Heikki Hiilamo: Aktiivimallia vihataan, mutta se on tuonut näkyviin työttömyysturvan ongelmat

Heikki Hiilamo

Hallitus on ajanut poliittiseen miinaan työttömyysturvan niin kutsutussa aktiivimallissa. Tästä kertovat hetkessä kymmeniä tuhansia allekirjoittajia kerännyt kansalaisaloite ja laaja kritiikki. Vaikutelmaa vahvistaa se, ettei lain puolustajilla ole juuri argumentteja puolellaan. Työministeri Jari Lindström ei blogissaan edes vaivautunut puolustamaan mallia, vaan kuvasi sitä eräänlaiseksi myrkkypilleriksi, joka on hinta työttömyysturvaa parantavista esityksistä.

Kaikki ovat samaa mieltä siitä, että työttömiltä edellytetään aktiivisuutta ja että taloudelliset kannustimet vaikuttavat työttömien käyttäytymiseen. Lain valmistelijoilta tuntuu kuitenkin puuttuneen laajempi ymmärrys työttömyysturvan tarkoituksesta ja sosiaaliturvan perusperiaatteista.

Työttömyysturvassa kyse ei ole vain siitä, että yksittäiselle työttömälle turvataan toimeentulo siksi aikaa, kun uusi työpaikka löytyy. Kyse on palkansaajien kollektiivisesta vakuutuksesta, joka antaa meille mahdollisuuden vaikuttaa työnantajien ja valtion toimintaan.

Jos työttömyysturvaa ei olisi, meidän työttömyysriskissä olevien palkansaajien olisi hyväksyttävä mahdollisimman nopeasti mitä tahansa työtarjous nälkäkuoleman uhalla. Valtion ei tarvitsisi panostaa aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan, koska työttöminä kulkisimme jo valmiiksi hattu kourassa koputtelemassa työantajien ovilla.

Työttömyysturvan ansioista voimme asettaa vaatimuksia työpaikkojen laadulle myös silloin, kun työn kysynnästä on puutetta. Voimme myös vaatia valtiolta työllisyyttä edistäviä toimia. Niin kauan kuin palkkatyö on tärkein toimeentulon lähde, on työttömyysturva palkansaajien keskeinen ase työnantajien mielivaltaa ja valtion välinpitämättömyyttä vastaan.

Sosiaaliturvassa lähtökohtana on sosiaalisen riskin - lapsen saamisen, sairauden, työkyvyttömyyden, työttömyyden ja korkean iän - vakuuttaminen. Vakuutukseen kuuluu, ettei riskiin joutunutta epäillä lähtökohtaisesti pinnariksi. Sen sijaan järjestelmä toki pyrkii kannustamaan riskin välttämiseen ja riskiajan lyhentämiseen.

Esimerkiksi opintolainasta saa osan anteeksi jos opiskelee nopeasti, äitiyspäiväraha on korkeampi ensimmäisinä kuukausina ja eläkekertymä kasvaa jos lykkää eläkkeelle siirtymistä.

Aktiivimallissa todistustaakka on käännetty. Työttömän on todistettava, ettei ole pinnari, jos haluaa välttää "rangaistuksen". Kuten on moneen kertaa jo todettu, ihmisillä on elämäntilanteen ja asuinpaikan mukaan lisäksi hyvin erilaiset mahdollisuudet osoittaa vaadittua aktiivisuutta.

Aktiivimallin puolesta voi kuitenkin sanoa sen, että se on tuonut näkyviin työttömyysturvan ongelmat. Kiivaassa keskustelussa on vaarana unohtaa se, etteivät nämä ongelmat poistu, vaikka aktiivimallia jatkettaisiin tai siitä luovuttaisiin.

Globaalin talouden aikana työttömyysturva voi houkutella työtöntä odottamaan sellaisen työtehtävän paluuta, jota ei enää koskaan tule - tai työpaikan ilmestymistä alueelle, jolle työpaikkoja ei enää synny.

Työttömyysturvaa nostetaan lisäksi muihin tarkoituksiin - esimerkiksi lapsen ja muiden läheisten hoitoon, sairaudesta toipumiseen, työkyvyttömyyteen, opiskeluun ja yritystoimintaan - kuin työn etsintään. Toisaalta työttömät käyttävät myös muita etuuksia - ennen muuta asumistukea ja toimeentulotukea - toimeentulonsa turvaamiseen. Näistä syistä tarvitsemme sosiaaliturvan kokonaisuudistuksen.