Spirála mlčení je sociologický koncept, který je dnes velmi často spojován hlavně se sociálními sítěmi. Ve skutečnosti je to jeden ze zásadních konceptů lidského chování, byť definice je stará pouze několik desítek let – přisuzuje se německé socioložce Elisabeth Noelle-Neumann a jde o to, že lidé se bojí být se svými názory v izolaci a proto se přiklánějí k většinovému názoru. Nebo, respektive, většinový názor bez obav vyjadřují a případný jejich názor, který se ukazuje menšinovým, si raději nechávají pro sebe.

Důsledkem tohoto jevu je to, že ve společnosti (a dnes právě nejčastěji na sociálních sítích) je hlavně slyšet většinový názor. Což vede k nadhodnocení jeho významu a umlčení a potlačení nejenom menšinového názoru, ale také menšiny jako takové. Strach ze sdělení názoru „který není v kurzu“ ovlivňuje volby, předvolební výzkumy a celou společnost. Paradoxně vede k tomu, že lidé s menšinovými názory mohou změnit své chování a názory jenom proto, že se cítí být v menšině, nikoliv na základě racionálních úvah.

Noelle-Neumann upozornila ale i na to, že ve společnosti existují místa, kde spirála mlčení neplatí. U lidí kteří vždy jdou proti proudu (avantgardisté) a lidé, které lze řadit k tvrdému jádru, ti co se sociální izolací počítají a nemají problém ji podstupovat.

Sociální média spirálu mlčení neboří

Pew Research v pár let starém výzkumu (Social Media and the ‘Spiral of Silence’) hovoří o další zajímavé věci, spojené se spirálou mlčení. Původně se totiž předpokládalo, že to budou sociální sítě (a média), které se nebudou spirálou mlčení tolik řídit – hlavně proto, že nabídnou tolik prostoru a času, aby se udržely i ony minoritní názory a pohledy a byly považovány méně za „nevhodné“ (chcete-li, za méně vybočující z davu).

Ukázalo se, že spirála mlčení platí i v sociálních médiích. Co navíc, i zde platí to co známe z reálného života, tedy že lidé mají tendenci se obklopovat hlavně lidmi s podobným smyšlením. Což, opět, není nic co by bylo význačné pro sociální sítě, v reálném životě si také přátelé vybíráme podle toho, jak nám vyhovují. Pokud mají příliš rozdílné názory či pohledy na svět, tak je méně pravděpodobné, že je budeme chtít mít mezi přáteli.

Problém spojující sociální média a mlčení je ten, že dříve byl „většinový“ názor v zásadě formulován hlavně tím, co říkala média. Dnes v některých případech jsou média až druhořadá a k formování „názoru“ jsou pro určité věkové skupiny důležitá hlavně sociální média. Pokud danou osobu ovlivňuje příliš omezeně vybraný sociální kruh spolu s viditelným „většinovým“ názorem, je jasné, že si nakonec může vybrat onen nejvíce slyšitelný názor a považovat ho za většinový a tím pádem jediný správný.

Nejzásadnějším problémem u sociálních médií je ale zpravidla to, že nepředstavují reprezentativní obraz populace, ani v okamžiku kdy je bereme jako celek. Nejenom, že sociální média nepoužívají všichni napříč populací, ale jednotlivé věkové a sociální skupiny na nich mají velmi nerovnoměrné zastoupení.

Pojďme to ale uzavřít, nejpodstatnější na teorii spirály mlčení je to, že pokud má někdo ojedinělý, osamocený názor, tak je pravděpodobné, že si ho raději nechá pro sebe. Můžete to chápat i jako pud sebezáchovy. Než se nechat na Internetu rozcupovat davem či trolem, tak je lepší moudře mlčet.