Det foregik på børnehjemmet Godhavn i Nordsjælland – for ikke så længe siden. Og det foregik i samme periode på andre børnehjem landet over.

På børnehjemmet Godhavn bestod den fysiske vold mod drengene blandt andet i kraftige slag på hovedet, spark og stød på kroppen, tæsk med nøgler i kraniet og tæsk med en rive. Resultatet var alt fra brækkede arme og ben, blødende ører eller en sprængt trommehinde.

Sådan lyder det i »Godhavnsrapporten – en undersøgelse af klager over overgreb og medicinske forsøg på drenge- og skolehjemmet Godhavn og 18 andre børnehjem i perioden 1945-76«. Rapporten afdækker, hvordan børnene på Godhavn og andre børnehjem i perioden blev udsat for omsorgssvigt, vold og overgreb. Rapporten fastslår, at de forskellige afstraffelsesmetoder alle var ulovlige, da de fandt sted. Sengevædere blev hånet. Oven i den fysiske vold kom den psykiske vold med trusler og nedværdigende behandling af eksempelvis de drenge, der tissede i sengen om natten. »Tissedrengene« blev de kaldt, og de blev forvist til et andet sovekammer og hånet af både lærere og de andre elever. »Jeg har set nogle stå i gården og holde deres tisselagen op, mens drengene grinede af dem,« lyder en af fortællingerne om »Tissedrengene« i rapporten.

Revselsesretten var afskaffet ved lov, da disse overgreb fandt sted. At slå med redskaber som skurebørste eller rive eller give rungende lussinger på ørerne har aldrig været tilladt i børneforsorgen. Alligevel fandt det sted i en ikke så fjern fortid. I Danmark. Børn blev frataget deres barndom, drømme og muligheder på statens børnehjem. Det statslige tilsyn svigtede katastrofalt. Børn blev smadret med statens godkendelse.

I årevis har ofrene kæmpet for at få erstatning og en officiel undskyldning fra staten. Men forgæves. Folketingets og forskellige socialministres begrundelse er, at »man har ikke tradition for at give undskyldninger i Danmark«. Så sent som i december afviste det danske retssystem grundet forældelsesfrister at gøre noget ved sagen.

Ordet »skammer« har været brugt og misbrugt en del i debatten på det seneste. Men lad mig sige helt klart her – jeg skammer mig på statens vegne. Skammer mig over, at den pågældende minister – uanset regeringens farve ikke for længst har sagt både undskyld og tilbudt erstatning. Skammer mig over, at det samlede folketing har lukket øjnene for et frygteligt kapitel i danmarkshistorien, som var og stadig er statens ansvar.

Om kort tid – helt præcis 21. april kommer en ny dansk film der opruller historien om, hvad der foregik på Godhavn. »Der kommer en dag« er titlen på en af de bedste og mest rystende film længe. Handlingen foregår i 1967, og handler om de uadskillelige brødre, Elmer på 10 og Erik på 13, der anbringes på børnehjemmet Gudbjerg. Godhhavn er skiftet ud med Gudbjerg – men begivenhederne er virkelige. Samtidig med filmens premiere skal Procesbevillingsnævnet komme med svar på, om der skal gives tilladelse til, at rettens dom kan ankes. Det er sidste chance for retfærdighed til de ofre, der helt uskyldigt som forsvarsløse børn blev udsat for det værste og hvor al omsorg svigtede, da de behøvede den mest. Staten og Folketinget bør uanset nævnets afgørelse sige undskyld på hele Danmarks vegne. Forældelsesfrist eksisterer ikke i sager om tortur.