Her er Kristian Jensens tale

Talen blev holdt 27. maj under ramandanmiddagen i Politikens Hus - teksten er udskrevet af Ekstra Bladet:

Tusinde tak for indbydelsen.

Jeg håber, at I nyder maden. I skal endelig ikke holde jer tilbage, bare fordi jeg står heroppe og forstyrrer. Jeg har fuld forståelse for, at hvis man i dette nordiske, lyse land har gået hele dagen og ventet på, at det blev solnedgang, så er det også tiden at få tanket op med energi.

For nogle år siden blev jeg for første gang inviteret til ramadanmiddag. Og jeg vidste ikke rigtigt, hvad jeg gik ind til. Så jeg spurgte Venstres daværende folketingsmedlem Fatma Øktem, om hun ikke ville ledsage mig. Så jeg havde en at spørge: hvad er vanerne? Hvad er reglerne? Hvordan gør man? Og hvordan lader jeg være med at dumme mig i det her?

Det blev en rigtig dejlig aften. Derfor var jeg heller ikke i tvivl, da jeg blev spurgt om det her. For jeg vil gerne indrømme det: jeg elsker fester og selskabelighed.

Og når jeg har deltaget ved festlige sammenkomster både i kristne sammenhænge og jødiske sammenhænge, så er det helt naturligt, at jeg også siger ja til at komme i dag sammen med jer.

Men selvfølgelig kan man jo godt sådan i valgkampens hede tænke over, gad vide hvordan det bliver opfattet? Er der nogen, som bliver sure, som ikke burde blive sure? For eksempel mine venner i Dansk Folkeparti?

Er der nogen, der bliver rigtig glade, som slet ikke burde være glade? Altså mine uvenner i Hizb ut-Tahrir.

Vil min tilstedeværelse her være et udtryk for et knæfald for en undertrykkende religion? Eller en omfavnelse af et naivt multi-kulti-samfund? Eller måske bare sådan et plat forsøg på at hente nogle stemmer i en valgkamp?

Næææh, altså. Vi lever i en tidsalder, hvor folk der vil blive krænket, altid leder efter en grund til at blive krænket. Især hvis de virkelig ønsker at blive krænket.

Så der er alle de her bekymringer.

Der tænkte jeg - pyt være med det. Det går nok, bare man er en glad dreng fra Jylland. Og hvis nogen bliver sådan virkelig sure, kan jeg sige, at jeg deltog i middagen her som sådan en slags statsligt kontrollant, der skal kontrollere, at I får nok at spise, sådan at I kan være i stand til at køre bus næste dag.

Alligevel må jeg sige - nu snakkede Omar Marzouk om det med, hvordan det var at lytte til det konservative landsråd, hvis man lukkede øjnene. Altså hvis jeg lukkede øjnene til Nazeed og bare lyttede til, hvad der blev sagt uden at kigge på det, så kunne det faktisk godt være en debataften i liberalt oplysningsforbund.

Så, vi er ikke så forskellige, som folk gerne vil gøre os. Men spøg til side - det er faktisk lidt specielt for mig at være her i aften, fordi jeg kommer fra en kristen baggrund, hvor det ikke er normalt, at man stillede sin religion til skue. Kristendom er en privat sag mellem det enkelte menneske og Gud.

Og så alligevel sidder jeg troligt sammen med mine kolleger - år efter år - i Christiansborgs Slotskirke, når Folketinget åbner den første tirsdag i oktober. Det gør jeg både, fordi jeg håber på, at Gud vil velsigne arbejdet, som folketingsmedlemmerne udfører. Men så også for at markere, at Danmark er et land, hvor kristendommen har spillet en stor del af vores historie.

Den er nævnt i vores grundlov. Den er synlig i vores flag, ja - den er synlig i vores sprog.

