En fascinerande och sorglig blandning av egoism och idealism Hönsgården med de gemensamma hönsen står numera tom. Några av de boende tyckte att ljuden var för störande. Foto: ERIK SIMANDER

Men alla i huset delar inte hennes syn. Redan några år efter att kollektivet kommit igång började medlemmar vädra en önskan om att få sälja sina lägenheter för marknadspris. Med tiden växte skaran till en överväldigande majoritet. Men enligt föreningens stadgar räcker det att sex av de totalt 32 hushållen vill behålla regeln, för att den ska vara kvar. Frustrationen över att en så pass liten minoritet stod i vägen började kokade över och 2009 fick bråket avgöras i rättssalen. Då stod det klart: pristaket är och förblir kvar, så länge minst sex hushåll så önskar.

– Jag är inte så säker på att folk skulle göra några mångmiljonklipp ändå. Vilka höginkomsttagare har lust att bo ganska sjabbigt och dessutom ta hand om sitt eget bajs? säger Paula Richter.

För henne är det ändå märkligt att många i kollektivet gjort en sådan ideologisk förskjutning.

– Fast det är klart, bostadsmarknaden såg annorlunda ut när vi först flyttade hit, det var inte riktigt samma fokus på att göra bostadskarriär som i dag. Men vi var ju medvetna om att bostadspriserna skenade redan då och det var just därför vi beslöt om pristaket. Saker kan hända i livet förstås, människor förändras... Men alla har gått in i det här med öppna ögon.

”En sorglig blandning”

Flera försök har gjorts för att ena kollektivet i dyningarna efter den infekterade tvisten. Föreningen har hyrt in konfliktkonsulter, bildat en “demokratigrupp” med målet att diskutera fram en lösning och höjt pristaket både två och tre gånger för att försöka blidka majoriteten. Men trots åtgärderna lever missnöjet kvar.

En man, som för något år sedan valde att lämna kollektivet, beskriver en situation där kollektivhuset för vissa kommit att kunna liknas vid ett fängelse.

– Pristaket har tyvärr fått en inlåsningseffekt. Det finns de som vill flytta men som stannar kvar för att de inte har råd att köpa en annan lägenhet. Det har lett till mycket bitterhet och besvikelse, även från de som hänger fast vid de ursprungliga idealen och upplever att det inte blivit som de tänkt sig. Det är en fascinerande och sorglig blandning av egoism och idealism.

Vid sitt köksbord bekräftar Solveig Håll uppgivet dödläget.

– Det är inte lika stort engagemang hos alla som i början. Ofta blir det kritik när något görs eller föreslås av en arbetsgrupp, i stället för hejarop och uppmuntran. I bland känns det som att det beror på vilken gruppering folk tillhör sedan pristakskonflikten.