”He sanoivat, että olen Putinin vastustaja, joten olen rikollinen. He pakottivat minut kirjoittamaan testamentin ja toimeenpanivat valeteloituksen.

He käskivät minua kirjoittamaan viestin perheelleni. Sen jälkeen he veivät minut pihalle. Kuulin kun he latasivat aseensa. Sen jälkeen luoti sujahti korvani juuresta ja menetin kuuloni.”

Anatoli Poljakovin kertomus Luhanskista sisältyy kahden ihmisoikeusjärjestön, Amnesty Internationalin ja Human Rights Watchin työstämään raporttiin, joka julkistettiin tänään Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa. Järjestöt syyttävät sekä Ukrainan hallitusta että Venäjän tukemia kapinallisia siviiliväestön mielivaltaisista pidätyksistä ja kidutuksesta Itä-Ukrainassa.

56-sivuinen raportti perustuu kymmenien uhrien, heidän perheenjäsentensä ja muiden todistajien haastatteluihin. Sen kuvaamat tapahtumat ajoittuvat viime vuoteen ja tämän vuoden alkupuoliskolle.

Raportin mukaan siviilien asema Itä-Ukrainassa on erittäin vaikea. Ukrainan hallituksen joukot epäilevät pidättämiään siviilejä kapinallisiksi. Separatistit puolestaan syyttävät pidätettyjä vakoilusta Ukrainan hallituksen hyväksi.

”Itä-Ukrainassa pidätetyt ja kadonneet ihmiset ovat sotivien osapuolten armoilla”, Human Rights Watchin tutkija Tanja Lokšina sanoo.

Hyvä esimerkki tästä on 39-vuotiaan kiinteistövälittäjän Vadimin kohtalo, joka kuvataan raportissa yksityiskohtaisesti. Hänet pidätettiin huhtikuussa 2015 Ukrainan hallituksen joukkojen tiesululla, kun hän oli palaamassa työmatkalta Slovjanskista kotikaupunkiinsa Donetskiin. Sotilaat komensivat hänet ulos bussista, sitoivat hänen kätensä hänen omalla vyöllään, pakottivat hänet polvilleen ja vetivät pussin hänen päähänsä.

Vadimia syytettiin yhteydenpidosta kapinallisiin. Hänet pidättäneillä sotilailla ei ollut univormuissaan tunnuksia, joten he kuuluivat todennäköisesti johonkin Ukrainan hallituksen puolella taistelevista vapaaehtoispataljoonista.

Vadim oli vangittuna yli kuusi viikkoa Ukrainan turvallisuuspalvelun SBU:n tiloissa. Häntä kidutettiin kuulustelujen aikana sähköšokeilla ja hänen ihoaan poltettiin savukkeilla. Kuulustelijat hakkasivat häntä useita kertoja saadakseen hänet tunnustamaan.

Vapautumisensa jälkeen Vadim palasi kotikaupunkiinsa Donetskiin. Kapinalliset pidättivät hänet välittömästi ja syyttivät häntä Ukrainan hallituksen agentiksi. Häntä pidettiin kaupungin keskustassa epävirallisessa vankilassa ja häntä pahoinpideltiin.

Vadimin mukaan kuulustelijat epäilivät, että Ukrainan hallituksen turvallisuuspalvelu SBU olisi värvännyt hänet vakoojakseen. Yksi kuulustelijoista oli erityisen julma. Hänen nimensä oli Denis, hän huusi jatkuvasti, löi häntä päähän, potki ja uhkasi tappaa hänet.

”Pyysin heitä päästämään minut lääkärintarkastukseen. Kerroin että aioin nostaa valituksen Ukrainaa vastaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa ja tarvitsin sitä varten todistuksen vammoistani, mutta he eivät kuunnelleet.”

Itä-Ukrainassa pidätetyistä ihmisistä ei anneta läheskään aina tietoja omaisille, joten heidän luullaan usein kadonneen ja kuolleen. Usein kidutettuja ei myöskään päästetä lääkärin hoitoon.

Amnesty ja Human Rights Watch epäilevät, että sekä hallituksen joukot että kapinalliset ottavat siviilejä panttivangiksi voidakseen vaihtaa heidän myöhemmin toisen puolen ottamiin sotavankeihin. Järjestöt korostavat, että kysymys on sotarikoksesta. Myös kidutus luokitellaan sotarikokseksi.

Raportin mukaan Ukrainan turvallisuuspalvelu on pidättänyt ihmisiä laittomasti muun muassa Harkovassa, Kramatorskissa, Izyumissa, ja Mariupolissa. YK on todennut jo aiemmin omassa raportissaan, että SBU:lla on Ukrainassa epävirallisia pidätyskeskuksia. SBU on kiistänyt tiedot.

Amnestyn ja Human Right Watchin Raportissa kerrotaan myös separatisteja tukevasta Artemista, joka pidätettiin Mariupolissa tammikuussa 2015 ja vietiin kouluun, joka toimi kapinallisia vastaan taistelevan Azovin vapaaehtoispataljoonan tukikohtana.

Artem sidottiin käsiraudoilla katosta roikkuvaan metallitankoon. Häntä hakattiin päätään ja vatsaan ja vaadittiin ”kertomaan kaikki”. Myöhemmin hänelle annettiin sähköšokkeja.

Maaliskuussa Artem siirrettiin Harkovaan SBU:n vankilaan. Hän kuvailee raportissa selliään:

”Selli oli kooltaan 8×8 neliömetriä. Sen ikkunoissa oli kalterit, joiden eteen oli pantu muovilevyt, joten emme voineet nähdä kadulle. Sellissä oli 11 muuta ihmistä, kun saavuin.

He antoivat meille ruokaa kolme kertaa päivässä, kaksi lusikallista kauraa, leivänpala ja teetä. Lauantaisin ja sunnuntaisin saimme aamiaiseksi vain teetä.

He kutsuivat lääkärin paikalle vain erittäin kiireellisissä tapauksissa. Kerran eivät kuitenkaan kutsuneet lääkäriä, vaikka yksi meistä oli saanut aivoverenvuoden ja puolet hänen kehostaan oli halvaantunut.

Yhdelle diabeetikolle annettiin insuliinia vain kahden viikon välein. Jos sellissä puhkesi riitoja, vartijat sumuttivat sinne pippurisumutetta. He eivät antaneet meidän pitää yhteyttä sukulaisiimme eivätkä ylipäätään keneenkään.”

Venäjän tukemien kapinallisten turvallisuuspalvelu MGB toimii Donetskissa ja Luhanskissa vähintään yhtä mielivaltaisesti. Raportissa kerrotaan yksityiskohtaisesti muun muassa 23-vuotiaan kiovalaisen bloggarin Jurin kohtalosta.

Juri on kotoisin Makiivkan teollisuuskaupungista, joka sijaitsee Donetskin itäpuolella kapinallisten hallitsemalla alueella. Hän muutti sodan alkuvaiheessa Kiovaan jatkamaan opintojaan.

Joulukuussa 2015 hän palasi kotikaupunkiinsa viettääkseen yhteistä talvilomaa vanhempiensa kanssa. Turvallisuuspalvelun miehet pidättivät hänet tammikuussa ja hän joutui viettämään kaksi kuukautta eristyksessä MGB:n vankilassa Donetskissa. Maaliskuussa hänelle luettiin syyte laittomasta aseiden hallussapidosta tekaistujen todisteiden perusteella.

Juri on yhä vangittuna. Häntä uhkaa neljän vuoden vankeustuomio.