– Minulla on pimeitä hetkiä, mutta olen kiitollinen ihmisten avusta. Se on niin, että lyödään yhdessä päätä seinään, mutta minun ei ainakaan tarvitse kärsiä päänsärystä yksin, Katri kokee.

– Minulla on pimeitä hetkiä, mutta olen kiitollinen ihmisten avusta. Se on niin, että lyödään yhdessä päätä seinään, mutta minun ei ainakaan tarvitse kärsiä päänsärystä yksin, Katri kokee. Jyrki Lyytikkä/ Yle

Kaksi syrjäytymisen kokenutta nuorta toivoo, että ongelmista puhuttaisiin avoimemmin ja ymmärrys lisääntyisi. He selvisivät pahimman yli.

Espoossa asuva Katri, 23, on käynyt peruskoulun. Lukio on jäänyt kesken kaksi kertaa ja ammattikoulu kerran. Katri on saanut 18-vuotiaasta asti väliaikaista sairaseläkettä ja sitä ennen nuoren kuntoutusrahaa.

– Minulle myönnettiin se, kun todettiin, ettei minusta ole töihin eikä kouluun sillä hetkellä. Olen periaatteessa invalidi.

Katrilla diagnosoitiin viime syyskuussa terveyskeskuksessa fibromyalgia, joka aiheuttaa kroonista kipua ja uupumusta.

– En ole syrjäytynyt henkisesti, mutta fyysisesti olen jumissa. Olen Vamoksessa tai kotona kissan kanssa, mutta siinä se onkin.

Vamos Espoon palvelut on tarkoitettu 16–29-vuotiaille työelämän ja koulutuksen ulkopuolella oleville nuorille. Nuorten kanssa työskennellään kohti työelämää ja koulutusta. Siellä Katri käy neljänä päivänä viikossa.

Useita syitä syrjäytymiselle

Katri ei ole ainut. Suomessa on lähes 66 000 syrjäytynyttä nuorta (siirryt toiseen palveluun), arvioi ME-säätiö.

Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkijan Tiina Ristikarin mukaan syrjäytyminen on monesta asiasta yhtä aikaa syrjään jäämistä. Se on palvelujen ulkopuolelle jäämistä, mielenterveyshaasteita sekä tunnetta siitä, ettei ole ihmisiä ympärillä. Myös oma perhetausta voi vaikuttaa syrjäytymiseen, sillä kaltoinkohtelu lapsuudessa voi jatkua koulumaailmaan.

Ristikarin mukaan syrjäytyneillä nuorilla on usein kiusaamisen kokemuksia taustalla.

– Saattaa olla mielenterveyden ja fyysisen terveyden yhtäaikaisia ongelmia. Ei nähdä enää tulevaisuutta valoisana. Alkaa mennä itseluottamus ja toimintakyky. Tällaisia tapauksia on useita, Ristikari sanoo.

Mutta mitä Katrille tapahtui?

Vuosia jatkunutta koulukiusausta

Palataan ajassa kymmenen vuotta taaksepäin. Silloin Katri oli 13-vuotias Kouvolassa yläastetta käyvä nuori, jota alettiin kiusata koulussa. Katri kertoo, että häntä esimerkiksi lyötiin ja haukuttiin.

Kiusaamiseen osallistui pahimmillaan parikymmentä ihmistä. Katri ei halunnut olla ihmisjoukkojen keskellä, koska pelkäsi kiusaajien lähtevän perään.

– Kun koulun jengi päätti, että mennään tuon perään, niin kaikki lähtivät siihen mukaan. Todella usein koulussa tapahtui jotain ikävää selkäni takana.

Muistan opettajan kommentin, kun kerroin, että minua on kiusattu. Opettaja sanoi: ”Se poika on kuin punatulkku. Se vaan pitää sinusta.” Katri

Katria muistuttaa kiusaamisesta kasvoissa oleva arpi.

– Minulla on hämärä muisto siitä, että minua revittiin hiuksista ja päätäni lyötiin betoniseinään. Kaikki tuollaiset asiat jäivät selkärankaan.

Kiusaaminen rikkoi henkisesti

Jo seitsemännellä luokalla koulukiusaaminen vaikutti Katriin henkisesti. Hän joutui puolen vuoden jälkeen vaihtamaan koulua ja oli siinä välissä psykiatrisella osastolla.

– Kiusaaminen rikkoi minut niin pahasti, että olin psykoottinen.

Koulua Katri kävi milloin osastolta käsin, milloin normaalisti koulussa.

Katri kertoo äitinsä tukeneen häntä. Katri kertoi kiusaamisesta myös koulun henkilökunnalle, mutta ainoastaan kuraattori huolestui.

– Muistan erään opettajan kommentin, kun kerroin, että minua on kiusattu ja hakattu. Opettaja sanoi: ”Se poika on kuin punatulkku. Se vaan pitää sinusta.”

Katrilla oli yläasteella muutamia kavereita, jotka olivat hänen kanssaan silloin, kun kukaan kiusaajista ei nähnyt. Katri kokee, että kaverit pelkäsivät tulevansa kiusatuiksi.

