KRONIK – Efter terrorangrebet i København i februar har de danske politikere stået i kø, for at tale om de danske jøders sikkerhed – og med rette!

Jeg sad i min lille fængselscelle og så Debatten på DR2 for nylig, og her gik der nærmest sport i, hvem der støttede jøderne mest og havde størst sympati for dem. Der var simpelthen ikke det, de ikke blev lovet.

På et tidspunkt handlede diskussionen om, hvilken gruppe i Danmark, der er mest udsat for hate crimes: jøder eller muslimer, og den konservative folketingskandidat Rasmus Jarlov mente, at det uden tvivl var de jødiske danskere, selv om der ikke findes tal for, hvem der reelt har mest ret til at trække offerkortet. Selvsamme Jarlov iførte sig for nogen tid siden kalot og gik ned gennem Nørrebro i håb om at få en brosten kastet i nakken. Det skete bare ikke, for de færreste føler behov for at gribe til vold mod jøder. Spørgsmålet er om politikernes omfattende sympati kan sikre de jødiske familier her til lands sindsro. Det tror jeg ikke, for jeg har nogen indsigt i det miljø, hvor truslen mod de danske jøder kommer fra.

Sviner på sviner

Jeg er gadedreng, ghettodreng, fange og burde som udgangspunkt høre til den gruppe, der hader jøder. Jeg er opvokset med den gruppe, og mindes hvordan en simpel cola kunne udløse ramaskrig. Blev man set med sådan en af de andre børn, blev der råbt: »Du køber patroner til israelerne«, for det hed sig, at jøderne ejede Coca-Cola og brugte de penge, vi gav dem for en sodavand, til patroner, så de kunne dræbe uskyldige palæstinensere.

I dag bor jeg i et statsfængsel, og her bor mange af drengene fra dengang også. Deres profil ligner meget min egen – med den undtagelse, at de har arabisk baggrund, mens jeg har somalisk. Og at de nærer had – til dels på grund af uvidenhed – mens jeg ikke længere gør. Mine erfaringer har gjort mig klogere. Vi gadedrenge har alle dage været mere kriminelle end religiøse. Samfundet hader os, for vi har ikke rigtig bidraget til den store kaffekasse. Tværtimod har vi fået af den. Det er derfor ikke unaturligt, at politikerne sviner os og alle, der ligner os, til. Alle fra flygtninge, indvandrere, perler med dansk statsborgerskab til ghettobeboere svines på grund af os, de kriminelle gadedrenge.

Vores religion får også en voldsom medfart og bliver kaldt alt fra kræftcelle til nazi-islam-isme. Det skyldes udelukkende de radikaliserede, som jo også er en lille del af den store gruppe, jeg her kalder ghettobeboerne.

Ghettobeboerne udgør den største andel af de 250.000 muslimer i Danmark, mens gadedrengene og de radikaliserede tilsammen blot tæller hen ved 1.000, og man kan spørge sig selv, om det er fair, at den resterende – og absolut største – del af muslimerne på den måde skal tages som gidsler i den retoriske kamp, som politikerne fører i ytringsfrihedens navn. Kan det virkelig passe, at en lille gruppe bestående af gadedrenge og radikaliserede skal have lov at ødelægge så meget for alle de stille, velfungerende og velintegrerede muslimer, som forlader ghettoen hver dag for at gå på arbejde? Svaret er selvfølgelig nej, men de kedelige, almindelige muslimer sælger sgu ikke aviser, som vi gør. Vi kan afgøre folketingsvalg, kan vi! Og danskerne elsker at hade os og kan ikke undvære at læse og høre om os.

