Tese 1: Favorisme – er, når kvinder bliver båret fremad, ikke fordi de er overlegne i den åbne konkurrence, men fordi det forventes, at de har ret til andele af samfundets topposter, skriver Bonde i sin bog.

Hans Bonde: »Min bog handler om kvindelig elitepolitik. Alt tyder på, at hvis en kvinde har kvalifikationer til en bestyrelsespost, så har hun langt større chance for at få den end en mand. At lægge yderligere favoriseringer oveni skriger til himlen. I øjeblikket er der en fordring om fifty-fifty til statslige styrelser, hvorved man tvinges til at tage mindre kvalificerede kvinder ind. Det er glimrende, hvis kvinder af egen kraft arbejder sig til tops. Problemet opstår først, når de tages ind i klumper på grund af deres køn.

Undersøgelser af kvindekvoteringen til bestyrelser i Norge viser en stor afvandring fra aktieselskabsformen og faldende indtjening. Da der er alt for få kvinder med de fornødne kvalifikationer, taler man om de såkaldte guldskørter, der sidder på et væld af bestyrelsesposter.

Man reducerer kvinden til en metervare, når man favoriserer og glemmer individet. Men kønnet har slet ikke så stor betydning, og kvinder er enormt forskellige.

Langt vigtigere er det at se på talent, slidstyrke og erfaring uanset køn.«

Jette Hansen: »Det undrer mig, at Hans Bonde størstedelen af tiden argumenterer for, at kvinder netop i kraft af deres køn har det til fælles, at de holder sig til det middelmådige og besidder mindre talent, slidstyrke og erfaring end mænd. Dette er faktisk et kerneargument i bogen. Det er også underligt, at der aldrig var tale om, at mænd blev ’taget ind i klumper på grund af deres køn’ for slet ikke at nævne, at de blev gjort til en metervare, da man ændrede optagelseskriterierne til læge- og dyrlægestudiet, så halvdelen nu kom ind som kvote 2 – hvilket udtrykkeligt skulle favorisere mændene, fordi kvinderne udkonkurrerede dem på karaktergennemsnit. Hans Bonde glemmer vist, at de norske bestyrelser forud for kønskvoteringen, ifølge Jan Sverre Asker, administrerende direktør i Finansnæringens Arbeidsgiverforening i Norge, var kendetegnet ved en lang række mænd, der hver især sad med utroligt mange bestyrelsesposter. Asker vurderer, at kvoteringen har gjort norsk erhvervsliv langt mere dynamisk og konkurrencedygtigt. Det ser ud til, at det ikke så meget var bundlinjen, der blev ramt, men aktiernes værdi. Og så vidt jeg ved, har en akties værdi ikke altid noget med virkeligheden at gøre. For eksempel styrtdykkede it-firmaet Apples værdi på markedet, da (direktøren) Steve Jobs døde. Så måske er det ikke selve kvoten, der har været dårlig for økonomien, men folks fordomme og forventninger.«

Tese 2: Kønsdebatten – er domineret af kvinder, og mændene er det tavse køn, når talen falder på mænd og kvinder, skriver Bonde i sin bog.

Jette Hansen: »Det er en af de oftest gentagede myter, at kønsdebatten har været domineret af kvinder. For realiteten er faktisk, at mændene gik i offensiven i kønsdebatten op igennem 90’erne – i høj grad med Hans Bonde selv som bannerfører under overskriften »Ligestilling på hovedet«. På mange måder blev de mandlige kønsdebattører toneangivende for den grundlæggende forståelse af køn. De yngre generationers kønsforståelse i dag er således formet af dette mandlige debatsegment. Ud over som sagt Hans Bonde selv var der forfatter Bertill Nordahl, journalist Carsten Grolin, forsker Jens Bonke, rektor for Danmarks Pædagogiske Universitet Lars-Henrik Schmidt, terapeut Carl Mar Møller samt terapeut og journalist Martin Østergaard.

Dette mandlige debatsegment var temmelig fælles om en antifeministisk og det, som dengang hed ’maskulinistisk’ vinkel på kønsdebatten. Bibelen var John Greys Mænd er fra Mars – kvinder er fra Venus. Og det skorter heller ikke ligefrem på mænd, der blander sig i kønsdebatten i dag. Vi ser 180grader og Lennart Kiils hjemmeside MANFO – for ikke at tale om Mads Christensen og Thomas Blachmann, der efterspørger nøgne, tavse kvinder til skabende, storskrydende mænd.«

Hans Bonde: »Det er korrekt, at flere mænd er kommet på banen, men der mangler udvikling af en helt ny kønsforståelse, der kritiserer ligestillingsbegrebets udvikling fra at betyde lighed i udgangspunktet til at betyde lighed i slutresultatet.

