Venstre og SV har foreslått at Stortinget fjerner den Grunnlovsbestemmelse som fastslår at religionsfrihet ikke gjelder for kongen. Han MÅ må nemlig være kristen – ja, han skal endatil være av den evangelisk-lutherske typen!

Men Venstre og SV ble dessverre nedstemt. I Arbeiderpartiet, Høyre og FrP er det et tallrikt innslag av ikke-troende, jeg kjenner mange av dem. De vil ha religionsfrihet for seg selv. Men altså ikke for kongen! Hverken for ham eller hans etterkommere på tronen.

I Grunnloven § 4 har det inntil nylig stått at «Kongen skal stedse bekjende sig til den evangelisk-lutherske Tro, haandhæve og beskytte denne». «Bekjende sig til» betyr at han skal holde seg til kirkens bekjennelsesskrifter, bl.a. den augsburgske konfesjon og Luthers lille katekisme, som rommer trosbekjennelsen. Nå – i 2015 – er denne bestemmelse erstattet av en ny og kortere formulering: «Kongen skal alltid bekjenne seg til den evangelisk-lutherske religion.» Slik står det altså i Grunnloven.

Les § 4 en gang til. Det er med respekt å melde en besynderlig bestemmelse i et land som deklarerer religionsfrihet. Hvis kronprins Haakon i tidens fylde finner på å melde seg inn i Human-etisk forbund eller vil bli katolsk, må han abdisere!

Og hva regjeringen angår, så stod det inntil nylig i § 12 at minst halvparten av statsrådene «bekjende sig til Statens offentlige Religion». Det har hendt at folk som er utmeldt av statskirken, men som er stilt i utsikt en ministertaburett, i hui og hast har fått reversert beslutningen og fått sin navn innskrevet i statens store bok over kirkemedlemmer. Deretter kan de få sin ministerutnevnelse og sette i gang å røkte sitt departement.

Statskirkeordningen er en anakronisme, den var overmoden for avløsning, og en bred politisk avtale om forholdet mellom stat og kirke ble vedtatt i Stortinget i 2008. Den gamle ordlyden i § 2 («Den evangelisk-lutherske Religion forbliver Statens offentlige Religion») er avløst av en bestemmelse med mer tidsmessig innhold: «Verdigrunnlaget forblir vår kristne og humanistiske arv. Denne Grunnlov skal sikre demokratiet, rettsstaten og menneskerettighetene.»

Om denne bestemmelsen får man i det minste si at den er bedre enn den gamle.

Men kong Harald på Slottet, han følger med. Han har personlig grepet inn i Grunnlovsprosessen. Han har insistert på at det i § 4 fortsatt skal hete at monarken skal være kristen, og ikke bare det – han skal være evangelisk-luthersk. Og konger pleier å få det som de vil. Dermed står det nå – i den nye oversettelsen: «Kongen skal alltid bekjenne seg til den evangelisk-lutherske religion.»

For meg kan kongen tro på hva han vil, jeg blander meg ikke opp i det. Men i et land som etter hvert rommer en bred vifte av religioner, og som roser seg av full religionsfrihet, er det besynderlig at den eneste person som ikke kan nyte denne frihet, er monarken!

For øvrig er det ikke kongen som skal bestemme over Grunnloven. Han skal holde labbene unna. Dét fikk Carl Johan beskjed om allerede i 1820-årene, og dét burde Harald fått beskjed om!

Hvis Norge kunne fomle seg til å avvikle den eklatant udemokratiske og anakronistiske statskikk som heter monarki og innføre republikk, ville naturligvis ingen komme på den idé å innskrenke statssjefens religionsfrihet ved å tvinge ham til å holde seg til Luther.