Og kristendommen har haft og har stadig en afgørende rolle for det danske samfund. Men betyder det, at andre religioner så skal ekskluderes af samfundet? At de ikke skal have borgerrettigheder? At institutioner med bestemt religiøs baggrund ikke skal kunne modtage tilskud på lige fod med andre?

Nej, selvfølgelig ikke. Måske nærmest tværtimod.

Alle danske statsborgere skal have lige beskyttelse i forhold til loven. Der er ingen, som skal undertrykkes. Sådan er et liberalt demokrati. Vi ønsker, at alle borgere engagerer sig i samfundet. Uanset baggrund - uanset religion.

For tiden er der nogen, som argumenterer for, at muslimer skal lade være med at stemme. Jeg vil sige det sådan her: jeg vil ikke tvinge nogen til at stemme. Ikke hvis de ikke vil. Men jeg synes alligevel, at stemmeafgivelse er vigtig, fordi det er et tegn på, at man gerne vil være en del af samfundet. At man ser sig selv som en del af fællesskabet, hvor man har brug for hinanden og føler sig forpligtede på hinanden.

Derfor kan jeg kun opfordre alle til at være med, når nu de har muligheden. Til at deltage, diskutere, stille op, stemme, lade sig vælge eller bare få en oplevelse ud af det, sammen med alle os andre. Og naturligvis også ved at vise, at man er en del af det danske samfund ved at stemme til folketingsvalget den 5. juni.

Danmark har brug for alle, der vil bakke op om det, som Danmark helt grundlæggende har stået for i århundreder. Med lov skal land bygges, men vil enhver nøjes med sit eget og lade andre nyde den samme ret, da behøvede man ingen lov. Sådan står det i forordet til jyske lov helt tilbage fra 1241. Det man godt kan kalde den første grundlov i Danmark.

Og det kan lyde banalt. Men det er faktisk ikke banalt i vores tidsalder. Den slags love vi skal følge i Danmark har til formål at beskytte alle, så længe de ikke skader andre. Og som der videre står: at loven skal gøres efter alles tarv, så retsindige og fredsommelige og sagesløse kan nyde deres fred.

Og der er det jo så, at vi også skal snakke åbent og ærligt om tingene. Og jeg ved, at der er nogen der - kristne, jødiske eller ateist - godt kan blive urolige over islam. De kan blive urolige over islamiske tekster, der handler om at bestemme over andre, at gøre forskel på kvinder og mænd og straffe folk på forskellige måder.

Og det er en uro, der får mange til at spørge ind til islam. Det synes jeg ikke, at muslimer skal blive fornærmede over. Vi kristne skal også kunne forklare, hvordan vi forholder os til nogle passager i biblen. Apostlen Paulus, han mente, at kvinder skulle tie i forsamlinger. Han sagde endda, at de skulle lade være med at blive gift.

Så derfor betragter jeg nogle af de kritiske spørgsmål omkring min religion som en mulighed for at svare og reflektere og en gang imellem også tvivle. Betragt det som en mulighed for at være selvkritisk. Det har vi alle sammen brug for. Det er nemlig med til at bygge tillid.

Vi ved bare, at der er nogle danskere, der føler deres tillid misbrugt. Og at nogen undergraver det samfund, vi holder af. De føler, at et fællesskab er truet - derfor reagerer de selv med mistillid.

Jeg skal overhovedet ikke gøre mig klog på, hvordan den onde spiral er startet. Hvordan mistillid avler mistillid. Men jeg vil gerne gøre mig klog på, hvordan vi stopper den. Der skal vi tilbage til de gamle principper, som jyske lov byggede på. De principper, som byggede Danmark op: respekt og frisind.

Respekt, det er at opføre sig ordentligt. Også - eller måske især - over for dem, man ikke er enig med. Respekt for andre er ikke som at give ind eller give efter. Det er tværtimod at vise, at man står fast på sine egne værdier og ikke er truet af, at der er andre, som mener noget andet.

