Veroparatiiseja käyttävät suuret yritykset, valtiot, julkimot, rikkaat ja rikolliset. Veroparatiisiyhtiöistä on erittäin vaikea saada tietoja – paitsi vuotojen kautta. Historian suurimmasta tietovuodosta kertoo vastakäännetty Panaman paperit -kirja.

Mitä tehdä, kun haluaisi nauttia korruptiolla keräämästään valtavasta omaisuudesta Etelä-Ranskassa, mutta oma valtio kieltää moisen pröystäilyn?

Tätä on saattanut miettiä Kiinan politiikan takavuosien unelmapari Bo Xilai ja Gu Kailai. Bo Xilai oli politbyroon nouseva tähti, joka puuttui 2000-luvun lopulla kovin ottein korruptioon ja harmaaseen talouteen ja nosti Chongqingin maakunnan talouden kukoistukseen.

Oikeamielisyys oli kuitenkin vain kulissia. Jo 1990-luvulla Bo vaati yrityksiltä ”sisäänpääsymaksuja” toimiessaan Dalianin satamakaupungin pormestarina. Rahat keräsi hänen vaimonsa Gu Kailai.

Vuonna 2000 Gu perusti yhdessä ranskalaisen arkkitehtitoimiston kanssa Brittiläisille Neitsytsaarille veroparatiisiyhtiö Russel Propertiesin. Perustajien omistus piilotettiin huolellisesti haamuosakkaiden ja bulvaanien taakse.

Russel Propertiesin kautta perustettiin myöhemmin toinen veroparatiisiyhtiö, jolla ostettiin huvila Ranskan Rivieralta.

Russel Properties kuitenkin koitui lopulta unelmaparin kohtaloksi.

Panaman paperit

Bo Xilain ja Gu Kailain tarina on vain yksi monista, joihin Panaman paperien valtava tietovuoto on tuonut lisää valoa. Paperit vuodettiin saksalaisen Süddeutsche Zeitungin toimittajille Bastian Obermayerille ja Frederik Obermaierille. Heidän vuodosta kirjoittamansa kirja Panaman paperit on juuri ilmestynyt suomeksi käännettynä.

Vuoto julkistettiin viime huhtikuussa. Tuolloin paljastui, että Suomessakin toimiva Nordea-pankki on perustanut asiakkailleen satoja yhtiöitä veroparatiiseihin.

Vuoto on peräisin panamalaisesta asianajotoimistosta Mossack Fonsecasta. Toimisto on Obermayerin ja Obermaierin kirjan keskiössä.

Ja millainen asianajotoimisto Mossack Fonseca onkaan: sen sylkemien valheiden määrä tuntuu käsittämättömältä.

”Due diligence” – tyhjä kirjain

Mossack Fonseca tarjoaa asiakkailleen postilaatikkoyrityksiä veroparatiiseihin. Näiden offshore-yritysten omistaminen ei ole laitonta, mutta niitä voidaan käyttää verojen kiertämiseen, koska niiden todellinen omistus on helppo piilottaa.

Mossack Fonsecan virallisia asiakkaita ovat pankit, asianajajat tai omaisuudenhoitajat, jotka tilaavat postilaatikkoyhtiöt, maksavat laskut ja hoitavat yhteydenpidon lopullisen asiakkaan puolesta.

Aiemmin Mossack Fonseca on usein väittänyt, että se ei tunne lopullisia asiakkaita, ei hoida heidän tilisiirtojaan ja noudattaa muutenkin ”due diligence” -säädöksiä eli yrityskauppojen asianmukaista huolellisuutta tarkalleen.

Obermayer ja Obermaier kuitenkin osoittavat kirjassaan toistuvasti, että Mossack Fonseca on jopa tavannut postilaatikkoyritystensä todellisia omistajia, kuten Siemensin tapauksessa.

Mossack Fonseca myös viis veisaa lakipykälistä. Toimittajat kysyvät Mossack Fonsecan entiseltä työntekijältä Ramses Owensilta, mitä mieltä tämä on niin sanotuista nimellisistä edunsaajista, joilla väärennetään veroparatiisiyhtiön todellinen hyötyjä ja omistaja.

Owens vastaa silmääkään räpäyttämättä, että moinen palvelu on laiton, ja siitä voi saada monta vuotta vankeutta. Hän uskoo, että kyse on rahanpesusta. Owens vielä tehostaa sanojaan tarttumalla Panaman rangaistuslakiin.

Kuitenkin tämä sama mies on Mossackin vuosinaan itse tarjonnut kyseistä palvelua suoraan veroparatiisiyhtiötä ostavalle asiakkaalle.

– Demokratian ongelmat kärjistyvät entisestään, jos kaikkein parhaiten toimeentulevilla on eri säännöt kuin muilla. Tai ei lainkaan sääntöjä, Obermayer ja Obermaier tiivistävät.

Unelmaparin tuho

Aina veroparatiisiyhtiö ei johda makoisiin lomapäiviin, vaikka Panaman papereiden kaltaisia vuotoja ei tapahtuisikaan.

Bo Xilailla ja Gu Kailailla oli pitkäaikainen ystävä, brittiläinen liikemies Neil Heywood. Kun Gu Kailai osti Russel Propertiesin välityksellä huvilan Ranskan Rivieralta, hän otti Heywoodin mukaan sopimukseen.

Heywoodin piti auttaa huvilan hoitamisessa ja vuokraamisessa. Hän kuitenkin päätti kiristää Guta.

Gu tappoi Heywoodin 14. marraskuuta 2011 myrkyttämällä.

Kaksi viikkoa murhan jälkeen Gu yritti vielä peitellä jälkiään. Obermayerin ja Obermaierin mukaan hän siirsi Russel Propertiesin omistuksensa kokonaan ranskalaiselle arkkitehdille.

Gu jää lopulta kiinni, ja hänen miehensä kaatuu hänen mukanaan. Pariskunta saa elinkautisen: Gu murhasta ja Bo korruptiosta. Skandaali ravistelee politbyroota syvältä.

Asianajotoimisto Mossack Fonseca on yhä toiminnassa. Panaman valtio on aloittanut Mossack Fonsecasta tutkinnan, joka on edennyt hitaasti.