Trots den torra advokatprosan osar rekonstruktörens beskrivning av situationen i Stampen av en till brottslig­hetens gräns driven desperation. Siffrorna talar sitt iskalla språk och det finns två sätt att tolka dem.



Den stora skillnaden i diagrammet till höger beror på hur tillgångar värderas. Hälften av Stampens påstådda 3 miljarder i tillgångar är goodwill, alltså övervärden som koncernen har betalat under sin exempellösa shoppingtur i det svenska medielandskapet. Behovet av att skriva ned denna goodwill prövas varje år i ett "impairment test", då förvärven måste bevisa sin framtida intjäningsförmåga.



En återblick på Stampens årsredovisningar visar hur företagsledning och revisorer, av inkompetens eller avsiktligt, kraftigt överskattat möjligheten att tjäna pengar i sina inköpta bolag.



För bara fyra år sedan var Stampens goodwill 3,3 miljarder kronor. När koncernen till sist tvingades börja skriva ner värdena hotades bolagets egna kapital. Eftersom köpen hade gjorts med lånade pengar blev bankerna nervösa, höjde räntorna, tog aktierna i pant och krävde amortering. Stampen tvingades då sälja bolag med reaförlust och nya nedskrivningar som följd.



I Stampens egen bokföring finns ett litet värde kvar i koncernen, åtminstone på papperet. Men utan goodwill skulle saldot visa ett värde på minus 1,2 miljarder kronor.



Rekonstruktörens osentimentala bouppteckningsvärden bygger inte på ljusblå antaganden om framtida intjäningsförmåga. Värdet på Stampens dotterbolag liksom fordringar på koncernbolag sätts nära noll. Värdena baseras på att samtliga bolag i Stampen försätts i konkurs. Tillgångarna är ynka 191 miljoner, men de 2,6 miljarderna i skulder är plågsamt reella.Mediebevakare och branschexperter har i fem års tid rest frågor kring Stampens ekonomi. Oftast har de förblivit obesvarade, bortviftade med glättiga besked om en ljus framtid eller dolda i luddiga rapporter. Så sent som förra hösten ansåg en av Stampens högsta chefer att Resumé skulle vänta till våren med en intervju för vi skulle kunna sätta rubriken "Så vände vi Stampen".



Därför blir rekonstruktören Christian Anderschs redovisning en bitande kritik av kommunikationsföretaget Stampens sätt att kommunicera genom åren. Beskrivningen av koncernens relation till sina banker, Handelsbanken, SEB och Nordea i konsortium, är talande. Varken Stampen eller bankerna har velat kommentera den lånebörda som till sist knäckte koncernen.



År 2011 fick Stampen en kredit på 1 900 miljoner kronor, varav 300 miljoner som förvärvskredit för att kunna fortsätta köpa sig stora. Mindre än ett år senare bröt Stampen mot lånevillkoren. Efter ett halvårs dragkamp tecknades ett tilläggsavtal i maj 2013 och bankerna tog tidningarnas aktier i pant.



Men samma månad delade Stampen ut 48 miljoner till ägarna, efter att ha löst in sin vd Tomas Brunegårds optioner i förlustbolaget Stampen Media Partner (han betalade 100 000 och fick ut 15 miljoner kronor) och gjort samme Brunegård till styrelseordförande med Sveriges högsta arvode om 5,8 miljoner (plus sociala avgifter på arvodet betalda). Sedan den dagen har Peter Hjörnes bankrelationer varit milt uttryckt kylslagna.



Inom ett år var det dags igen, Stampen klarade inte lånevillkoren. I juni 2014 samlade bankerna krediterna i ett lån på 945 miljoner med villkoret att det till årets slut skulle amorteras ner till 400 miljoner, rimligen genom att sälja av bolag. Nu hade bankerna tagit nästan hela koncernen i pant och hade i praktiken hela makten över Stampen.



Stampen sålde Mitt i-tidningarna och lite småbolag, men klarade inte heller detta år bankernas villkor. Redan i januari­ 2015 sprack det igen och sedan dess har koncernen levt på bankernas nåder med korta lån till tvåsiffriga räntor.



Rekonstruktörern Christian Andersch är inte skyldig att fastslå tidpunkten för obestånd, som fallet är vid konkurs. Där- emot måste han för att skydda borgenärer bedöma om återvinning av några substantiella transaktioner kan ske utan att processkostnaderna blir orimliga i relation till beloppen.



Stampen lyckades med stor möda betala sina räkningar fram till maj, då det stod klart att det saknades pengar till både löner och skatteskuld. Konkurs framstod som det självklara alternativet. I stället valde Stampen den vanskliga vägen att ansöka om rekonstruktion, vilket förutsätter att omvärlden tar notan för koncernens fiasko för att omgående visa förtroende för dess ledning genom att ge nya krediter och leveranser.



Christian Andersch granskar därför det prognostiserade obeståndet, alltså den tidpunkt när Stampens ägare borde begripa att situationen var hopplös. Han kommer fram till januari 2015, då Stampen inte hade klarat sina amorteringar trots försäljningarna. Han kunde ha backat ännu ett år till februari 2014, då Högsta förvaltningsdomstolen föga förvånande beslöt att tryckerimoms skulle betalas.



Stampens tryckeribolag VTAB hade begärt och fått tillbaka 700 miljoner kronor från Skatteverket sedan EU 2010 hade sänkt tryckerimomsen från 25 till 6 procent. Nu skulle pengarna vidare till tryckeriernas kunder som hade betalat för hög moms eller åter till Skatteverket från koncernens tidningar, som hade gjort för höga momsavdrag.



I efterhand kan tyckas att Stampens styrelse borde ha insett det långsiktigt ohållbara i att ta ut 25 procent moms från sina kunder, men bara betala in 6 procent till staten. Det leder till slutsatsen att Stampen i två och ett halvt år blundat för ett latent obestånd.



Krisen i Stampen har varit tydlig ännu längre: "Koncernens kassaflöde har kraftigt minskat sedan 2011", skriver Christian­ Andersch och påpekar att den tillgängliga likviditeten därför har minskat kraftigt, vilket har förvärrats av att bankerna på goda grunder krympt låneramarna.



Än värre är det med det egna kapitalet i relation till lånen: "Koncernens soliditet har löpande minskat från 2011 om 35 procent till 2015 om 6 procent." Han visar också hur koncernens egna kapital har krympt från 1 935 miljoner till 171 miljoner enbart mellan åren 2012 och 2015.



Christian Andersch resonerar kring möjligheten att försöka återvinna aktier i Stampenbolag som under 2015 har tagits i pant för bankernas lån. Han konstaterar:



"I rådande situation finns inte möjlighet att via realisation av aktier erhålla ett pris som bedöms vara till gagn för borgenärerna."

På ren svenska: Stampen är värdelöst.