KØBENHAVN/MALMØ - Der sidder fire mennesker i det S-tog, som forlader perronen på Hellerup station fredag morgen kl. 08.54 i retning mod København.

»På grund af coronavirus anbefaler myndighederne, at du udviser forsigtighed. Hold afstand og rejs uden for myldretiden,« lyder det fra højttalerne på perronen.

Men der er slet ikke nogen myldretid. Alle perroner, S-toget passerer, er nærmest helt mennesketomme. Nordhavn, Nørreport, Københavns Hovedbanegård. De trafikale knudepunkter ligger stort set øde hen.

35-årige Palle Jensen er en af de få rejsende. Han er på vej på arbejde i en B&O-butik i indre København. Palle alene i verden i en ellers tom S-togsvogn.

»Der er ingen kunder i butikken. Sådan har det været et stykke tid, for turisterne er blevet væk længe. Men jeg tager på arbejde, så længe jeg får besked på det,« siger han.

Anderledes ser det ud på den anden side af Øresund, bare 40 minutters togtur væk. Der er færre passagerer end normalt, fortæller en konduktør. Men togene er langtfra tomme. I Sverige er der ingen officielle anbefalinger om at holde sig væk i myldretiden.

På en bænk på Malmø Centralstation sidder 80-årige Leif Hjärre i sin grønne tweedjakke og sorte fløjlsbukser og læser avis. Han er på vej hjem til Simrishamn efter at have holdt foredrag med dertilhørende middag for 33 personer i går. Og er ikke specielt bekymret for at skulle med toget.

»Jeg har læst, at gennemsnitsalderen for dem, der er døde, er 81, og så gammel er jeg jo ikke,« siger han og griner.

Han er netop i gang med at læse en artikel om corona i Svenska Dagbladet. Den beskriver, hvordan mange mennesker mener, at de svenske myndigheder gør alt for lidt. Der er endda nogle, som kræver, at der må rulle hoveder på Folkhälsomyndigheten, fortæller Leif Hjärre.

Sarah Hartvigsen Juncker

Én sygdom, to strategier

I disse dage konfronterer de svenske journalister igen og igen myndigheden med, at de er ude af trit med deres naboland, hvor regeringen har lukket skoler, indført hastelovgivning for at give sundhedsminiseren vidtgående beføjelser til at sætte ind mod coronasmitten og senest fredag aften annonceret, at grænserne nu vil blive lukket for alle andre end danskere og udlændinge med »anerkendelsesværdige formål«.

Hvorfor lukker I ikke skolerne, spørger de svenske journalister. Hvorfor sender I ikke de offentligt ansatte hjem? Hvorfor fraråder I ikke at bruge den kollektive trafik i myldretiden?

Kort sagt: Hvorfor gør I ikke som Danmark?

Mens den danske statsminister Mette Frederiksens har forklaret, at regeringen hellere vil gå et skridt for langt end at gøre for lidt for at modvirke smitten, holder hendes svenske modpart, Stefan Löfven, sig i baggrunden og overlader det til eksperterne på Folkhälsomyndigheten at træffe beslutningerne.

De har foreløbig været langt mere afdæmpede, end dem vi ser i Danmark.

De svenske myndigheder kører store informationskampagner om vigtigheden af at vaske hænder og blive hjemme fra arbejde, hvis man føler sig sløj. Og i denne uge valgte de at aflyse alle begivenheder med 500 eller flere deltagere og opfordre til at undgå »unødvendige« besøg på plejehjem. Men mere vidtgående tiltag er der foreløbig ikke tale om.

Der er ellers ikke umiddelbart nogen afgørende forskelle på den situation, de to lande står i.

»Jeg tror, Danmark og Sverige har samme sårbarhed og et lige avanceret sygehussystem,« som Johan von Schreeb, professor i katastrofemedicin ved Karolinska Institutet i Stockholm, siger.

»Vi har grundlæggende den samme værktøjskasse, men Danmark har tydeligvis valgt at tage den store hammer i brug allerede nu, mens Sverige er lidt mere tilbageholdende.«

Ekspertstyre vs. politikerstyre

Da Mette Frederiksen onsdag aften annoncerede, at offentligt ansatte ville blive sendt hjem og skoler og daginstitutioner lukket, var Anders Tegnell direkte igennem på svensk TV4. Han er statsepidemiolog ved Folkhälsomyndigheten og manden, der tegner den svenske linje i coronakrisen. Manden, hvis hoved nogle kræver på et fad.

Han reagerede med overraskelse på nyheden fra Danmark:

»Medmindre man oplever noget i Danmark, man ikke har oplyst os om i Sverige, så virker det, som om man gør det her alt for tidligt.«

En usædvanligt direkte kritik af et andet lands myndigheder. Men der er også meget på spil. I de kommende dage, uger og måneder vil landene blive målt op mod hinanden af journalister og forskere, og groft sagt kan der være to konklusioner:

Enten undervurderer de svenske myndigheder situationen og risikerer dermed unødvendige dødsfald. Eller også overreagerer Mette Frederiksen og risikerer dermed at forårsage stor økonomisk skade til ingen verdens nytte.

Over for Information forklarer Anders Tegnell forskellene i de to landes coronahåndtering med, at »Sverige har mere fokus på at holde os til indsatser, hvor vi har en solid videnskabelig grund«.

Som han ser det, udspringer de forskellige tilgange af, at beslutningerne i Sverige er overladt til eksperter, mens det i Danmark er mere politisk præget.

»Man bliver mere videnskabelig, når det foregår på myndighedsniveau, og mere holdningsstyret, når det foregår på politisk niveau, hvor man er påvirket af befolkningen. Det er bare en konstatering.«

Samme analyse har Johan von Schreeb fra Karolinska Institutet. »Sverige er ekspertstyret, hvor det andre steder er politisk styret,« siger han.

I den svenske debat har mange udtrykt ønske om tydeligere politisk lederskab. »En landsfader, som man ser det i Danmark,« som Johan von Schreeb formulerer det.

»Men sådan en model medfører også et pres for, at statsministeren hele tiden skal gøre noget nyt. Og til sidst er alle værktøjer taget i brug, og så kan man ikke gøre mere,« siger han.

Selv har Johan von Schreeb tillid til Folkhälsomyndighetens vurderinger. Men om den danske eller svenske tilgang er mest fornuftig i den nuværende situation, tør han ikke udtale sig om. Det kan kun tiden – og dødstallene – afgøre.

»Det bliver interessant at se tilbage på, hvad der var rigtigt. Vi kommer til at lære meget,« som han siger.

Undervisning fortsætter i Lund

Normalt er det gamle kommunehospital, som huser Det Statsvidenskabelige Fakultet på Københavns Universitet, fyldt med studerende på vej til forelæsning eller fredagsbar. Men denne fredag formiddag er portene ind til campusområdet lukket. Der er ikke opsat nogen skilte, som forklarer hvorfor. Alle ved vist, hvad det handler om.

På N. Zahles Seminarieskole et par hundrede meter derfra er skoleleder Sus Emmery ved at sende de sidste elever hjem. Gangene er tomme, da klokken ringer ind fra formiddagsfrikvarter. Skolen lukker helt ned fra på mandag, men i dag har eleverne mulighed for at hente de bøger, de får brug for til de næste ugers hjemmeundervisning.

Sus Emmery mener, at det er »helt rettidigt«, at regeringen har valgt at lukke alle landets uddannelsesinstitutioner.

»Alle her er enige om, at det er det rigtige at gøre,« siger hun.

En lyshåret teenagepige er ved at tømme sit skab for skolebøger, hæfter, lommeregner og andre hjælpemidler.

»Det er megamærkeligt. At man ikke kommer til at se sine venner og sådan. Men det er okay. Vi skal jo lave det samme, som vi plejer i skolen, bare foran en computer,« siger hun.

Udenfor hilser hun på sine veninder med albuen først.

Omkring 60 kilometer derfra er en forelæsning i psykologi i fuld gang på Lunds Universitet. Lokalet ser dog ikke meget mere end halvfyldt ud, og ved bordene uden for auditoriet er billedet det samme. Nogle håndfulde studerende sidder og laver gruppearbejde.

»Det er fredag,« siger Robert Holmberg, der er præfekt ved Institutionen for Psykologi og ansvarlig for de studerendes arbejdsmiljø – og lyder nærmest lidt undskyldende. Formentlig bidrager coronaudbruddet også til fraværsprocenten.