Frisind, det er at give plads uden at give køb på egne holdninger og respektere andres valg, så længe de respekterer dit valg. For vi er ikke skabt ens. Vi er IKKE skabt ens. Og mangfoldighed kan sagtens være vores styrke, hvis bare vi forstår, at mangfoldigheden ikke skal vendes til konflikter.

Derfor skal vi i fællesskab stoppe de kræfter, som ikke vil respektere andres ret til at tro, tænke og tale frit.

Verden er fuld af lande, der gerne vil forbyde andres religioner. Eller slå ned på provokerende ytringer. Eller på mennesker der ønsker at gå egne veje. Verden har alt for mange lande, der ikke tillader de samme rettigheder for piger og drenge. Og kommer man til Danmark og ikke kan lide vores frisind, kan man sagtens finde et andet sted i verden, der passer bedre til ens egne holdninger.

For værdier som ligestilling, ytringsfrihed og individuel frihed, det er forudsætningen for, at vi kan leve sammen på en måde, så der er plads til os alle sammen.

Hvis man ønsker at leve i Danmark, så skal man vælge de værdier til. Og så kan man stå fast på de værdier, når andre løber stormløb mod dem. Det er ikke nogen hemmelig, at de ekstremistiske lommer af muslimske miljøer, der er i Danmark, er en kilde til bekymring. Og jeg ved godt, at der er mange af jer, som er dødtrætte af - helt ind til hjertet - at blive slået i hartkorn med dem.

Derfor har jeg brug for jer til at bekæmpe de her mørkets kræfter. Man skal tage fat, der hvor man kan. I har muligheden for at sige fra, når I møder de totalitære kræfter - de muslimske kræfter - og det skal I gøre. For I har langt større troværdighed i den her debat, end jeg har. Langt større troværdighed.

Jeg gætter på, at de her kræfter er meget mere bange for jer end for mig. Fordi jer, der kender islam og islams traditioner, er langt bedre til at diskutere om ret og vrang i islam, end jeg, som er kristen.

Så ja, vi har brug for jer muslimer, der vil Danmark - jer, der gerne vil være en loyal del af et liberalt, demokratisk politisk system.

Og ja - giv mig bare igen, fordi der er også totalitære kræfter, der har deres rødder dybt plantet i Danmark.

Der er højreekstreme kræfter, der vil deportere alle udlændinge. Der er venstreekstreme kræfter, der vil smadre demokratiet i dets liberale form. Og de er allesammen fjender af et liberalt demokrati. Men vi vil ikke lade dem vinde.

Og derfor - hvis der er nogle gode, danske muslimske statsborgere, der er bekymrede, så vil jeg bare sige med biblens ord: frygt ikke.

Ingen dansk statsborger - kristen, muslim, jøde eller ateist - skal kæmpe alene mod voldsmænd og undertrykkere. Hvis nogen bliver ladt i stikken - hvis vi tillader, at nogen bliver undertrykt - så vil vi også selv senere på et tidspunkt selv falde i kløerne på undertrykkeren. Derfor skal vi stå sammen og kæmpe for friheden til at være den vi er - for friheden til mangfoldighed i Danmark.

Lad mig så slutte af med en hilsen - det har jeg sådan forstået, at man skal gøre. Og spørgsmålet er så bare, hvordan skal min hilsen så lyde?

Der har jeg kigget på, hvordan andre politikere har formuleret sig. De har så skrevet: ‘ramadan mubarak’ til alle muslimer - men omfatter det så alle muslimer? Og dem, der er ligeglade med Danmark?

Så er der nogen, som er mere specifikke - jeg ved ikke hvorfor, det altid er Naser Khader, vi kommer frem til. Men Naser Khader skriver som regel noget i stil med ‘ramadan mubarak til alle mine muslimske venner’. Men spørgsmålet er: har Naser muslimske venner?

Derfor vil jeg bare gøre det helt enkelt til alle dem, der vil være en loyal del af det danske fællesskab: ramadan mubarak - vi har hårdt brug for jer alle sammen!