– Koin, että se oli minun vikani. Lukion toisella luokalla vaihdoin toiseen kouluun. Siellä olin täysin yksin.

Lukiossa koulukiusaaminen muuttui henkiseksi. Katri sanoo, että hänestä puhuttiin kuin esineestä, joka ei olisi ymmärtänyt muita.

Jos menin ulos, minulla oli huppu päässä ja kuulokkeet korvilla. Se oli oma turvallinen kupla. En nähnyt tai kuullut mitään. Katri

Myöhemmin Katri ei enää ollut psykoottinen, mutta epävakaa persoonallisuushäiriö ja itsetuhoisuus tulivat tilalle. 18-vuotiaana hän joutui keskeyttämään koulun, koska opiskelusta ei tullut mitään.

Katri muutti pian lukion keskeyttämisen jälkeen tyttöystävänsä perässä Espooseen. Siellä Katri uskalsi harvoin poistua asunnosta. Julkisilla matkustaessaan hän ei päästänyt ketään selkänsä taakse sen pelossa, että joku yllättää.

– Jos menin ulos, minulla oli huppu päässä ja kuulokkeet korvilla. Se oli oma turvallinen kupla. En nähnyt tai kuullut mitään.

Elämä muuttui

Sitten Katrin elämä muuttui. Kaksi vuotta sitten Katri pääsi dialektiseen käyttäytymisterapiaan.

– Kun alettiin hoitaa oikeita asioita, niin se alkoi muuttaa minua.

Katri kertoo, että nykyään ihmisten pelkääminen ja vihaaminen on jäänyt vähemmälle. Hän viihtyy Espoossa ja saa olla siellä rauhassa.

Nyt haasteena on viime vuonna diagnosoitu fibromyalgia, joka aiheuttaa hänelle voimakkaita kipuoireita ja väsymystä. Siksi hänen on ollut vaikeaa liikkua.

Ihmiset eivät sietäisi ruokavaliotani, koska syön joka päivä samaa. Katri

– Olen ollut välillä sänkypotilaana. Olen asunut neljännessä kerroksessa hissittömässä talossa ja käynyt ulkona 2–3 kertaa viikossa.

Arki koostuu kotona pelaamisesta ja kissan hoitamisesta. Hänen on usein tehtävä valinta siivoamisen ja syömisen välillä, koska ei jaksa suoriutua molemmista.

Katri syö joka päivä samaa ruokaa eli kananfilettä ja riisiä. Sitä valmistaessa ei tarvitse seistä yli viittä minuuttia.

– Ihmiset eivät sietäisi ruokavaliotani, koska syön joka päivä samaa. Ainakin syön jotakin.

Unelmana työ ihmisten parissa

Fyysisistä haasteista huolimatta Katrilla on unelmia. Yksi haaveammateista on tehdä töitä ihmisten parissa nuoriso-ohjaajana. Katria kiinnostaa myös kirjoittaminen sekä ohjelmointi ja peliala. Kevään yhteishaussa hän haki opiskelemaan datanomiksi.

– Minulle valmistuminen ja töihin pääseminen ovat saavutuksia. Haluaisin pystyä tekemään töitä kahdeksasta neljään ja maksaa veroja. Olen liian usein kuullut olevani yhteiskunnan loinen, vaikka haaveilen siitä kaurapuuron harmaasta tylsästä elämästä, josta niin moni valittaa.

Katri toivoo ihmisiltä ymmärrystä tilanteelleen. Hän kertoo saaneensa kommentteja, että hänen pitäisi harrastaa enemmän liikuntaa. Kun Katri on yrittänyt ehtiä bussiin, bussikuski on ihmetellyt hänen hitauttaan.

– Ihmisellä voi olla ongelma, vaikkei sitä näe.

Nuori mies paloi töissä loppuun

Espoolainen Johannes Kukkonen, 25, on myös kokenut syrjäytymisen. Kukkonen on koulutukseltaan merkonomi ja sai harjoittelun myötä töitä päivittäistavarakaupasta. Siellä hän ehti työskennellä 19-vuotiaasta lähtien yli neljä vuotta. Työn aikana häntä alkoi kuitenkin ahdistaa.

– Tein työni hyvin, mutta olin stressaantunut. Kehoni oli jännittynyt.

Kukkonen meni juttelemaan työterveyteen ahdistuksestaan. Hänellä diagnosoitiin lievän ja keskivaikean masennuksen välimuoto.

– Olen vasta myöhään tajunnut, että minulla on ollut masennus jo yläasteella. Kokeilin kahta lääkettä, mutta kumpikaan ei auttanut, enkä siksi syö niitä.

Johannes Kukkonen uupui työelämässä ja irtisanoi itsensä. Jyrki Lyytikkä/ Yle

Lopulta hän otti lopputilin kaupasta vuonna 2016. Irtisanoutuminen ei ollut hetken mielijohde, vaan pitkän harkinnan tulos. Kukkonen halusi matkustella, muttei pystynyt työn takia tekemään pidempää reissua.