Enkelte undervisere har valgt at aflyse, men i det store hele kører undervisningen videre som normalt, fortæller Robert Holmberg.

De seneste dage har han fået fire-fem henvendelser fra studerende, der pendler fra København. De har svært ved at forstå, hvorfor de stadig skal gå til undervisning, når det åbenbart ikke er forsvarligt for deres jævnaldrende i Danmark.

»Det skaber en usikkerhed, og den usikkerhed bidrager til uro og utryghed,« siger Robert Holmberg.

»Vi kan kun sige til dem, at vi følger de svenske myndigheders anvisninger.«

Dyre, ineffektive skolelukninger

Den danske beslutning om at lukke alle skoler, er den svenske statsepidemiolog Anders Tegnell temmelig kritisk over for. Det er et tiltag, hvis effekt han selv har forsket i.

»Der er meget videnskabelig litteratur om skolelukninger under pandemier, og du kan let finde artikler, som peger i mange forskellige retninger. Det taler for, at ekspertkundskaben ikke er solid. Der er nogle få studier, som viser, at det har stor effekt, men mange viser ingen effekt, og en del viser negative effekter,« siger Anders Tegnell.

Faldgruberne er mange, mener han. Eksempelvis kan skolelukninger bidrage til personalemangel på sygehusene, hvis ikke læger og sygeplejersker kan få deres børn passet. Det er noget, mange chefer i det svenske sundhedsvæsen i øjeblikket udtrykker bekymring for, fortæller han.

Skolelukninger kan desuden føre til en »fuldstændig katastrofe«, hvis bedsteforældre ender med at tage sig af børnene, påpeger han.

»Det er jo ikke børnene, der er i risikozonen her, det er de ældre,« siger Anders Tegnell.

Derudover er det usikkert, hvordan børn reagerer på at blive sendt hjem. I Storbritannien har der været eksempler på, at børn og unge tog på netcafé eller i spillehaller, og så nytter tiltaget ikke, påpeger han.

Samtidig er prisen for tiltaget formentlig meget høj, siger Anders Tegnell.

»Jeg har ikke set nogen, der har undersøgt de økonomiske omkostninger i moderne tid. Men at de ville blive store, er åbenbart. Vi skal huske, at lige nu er de største konsekvenser af pandemien – med al respekt – de økonomiske,« siger han.

– Kan man ikke løse personalemangel i sundhedsvæsenet ved at holde en lille del af børnehaver og skoler åbne for børn af forældre med kritiske funktioner?

»Det kan lade sig gøre, men ikke fra en dag til en anden. Det er et stort apparat – i hvert i Sverige, hvor vi har lokalt selvstyre. Det skal forberedes grundigt.«

– Den danske regering vil måske mene, at I bare ikke har forstået alvoren?

»Alle forstår alvoren, når man ser på situationen i Italien. Men man skal også huske, at det ikke er alle lande i Europa, som lukker skoler. Sverige er faktisk en del af majoriteten i Europa, mens Danmark er en minoritet,« siger Anders Tegnell.

»Man kan ikke have skoler lukket for længe. Hvis man gør det, skal det ske på det rette tidspunkt. Det samme gælder større arrangementer. Det er ikke godt for et samfund, at de er lukket for længe. Derfor handler det om at gøre det, når man har rimelige videnskabelige grunde for det.«

Lone Simonsen, der er professor i sundhedsvidenskab på Roskilde Universitet og ekspert i epidemier, mener, det er svært at sammenligne den nuværende situation med tidligere skolelukninger.

»Der er så mange ubekendte. Det er første gang, vi har en pandemi med coronavirus, og der er nogle ting, som vi ikke ved om den, som ville være rigtigt rart at vide,« siger hun og peger blandt andet på, at det stadig er uklart, om der er smittefare fra børn.

Lone Simonsen fremhæver i stedet et studie af den spanske syge i 1918, hvor man sammenlignede byer, der hurtigt indførte skrappe restriktioner, og byer, der ikke gjorde det eller gjorde det senere. Her så man en forsinket og mere flad epidemikurve med færre dødsfald i de byer, der skred hårdt ind hurtigt.

