Døden kunne have mange årsager, når man fløj ad den historiske luftbro til Biafra.

Hvis ikke sigtbarheden i den begsorte afrikanske nat blev ens bane, så måske kuglerne fra nigerianernes antiluftskyts, der ikke sondrede mellem fugl, fjende og forsvarsløst nødhjælpsfly, når de beskød alt, hvad der rørte sig.

Slap man forbi uden at styrtbløde brændstof, skulle man famle sig frem mod den interimistiske landingsbane, en omlagt landevej, der gemte sig et sted i mørket. Kun de sidste 30 sekunder lyste landingslysene op som små ledestjerner – i begyndelsen kun i den ene side af vejen.

Biafra var en udbryderstat, der i 1967 rev sig løs fra Nigeria, som reagerede ved at gå i krig mod enklaven.

Lykkedes det at lande flyet i ét stykke, var det om at læsse lasten af ildelugtende tørfisk hastigt af. Ellers risikerede man at blive ramt af bomberne, som haglede fra nigerianernes fly ’The Intruder’, der som en sulten høg kredsede over Uli, den biafranske landsby hvor landingspladsen lå.