Amatørarkæologer udstyret med metaldetektor og skovl står bag tusindvis af danske metalfund.

Smykker, knive, beslag, vægtlodder, mønter og meget andet bliver ivrigt gravet op af jorden og givet videre til Nationalmuseet.

Det er dog langtfra alle fund, der ender med at blive udstillet, og fra tid til anden hører man historier om museumssamlinger, der drukner i detektorførernes fund, og om den arbejdsbyrde, det er for museerne at registrere, konservere og opbevare materialet.

At turen i marken alligevel ikke - og endda langtfra - er forgæves, viser forskningsprojektet 'From central space to urban place', hvor man har analyseret intet mindre end 26.000 detektorfund. Fundene er gjort indenfor de seneste 15 år.

Annonce:

Når så stor en mængde data fortolkes, kalder man det 'big data', og i dette tilfælde kan den store fundmængde give indblik i, hvordan vores forfædre og -mødre har færdedes, handlet, boet og arbejdet i det danske landskab i tiden fra cirka 400 til 1100 e.v.t. Det vil sige fra jernalderen og op gennem vikingetiden.

Forskning i byers opståen I forskningsprojektet 'From central space to urban place' (2017-20) undersøger arkæologer, historikere og stednavneforskere, hvordan nogle af jernalderens centrale områder har udviklet sig til byer, mens andre ikke har. Det sker primært med udgangspunkt i middelalderkøbstæderne Odense og Aalborg, og projektet afvikles i et samarbejde mellem Odense Bys Museer, Østfyns Museer, Nordjyllands Historiske Museum, Moesgaard Museum, Syddansk Universitet, Aarhus Universitet og Københavns Universitet. Forskningsprojektet er finansieret af en bevilling fra Velux Fondens museumssatsning. Kilde: Odense Bys Museer

Omhyggelige detektorførere

Detektorfundene har været en uvurderlig kilde til at undersøge, hvilket landskab de store byer er opstået i.

Helt lavpraktisk er det foregået, ved at detektorførerne har registreret deres findesteder, eksempelvis med GPS.

De fundne genstande er herefter blevet indleveret til det lokale museum, hvor de er blevet vurderet af arkæologer.

Fundene er blevet sammenholdt med digitale kortanalayser, der viser genstandenes rumlige spredning på for eksempel nye luftfotos eller gamle kort. Længere nede i artiklen kan du se eksempler på kort over Nordfyn og området omkring Aalborg, hvor man ser tydelige koncentrationer af fund i særlige områder.

»Vi kan hæve blikket fra genstanden og fra markoverfladen og se en større sammenhæng. Vi får et overblik over, hvor genstandene er fundet i landskabet, både i relation til hinanden og i forhold til kendte bebyggelser og gravpladser,« siger museumsinspektør ved Odense Bys Museer og ph.d. i forhistorisk arkæologi, Mogens Bo Henriksen, til Videnskab.dk.

»Og det kan vi jo kun, fordi de, der har fundet genstandene, har været omhyggelige med at registrere fundene med en meters nøjagtighed.«

Mogens Bo Henriksen står, sammen med Malene Refshauge Beck, museumsinspektør ved Østfyns Museer, og Torben Trier Christiansen, museumsinspektør ved Nordjyllands Historiske Museer, bag publikationen 'Fynske og nordjyske lokaliteter med metalfund 400-1100 e.Kr.', der rummer billeder og beskrivelser af de mange fund.

LÆS OGSÅ: Lær at gøre arkæologiske fund i Google Earth

De kulturelle kraftcentre

Første del af forskningsprojektet, der er en del af et større projekt om byernes fremvækst i vikingetiden, kredser om Odense og Aalborg og det opland, byerne er vokset ud af.

Annonce:

Tidsrammen 400 til 1100 e.v.t. skyldes, at det er i denne periode, de første byer opstår.

LÆS OGSÅ: Forskere: Danmark fik sin første by 70 år tidligere end troet

Vikingebyerne bliver senere til middelalderens købstæder, men hvad foregik der i områderne, inden de blev til byer?