Fucking ligeglade

Ofte har politikerne udtalt, at det dansk-muslimske samfund skal tage afstand fra de kriminelle gadedrenge og de ekstremistiske radikaliserede. Men det er lige voldsomt nok at forlange, at almindelige lønslaver skal konfrontere kriminelle og ekstremister. Vi taler om mennesker, der ofte er skruppelløse og afstumpede. Vil man virkelig have min søster, som er uddannet skolelærer, til at sparke døren ind til den lokale rygeklub, for lige at give drengene en opsang? Vil man have hende til at stå frem på 22-nyhederne og tale dårligt om ekstremisterne uden at frygte for repressalier fra de mennesker, hun deler opgang med? Jeg tvivler på, at den almene dansker tør gøre noget lignende. Og politikerne ville vel heller aldrig forlange, at de danske jøder skulle tage afstand til de ulovligheder, der begås af den israelske stat.

Det kunne tænkes, at den almindelige danske muslim og danske jøde er fucking ligeglad og bare vil leve i fred uden at skulle tages til indtægt for, hvad andre gør.

Når en gadedreng som jeg hører alle politikerne svine mig, min religion og mit hjem (ghettoen) til, er det naturligt, at jeg ender med at foragte alt, hvad den enkelte politiker står for! Og det gælder måske i endnu højere grad de radikaliserede, som i forvejen hader demokratiet og alt, hvad dertil hører. Politikernes handlinger bekræfter dem bare i hadet. Når politikere så ovenikøbet supplerer konkurrencen om, hvem der kan svine muslimerne mest til, med en konkurrence om hvem der kan give jøderne den største krammer, er det efter min opfattelse ikke til gavn for de danske jøder; det er snarere en bjørnetjeneste!

Hverken gadedrengene eller de radikaliserede er kendt for at gå med studenterhuer, og derfor er det måske endnu vigtigere, at politikerne ikke er så ensidige i deres retorik og i deres tilgang til hele problematikken, for truslen mod de danske jøder kommer netop fra min lille gruppe. Det betyder noget, hvordan netop vi opfatter de danske politikeres favorisering af jøder frem for ghettobeboere. Og jeg skal da love for, at propagandamaskinen kører på fuldt tryk i mit miljø – ikke mindst her i fængslet. Her spørger mange sig selv, hvorfor der er den her kamp om, hvem der kan tale grimmest om muslimer og pænest om jøder. Let’s face it: De to religioner ligner jo hinanden til forveksling, (har jeg ladet mig fortælle)!

I jødens sko

Lad mig prøve at sætte mig selv i en dansk jødes sted. Lad os antage, at jeg ikke havde en afrikansk, men en jødisk baggrund, så ville jeg bede politikerne om maksimal beskyttelse, for det er der vitterligt behov for. Men lige bagefter ville jeg bede politikerne om ikke at bruge min og mine kæres sikkerhedssituation i deres valgkamp, for det kan opfattes negativt af de mennesker, der vil mig og min familie det ondt.

Og ja, kære læser, her kan du sagtens råbe op om ytringsfrihed og alt det sædvanlige om, at vi ikke vil bukke under for ekstremismen osv. Til det kan jeg kun sige, at du vist ikke har børn på Carolineskolen i København!

Om halvanden måneds tid venter jeg en lille datter med min kæreste, og jeg kæmper for tiden en daglig kamp med fængselsledelsen om at få udgang til hendes fødsel. Allerede nu har jeg en helt ubeskrivelig kærlighed til hende – overvældende og altomsluttende. Tænk, når jeg endelig får hende i mine arme! Nu hvor jeg som tankeeksperiment er hoppet i en dansk jødes sko, skal jeg pludselig forholde mig til en trussel mod mig selv og mine nærmeste. Men shit, jeg har jo stadig min indsigt og viden om dem, der vil jøderne ondt, så … jeg tror sgu, jeg bytter mine tomme flasker til patroner, bevæbner mig til tænderne og står kampklar. Hva’ fa’en, jeg er jo også bare en fucking gadedreng.

Så kære politikere: Beskyt det jødiske samfund, men gør det uden at grave grøfter mellem jøder og muslimer.