä kotiin.

Unelmoi paluusta Suomeen

Seitsemän vuoden poissaolon jälkeen Sukanen käveli Minnesotaan. Uutiset olivat järkyttäviä: perhe oli hajonnut. Vaimoparan mieli oli järkkynyt, ja hänet oli passitettu mielisairaalaan, jossa hän oli kuollut espanjantautiin. Lapset oli ripoteltu ottolapsiksi muihin perheisiin jo vuosia sitten.

Surun murtama Sukanen ei keksinyt muuta ratkaisua kuin kävellä takaisin Kanadaan. Hän ei tiennyt, mitä elämällään tekisi, minkä eteen ponnistelisi, kun perhettäkään ei enää ollut. Varmasti seitsemän vuoden harharetki kolkutteli omaatuntoa.

Sontiaisen osia virui pitkään rakennuspaikan lähistöllä. Kylän lapsille höyrylaivan rauniot olivat jännittävä leikkipaikka. Kuva on 1940-luvulta. Saskatchewan archives board

Päähänpiston perimmäinen motiivi ei ole koskaan selvinnyt, mutta silloin Sukanen päätti rakentaa merikelpoisen höyrylaivan, jolla matkaisi takaisin synnyinmaahansa. Kenties hän monen siirtolaisen tavoin haaveili palaavansa entiseen kotimaahansa vauraana voittajana, peräti itse rakentamansa laivan kapteenina.

Pahaksi onneksi kotikylä Macrorie oli keskellä preeriaa. Sukanen ei tästä lannistunut, vaan hankki tarvittavat kartat ja rakensi tukevan soutuveneen. Puhumatta sanaakaan naapureille hän lähti tutkimusmatkalle, aluksi Saskatchewan-jokea pitkin, sitten pienien järvien ja jokien kautta Winnipeg-järvelle ja lopulta merelle Hudsoninlahdelle.

Reitti oli selvä, preerian keskeltä siis pääsisi merelle. Kotikylään palattuaan Sukanen tilasi tarvikkeita laivan rakentamista varten.

Tilalta kuului kilkettä ja kalketta aamusta iltaan. Sukanen pani kaikki tarmonsa laivan rakentamiseen. Suunnitelmana oli tehdä alus osissa, uittaa palaset jokia ja järviä pitkin Hudsoninlahdelle ja koota laiva siellä. Kaikki metalliosatkin Sukanen takoi itse.

Sontiaisen tilava hytti on restauroitu. Esillä on myös Sukasen maatilan jäämistöä. Ron Walter

Rahat ja terveys menivät

Kookasta höyrylaivaa preerian keskelle rakentavasta suomalaisesta jättiläisestä tuli nähtävyys, jota tultiin katsomaan läheltä ja kaukaa. Sukanen ei piitannut yleisöstä, vaan keskittyi työhönsä.

1930-luvulla elettiin suuren laman aikaa. Kanadassa kärsittiin myös kovasta kuivuudesta, sadot jäivät olemattomiksi ja ihmiset näkivät jopa nälkää. Kurjuuden keskellä kaikki rahansa ja energiansa älyttömältä vaikuttavaan laivahankkeeseen pistävä Sukanen alkoi herättää ärtymystä.

Hänen laivaansa käytiin useita kertoja sabotoimassa, mutta sisukas suomalainen ei luovuttanut. Sukanen uppoutui hankkeeseensa lopulta niin, että kaikki muu sai jäädä. Hän ei edes yrittänyt hoitaa tilaansa, vaan möi sen ja muutti asumaan höyrylaivansa jo valmistuneeseen hyttiin.

Rakentaja ei huolehtinut ulkonäöstään tai hygieniastaan. Sukasen sanotaan pitäneen itseään hengissä mädäntyneellä hevosen lihalla ja jyvillä.

Tom Sukanen oli teknisesti lahjakas. Museossa on esillä muun muassa hänen suunnittelema ja rakentama kolmipyöräinen. Ron Walter

Seitsemän vuoden jälkeen urakka alkoi olla valmis. Aliravittu, voimansa menettänyt Sukanen pyysi traktorin omistavaa naapuriaan auttamaan osien viemisessä reilun 10 kilometrin päähän joelle. Naapuri kieltäytyi, kenties hän ei halunnut leimautua hulluna pidetyn suomalaisen kaveriksi.

Sukanen ei lannistunut. Hän alkoi kuljettaa Sontiaisen palasia itse, rakensi vinssin ja rautapyörät osien alle. Mies alkoi kuitenkin olla jo niin sekava ja huonokuntoinen, että Svante-veli hälytettiin paikalle. Hän vei veljensä lopulta mielisairaalaan.

Keväällä 1943 Sukanen oli edelleen sairaalassa. Hän kuuli, että vandaalit olivat särkeneet Sontiaisen osia ja varastaneet hänen laivanrakennustyökalunsa. Sukasen sydän särkyi. Hän kuoli 23. huhtikuuta 1943.

Sontiainen ei päässyt koskaan merelle, mutta sisukkaasta, hieman erikoisesta suomalaisesta tuli Kanadassa legenda.

LUE MYÖS Tom Sukasen kuoltua Victor Markkula, yksi hänen harvoista jäljellä olevista ystävistään, varastoi Sontiaisen osat maatilalleen. Tilan perinyt Markkulan poika Wilf oli luvannut isälleen säilyttää Sontiaista niin kauan kunnes sille löytyisi luotettava ostaja, joka kunnostaisi ja kokoasi laivan. Wilf piti sanansa. Pirtukaupalla kieltolain aikana vaurastunut Lawrence ”Moon” Mullin kuuli Sontiaisesta ja innostui laivasta sekä Sukasen tarinasta heti. Antiikin keräilystä myöhemmällä iällään kiinnostunut Mullin vannoi Wilf Markkulalle omistavansa loppuelämänsä Sontiaiselle. Myös Mullin piti sanansa. Sontianen kuljetettiin Moose Jaw’n pikkukaupunkiin vajaan 200 kilometrin päähän Sukasen kotikylästä. Laiva kunnostettiin, ja vuonna 1969 Moose Jaw’ssa avattiin Sukanen Ship Pioneer Village & Museum. Mullin siirrätti myös Tom Sukasen maalliset jäännökset museolle. Tom pääsi lepäämään rakkaan Sontiaisensa viereen.

Joukko Sukasen Amerikassa asuvia sukulaisia vieraili esi-isälleen omistetussa museossa tänä syksynä. Sukulaisten mukaan he saivat lähes kuninkaallisen vastaanoton. Kuvassa vasemmalta: June Sukanen, Bob Meredith, Carl Sukanen, Shirley Meredith, Clyde Sukanen, Sheila Sukanen. Ron Walter

Suomalaisen sisukkaan laivanrakentajan maalliset jäännökset siirrettiin hautausmaalta museolle Sontiaisen viereen. Ron Walter