Svaret, de mange detektorfund giver, er, at der foregik rigtig meget, og at metal var en central del af aktiviteterne: Handel med metaller, metalhåndværk og trafikale knudepunkter, hvor en masse mennesker har omgåedes hinanden - og måske tabt et bæltespænde.

»De her stærkt metalførende pladser ligger ikke vidt spredt ud over landskabet, men samler sig nogle få steder. I nogle tilfælde bliver koncentrationerne til egentlige bysamfund. Det gør de langtfra altid, men lige præcis i oplandet til Odense og Aalborg, der kan vi se nogle markante koncentrationer, som leder op til det, der senere hen bliver byerne,« siger Mogens Bo Henriksen.

Områder med en koncentration af fund i Aalborgs opland. Veje og kystforløb efter Videnskabernes Selskabs Kort (1780). 1: Øland. 2: Gjøl. 3: Lindholm Høje. 4: Vester Hassing. 5: Kølby. 6. Hornsgaard. 7. Sebbersund/ Valsted. 8: Nibe/ Gelstrup. 9: Nyrup. 10. Sønderholm. 11. Nørholm/ Mellemholm. 12. Øster Hornum. 13. Frejlev. 14: Bejsebakken. 15: Nordre Trandersbakke. 16: Sønder Tranders. 17: Sejlflod. 18: Torderup. 19: Gudum. 20: Lundby.

Koncentrationerne har typisk ligget i tilknytning til vejsystemer, der hvor vejene krydser hinanden, eller i forbindelse med vandløb.

»Det, vi er nået frem til i vores analyse af det her meget store materiale, er, at når byerne Aalborg og Odense bliver anlagt engang i løbet af vikingetiden, så bliver de anlagt i nogle områder, hvor der allerede er en flere hundrede år lang tradition for, at man har haft håndværk- og handelsaktivitet. Det er sådan nogle kulturelle knudepunkter, der opstår i landskabet,« fortæller Mogens Bo Henriksen.

Man har desuden omkring Odense og Aalborg fundet genstande, der ellers sjældent eller slet ikke optræder i andre dele af regionerne.

Det drejer sig om frankiske og insulære (fra de britiske øer) genstande, der er blevet importeret udefra. De har cirkuleret i et elitemiljø og underbygger forestillingen om, at områderne var en slags kulturelle kraftcentre, der har haft kontakt med det øvrige Europa.

Annonce:

LÆS OGSÅ: Arkæologer: Odense, Aarhus og Aalborg er ældre, end vi troede

Kapløbet om at blive hovedby

Efter cirka 1200 e.v.t. aftog aktiviteterne i kraftcentrene, i takt med at håndværk og handel kan være flyttet til de fremvoksende byer. Kraftcentrene blev i stedet til landsbyer.

»Byerne stikker jo af. De skiller sig ud fra landbebyggelsen på rigtig mange måder, i vikingetiden og især i middelalderen, administrativt, politisk, økonomisk, med anlæggelse af kirker og militære institutioner, servicefag og håndværk. Landbebyggelserne i middelalderen er i langt højere grad orienteret mod fremskaffelse af madvarer, altså landbrugsdriften,« siger Mogens Bo Henriksen.

Spørgsmålet er så, hvorfor nogle områder vandt kapløbet om at blive hovedby, når der var aktiviteter i flere områder og nogle steder med ned til tre kilometers afstand mellem områderne.

Nord og nordøst for Odense har der eksempelvis været rigtig meget aktivitet (se kortet længere nede) med metalhåndværk, spor af handel og af kontakt med store dele af Europa.

»Hvilken som helst af dem kunne i virkeligheden have udviklet sig til det, der i dag er hovedbyen i området. Så hvorfor var det lige det sted her, der blev til noget, i stedet for eksempelvis den bebyggelse, der lå ude ved kysten og derfor havde lettere adgangsforhold?« spørger Mogens Bo Henriksen.

LÆS OGSÅ: Google Earth-billeder af den sjællandske muld afslører ukendte vikingehuse

Mellem land og by

I dag eksisterer de fleste af landsbyerne - altså, de tidligere kraftcentre, der ikke blev til hovedbyer - stadig. De ligger endda fortsat ved landeveje, vejkryds og vigtige vandveje, som de har gjort det i op mod 1.500 år.

