Víte jakou otázku nejčastěji pokládá lidem vystudovaný sociolog? Chcete ty hranolky s tatarkou, nebo s kečupem? Tímhle vtipem jsme před pár lety týrali kolegy z Fakulty sociálních věd. Tehdy to bylo vtipné. Když se o kousek později potkali s trhem práce, legrace skončila. Jsem z druhé školy softwarový inženýr, o práci se nebojím a ještě pár (desítek?) let nejspíš bát nebudu. Naše odvětví nemělo krizi. U nás se dobří lidé nahánějí pořád, v posledních letech až za úplně absurdní peníze. Není výjimka, že se schopný absolvent vyšplhá na čtyřicet tisíc, o pár let později klidně i na násobky této částky. Tedy po pravdě, něco jako schopný absolvent hledající první práci u nás skoro neexistuje. Kdo chce, v pohodě se uživí už od druháku nějakou bokovkou. Mám to z první ruky. Zrovna jsme ukončili nábor tří nových programátorů. Ve zkratce - lidi dnes doslova loví všichni, nad kvalitou nabídky a očekáváním platů by přitom člověk zaplakal. Díky bohu za kluky, na které jsme narazili. Chtít takových sehnat třeba deset, to musí být učiněné peklo.Představte si, že k vám na pohovor přijde absolvent filosofie, který se živí jako údržbář v Písku (skutečnost byla opravdu jen trošku jiná). Řekne vám, že volba filosofie byla životní omyl, ale že už půl roku se učí programovat. Nic moc, ale docela mu to myslí, tak mu nabídnete dvojnásobek jeho stávajícího platu .. a za týden odepíše, že dostal lepší nabídku v jiné IT firmě. Zhruba tak dnes vypadá trh práce. A nebude to lepší, práce přibývá rychleji než lidí.Jak říkal náš profesor na Javu - programování má být středoškolský předmět, naučí se to každý. Rád bych proto apeloval na všechny humanitně vzdělané vysokoškoláky (a vlastně i středoškoláky), kteří neholdují prodeji hranolek nebo pojištění: