Antti Siilin oli ensimmäinen, joka vei tuonti-Mersunsa verotuksen oikeuteen. Valtio ja Tulli ovat pitäneet jo 20 vuotta kiinni EU-säädösten vastaisesta linjastaan mutta hävinneet kaikki keskeiset oikeusjutut. Riitely on koskenut yli puolta miljoonaa autoa ja maksanut useita kymmeniä miljoonia euroja. Nyt apulaisoikeusasiamies toivoo, että kiistat ratkeaisivat.

Mercedes Benz 190. 2,0-litran diesel-moottorilla varustettu henkilöauto. Mekaaninen kattoikkuna ja automaattivaihteisto.

Antti Siilinin mielestä se on hieno, vaikka kilometrejä on takana jo 180 000.

Auto oli tehty 1.1.1986. Suomeen se tuotiin huhtikuussa 1998. Mersu maksoi Saksassa noin 21 000 Suomen markkaa. Muita kuluja rahteineen kertyi 1 650 markan edestä.

Tulli määräsi Mersusta autoveroa ja arvonlisäveroa yhteensä 56 471 markkaa. Moninkertaisesti liikaa, totesi oikeus viisi vuotta myöhemmin. Lopullinen autoveron määrä oli noin 20 000 markkaa.

Antti Siilinin vuonna 1998 Suomeen tuomasta Mersusta se kaikki alkoi. Yle

– Lyhyellä matikalla noin kaksi kolmasosaa liikaa. Mutta ei se Mersu niin hieno ollut – valtion mielestä oli, Antti Siilin kertaa asiaa vuosia tapahtumien jälkeen.

Se oli ensimmäinen tuontiautojen verotuksiin liittyvä oikeusjuttu, jossa autontuojien ja viranomaisten käsitykset oikeasta ja väärästä erosivät täydellisesti.

Nyt naurahtamalla asiaa kommentoiva Antti Siilin tiesi autontuontiin liittyvän riskin, lähtisipä samaan jopa uudelleen. Häntä oli varoitettu mahdollisista veroseuraamuksista. Silti hän päätti kokeilla käytetyn auton tuomista. Oli halu ostaa samalla hinnalla parempi auto Saksasta kuin Suomesta.

Autoverosta riideltiin kaikissa oikeusasteissa

Antti Siilin valitti Mersunsa veroista. Juristinsa Petteri Snellin kanssa he olivat sitä mieltä, että Suomen autovero oli Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 90 (siirryt toiseen palveluun) artiklan mukaisesti syrjivää. EU-maasta tuodusta käytetystä autosta ei saanut periä enempää autoveroa kuin sitä oli jäljellä Suomessa jo rekisteröidyssä samanlaisessa autossa.

Valitus autoverosta meni ensin Uudenmaan lääninoikeuteen. Lopulta piiritullikamari sai tehtäväkseen laskea verot uudelleen, mutta Tullihallitus päätti valittaa asiasta. Se perusteli valitustaan Suomen autoverolailla ja vakiintuneella käytännöllä.

Vastatoimia perusteltiin myös valtion edulla: piti saada tuloja ja rahaa.

Sitten juttu eteni korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Kului vuosi, kunnes KHO pyysi ennakkoratkaisua (siirryt toiseen palveluun) Euroopan yhteisön tuomioistuimelta. Ja taas kului vuosi.

EU:n komissio kertoi kantansa asiassa helmikuussa 2001. Komissio epäili käytetyn tuontiauton verotuskohtelua yhteisölain vastaiseksi. Suomen viranomaiset eivät reagoineet epäilyyn. Lopulta kiista Mersun veroista eteni EY-tuomioistuimen suulliseen käsittelyyn. Se pidettiin syyskuussa 2001.

Kesti vain kuukauden, lokakuuhun 2001, kun EY:n julkisasiamies (siirryt toiseen palveluun) katsoi ratkaisuehdotuksessaan, että Suomen autoverolaki oli syrjivä. Sitten kului vielä vuosi, kunnes syyskuussa 2002 EY:n tuomioistuin (siirryt toiseen palveluun) katsoi, ettei käytettyjä tuontiautoja (siirryt toiseen palveluun) saanut verottaa enempää kuin vastaavia autoja Suomen markkinoilla.

Suomessa päätös annettiin 16. joulukuuta 2002 (siirryt toiseen palveluun). Päätös oli autontuojille murskaava pistevoitto. Autovero oli syrjivä.

Uusi viisivuotisjuttu arvonlisäverosta

Antti Siilin on sitkeä mies. Nyt jo 50-vuotias pumppukauppias päätti, että periksi ei anneta.

Alkoi viisi vuotta kestänyt uusi oikeusprosessi. Mersulle määrätystä arvonlisäverosta ei puhuttu aiemmassa autoveroon liittyvässä oikeusjutussa mitään.

Antti Siilin hymyilee nyt vuosien takaisille autoverosotkuille. Yle

Korkein hallinto-oikeus ja valtiovarainministeriö eivät olleet ensimmäisen jutun aikana hereillä. EY-tuomioistuimelta kysyttiin arvonlisäveron syrjivyydestä, mutta ei kysytty, miltä Suomen verotuskäytäntö näytti arvonlisäverolainsäädännön kannalta.

Olisi pitänyt. Suomen arvonlisäverokäytäntö todettiin syrjiväksi.

– Jälkiviisas on helppo olla, ja se olisi pitänyt ehkä ymmärtää jo siinä Siilin-tuomiossa. Tuomion sanamuoto oli kuitenkin selkeä, minkä lisäksi myös komissio vahvisti tuomiosta käsityksensä, ettei Suomen järjestelmässä ole ongelmaa.

Näin se meni – 20 vuotta historiaa Autovero muutettiin vuonna 1995

Ensimmäiset käytettynä tuodut autot Suomeen 1990-luvun lopulla

Oikeusjuttujen lopullinen päätös autoverosta joulukuussa 2002

Uusi autoveron muutos vuonna 2003 (siirryt toiseen palveluun) . Tavoite oli, ettei syrjittäisi toisesta EU-maasta tuotavia käytettyjä autoja

. Tavoite oli, ettei syrjittäisi toisesta EU-maasta tuotavia käytettyjä autoja Kiistely ns. ei-arvonverosta alkoi keväällä 2003

Autoveron laskemiseksi perustettiin ensi ns. AHTI-järjestelmä ja sen seuraajaksi MAHTI-järjestelmä (siirryt toiseen palveluun)

Vuoden 2008 alusta alkaen henkilöautojen verotus muutettiin hiilidioksipäästöihin pohjautuvaksi

Kiistely ns. ei-arvonlisäverosta päättyi maaliskuussa 2009, kun EU-tuomioistuin totesi verotuksen syrjiväksi

Joulukuussa 2014 korkein oikeus totesi Tullin määränneen liikaa veroa (siirryt toiseen palveluun) käytössä olevan hiilidioksidijärjestelmän perusteella

käytössä olevan hiilidioksidijärjestelmän perusteella Autoveromuutos vuodelta 2015 (siirryt toiseen palveluun) tarkoittaa muun muassa verojen laskua

tarkoittaa muun muassa verojen laskua Riitely väärin perustein perityn ei-arvonlisäveron vahingonkorvausten ja palautusten vanhenemisajoista, edelleen kesken

– Se oli aika iso kysymys Suomelle, että saako sitä arvonlisäveroa kantaa vai ei, selittää valtiovarainministeriön hallitusneuvos Merja Sandell silloista tilannetta.

Hämmästystä aiheutti se, että yksityiset autontuojat, heidän juristinsa ja monet oikeusoppineet tiesivät, ettei silloin peritty arvonlisävero ollut laillinen. He tiesivät myös, että tästäkin olisi pitänyt kysyä EY-tuomioistuimelta, viranomaisista ei kukaan. Ainakaan kukaan ei tunnustanut tienneensä.

Siilin jäi ilman korvauksia

Käytännössä arvonlisäveroa koskeva tuomio (siirryt toiseen palveluun) johti siihen, että Antti Siilinille olisi pitänyt palauttaa liikaa peritty arvonlisäveron määrä korkoineen. Veron määrä pieneni noin kolmannekseen alkuperäisestä.

Mutta Antti Siilin ei saanut liikaa perittyä arvonlisäveroa takaisin. Valitusaika oli mennyt umpeen. Valuuttakin oli prosessin aikana vaihtunut. Antti oli maksanut valtiolle 1 713 euroa liikaa.

– Siitä asiasta minä en ymmärtänyt tyhmyyttäni koskaan valittaa. Sinne jäi valtiolle vähän ylimääräistä rahaa. Mutta aina ei voi voittaa, ei edes joka keskiviikko, mies naurahtaa.

Yhteensä Siilinin Mersusta määrätystä yli 56 000 markan autoverosta ja arvonlisäverosta palautettiin hieman yli 40 000 markkaa. Korkoa kertyi yhdeksän prosenttia vuodessa viideltä vuodelta.

Siilinille jäi vuosien oikeusjutuista kolme kansiollista papereita ja muisto kuukausien työpanoksesta.

Silti miestä ei kaduta aloittamansa urakka. Hän tiesi olevansa oikeassa.

– Muistan, kun kävin maksamassa käteisellä Mersusta määrätyt verot. Silloin kun kävelin portaita alas, niin ilmoitin tullivirkamiehelle, että te maksatte vielä takaisin jokaisen pennin. Ja niinhän loppupelissä kävi. Ja korkojen kera.

Paitsi että ne arvonlisäverorahat jäivät oikeusjutun voitosta huolimatta valtiolle.

Muille miljoonien korvaukset

Muiden autontuojien saamat palautukset ja korvaukset arvonlisäverojutun pohjilta nousivat useisiin kymmeniin miljooniin euroihin. Jo valtion korkomenot olivat valtavat, vaikka uuden arvonlisäverotuomion mukaiset korvaukset koskivat vain vuosia 2006-2009.

Sittemmin Tulli ei ole korkoja veronpalautuksista juurikaan maksanut. Pykäliä (siirryt toiseen palveluun) muutettiin niin, että valtio maksaa palautettavista veroista korkoa käytännössä nolla prosenttia. Aiemmin korko oli yhdeksän prosenttia. Muutos tehtiin yleisen korkotason laskun jälkeen, koska valtion maksamaa korkoa pidettiin kohtuuttomana.

Autontuojille maksamattomista autoveroista määrätty korko on seitsemän prosenttia. Sitä ei ole katsottu kohtuuttomaksi.

"Kaikkia pitää kohdella tasavertaisesti"

– Minun tarkoitukseni ei ole välttää veroja tai kaataa tätä maata. Maksan veroja mielelläni, mutta ne pitää määrätä lakien mukaisesti ja oikeudenmukaisesti, Antti Siilin sanoo 18 vuotta Mersun maahantuonnin jälkeen.

– Onhan se kansalaisten moraalitajunkin kannalta oikein, että valtio kohtelee kaikkia tasavertaisesti. Ei niin, että yhtenä päivänä tehdään yhdenlainen päätös yhdelle ihmiselle ja toisena toisenlainen toiselle.

Onhan se kansalaisten moraalitajunkin kannalta oikein, että valtio kohtelee kaikkia tasavaertaisesti Antti Siilin

Epäoikeudenmukaisuudesta Antti Siilinillä on kokemusta. Hänelle maksettavaksi määrätty alkuperäinen autovero oli satoja prosentteja liian suuri, eikä arvonlisäveroasiakaan mennyt oikein.

Oikeusjutuissa Antin apuna ollut OTK Petteri Snell on samanlainen mies. Sitkeä ja yhtä jääräpäinen. Virhe on tehty, se pitää korjata.

Joka viidennestä päätöksestä valitettu

Oikeusjutut eivät jääneet Siilinin Mersuun. Valituksia, oikaisuja ja korjauksia on lähes 20 vuoden aikana tehty kymmeniä tuhansia. Yli sata tuhatta auton tuonutta on jättänyt ainakin oikaisupyynnön vääräksi kokemastaan veropäätöksestä.

Asiantuntijoiden arvion mukaan todellinen valitusten määrä voisi olla jopa kaksinkertainen. Ne ovat jääneet tekemättä, kun osa autontuojista ei osaa valittaa, osa ei halua ja loput katsovat, ettei prosessiin kannata ryhtyä. Osa on uskonut viranomaisia (siirryt toiseen palveluun) ja luottanut siihen, ettei kannata.

Yhden auton verotuksesta kertyi kolme mapillista paperia. Yle

Heille on kerrottu, että juttu on nyt tässä, ja he ovat uskoneet. Esimerkiksi apulaisoikeusasiamies (siirryt toiseen palveluun) on halunnut selvyyttä tiedottamiseen.

Myös valitusrumbaan ryhtyminen pelottaa. Enimmillään auton paperit ovat kulkeneet autontuojan ja Tullin ja hallinto-oikeuden ja muiden viranomaisten välillä kymmeniä kertoja. Esimerkiksi Antti Siilinin ensimmäisen Mersun paperit tuonnista oikeuden lopulliseen päätökseen kulkivat hänen ja viranomaisten välillä 20 kertaa. Päätösten ja selvitysten sivumäärä on yli 250. Yhden auton osalta.

Päätöksistä tehtyjen valitusten, oikaisujen ja oikeusjuttujen määrä harmittaa Tullin autoverotuksesta vastaavaa johtajaa, Tapio Rouhiaista.

En tiedä, onko missään muussa verolajissa tällaista Tapio Rouhiainen

– Muutama prosentti verotusmääristä olisi sellainen hyvä valitusten taso. Mutta meillä on 20 prosenttia käytetyistä ajoneuvoista jossain jälkimenettelyssä verotuksen jälkeen oikaisuna. Onhan se ihan poikkeuksellinen määrä.

– En tiedä, onko missään muussa verolajissa tällaista.

Jo vuonna 2009 Helsingin hallinto-oikeus kiinnitti huomion muutoksenhakijoiden oikeusturvaan. Juttujen käsittely oli kestänyt vuosia. Myös apulaisoikeusasiamies on huomauttanut viisi vuotta kestäneestä valituksen käsittelystä. Nyt, vuonna 2016, on vireillä kahdeksan vuotta kestäneen jutun käsittely.

Myös Antti Siilinillä on vireillä oleva valitus. Vuonna 2010 tuodun pakettiauton arvosta on kiistelty noin kuusi vuotta. Tulli sai auton arvoksi 6 000 euroa enemmän kuin virallinen tavarantarkastaja.

– Valituksesta ei ole koskaan kuulunut mitään. Se on edelleen valtion rattaissa. Arvonlisävero palautettiin, mutta arvonmääritysprosessiin ei ole otettu kantaa.

Oma lukunsa on vuosi 2014. Silloin todettiin vuodesta 2008 käytössä ollut hiilidioksidiperusteinen verotus vääräksi (siirryt toiseen palveluun). Korkeimman hallinto-oikeuden mukaan Tulli oli määrännyt liikaa autoveroa co2-järjestelmän (siirryt toiseen palveluun) perusteella.

Kuluja ei voi edes arvata

Tuontiautojen verokiistassa osapuolten rahaa on vuosien varrella kulunut valtavia summia.

On tehty päätöksiä, valituksia, oikaisuja, kanteluja, selvityksiä, uusia kanteluja ja oikaisuja ja vastineita ja selvityksiä. Työmäärää ei kukaan uskalla edes arvioida. Pelkästään Tullissa puhutaan sadoista henkilötyövuosista.

– Varmaankin on miljoonia vuosien varrella maksanut näiden oikaisujen käsittely, myöntää Tullin autoverojohtaja Tapio Rouhiainen.

Lisäksi pitää laskea Tullin eri valituksiin tai eri oikeusasteisiin menneiden juttujen jatkokäsittelystä aiheutuneet kulut.

Ja ne muut kulut. Esimerkiksi Turun hallinto-oikeus laski jo vuonna 2012, että yhden jutun peruskustannus oli oikeudelle 1 500 euroa. Kun yksin Turun hovioikeudessa on vuosien varrella ollut käsiteltävänä noin 535 tuontiautojen verotukseen liittyvää juttua, niin jo ne ovat maksaneet 802 500 euroa.

Jos summan yleistää koskemaan kaikkien ajoneuvoveroasioiden käsittelyä alemmissa hallinto-oikeuksissa, nousee summa noin 18 miljoonaan euroon. Korkeimman hallinto-oikeuden käsittelemien juttujen hintaa ei ole laskettu.

Yle Uutisgrafiikka

Yhteensä eri hallinto-oikeuksissa juttuja on ollut vuoden 2002 alun jälkeen 11 125 (tilanne 15.3.2016) ja korkeimmassa hallinto-oikeudessa 828. Autoverojuttujen määrää kuvaa se, että vuonna 2006 Helsingin hallinto-oikeuden kaikista käsiteltävänä olevista jutuista noin 40 prosenttia koski autoverotusta.

Tulli valmis vielä uuteen taistoon

Sitten on riidelty ns. ei-arvonlisäveron palautuksiin liittyvissä asioissa. Jutuissa on kyse siitä, koska laittomaksi todetun autoveron arvonlisäveron (ns. ei-arvonlisävero) vahingonkorvausten vanhenemisaika alkoi.

Valtio oli sitä mieltä, että vahingonkorvausten vanhenemisaika alkoi nyt ratkaistun jutun tapauksessa jo elv:n määräämisajankohdasta 7.4.2004 tai siitä, kun verotuspäätös tuli lainvoimaiseksi 31.12.2007. Korkein oikeus päätti (siirryt toiseen palveluun) päätti 3. toukokuuta 2016, että vanhenemisaika alkoi vasta unionin tuomioistuimen päätöksestä 19.3.2009. (siirryt toiseen palveluun)

Käytettyjä autoja tuoneet yksityishenkilöt, heidän juristinsa ja monet oikeusoppineet tiesivät, että näin käy. Tulli ja valtiovarainministeriön virkamiehet eivät tienneet.

Tullin mukaan korkeimman oikeuden uusin ratkaisu koskee 60 käräjäoikeuksissa vireillä olevaa juttua. Nyt niistä kaikista odotetaan omaa tuomiotaan, jotta saadaan selville juttujen oikeudenkäyntikulut ja korot ja muut valtion maksettavaksi tulevat kulut. Näissä jutuissa yksin palautettaviksi vaadittujen veropääomien määrä nousee ainakin 200 000 euroon.

Käytännössä valtion pitää maksaa EU-oikeuden vastaisesti peritty arvonlisävero vahingonkorvauksena autontuojalle.

Samaan asiaan liittyviä valituksia on käsittelemättä yli 11 000. Tullin mukaan (siirryt toiseen palveluun) korkeimman oikeuden tuomio ei koskenut niiden korvausvaatimusten vanhentumista. Niissä vaatimus on esitetty suoraan Tullille yli kolme vuotta sen jälkeen, kun Euroopan unionin ei-arvonlisäverotuomiosta tuli ratkaisu, eli 19. maaliskuuta 2009 jälkeen.

Näissä tapauksissa Tulli on valmis odottamaan linjaavaa tuomioistuinratkaisua. Käytännössä se tarkoittaa kokonaisuudessaan jopa kaksi vuotta kestävää oikeuskäsittelyä ensin hovioikeudessa ja sitten mahdollisesti korkeimmassa oikeudessa.

Myös valtovarainministeriön hallitusneuvos Merja Sandell muistuttaa laissa olevista juttujen vanhenemisajoista. Hänen mukaansa kolmen vuoden vanhenemisaika on riittävä.

– Jossakin vaiheessa oikeusvarmuuden mukaan niitä ei enää avata. Vanhentunut mikä vanhentunut. Niin käy verotuksessa ja muuallakin, mihin on ylipäätään säädetty valitusaikoja. Ne menevät umpeen ja ne tulevat oikeusvoimaisiksi.

Verotus on ollut huomattavan kallista

Jo vuodelta 2009 peräisin olevan Valtiontalouden tarkastusviraston (siirryt toiseen palveluun) raportti kertoo, että käytettynä tuotujen autojen verotus on ollut uusien autojen verotukseen verrattuna huomattavan kallista.

Tarkastuksesta tehtiin jatkoraportti (siirryt toiseen palveluun) vuonna 2013.

VTV huomautti raportissaan myös, että lainsäädännön ennakoiva kehittäminen olisi lieventänyt mittavia ongelmia verotuksen toimeenpanossa. Nyt "linjana näyttää olleen pitäytyä mahdollisimman pitkään vanhoissa aiemmin omaksutuissa kannoissa".

Esimerkiksi vuonna 2005 tuotujen autojen verotus maksoi 3,8 miljoonaa euroa. Tuottoa kertyi 142 miljoonaa euroa. VTV:n mukaan käytettyjen autojen verotuksen suhteelliset kustannukset olivat jopa 30 prosenttia uusia autoja korkeammat. Verohallinnon yleiseen kustannustasoon nähden kulut olivat jopa kolminkertaiset.

