Proteiinit ovat elintärkeitä erityisesti paljon liikkuville ja kovaa voimaharjoittelua harrastaville. Lihansyöjälle tämä tuskin on ongelma, mutta kasvissyöjien ja vegaanien pitää jo tarkemmin miettiä syömisiään. Saako kasvisperäisistä proteiininlähteistä kaiken tarpeellisen, vai tarvitaanko tueksi vielä eläinperäisiäkin lähteitä? Asian tuntee omakohtaisesti myös vaasalainen personal trainer Harri Puustjärvi.

Vaasalainen personal trainer Harri Puustjärvi tuntee sekä harjoitus- että ravitsemuspuolen asiat. Antti Haavisto/Yle

– Edelleenhän ollaan sitä mieltä, että raavas mies ei rehuilla elä, mutta kyllä kasvispohjaiset proteiininlähteetkin riittävät. Silloin olisi hyvä tuntea aminohapot joista proteiini koostuu. Kasvispohjaisten proteiinilähteiden aminohappokoostumus on nimittäin eläinperäisiä hieman vajaampi, Puustjärvi sanoo.

Kasviproteiinien aminohapot myös imeytyvät elimistöön heikommin. Puustjärven mukaan pienellä vaivalla ja perehtymisellä asiat ovat korjattavissa.

– Tällöin yhdistellään kahta tai kolmea eri kasvispohjaista proteiinilähdettä, jolloin niiden aminohappoprofiilit täydentävät toisiaan ja tällä saavutetaan vaadittava täydellinen 20 aminohapon koostumus, Puustjärvi tietää.

Käytännössä esimerkiksi lisäravinnepuolella vegaaniruokavaliossa tämä tarkoittaisi Puustjärven mukaan vaikkapa hampun ja herneproteiinin yhdistämistä. Tällöin ne takaavat elimistölle kaikkien välttämättömien aminohappojen saannin.

Myös Helsingin yliopiston elintarvike- ja ympäristötieteiden laitoksella ollaan samoilla linjoilla. Ravitsemustieteen dosentti ja yliopiston lehtori Anne-Maria Pajari on tutkinut juuri eläin- ja kasvispohjaisten proteiinilähteiden eroja.

– Kyse on aivan ravitsemustieteellisestä perusjutusta, joka on ollut tiedossa jo vuosikymmeniä ja juuri vegaanien olisi suositeltavaa yhdistellä viljoja ja palkokasveja. Tavallinen sekasyöjä saa kaikki välttämättömät aminohapot oikeassa suhteessa, hän kertoo. Ja lisää vielä, että yksi parhaista ei-eläinperäisistä proteiininlähteistä on edelleen soija.

Varsinkin kovissa voimalajeissa käytetään usein proteiinilisiä. Antti Haavisto/Yle

Hyvä paha soija

1980-luvun alkupuolella, jolloin Harri Puustjärvi itsekin aloitti treenaamisensa, ei soijalle paljon kilpailijoita edes ollut. Tuollon kaikki sekoittelivat juomiinsa pelkkää soijapohjaista proteiinijauhetta. Nykyään vaihtoehtoja on valtavasti eikä soijaa enää käytetä Puustjärven mukaan niinkään lisäravinteena. Vaikka se tehokas lisäravinne onkin, on sillä myös kyseenalaisia puolia.

– Nykyään tiedetään, että soija saattaa lisätä myös kehon estrogeenipitoisuuksia. Koska miehillä testosteronia on huomattavasti estrogeenia enemmän, tämä estrogeenin lisäys voi aiheuttaa muun muassa siittiösolujen heikkenemistä. Lisäksi estrogeenin lisääntyminen miehillä on muuttanut kehon koostumusta naismaisemmaksi siten, että myös takapuoleen ja reisiin on alkanut kertyä enemmän rasvaa, Harri Puustjärvi sanoo.

Ravitsemustieteen dosentti Anne-Maria Pajarin mukaan eläinkokeissa on havaittu siittiömäärien pienentyneen, kuitenkin vasta silloin kun soijan ja sen sisältämän fytoestrogeenin eli kasvisperäisten yhdisteiden määrä on ollut todella runsas. Tämän tutkiminen on Pajarin mukaan väestötasolla ja mahdollisten määrien suhteen vielä liian iso haaste. Mutta yksi varma teoria Pajarilla on.

– Niin kauan kun tämä saatu soija tulee normaalista ruoasta, en näe sillä selkeää estrogeenista vaikutusta mieselimistössä. Mutta jos käytössä on lisäravinteista tuttuja soijaproteiini-isolaatteja ja määrät ovat suuria, estrogeenin kaltaiset vaikutukset voivat olla mahdollisia. Jos olisin henkilö joka kärsii vaikkapa lapsettomuudesta, niin jättäisin kyllä käyttämättä, sanoo ravitsemustieteen dosentti Anne-Maria Pajari.

Marketeissa on metrikaupalla lisäravinteita. Yle

Eri puolilta teollisuudesta ja myös ympäristöstä muuten tulevan estrogeenin ja hormonihäiritsijä-altistuksen määrä on Pajarin mukaan lisääntynyt jo viimeisen sadan vuoden aikana siten, että se on jo vakava haitta ja näyttönä siitä on juuri miesten siittiösolujen laadun heikentyminen sekä pohjoismaissa että Euroopassa.

– Vaikka henkilökohtaisella tasolla tähän vaikuttaminen mahdotonta onkin, niin yhteiskunnallisella tasolla tämä tulisi ottaa huomioon ja siihen pitää yrittää vaikuttaa, Anne-Maria Pajari sanoo.

Onko kasvisproteiinibuumi tullut jäädäkseen?

Erilaisia buumeja ja trendejä tuntuu ravinnepuolella olevan melkoisesti ja juuri nyt vegaaniruokavalio sekä sen myötä käytettävät kasvispohjaiset proteiininlähteet ovat suoranainen megatrendi. Mutta miten kauan? Onko tässäkin vain yksi hittibuumi muiden joukossa, joka unohtuu parin vuoden kuluttua? Puustjärvi myöntää itsekin muuttaneensa tottumuksiaan.

– Ilmiönähän tämä on nyt todella suosittu ja peilaa hyvin nyky-yhteiskuntaa jossa pinnalla ovat ekologiset arvot sekä kestävä kehitys. Olen itse ollut vannoutunut lihan ja eläinperäisten proteiinien suurkuluttaja ja lisäravinnepuolella käytin treenatessani paljon myös heraproteiiinia, mutta nyt olen jättänyt punaisen lihan ja siirtynyt kasvisperäisiiin proteiininlähteisiin ja oloni on paljon parempi ja kevyempi, Harri Puustjärvi kertoo.

Anne-Maria Pajari näkee buumin taustalla kaksi päätekijää.

– Ensimmäinen on terveysnäkökulma eli punaisen, ja varsinkin prosessoidun lihan liiallinen syönti on yhdistetty terveyshaittoihin, ja toinen puoli on sitten ympäristötietoisuuden lisääntyminen. Ihmiset mieltävät kasviproteiinin tuottamisen ympäristöystävällisemmäksi ja ekologisemmaksi vaihtoehdoksi. Ja kun nämä motiivit kasviproteiinien käyttöön ovat näin isoja, uskon että tämä trendi ei mene kovin nopeasti ohi, Pajari arvelee.