Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

«Mer føleri enn fakta», skriver Martine Aurdal i Dagbladet (14.10.15) om Halvor Foslis bok «Fremmed i eget land». Det er vel ingen hemmelighet at Aurdal bor på beste vestkant. Hadde hun tatt seg bryet med å ta T-banen til Stovner senter, kunne hun også fått litt fakta å feste på papiret. Aftenpostens besøk sto på trykk den samme dagen hennes kommentar var å finne i Dagbladet.

«Vi hadde ikke vært lenge på Stovner Senter før det ble åpenbart at forholdet mellom hvite, etniske nordmenn og beboere med annen etnisk bakgrunn er et betent tema. Få ville snakke om hvordan det er å være etnisk norsk i en bydel hvor innvandrerandelen er stor og økende, og enda færre vil gjøre det med navns nevnelse i avisen.»

Fosli har intervjua noen titalls personer som føler seg fremmede i sitt eget nærmiljø fordi det har endra karakter gjennom massiv innvandring de siste tiåra. La oss se på tallene.

Bare fra 2000 til 2015 økte innvandrerandelen i Oslo fra 19 til 32 prosent. Men disse prosentene er jo ikke fordelt jevnt ut over byen, Stovner har i dag en innvandrerandel på over 50 prosent.

Journalister bør - i alle fall deler av tida - bruke sine krefter på å gi stemme til de stemmeløse, de som ikke besitter definisjonsmakta, de som ikke sitter øverst ved bordet når avgjørelsene om hva som riktig og galt, godt eller dårlig bestemmes. I denne sammenhengen har mediene svikta.

Jeg har 15 års fartstid på Holmlia i Oslo. To barn har jeg hatt i skolen. I utallige foreldremøter, på loppemarkeder og i andre sosiale sammenhenger har jeg møtt en rekke etnisk norske som uttrykker nøyaktig det samme som Foslis informanter. Jeg er overbevist om at i gruppa av etnisk norske med lang botid på stedet, utgjør de et flertall.