Käytettyinä tuotujen autojen verotus on tullut valtiolle kalliiksi. Yle

Lisäksi VTV:n raportista selviää, että vuosina 2005-2008 autontuojille maksettiin palautuksina pelkkiä pääomia 83,5 miljoonaa euroa. Palautuksista maksettiin korkoja noin kymmenen miljoonaa euroa.

Hallintoneuvos Merja Sandell taas pitää järjestelmää verotusmuotona edullisena, vaikkakin se on uusien autojen verotusta kalliimpaa.

– Käytettyjen tuontiautojen verotus on kalliimpaa, kuin uusien autojen, mutta ei kalliimpaa kuin muu verotustoiminta yleensä. Autoveropalautusten maksaminen ei muuta tätä, Sandell selittää.

Huteja on tullut

Tullin autoverotusjohtaja Tapio Rouhiainen myöntää tukun virheitä, mutta samalla puolustaa viranomaisten tekemisiä.

– Verotuksen toimittajan näkökulmasta tämä on ollut suurta seikkailua ja ylämäkeä. Haasteita on riittänyt, mutta jotenkin näistä on aina selvitty.

Myös huteja on tullut.

– Ei-arvonlisäveroasia ja autoveron prosenttimäärä ovat olleet pahimpia.

Rouhiaisen mukaan asiat ovat nyt Siilinin vuosia paremmin.

– Olen ehkä jäävi mainostamaan, mutta keskihinnan (siirryt toiseen palveluun) määrittämisen ja muun muassa varmuuskertoimien käytön myötä tilanne on nyt [autontuojan kannalta] reilu ja oikeudenmukainen.

Tullin autoverotusjohtaja muistuttaa kuitenkin, että muutaman vuoden kuluttua tilanne voi olla ihan toinen.

– Nyt kehun, ettei ole ongelmia, edes tiedossa, mutta taas muutaman vuoden kuluttua ihmetellään mistä ongelmat tulivat.

Myös Antti Siilin myöntää, että tilanne on nyt parempi kuin vuosia sitten.

– On se parempi ja oikeudenmukaisempi, mutta on siinä vieläkin paljon epäkohtia.

Autoveron määrittämisessä keskimääräisen hinnan perusteella on se ongelma, että unionin lakien (siirryt toiseen palveluun) mukaan veron pitää koskea yhtä yksilöllistä autoa, ei keskihinnan perusteella määritettyä arvoa. Lisäksi veron pitää olla kussakin tapauksessa alin mahdollinen.

Autoja tuoneet älähtävät myös siitä, että autojen arvon määrittämiseen käytetty MAHTI-järjestelmä (siirryt toiseen palveluun) ei ole avoin. Järjestelmästä ei siis saa todellista selvyyttä siitä, kuinka ja millä perusteilla autojen arvo määritellään.

Tullin mukaan he ovat kertoneet tiedot avoimesti, mutta autontuojien selvitysten perusteella näin ei ole. Korkein hallinto-oikeus on patistanut Tullia julkistamaan arvonmäärityksen perusteina olevat tiedot.

Kun MAHTI:ia edeltäneen AHTI-järjestelmä taustatiedot julkistettiin, todistivat autontuojat sen virheelliseksi muutamassa päivässä.

Antti Siilinillä olisi ratkaisu arvonmäärityskiistaan.

– Arvonmäärityksen pitäisi perustua hankintahintaan. Silloin ei olisi mitään epäselvää. Iso osa autokaupasta käydään liikkeiden kanssa, joten kuitit on tarkistettavissa.

Kun pidettiin kiinni, eikä olisi pitänyt

Autoverotuksen koko 20-vuotinen historia on esimerkki siitä, kuinka meillä on nähty jääräpäisesti oma lainsäädäntö hyvänä ja toimivana, vaikka se ei aina välttämättä ole ollut lainkaan sopusoinnussa Euroopan unionin oikeuden kanssa.

Tehdäänkö tätä tarkoitushakuisesti valtion taholta, virkamiesten taholta tai poliitikkojen taholta Antti Siilin

Antti Siilin on hämmästellyt samaa koko ajan.

– Se on uskomatonta. Tehdäänkö tätä tarkoitushakuisesti valtion taholta, virkamiesten taholta tai poliitikkojen taholta – kuka viime kädessä onkaan päättämässä.

