Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Ett av argumentene som framføres mot å kriminalisere nazistiske organisasjoner er at da vil de «gå under jorda». Som John Berg skriver i en kommentar i Dagbladet; De er der allerede.

Spørsmålet er om det gagner samfunnet eller nazistene å få dem fram i lyset og i våre gater?

Grunnen til at nazistene ønsker å marsjere i våre gater er naturligvis fordi de er overbevist om at det virker. Det virker på rekrutteringen. Det er faktisk vanskelig å rekruttere når man er under jorda.

I vårt liberale demokrati skal vi først og fremst bruke vår ytringsrett og ytringsplikt i åpne debatter med respekt for våre meningsmotstandere, om ikke for deres meninger. Debatt er vårt fremste virkemiddel. Men ikke det eneste.

I vår rettsstat som er bygget på loven, er juridiske virkemidler helt legitime, og av og til nødvendige. Ikke for å kneble debatter. Men for å sette noen grenser. Det er ikke lov å kjøre i 80 km/t i en 50-sone. Ingen synes det er rart at Veitrafikkloven håndheves.

Nazistene er ikke interessert i debatt. De er interessert i propaganda. De er ikke interessert i mine meninger.

Deres interesse er å fortegne, fabrikkere, refabrikkere og konspirere. Deres propaganda inneholder påstander om at jeg er en kulturmarxist som står bak homolobbyen. At min familie ikke ble drept i holocaust og at jeg konspirerer i det skjulte for å styre Norge og verden. En har til og med offentlig lovet meg 6 millioner kroner dersom jeg kunne bevise at noen i min familie ble gasset under krigen. Raffinert. Er dette noe man skal møte i debatt?

Finland har kriminalisert den nazistiske organisasjonen Den nordiske motstandsbevegelsen. Ikke bare fordi de er voldelige, men på grunn av den rasistiske og antisemittiske ideologien organisasjonen bekjenner seg til.

Loven er ikke det fremste virkemiddel i forsvaret av vårt liberale demokrati. Men loven skal sette noen ytre rammer. Rammer vi må holde oss innenfor. Disse rammene skal være vide.



Utviklingen de seinere år har imidlertid vist at noen yttergrenser er nødvendig å markere. Grenseløshet gir mindre trygghet. Dette er elementært i all barneoppdragelse. Grenser gir trygghet. Grenseløshet i ulike ytringsplattformer har f.eks. gjort at enkelte har trukket seg tilbake fra offentlig debatt. Det tjener ikke vårt demokrati.

Vi har av og til debatter om fartsgrenser. På noen veier er fartsgrensen satt opp fra 100 til 110. Men det må alltid være noen grenser. Og alle aksepterer at grenseoverskridelser får konsekvenser.