Käsityömestari Mervi Pasasen on luennoinut Euroopassa suomalaisesta lautanauhasta ja kirjoittanut useita teoksia muun muassa neulakinnastekniikasta ja suomalaisista lautanauhoista. Pohjoismaissa lautanauhakudonta eli loistokauttaan rautakaudella ennen nauhapirran yleistymistä. Kuva: Kirre Koivunen Swastika eli hakaristi on ollut pitkään käytössä Pohjolassa onnen vertauskuvana. Suomessa ensimmäiset havainnot hakaristin käytöstä ovat rautakaudelta. Sittemmin hakaristiä tunnuksenaan on käyttänyt esimerkiksi Suomen puolustusvoimat, Lotta Svärd ja Suomen sairaanhoitajaliitto. Kuva: Kirre Koivunen Tingvatnin museovastaava Katja Regevik kertoo lautanauhatutkimuksen kannustavan ihmisiä parempaan historiantuntemukseen. Museoilla on vastuu jakaa tietoa jokaiselle tasa-arvoisesti, eikä jättää sitä kirjoihin pölyttymään. Kuva: Kirre Koivunen Käsityömestari Mervi Pasanen ja arkeologi Krista Vajanto ovat mukana suomalais-norjalaisessa materiaalitutkimuksessa, joka antaa uusia työkaluja menneisyyden ymmärtämiseksi. Kuva: Kirre Koivunen

Tyr-jumalan riimu joutui tulilinjalle Norjassa. Swastika eli hakaristi on haluttu kieltää. Toisille Suomen leijona on merkki kunnioituksesta isänmaata kohtaan, toisille nationalistinen kauhistus. Norjalais-suomalainen lautanauhatutkimus kannustaa selvittämään muinaisten symbolien koko tarinan.

Viikinkiajan symbolilla, Tyr-riimulla, kuvioidut villapaidat eivät kelvanneet viime talvena Norjan talviolympiajoukkueen asuksi. Joukkue ei halunnut tulla liitetyksi Pohjoismaiseen vastarintaliikkeeseen, joka käyttää riimua symbolinaan.

Suomessakin suhtautuminen itsenäisyyden symboleihin on selvästi jyrkempää kuin vielä vajaa kymmenen vuotta sitten. Pieni vähemmistö on ominut vanhat tunnukset, kuten esimerkiksi Suomen leijonan, luoden sen ympärille negatiivisia ja jopa rasistisia mielleyhtymiä. Kovaa ääntä käyttäen he ovat yrittäneet muuttaa tämän symbolin kielen.

Etelä-Norjassa sijaitsevan Tingvatnin rautakauteen keskittyvän museon lautanauhatutkimus viestii selkeästi, että Tyr tai muutkaan muinaiset pohjoismaalaiset symbolit eivät ole natsisymboleja, eikä niitä pidä heille luovuttaa.

Museovastaava Katja Regevik toteaa, ettei historia ole kenenkään yksityistä omaisuutta.

– Historian kerronta ei saisi värjäytyä yhteiskunnallisten tilanteiden mukaan. Arkeologista materiaalia ei pitäisi varastaa vääriin tarkoituksiin. On suuri vääryys, jos riimumerkit annetaan identifioida uusnatsien omistusoikeudeksi, Regevik sanoo.

Lautanauhatutkimus ja siihen liittyvä pohjoismainen yhteistyöprojekti Suomen ja Norjan välillä muistuttaa laajemmasta kuvasta. Regevik toteaa esimerkiksi riimukirjoituksen olevan kaikkien yhteistä kulttuuriperintöä.

– Jos Pohjoismainen vastarintaliike yrittää omia merkittävän symbolin käyttöönsä vahingoittaakseen muita, niin meillä kaikilla on silloin vastuu muistuttaa alkuperäisestä käytöstä. Kulttuuriperintömme säilyminen ei saa olla sen varassa, että jonkun porukan annetaan omia tuhansia vuosia vanha symboli itselleen.