– Ei voi olla niin, että virkamiesten tietotaito on sellainen, että jatkuvasti tulee lakeja ja päätöksiä, jotka sitten kumotaan jonkun ajan kuluttua.

Käytännössä kaikkien asiaan kantaa ottaneiden valvovien viranomaisten kanta on ollut lähes sama. Asiat olisi pitänyt pystyä hoitamaan nopeammin ja oikeusprosessit ovat kestäneet aivan liian kauan.

Lisäksi Tullin ja valtiovarainministeriön olisi pitänyt aloittaa korjaavat toimet jo EU-tuomioistuimen ennakkoratkaisujen perusteella, eikä vain odottaa ja toivoa mahdollista toisenlaista ratkaisua tuomioistuimesta.

Sellaisia kun ei koskaan ole tullut.

Myös apulaisoikeusasiamiehen mukaan Suomessa on uskottu liian pitkään siihen, että lopulta EU-tuomioistuin toteaisi Suomen lainsäädännön unionin oikeuden mukaiseksi.

Apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin toivoo, että liki 20 vuotta kestäneille veroriidoille saataisiin ratkaisu. Yle

– Ratkaisuissani olen ottanut siihen kantaa, että ehkä liian sitkeästi pidettiin kiinni näistä omista lähtökohdista, toteaa eduskunnan apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin.

Sakslin mukaan jo varsin varhain EU-tuomioistuimen oikeuskäytännössä oli käynyt "aika selkeästi ilmi, että Suomenkaan käytännöt eivät olleet unionin oikeuden mukaisia".

Vastuun virheistä hän sysää näin suuressa asiassa poliitikoille: "ministeriö on vastuussa, ja ministeriön johto".

– Näiden 20 vuoden aikana meillä on ollut aika monta ministeriä. Viime kädessä he tietenkin vastaavat.

Myös se lakien valmistelusta vastannut osasto löytyy kun kaivaa, mutta poliitikot ja eduskunta ovat kaiken takana.

Vuosien mittaan siis tehtiin sellaisia poliittisia päätöksiä, jotka eivät olleet juridisesti oikein.

– Kyllä se siltä näin jälkikäteen tarkasteltuna näyttää, apulaisoikeusasiamies toteaa.

"Eikö jo olisi aika päästä eteenpäin"

Apulaisoikeusasiamies toivoo, että asioihin viimein löytyisi ratkaisu.

– Olen siinä viimeisimmässä ratkaisussani kiinnittänyt huomion tähän. Olisi hyvä, että Tullissa ja ministeriössä (siirryt toiseen palveluun) pyrittäisiin nopeasti löytämään sellaisia ratkaisuja, että tämä asia saataisiin näiden verotuksen osalta oikaisua odottavien kannalta mahdollisimman pian kuntoon, apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin toteaa.

Se on erittäin valitettavaa. Se rapauttaa luottamusta hallinnon oikeudenmukaiseen toimintaan Maija Sakslin

Sakslin huomauttaa myös, että oikaisun voi tehdä takautuvasti. Viime kädessä lainsäätäjä voi päättää, että viranomainen korjaa takautuvasti tekemänsä virheet.

Tulli ei ole valmis takautuvasti oikaisemaan verotusta. Salaisena pidettäväksi leimaamassaan asiakirjassa Tulli toteaa, että koko aineiston läpikäyminen kestäisi vuodesta kahteen. Tullin mukaan osa syrjivistä tapauksista pystyttäisiin tunnistamaan järjestelmistä helposti, osa vaatisi laajemman tietojärjestelmäprojektin ja loput pitäisi etsi käsin ja laskea manuaalisesti.

Moni on myös uskonut siihen, että kaikkien näiden oikeusprosessien jälkeen virheet korjataan viran puolesta.

– Ja ehkä siinä mielessä he eivät ole valvoneet oikeuksiaan ja he ovat menettäneet mahdollisuuden saada veroa takaisin. Se on erittäin valitettavaa. Se rapauttaa luottamusta hallinnon oikeudenmukaiseen toimintaan.

Yle

Mutta se Antti Siilinin mersu. Se myytiin eteenpäin jo vuosia sitten. Nyt se on jo murskattu. Kestävyydestään tunnettu johtotähti ei kestänyt yhtä kauan kuin autosta syntyneet verokiistat.