Den kontinuitet har man ikke traditionelt kunnet overføre til byerne.

»Man har ligesom altid set på byerne ovenfra og ned i tid, og omvendt har man set på den landlige bebyggelse nedefra og op i tid,« siger Mogens Bo Henriksen og forklarer videre:

»Når vi arbejder med byerne – og deres grundlæggelsestidspunkt har været et emne til debat i mange, mange år – så har man lavet udgravningerne inde i byerne, hvor man kan nå tilbage til lag fra 1000- eller 1100-årene, i Ribe kan man nå endnu længere tilbage, men i andre danske byer, der når man faktisk ikke længere tilbage end til vikingetiden,« siger han.

Derfor ender man med at konkludere, at byerne typisk er grundlagt fra slutningen af 900-tallet og frem til begyndelsen af 1100-tallet. Landbebyggelsen kan man til gengæld spore helt tilbage til jernalderen.

»Så vi skal finde ud af, hvorhenne i det her spil, byerne opstår, og hvordan deres opståen er i forhold til landbebyggelsen.«

Og her Odenses opland. Veje og kystforløb er igen efter Videnskabernes Selskabs Kort (1780). 1: Lumby. 2: Ejby Mølle. 3: Bjergegård. 4: Lundsgård. 5: Åsum. 6: Fraugdegård. 7: Vester Kærby. 8: Dræby. 9: Vesterskov/Trellerup. 10: Marslev. 11: Birkende. 12: Urup. 13: Rynkeby. 14: Ålykke. 15: Tvinde. 16: Revninge. 17: Tofte Agre. 18: Gammel Tofte. 19: Munkebo Bakke. 20: Over Kærby. 21: Salby. 22: Gl. Måle. 23: Viby. 24: Stavrehøjgård. 25: Hersnap. 26: Schelenborg. Fundkomplekser uden for det primære undersøgelsesområde: 27: Sanderumgård. 28: Aunslev. 29: Hjulby. 30: Vindinge.

Truslen mod kulturarven

Nu kan det være, at der sidder et par detektor-entusiaster ude bag skærmene og mærker, at det kribler i fingrene.

Hvis der er områder med en større koncentration af metalgenstande, er det trods alt fristende at søge derhen med metaldetektoren.

Hvornår skal man aflevere sit fund? Oldsager og andre betydningsfulde genstande fra fortiden, som skønnes at være danefæ, skal indleveres til staten. Du skal i første omgang henvende dig på dit lokale museum. Det er dit lokale museum, der skal tage imod dit fund og kontakte Nationalmuseet. Den endelige vurdering af fundets danefæ-status foretages på Nationalmuseet. Den faglige bestemmelse af fundene foretages af medarbejdere fra tre af Nationalmuseets enheder: Den Kgl. Mønt- og Medaillesamling, Danmarks Middelalder og Renæssance og Danmarks Oldtid. Kilde: Nationalmuseet

Det er dog ikke meningen med kortlægningen. For det første, fordi områderne er registreret så grundigt, at der ikke er det store behov for at få indleveret flere fund derfra.

For det andet er der altid den risiko, at folk går på skattejagt og er uforsigtige eller beholder deres fund for dem selv.

»Det er jo sådan et evigt dilemma, det her med at stille data til rådighed, gøre den offentligt tilgængelig og så faktisk udsætte kulturarven for en trussel,« siger Mogens Bo Henriksen og tilkendegiver, at det er noget, der godt kan vække en smule bekymring:

»Men det er ikke en bekymring, der overstiger den store glæde, fagligt og videnskabeligt set, som vi har fået ved at kunne trække så meget ny viden ud af det her materiale.«

Du kan se mange flere fund og læse om dem i kataloget 'Fynske og nordjyske lokaliteter med metalfund 400-1100 e.Kr.'.

LÆS OGSÅ: Forskere: Danmark fik sin første by 70 år tidligere end troet

LÆS OGSÅ: Forsker: Vikingetiden begyndte i jernalderen

LÆS OGSÅ: Mindst 50 nye fund: Usædvanligt mange fortidsminder toner frem efter rekordsommer