Tingvatnin museovastaava Katja Regevik kertoo lautanauhatutkimuksen kannustavan ihmisiä parempaan historiantuntemukseen. Museoilla on vastuu jakaa tietoa jokaiselle tasa-arvoisesti, eikä jättää sitä kirjoihin pölyttymään. Kuva: Kirre Koivunen

Hakaristia on piiloteltu yleisöltä

Erityisesti swastika-kuvio saattaa olla ongelmallinen. Toisen maailmansodan jälkeen hakaristin julkinen esittäminen on ollut rangaistavaa useissa maissa. Natsi-Saksan julman ja häpeällisen historian takia hakaristi on länsimaissa yhä tabu.

Vuonna 2007 Saksa aikoi ajaa hakaristin kieltävää lakia koko Euroopan unionin alueelle, mutta veti kuitenkin lakialoitteensa pois.

Suomen Valkoisen Ruusun suurristin ketjussa olevat hakaristit korvattiin kuusenhavuristeillä presidentti Urho Kekkosen toivomuksesta hänen vierailtuaan Ranskassa vuonna 1963.

Ranskan presidentti Charles de Gaulle oli peitellyt Kekkosen luovuttamaa suurristiä takkinsa liepeissä, koska juuri hän oli johtanut toisessa maailmansodassa ranskalaisten vastarintaa natsi-Saksaa vastaan.

Hitlerille hakaristi oli "ikuisesti antisemiittinen"

Yleisen tulkinnan mukaan swastika tulee alun perin Intiasta. Hyvin tunnettua symbolia on käytetty kaikkialla maailmassa paitsi Australiassa. Swastikalla on ollut myös useita erilaisia merkityksiä.

Pyörimistä kuvatessaan hakaristi saattoi kuvata nousevaa aurinkoa tai vuodenkiertoa, joihin liittyy elämä, onni ja hedelmällisyys. Hakaristin on uskottu antavan myös suojelusta pahoilta voimilta ja vihollisilta.

Adolf Hitler tukijoukkoineen rakensi omaa politiikkaansa ja filosofiaansa swastikan ympärille ideoimalla hakaristilipun.

Swastika eli hakaristi on ollut pitkään käytössä Pohjolassa onnen vertauskuvana. Suomessa ensimmäiset havainnot hakaristin käytöstä ovat rautakaudelta. Sittemmin hakaristiä tunnuksenaan on käyttänyt esimerkiksi Suomen puolustusvoimat, Lotta Svärd ja Suomen sairaanhoitajaliitto. Kuva: Kirre Koivunen

Saksa oli hävinnyt ensimmäisen maailmansodan ja maa eli kurjuudessa. Hakaristilippu symboloi Hitlerille uudelleensyntymistä ja voimaa rakentaa entistä vahvempi maa.

Intian arjalaiset nomadikansat käyttivät hakaristiä toisella vuosituhannella ennen ajanlaskua, ja natsien teorian mukaan arjalaiset olivat saksalaisten esi-isiä. Hitler päätti hakaristin olevan ”ikuisesti antisemiittinen”.

Pohjoismaissa swastikaa kudottiin rautakaudella

Pohjoismaisessa lautanauhaprojektissa tuodaan tekstiilit takaisin ihmisten tietoisuuteen arkeologisen arvonsa vuoksi.

Regevikin mukaan symbolien tarina on tärkeää kertoa. On hyvä tiedostaa, kuinka symbolit toimivat yhteiskunnassa ja miten swastika esiintyi myös kansainvaellusajan rautakautisissa lautanauhoissa.

– Tiedostamme, miten sitä on aiemmin kunnioitettu, ja kuinka sitä on joinakin ajanjaksoina väärinkäytetty. Tämän tiedon kertominen totuudenmukaisesti on myös kunnioittamista sodan uhreja kohtaan. Swastika ei ole pelkästään toiminut varastettuna natsi-symbolina, se on vain pieni osa sen kertomusta.