Kinobesøket gikk ned i både Norge og EU i fjor. Hvis trenden fortsetter, er det stor grunn til bekymring, ifølge eksperter.

film

Til tross for strømmetjenestenes inntog i norske og europeiske hjem har kinobesøket holdt seg relativt stabilt de siste årene.

Men i fjor gikk pilene ned. Nye estimater som ble publisert av European Audiovisual Observatory i går i forbindelse med filmfestivalen i Berlin, viser at kinobesøket i EU totalt hadde en nedgang på 0,7 prosent i fjor.

I Norge var nedgangen på 10,4 prosent etter rekordåret 2016, viser tallene.

Dersom besøket fortsetter å synke, gir det stor grunn til bekymring, mener Terje Gaustad, førsteamanuensis ved Institutt for kommunikasjon og kultur ved Handelshøyskolen BI.

– Filmbransjen er blitt så avhengig av inntektene fra kino at den er veldig sårbar for endringer i kinomarkedet. Tallene har foreløpig holdt seg godt, men det kan endre seg, og da vil det få dramatiske utslag for inntjeningen til norsk film, sier han.

Kinobesøk i Europa: • Kinobesøket i EU gikk ned med 0,7 prosent i fjor, viser tall fra European Audiovisual Observatory. • Dette utgjør 6,6 millioner færre solgte billetter enn året før, men er likevel det høyeste besøkstallet i EU siden 2004. • Totalt ble det solgt 985 millioner kinobilletter i de 28 EU-landene i fjor. • I Norge gikk kinobesøket ned med 10,4 prosent i fjor til 11,8 millioner besøk etter rekord­året 2016. • Ifølge Film & Kinos statistikk er antallet kinobesøk per nordmann halvert siden 1980.

Kino som kulturinstitusjon

Siden 2007 har dvd-markedet stupt, og publikum har beveget seg over til abonnementsbaserte strømmetjenester som Netflix og HBO.

Men inntekter fra strømme­tjenestene utgjør knappe 2 prosent av norske filmers inntjening, viser en fersk rapport fra Menon Economics og BIs Centre for Creative Industries, som Terje Gaustad var prosjektleder for. Kinoinntektene står på sin side for 66 prosent av inntjeningen.

I rapporten spør Gaustad om vi trenger å verne om kinoene som felles arena for filmkonsum og i så fall på hvilken måte.

– Det handler om at Norge må ha en kinopolitikk som tilpasser seg utfordringene man til enhver tid står overfor og at man må tenke på kinoene som kulturinstitusjoner. Et eksempel på god filmpolitikk er digitaliseringen av kinoene, da politikerne bidro til et løft for alle kinoene i Norge, sier han.

Frir til de unge

Et annet faretegn er å finne i den dalende interessen blant de unge for storskjerm og popkorn. Tall fra Statistisk sentralbyrå (SSB) viser at unge mellom 16 og 24 år går stadig sjeldnere på kino: fra i gjennomsnitt ti årlige besøk i år 2000 til 4,3 besøk i 2016.

– Denne gruppa har utgjort hovedtyngden av dem som går på kino. Når man ser at det å gå på kino ikke lenger er like attraktivt, har bransjen en stor utfordring, sier Gaustad.

Bransjeorganisasjonen for norske kinoer, Film & kino, mener nedgangen i kino­besøk blant de unge er bekymringsfullt. Fagsjef Jørgen Stensland frykter at effekten av den negative utviklingen vil forsterke seg i årene som kommer, i takt med at årskullene blir stadig mindre.

– Aldersgruppen mellom 16 og 24 år i dag er det siste med store ungdomskull. De som kommer etterpå, er bare sorgen. Og når kinovanene først har satt seg i de formative årene, er de svært vanskelige å snu, sier Stensland.

Lokker med 4D

I Oslo var nedgangen i antall besøkende i fjor langt mindre enn i resten av landet, tilsvarende 2,1 prosent.

Programdirektør Christin Berg i Nordisk Film Kino tror det blir avgjørende at kinoene ikke sitter stille i stolen, men hele tida utvikler nye tilbud rettet mot de yngste aldersgruppene.

– Men kjernen vil fortsatt være selve opplevelsen av å gå på kino, framfor å se film på en tv hjemme. Så lenge Hollywood, den internasjonale filmbransjen og ikke minst, den norske filmbransjen er i storform, vil folk fortsette å strømme til kinoene, sier Berg.

Helt siden overtakelsen av Oslos kommunale kinoer i 2013, har Nordisk Film Kino satset bevisst på å utvikle nye tilbud. I fjor åpnet en ny kinosal for 4D-visning på Ringen kino, med 3D-visning og fysiske effekter som lukt, vind og vibrasjoner parallelt med handlingen i filmen.

– Vår erfaring er at mange liker at det skjer noe utenom det vanlige i forbindelse med forestillingene, uansett om de er unge eller eldre, sier Berg.

– Er du ikke bekymret for utviklingen, ikke minst blant de unge?

– Det er klart at dette er noe vi er opptatt av hele tida. Vi tilpasser oss for å imøtekomme deres ønsker og behov.

Frykter for spillefilmen

Ulrik Eriksen, filmkritiker i Morgenbladet, påpeker at kino­besøkstallet ikke sier noe om hvilke filmer vi ser.

I 2016 var det de brede underholdningsfilmene som bidro til rekordhøye besøkstall. Norske filmer lå helt på topp, som «Kongens nei» og «Bølgen» med til sammen 1,5 millioner solgte billetter.

– Filmer med mer kunstneriske visjoner enn kommersielle gjør det dårligere og dårligere på kino. De store publikumsgruppene som slike filmer, bruker stadig mer tid på strømming, fordi det er et bedre egnet format for voksne med familie. Der har kinoene et problem, sier Eriksen.

– Hva kan gjøres med dette?

– Først må man innse at dette er en utfordring, og det gjør ikke politikerne foreløpig. De to siste kulturministrene har snakket utelukkende varmt om strømmingens muligheter, men ikke tatt tak i det store problemet: forretnings­modellen. Den er helt katastrofal for spillefilmen.

Eriksen viser til at strømme­tjenestene har vist stor vilje til å investere i tv-serier og dermed bidratt til et løft for serien som format.

– Hvis strømmingen blir dominerende, vil det være ganske fatalt for spillefilmen som format og kunstnerisk uttrykk, sier han.

kultur@klassekampen.no