– Sain burn outin, enkä kokenut työssä mitään uutta. Se oli sitä, että kävin töissä ja sitten istuin koneella. Kun tein aamua ja iltaa sekaisin, minulla ei ollut oikeastaan mitään rytmiä.

Lopputilin jälkeen Kukkonen reppureissasi esimerkiksi Thaimaassa ja Etelä-Koreassa. Kun hän palasi Suomeen, arki alkoi tuntua raskaalta.

– En tehnyt mitään muuta kuin istuin tietokoneella koko päivän.

Kavereita hän näki kaksi kertaa kuukaudessa ja koki olevansa yksinäinen. Samalla Kukkonen kärsi unettomuudesta.

– En saanut unta, eikä ollut mitään syytä mennä nukkumaan.

Miesten syrjäytymisen taustalla muuttuneet työmarkkinat

THL:n tutkija Tiina Ristikarin mukaan erityisesti miesten kohdalla syrjäytyminen voi johtua työmarkkinoiden muutoksesta. Moni syrjäytynyt voi jäädä peruskoulun varaan.

– 16-vuotiaana ei olla vielä valmiita siihen työelämään, mitä tänä päivänä on. Samalla Suomesta on kadonnut työpaikkoja, joilla pärjää peruskoulutuksen varassa.

Ristikarin mukaan myös uupuminen työelämässä voi olla syrjäytymisen taustalla.

Ei ole ihme, että erikoissairaanhoidossa ollaan helisemässä jonojen kasvaessa. THL:n tutkija Tiina Ristikari

– Ei oteta huomioon töissä tai sitten voi olla yhtä aikaa monta mielenterveyden ongelmaa.

Syrjäytyneiden määrä ei kuitenkaan Ristikarin mukaan ole kasvanut. Pikemminkin kyse on siitä, että nuoret osaavat tunnistaa ongelmia paremmin ja hakea apua ajoissa.

– Meillä pitäisi olla perusterveydenhuollossa enemmän matalan kynnyksen palveluja. Ei ole ihme, että erikoissairaanhoidossa ollaan helisemässä jonojen kasvaessa.

Johannes Kukkosen mielestä syrjäytymisestä pitäisi puhua avoimemmin. Jyrki Lyytikkä/ Yle

Vamoksesta apua

Johannes Kukkonen oli ehtinyt olla kotona kaksi vuotta, kunnes hän meni tänä vuonna alle 30-vuotiaita nuoria työllistymisessä tukevaan TE-toimiston Ohjaamoon ja sen jälkeen Vamokseen Espoossa. Kukkonen käy Vamoksessa neljä kertaa viikossa. Se on vaikuttanut myönteisesti unirytmiin.

– Menen aikaisin nukkumaan ja tulen tänne. Minulla ei ole niin paljon huonoja ajatuksia päässä ja arki rullaa paremmin. Jaksan nousta sängystä ylös ja tehdä asioita. Olen myös iloisempi kuin ennen.

Tulevaisuus näyttäytyy Kukkoselle toiveikkaana. Hän haki nyt yhteishaun kautta opiskelemaan tradenomiksi.

Koen nyt voivani paremmin kuin töissä. Johannes Kukkonen

– Minua ei pelota oikeastaan mikään. Haluaisin työn, jota jaksaisin monta vuotta, etten menisi sinne vain palkan vuoksi. En ole vielä löytänyt paikkaani.

Kukkonen on pärjännyt säästöillään ja työmarkkinatuella. Hän uskoo, että monella tukien varassa elävällä nuorella tilanne on vielä huonompi. Syrjäytymisellä on sanana negatiivinen leima, mutta häntä se ei hävetä.

– Koen nyt voivani paremmin kuin töissä. Jos joku sanoo, että sinun pitäisi lopettaa lusmuilu, vastaan, että ”ihan sama, enkä lopeta”. Silti näen tulevaisuudessa itseni koulussa ja töissä, Kukkonen kiteyttää.

Katri esiintyy jutussa aiheen arkaluontoisuuden vuoksi omasta pyynnöstään etunimellään.

Lue myös:

Teinien huoli työllistymisestä kasvaa, mutta siihen tuli juuri helpotusta – "juuri sitä mitä tarvitsen"

Kouluaikana suosittu tyttö ajautui yksinäisyyteen – "Parasta on, kun nuorisotyöntekijä vie minut kahville ja tarjoaa pullankin"

Syrjäytyneitä nuoria on Suomessa lähes 66 000 – Pojille lähes kaksi kertaa enemmän tehostettua tukea koulussa kuin tytöille

Miesten syrjäytyminen alkaa jo peruskoulussa – "On jumiuduttu kotiin jopa kahdeksi vuodeksi"

Nämä 4 tekijää ennustavat syrjäytymisriskiä jo vauvana – Vain peruskoulun käyneet maksavat yhteiskunnalle satoja tuhansia enemmän kuin kouluttautuneet