»Det er det, der er hele grundlaget for den her idé om, at vi skal tage drastiske tiltag som at aflyse større forsamlinger og skolelukninger,« siger hun.

– Er det et fornuftigt skridt at lukke skoler?

»Som med alle tiltagene er der en afvejning imellem, hvad vi kan gøre teknisk set, og hvad omkostningerne er ved det. Som forsker kan jeg sige, at epidemien kan forsinkes og mindskes, hvis vi nedbringer kontakten mellem mennesker,« siger hun.

»Men prisen er selvsagt stor for samfundet og økonomien. Beslutningen om, hvilke tiltag vi bruger, er derfor en afvejning af, hvad man kan opnå, og hvor meget samfundet kan bære. Så jeg har det godt med, at det er de folkevalgte, der har hørt viruseksperter, økonomer og andre og så truffet en beslutning.«

En politisk beslutning

Sundheds- og ældreminister Magnus Heunicke sagde på et pressemøde fredag, at beslutningen om at lukke skoler og sende folk hjem fra arbejde er blevet taget efter rådgivning fra Sundhedsstyrelsen og Statens Seruminstitut.

»Men det er først og sidst en politisk beslutning,« tilføjede ministeren.

»Derfor er det også Folketinget, der har besluttet at vedtage det her, og det er regeringen, der lægger de her ting frem. Det ansvar påtager vi os. Det ansvar er jeg helt tryg ved og helt rolig ved at påtage mig.«

Han sagde også:

»Når vi på et tidspunkt evaluerer det her, og hvis det viser sig, vi indførte det her fire dage for tidligt, det ville jeg have det langt, langt, langt bedre med, end at vi gjorde noget for sent.«

Direktør i Sundhedsstyrelsen Søren Brostrøm sagde ved samme pressemøde, at styrelsen løbende har vejledt regeringen om, hvilke tiltag den kan tage i brug.

»Men fuldstændig som sundheds- og ældreministeren siger, er der ingen tvivl om, at når man tager de ting op af værktøjskassen, så skal det være en politisk beslutning og afvejning, fordi det har betydelig indflydelse på hele samfundets drift,« sagde Brostrøm.

– Men er det lidt tidligt, vi gør det her?

»Som sundheds- og ældreministeren siger, det vi eftertiden vise. Det er en politisk beslutning.«

Magnus Heunicke sluttede af med at sige, at han er i tæt dialog med den svenske sundhedsminister, og at de »drøfter meget nøje«.

»Men vi er ikke helt i takt i den her situation, det må vi også være ærlige at sige.«

Tomme torvehaller

Ved indgangen til madmarkedet Torvehallerne er der opsat automat med håndsprit og coronavejledning. I »Københavns spisekammer«, som hallerne selv betegner sig, sælger små butikker alt fra te og kager til fisk og friske grøntsager. Montrerne bugner. Men i dag kan kunderne tælles på én hånd.

»Hvis vi små erhvervsdrivende ikke får økonomisk hjælp, kan den her nedlukning ramme os hårdt,« siger Stefan Viano, der står bag disken i Brioche Dorée, som sælger baguettes og franske kager.

»For lige nu er der ingen fortjeneste. Nul.«

I Malmø, kort derfra, flokkes advokater, revisorer og andre med beskæftigelse i de høje glasbygninger i byens nybyggede havnekvarter derimod stadig til Saluhallen for at spise frokost. Langs disken ved Pink Head Noodle Bar sidder folk og slurper ramensuppe i sig, og ved højbordene indtages falafel og pizza med hænderne.

Ved et vindue sidder 59-årige Thomas Lundeslöf sammen med to kolleger og fordøjer maden. Coronaudbruddet har fået deres arbejdsplads, et konsulentfirma inden for byggebranchen, til at indføre restriktioner på møder og rejser, fortæller han. Men han kan ikke se noget problem i at befinde sig i Saluhallen i frokostpausen.

»Der plejer jo at være mere fyldt, men som det er nu, kan man godt holde afstand til hinanden,« siger Thomas Lundeslöf.

Han har godt lagt mærke til, at der er forskel på anbefalingerne fra myndighederne i Danmark og Sverige.

»Det er lidt mærkeligt. Men hvad der er rigtigt, kan man nok først sige noget om bagefter.«

Sarah Hartvigsen Juncker