Vanha tieto, kansanperinne, okkultismi ja muinaisusko tuntuvat kiinnostavan ihmisiä. Taantuma ja suhdannevaihtelut eivät ole vaikuttaneet Salakirjat-kustantamon toimintaan – päinvastoin, se on viime aikoina pystynyt laajentaamaan toimintaansa.

Tihkusateista päivää leimaa harmaus, joka liudentuu espoolaisen lähiön 70-lukulaisten kerrostalojen värittömään ja kuluneeseen betoniin. Ankeasta maisemasta on kaikkinainen salaperäisyys kaukana, mutta täällä pitää majaansa pieni ja pippurinen kirjakustantamo, joka on erikoistunut muinaiseen mystiikkaan ja vanhaan tietoon.

Salakirjat-kustantamon konttoria vuoraavat kirjahyllyt, joissa on hyllymetreittäin toinen toistaan eksoottisempia opuksia. Vai mitä sanoisitte sellaisista teoksista, kuten Ihmissusien kirja, Okkultismia ja erotiikkaa tai Noitain paljastaminen? Niin, ja hyllystä löytyy tietenkin pahamaineinen Musta raamattu, kustantamon ensimmäinen julkaisu vuodelta 2007.

– Työskentelin aiemmin antikvariaattikauppiaana, ja siinä samalla tutustuin siihen, millaista kirjallisuutta Suomessa oli vuosisatojen mittaan julkaistu. Kukaan ei ollut vielä keksinyt tehdä uusintapainoksia vanhoista harvinaisuuksista, jotka käsittelivät kansanperinteen historiaa. Kustannustoiminta lähti liikkeelle, kun ryhdyin julkaisemaan uusintapainoksia näistä sadan vuoden takaisista keskeisistä teoksista, Jon Hällström muistelee.

Suomen Kansan Muinaisia Loitsurunoja -kirjaa Jussi Mankkinen / Yle

Keskeisillä teoksilla Hällström tarkoittaa esimerkiksi vuonna 2008 julkaistua _Suomen Kansan Muinaisia Loitsurunoja -_kirjaa, jonka on toimittanut Elias Lönnrot ja joka ilmestyi alunperin vuonna 1880. Teoksessa käydään läpi suomalaista muinaisuskoa ja siitä löytyy kalastustaikoja sekä parannusloitsuja.

– Suomalainen kansanrunous, se on ainutlaatuinen ilmiö maailmassa, Hällström tähdentää.

– Harvat ihmiset esimerkiksi tietävät, että Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkisto on laajuudeltaan ja monipuolisuudeltaan maailman suurin.

Jussi Mankkinen / Yle

Salatun tiedon alkemiaa

Vanha tieto, kansanperinne, okkultismi ja muinaisusko - näistä termeistä löytyy Salakirjojen perusta. Lähinnä siksi, että kyseiset asiat kiinnostavat myös Hällströmiä itseään.

– Useimmiten kulttuuri on kuitenkin aika neofiilistä eli uusiin ilmiöihin viehättynyttä, joten siihen on hauska tuoda mukaan tällaisia vanhojakin juttuja. Kirja-ala pyörii paljolti kahden vuoden sykleissä ja kirja pyritään myymään tuossa ajassa. Minä pyrin ajattomuuteen: päämääränä on se, että kaikki mitä julkaisen, olisi valikoimassa vuosikymmenien ajan.

Vuosisata sitten kiinnostus kansanperinnettä ja Kalevalaa kohtaan oli huipussaan. Sitä seurasi hiljaisempi jakso, ja viime vuosina aihepiiri on herännyt uudelleen eloon.

– Ehkä kansanperinne ja muinaisusko toimivat jonkinlaisena antiteesinä modernismille ja kansainvälisyydelle. Tämä ilmiö on näkyvissä Suomen lisäksi muuallakin maailmassa. Ihmiset ovat kiinnostuneita omasta vanhasta alkuperäiskulttuuristaan. Itse olen sitä mieltä, että muinaisusko on suomalaiselle omakohtaisempi asia kuin niin sanotut suuret maailmanuskonnot. Muinaisusko pohjaa vähemmän suurille teorioille ja se on käytännönläheisempää, Hällstörm pohtii.

Suomen muinaislinnat -kirjaa Jussi Mankkinen / Yle

Kansanperinteeseen ja siihen liittyvien asioiden lisäksi Hällströmiä kiehtovat erilaiset filosofiset järjestelmät.

– Itse noudatan elämänfilosofiaa, joka tulee monista eri lähteistä. Ajallisesti ja maantieteellisesti olen aika kaikkiruokainen, kiinalaisesta runoudesta panteismiin.

Mystinen luontokokemus

Salakirjat-kustantamon valikoimaan kuuluu myös useita luontoa käsitteleviä kirjoja, kuten Suomen luolista ja rotkoista kertovia kirjoja. Hällström itse kokee ihmisen ja luonnon välisen suhteen tärkeäksi. Hän tekee säännöllisesti reissuja luonnon helmaan, Kolille, Lappiin ja Eurooppaankin. Häntä viehättävät luonnonilmiöt revontulista kaamokseen.

– Luonnonmystiikan paras kokemus syntyy luonnossa. Vaikka kirjakauppias olenkin, niin tässä asiassa suora kokemus on kirjoja monipuolisempaa.

– Ei luonnon kunnioittamiseen tarvitse liittyä mitään ideologista puolta. Uskon että kaikki luonnossa vietetty aika on terveellistä ihmisen psyykelle.