Fra chancelighed til resultatlighed. På grund af denne manglende nye og nuancerede kønsopfattelse fremstår mange mandlige debattører som mere stenalderagtige, end de er. Samtidig favoriserer samfundet den feministiske idéudvikling ved at yde støtte til kvindeforskning, feministiske netværk og institutioner som Kvinfo, hvilket giver en ensidighed i kønsdebatten.«

Tese 3: Ligestilling vs. lige repræsentation – Bonde argumenterer i sin bog for, at kvinder har forvekslet ligestilling med lige repræsentation, fordi man ikke måler ligestilling på de forskellige køns muligheder for at nå toppen, men i stedet måler på, hvorvidt de er nået dertil, og vi derigennem har lige repræsentation

Jette Hansen: »Bonde fører den samme slags reaktionære snak, som vi hører fra neoliberalisterne, hvor begrebet om ’frihed’ i virkeligheden er baseret på, at man afholder sig fra at forholde sig til de dynamikker og årsagssammenhænge, som virker formende ind på menneskers liv – og dermed deres betingelser for at vælge, hvor de ender i samfundet. Fordi mænd og kvinder mødes med forskellige normer og forventninger, er præmisserne for at vælge også forskellige. Eksempelvis er det jo tydeligt, at valget af at følge sin faglige ambition og satse på at gøre karriere i realiteternes verden vil have meget forskellige konsekvenser for de to køn. Imens manden med en vis sandsynlighed kan få en kvinde til at være bagstopper på hjemmefronten, så familien står klar, når han vender hjem, vil det samme valg for en kvinde ofte betyde et tab af familieliv. Imens selvhævdende mænd i omgivelsernes øjne vil blive set som dynamiske og således gode repræsentanter for deres køn, vil en selvhævdende kvinde hurtigere blive opfattet som en dominerende, ubehagelig bitch. Og når nu den konkurrence ude på arbejdsmarkedet, som Hans Bonde taler så meget om, i så høj grad går ud på at gøre sig selv synlig og fremtræde handlekraftig, betyder det igen, at mænd og kvinder af kulturelle årsager stilles forskelligt. Alt det bliver tildækket i den diskurs, Bonde bruger.«

Hans Bonde: »Hvis Jette Hansen mener, at kvinder stilles dårligere på grund af familiestrukturen, må hun kæmpe på det familiepolitiske niveau i stedet for at begynde og diskriminere ved ansættelser, som vi eksempelvis ser det på universiteterne.

Danske kvinder stemmer på partier, der kæmper for lang barselsorlov, og de går i mindre grad end mænd ind for obligatorisk barselsorlov til mænd. Jette Hansen og andre favoritter mener, at kvinder lider af falsk bevidsthed, når mange af dem vægter familien højt. Det er bedrevidende. Både mænd og kvinder går ifølge opinionsundersøgelser imod favorisering og positiv særbehandling. Det her med at selvhævdende kvinder anses som bitches, er det ikke lidt hjemmestrikket? Blev eksempelvis Milena Penkowa ikke båret frem i guldstol endog længe efter, at enhver nøgtern betragter kunne se, at den både juridisk og videnskabeligt var helt gal. Der er i øjeblikket en næsten Klondyke-agtig stemning for at få mere produktivitet ud af de højtuddannede kvinder. Men hvis det sker via favoriseringer, risikerer de at ende som et B-hold, hvor man spørger: Er hun her, fordi hun var den dygtigste, eller fordi hun er kvinde.«

Jette Hansen: »Man kan da bestemt godt spørge sig om ikke, Milena Penkowa kom frem i kraft af sin evne til at lefle for mænd og bekræfte dem seksuelt snarere end sin faglighed. Men måske det i højere grad var en anledning for mænd til at tænke over, hvilket hoved de skal tænke med, når de forfremmer kvinder. Seksualisering skader altid kvinders autoritet og dermed karrieremuligheder. Penkowa kan ikke bruges som udtryk for, at kvinder systematisk bæres frem. At gå ind for barselsorlov til mænd er desuden at vægte familien højt. Der er ingen modsætning imellem at kæmpe på begge fronter – arbejdsmarked og familiestruktur – samtidig. Tværtimod.«

»Snak om falsk bevidsthed står helt for Bondes egen regning. Alt tyder på, at flere og flere mænd vitterligt ønsker større mulighed for tid med deres børn. Og det passer jo slet ikke, når Bonde i sin bog påstår, at kvinder favoriseres på arbejdsmarkedet ud fra en antagelse af, at de er svage. De får mindre i løn og færre forfremmelser ud fra en antagelse om, at de nok vil have svært ved at stå distancen med en husholdning og en stribe unger derhjemme gør de. Ingen favoriseres på arbejdsmarkedet ud fra en forestilling om, at de er svage. Derimod favoriseres mænd på arbejdsmarkedet, fordi de antages at være fri for disse tidskrævende bindinger til hjemmet.«

Hans Bondes ’Fordi du fortjener det – fra feminisme til favorisme’ udkommer i dag.