På åtta dagar har två unga män skjutits ihjäl i ”Orten”, eller Rinkeby på Järvafältet. Senast i måndags sköts en 25-årig man på en pizzeria på torget. De läggs därmed till den lista på sex unga män som hittills har dödats i en uppgörelse mellan två lokala gäng sedan sommaren 2015. Fem av de sex ihjälskjutna har rötter i Somalia. Bland svensk-somaliska föräldrar finns en oro för att deras unga söner ska drabbas i gängkonflikten. Det som sker är en effekt av en mutation av klankultur och klansamhällen till en hybrid som ingen idag vet hur den skall hanteras.

Socialdemokratiska lokalpolitikern Mohamed Nuur , boende i Spånga Tensta är av somaliskt ursprung. Den grupp som misstänks för flera av de sex skjutningarna är den så kallade ”dödspatrullen” som även den har liknande ursprung. En gruppering som polisen misstänker utför mord mot betalning. Nuur tycker inte att ursprunget på vare sig de utpekade mördarna eller offren har betydelse men säger samtidigt exakt motsatsen.

– Dessa killar är ju inte intresserade av varken svensk eller somalisk kultur eller att ens lyssna på sina föräldrar, säger Nuur.

Nuur sätter fingret på det vi nu ser utvecklas i ”Orten”. Ursprung, eller startpunkt, är i allra högsta grad en viktig komponent för att förstå problematiken och samtidigt kanske kunna adressera den. I ett renodlat klansamhälle, som Somaliland, hade inte det som nu sker i ”Orten” tillåtits. Det är lika förbjudet att elda upp en bil i Hargeisa, Somalilands huvudstad, som i Rinkeby. Skillnaden är att i Hargeisa är det väsentligt ovanligare än på Järvafältet. Klanerna, som baserar sin rätt på kollektivt ansvar och kollektiv skuld, hade åtgärdat detta långt före det ens hade nått planeringsstadiet. Där hade alla kriminella tendenser kvävts redan vid första stölden av en grönsak. Det som nu utvecklas inför våra ögon är att klankulturen muterar till att bli en hybrid. En klanhybrid.

Det dessa ungdomar gör är att de lämnar sin klankultur men behåller samtidigt det hat för det individualiserade och sekulariserade väst som många, men inte alla, klaner härbärgerar. Tystnadskulturen är en annan de tar med sig. Tidigare i år beskrev åklagaren Thomas Ahlstrand i Göteborgs-Posten det som han uppfattade som en ny typ av brottslingar.

De har inte kommit snett. De har inget missbruk. De delar helt enkelt inte våra normer, och de har absolut ingen lojalitet eller ens vilja till lojalitet gentemot samhället. En dom till fängelse är ingen skam, den är ett besvär, något obekvämt, något att undvika för att det är opraktiskt och långtråkigt att sitta inne. Lojaliteten är däremot oerhört stark när det gäller gänget, kompisarna, familjen, klanen, kvarteret; och den är dubbelriktad. Vi kan inte alltid involvera deras familjer när vi vill behandla dem för kriminalitet; för familjerna kan tycka att grabben är bra, han drar hem pengar. Den ofta oreserverade kärleken till mamman och respekten för pappan motsvaras inte sällan av en fullständig, och i bästa fall blind, lojalitet tillbaka.

Denna hybrid av klansamhällen, under sin transformering till en integration längre fram, är instabil. Somalier själva har bedömt att det kan ta upp till fyra generationer att bli en del av den svenska samhällskroppen. För de som väljer den vägen. Och inte stannar vid en hybrid.

Hur instabila klansamhällen utvecklas kan vi se på bland annat Afrikas Horn. Somaliland är i sammanhanget stabilt då britterna, kolonialmakten, valde att arbeta genom klanerna. Somaliland har utvecklat en form av statsskick som bygger på klanerna. I grannlandet Somalia slog italienarna sönder delar av den strukturen utan att ersätta med något annat vilket idag har lett till ett instabilt samhälle.

Den svenska kulturen är präglad av syndabekännelse – och förlåtelse. Det, och den juridiska kultur det format, krockar nu med en juridisk kultur präglad av klantänkande, där det är viktigare att gruppen kompenserar än att den skyldige tar på sig ansvaret. I konflikten mellan sedvanerätten och rättsstatens principer växer nu en ny typ av brottslingar fram. För att kunna bemöta den nya kriminaliteten måste vi förstå hur den uppstår, skriver Per Brinkemo på Smedjan. ”Orten” muterar nu in i något som de somalier Ledarsidorna.se varit i kontakt med som menar att det kommer ta upp till fyra generationer att ta. Fyra generationer för att bli en del av det sekulära svenska. Det är dock inte säkert att alla klanhybrider, för det är vad vi ser, klarar av eller vill gå hela vägen. En del kommer stanna på vägen och mutera vidare i något vi inte vet.

Idag finns begränsad forskning på området. För att rama in en eventuell startpunkt för denna mutation till hybrider utgör är utgör Per Brinkemos ”Mellan Klan och Stat”, Mark S Weiners ”Klanvälde” och Bengt G Nilssons ”Oljans Pris” samt Magnus Norells ”Return of the Caliphate” baskunskap. Även Paul Colliers ”Exodus” fyller kunskapsluckor i form av att kunna definiera priset på att inte lyckas med integration och assimilering upp i den svenska samhällskroppen. Definiera konsekvenserna av klanhybriderna. Priset på distansering och inkapsling. En distansering från det svenska samhället som idag har kostat två medborgare livet i “Orten” på endast tio dagar och samtidigt injagat skräck i en hel stadsdel.

Den övriga svenska forskningen kopplat till migration har de senaste decennierna fokuserat på framför allt identitet, rasism och antirasism. Forskning som kapslar in identiteter som nu muterar in i hybrider. Hybrider vi inte kan förstå om vi inte dels förstår klankultur och klandynamik, det vill säga startpunkten, samtidigt som vi måste definiera vad dessa på sikt kommer mutera till. I bästa fall bli en del av Sverige, i sämsta fall bli en hybrid med alla de negativa egenskaper som låser in och distanserar sig på olika sätt från den svenska samhällskroppen.

Som Thomas Ahlstrand konstaterat med den mutation som är uppenbar i “Orten” idag:

De delar helt enkelt inte våra normer, och de har absolut ingen lojalitet eller ens vilja till lojalitet gentemot samhället.