Oulun yliopiston Humanistinen kilta pystytti noitavainojen uhrien muistomerkin Limingantulliin vuonna 2010. Kuva: Pekka Peura

Suomessa noituudesta syytetyt olivat enimmäkseen miehiä ja yleensä heitä ei tuomittu.

Aihetta tutkineen Suomen historian yliopistolehtori Marko Nenosen mukaan ihmisten mielikuva noitavainoista on lähinnä mielikuvituksen tuotetta.

Limingantullissa Nuottasaarentien varressa sijaitsee Suomen tiettävästi ainoa noitavainojen uhrien muistomerkki. Sen pystytti Oulun yliopiston Humanistinen kilta 45-vuotisjuhlavuotensa kunniaksi vuonna 2010.

Muistomerkki sijaitsee paikalla, jossa perimätiedon mukaan on ollut Oulun kaupungin teloituspaikka.

Merkillä halutaan muistaa vainojen uhreja ja viestittää suvaitsevuuden ja avarakatseisuuden tärkeydestä. Humanistinen kilta kokoontuu vuosittain muistomerkille Vainojen uhrien muistopäivänä 27. tammikuuta.

Tampereen yliopiston Suomen historian yliopistolehtori Marko Nenonen on jo lähes 30 vuoden ajan tutkinut noitavainojen historiaa.

Hänen mukaansa taikakeinoin vahingoittaminen tai parantaminen on ikiaikainen ja maailmanlaajuinen perinne. Muinaisessa Suomessa sitä edusti loveen lankeava shamaani.

Se, mitä nykyään noita-käsite meille merkitsee, viittaa kuitenkin suoraan demonologiateoriaan, joka syntyi noin 1400-luvulla. Tuolloin kehitettiin teoria noitasapattiin lentävistä noidista. Se oli puhtaasti eurooppalainen kristillisen kirkon ja oppineiden luomus, joka lopulta johti noitavainoihin.

Mieliin iskostunut ajatus keskiajalla roihunneista noitarovioista ei siis pidä paikkaansa.

Kristityistä menoista poikkeavat tavat kriminalisoitiin

Mitään yhtä ja kattavaa selitystä noitavainoille ei ole vielä keksitty.

Joitain juuria noitateorialle kuitenkin on. Usko sielujen lentoon on maailmanlaajuinen.

– Ristiriitaista on, että kirkko keskiajalla totesi epätodeksi puheet lentävistä naisista. Uuden ajan alussa luudalla noitasapattiin lentävä noita muuttui totuudeksi. Mielipidemuutos oli suuri.

Nenosen mukaan 1000-luvun jälkeen monet kristinuskon suunnat terävöityivät. Vanhan Testamentin paholaiset olivat vähän kuin Jumalan kavereita, langenneita ja töpeksineitä tosin. Uudessa testamentissa taas oli yksi suuri paha, lähes Jumalan veroinen, sielunvihollinen.

Uuden testamentin korostukset ottivat valtaa.

Taustalla voisi olla, että tuona aikana kirkolla alkoi olla vaikeuksia, Kristuksen toinen tuleminen ei tapahtunutkaan, tuli hajaannusta ja tiedekäsitykset olivat muuttumassa kirkon opeille vaaralliseksi, miettii Nenonen.

– Ehkä syntyi ajatus terästäytymisestä. Uudella noitateorialla oikeutettiin kristityistä menoista poikkeavien tapojen kriminalisointi. Alettiin vainota kerettiläisiä, maurilaisia, juutalaisia. Noitavainot olivat vain yksi episodi.

Raamattu ei kuitenkaan kerro mitään noitasapateista, joten piti keksiä selitys sille, miksei niitä mainittu.

Uudet noidat selitettiin hyvän ja pahan välisen taistelun kärjistymisellä. Paholainen oli lähettänyt maan päälle viidennen kolonnansa, lentävät noidat.

– Pointti ei ole se, miksi noitia vainottiin, vaan yleensä vainojen dynamiikka ja logiikka. Noitavainot eivät olleet aikanaan hirmuisen suuria, uskonsodat olivat paljon suurempia. Tähän mennessä suurimmat vainot on koettu 1900-luvulla.

Oikeudenkäyntipöytäkirjat kertovat noitien tarinaa

Suomeen uusi teoria lentävistä noidista tuli 100–150 vuoden viiveellä, kuten muutkin uudet opit.

Lentävät noidat tunnettiin länsirannikolla, Pohjois-Pohjanmaan rannikkoseuduillakin. Sen sijaan sisämaassa ja Itä-Suomessa ei lentäviin noitiin uskottu.

– Uudet opit tulivat länsirannikolle keskisen Euroopan vaikutuksesta. Sisämaassa ei ollut vastaavia perinteitä eikä innokkaita saarnamiehiä.

Enemmistö noidista oli miehiä, kertovat säilyneet kirjalliset lähteet.

Niitä ovat 1500-luvulta säilyneet sakkoluettelot sekä vuodesta 1620 lähtien alioikeuksien pöytäkirjat.

– Olemme katsoneet ainakin 1 200 noidan oikeudenkäyntipöytäkirjat. 1600-luvun käräjät tunnetaan melko tarkkaan, 1700-luvulta riittää vielä tutkittavaa.

Käräjäkirjat paljastavat sukupuolen lisäksi sen, että sekä perinteisestä että lentävästä noituudesta syytetyistä suurin osa jäi ilman tuomiota.

– Teloitettavaksi tuomittiin tiukempien vainojen aikaan, ja yleensä vain, jos oikeuden periaatteet olivat murenneet. Jos oikeus piti periaatteista kiinni, pysyi siis järjissään, ei tuomiota tullut.

Joskus perinteisen noituuden harjoittamiselle löytyi todistaja. Joku teki ihmeellisiä temppuja ja sitten lehmä kuoli.

– Useimmiten oikeus ei uskonut, että temput toimivat. Se näki syytöksen taustalla olevat riidat ja kähinät.

Kerjääminen tuotti paremmin, kun esitti noitaa

Joitain teloituksia kuitenkin tehtiin. Mestaamisen jälkeen ruumis saatettiin polttaa. Elävältä noitia ei Suomessa poltettu. Yksi maininta on Tukholmassa poltetusta suomalaisnaisesta.

– Elävältä polttaminen oli laitonta. Yleensä niin tapahtui vain Keski-Euroopassa, kun kansanjoukko alkoi lynkata ihmisiä. Inkvisitio yleensä kuristi ensin.

Ympäri Eurooppaa, myös Suomessa, tunnetaan oikeudenkäyntejä, joissa joku on esiintynyt noitana. Esimerkiksi kerjuulla kiertäminen tuotti paremmin, kun ihmiset uskoivat, että henkilöllä on valta parantaa tai kostaa.

Myös pahojen henkien riivaamista henkilöistä löytyy paljon lähteitä. Yleensä oikeudenkäyntikirjoissa on todistettu heidän olleen sillä hetkellä pois tolaltaan.

– Riivattuja oli jo keskiajalla, eikä aina syynä ollut noituus. On olemassa erikoisia rytmisesti eteneviä joukkohysterioita, myös kristillisissä tunnustuksellisuuden piireissä, kuten hihhuliheränneet. Noita ilmiöitä on myös nykyaikana.