Jussi Mankkinen / Yle

Salakirjojen tarkoituksena on myös avata ovia menneisiin maailmoihin.

– Loppujen lopuksi on aika vähän aikaa siitä, noin yksi sukupolvi, kun ihmisen elämäntyyli oli aivan toisenlainen kuin nykyisin.

– Omasta mielestäni suomalainen kesämökkikulttuuri on parasta vastapainoa hektiselle nykykulttuurille, vaikkei siihen varsinaisesti maailmankatsomuksellista puolta liitykään.

Mustaa raamattua Jussi Mankkinen / Yle

Paholaisen pauloissa?

Ei liene outoa, että Salakirjojen omaperäinen kattaus herättää toisinaan paheksuntaakin. Etenkään _Mustaa raamattua _eivät kaikki sulata, ja Hällströmille on tultu valittamaan teoksesta kirjatapahtumissa.

– Oikeastaan kirjan aiheuttama negatiivinen palaute ei ole koskaan ollut sen jäsennellympää kuin yleistä kauhistelua.

Noituudesta ja magiasta kertova Musta raamattu julkaistiin suomeksi ensimmäisen kerran 1900-luvun alussa. Sen alkuperäismateriaalin arvellaan olevan peräisin 1500-luvulta. Tarun mukaan kyseessä on Kuudes ja seitsemäs Mookseksen kirja, joka olisi jätetty pois oikeasta Raamatusta.

– Mielestäni Musta raamattu on ihan mielenkiintoinen teos, sen sisältö on lähinnä juutalaiskristillistä salatiedettä ja sillä on tietenkin oma maineensa.

– _Mustaan raamattuun _ liittyy paljon tarinoita, joku on esimerkiksi lukenut kirjaa ja tullut hulluksi, mutta en tiedä kuinka paljon näitä on oikeastaan pystytty vahvistamaan.

Konttoria Jussi Mankkinen / Yle

Noitia ja käsitöitä

Kirja-alalla ei mene Suomessa tällä hetkellä kovin hyvin, mutta Salakirjat-kustantamon toimintaan taantuma tai suhdannevaihtelut eivät ole juuri vaikuttaneet. Päinvastoin, kustantamo on viime aikoina laajentanut toimintaansa. Viime vuonna se julkaisi Malleus Maleficarumin eli Noitavasaran, 1400-luvun lopulla kirjoitetun paksun opuksen, jolla oli suuri rooli Euroopan noitavainojen historiassa. Salakirjoille Noitavasara oli mittava projekti, ja kääntäjä Vesa Suomalainen työsti kirjaa viiden vuoden ajan.

Panostus kannatti: kirjasta on kasvanut kustantamon menestynein artikkeli, ja tähän mennessä sitä on myyty jo yli 2000 kappaletta.

– Kokonaisuudessaan kirjamyynti taitaa olla Suomessa laskussa, mutta meillä se ei näy. Kyse on kuitenkin erikoisalasta. Ja kun kulut pitää kurissa, niin ainakin tässä on omilleen päässyt, Hällström toteaa.

Jussi Mankkinen / Yle

Kulujen pienuuteen vaikuttaa myös se, että uusintapainosten kohdalla tekijänoikeudet ovat jo ehtineet raueta. Vakinaista myymälää Salakirjoilla ei ole, Hällströmiä näkee satunnaisesti messuilla ja myyjäisissä.

– Olisi hauska pitää oikeaa kirjakauppaa, mutta se ei ole tullut ajankohtaiseksi, koska täällä pääkaupunkiseudulla vuokrat ovat aika kalliita, ja netin kautta päästään toimimaan pienin, kiintein kustannuksin.

Kustantamolla on faneja myös ulkomailla, ja Salakirjat on ryhtynyt kääntämään esimerkiksi loitsukirjoja englanniksi. Kiinnostusta on herättänyt etenkin Traditional Finnish Decorative Bands _ eli Theodor Schwindtin _Suomalaisia nauhakoristeita -käsityökirja vuodelta 1903.

– Tällaisten asioiden harrastajapiiri on maailmalla pieni ja tiivis. Puskaradio on toiminut niin hyvin, että kirjaa on myyty aina Japaniin, Turkkiin ja Yhdysvaltoihinkin saakka.

Jussi Mankkinen / Yle

Samuli Paulaharjun jalanjäljissä

Äskettäin Salakirjat julkaisi Samuli Paulaharjun neljä teosta, jotka on kirjoitettu 1920- ja -30-luvuilla. Hällströmin mukaan Paulaharju on "suurimpia suomalaisia kansantieteilijöitä", koska hän keräsi aineistonsa itse. Monet muut kansantieteilijät ovat perustaneet tietonsa lähinnä toisten kirjoittamiin kirjoihin.

– Paulaharju työskenteli opettajana Oulussa. Kesäisin hän sohlasi polkupyörällä aineistoa keräämässä ympäri Lappia, itäistä Suomea ja Pohjanmaata. Talvisin hän teki näiden muistiinpanojen pohjalta kirjoja, ja julkaisi aikoinaan yli 20 teosta.

Mutta onko Hällström sitten itse osallistunut millään tavalla kansanperinteen keräämiseen?

– En ole kylläkään suoraan kansan keskuudesta minkäänlaista aineistoa kerännyt. Ellei sitten tällaisia vantaalaisia pubeja lasketa mukaan, Jon Hällström hymyilee ja vilkaisee silinterikokoelmaansa.