Doremus: Et nettroll med Fritt Ord-støtte

Ingrid Rogstad

24. apr. 2015 10:47 Sist oppdatert 25. april 2015

doremusrogstad-BQfRWPYjOY.jpg Printscreen Twitter

Jeg er under angrep av en ukjent fiende. Er det den typen virksomhet Fritt Ord skal finansiere?

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Den anonyme bloggeren og skribenten Doremus Schäfer har utpekt meg som sitt siste offer.

Det begynte med at han kontaktet meg på Twitter etter at jeg gjestet Kulturnytt i forbindelse med at jeg skulle forsvare doktoravhandlingen min i statsvitenskap like før påske.

Jeg sendte ham velvillig avhandlingen, hvorpå jeg fikk beskjed om at jeg kunne vente meg «en kritisk artikkel om både medias dekning og selve avhandlingens metodikk».

Siden har jeg blitt bombardert med kritiske kommentarer og detaljerte spørsmål fra denne Doremus, på Twitter og på mail.

En e-post med 17 intrikate spørsmål ventet i mailboksen min da jeg kom hjem fra påskeferie 2. påskedag, i dagene etter fulgte han opp med to like lange e-poster med oppfølgingsspørsmål.

Kanon mot spurv

Jeg føler meg som en spurv som blir beskutt med kanon av ukjent fiende.

Denne anonyme bloggeren har altså Fritt Ord-stipend i ryggen, og fast spalteplass i både Dagbladet, fagbladet Journalisten og tidsskriftet Manifest, noe som gir ham kredibilitet og et stort publikum.

Ingrid Rogstad

Doremus’ agenda er tydeligvis å vise at samfunnsforskning er slurvete og at jeg er udugelig, og han kan sitte trygt, og kritisere meg fra sin anonyme, uangripelige posisjon. Jeg mottar gjerne kritiske spørsmål om forskningen min, men da helst fra personer som åpent står frem med sin identitet og faglige ståsted.

Doremus’ fremferd er også ganske krass. Det er ganske åpenbart at han ville opptrådt med større respekt og ydmykhet dersom måtte stå frem med fullt navn.

Pedantisk plukking

En hvilken som helst tekst, det være seg en vitenskapelig forskningsartikkel, en forskningsrapport eller en revisjonsberetning, kan plukkes fra hverandre dersom man går frem med en slik pedantisk nøyaktighet som det Doremus Schäfer gjør.

Avhandlingen min består av tre forskningsartikler og en over 70 sider lang introduksjon, men Doremus har åpenbart brukt påsken på å lese bare den ene artikkelen. Svært nøye.

I denne artikkelen har jeg foretatt en komparativ analyse av innhold fra Twitter og tradisjonelle medier i en gitt tidsperiode for å sammenligne de sakene og temaene som fikk oppmerksomhet.

Samfunnsvitenskapelig forskning vs. googling

Doremus Schafer nekter tilsynelatende å godta premissene for samfunnsvitenskapelig forskning.

For å identifisere overordnede mønstre og sammenhenger, og da særlig ved innholdsanalyse av tekst, er man som forsker nødt til å forenkle og å studere representative fragmenter av virkeligheten.

Det er umulig å inkludere alle detaljer, alle elementer og alle aspekter i en forskningsstudie. Jeg har valgt å la et utvalg tweets og et utvalg nyhetssaker fra Norges viktigste nyhetsmedier utgjøre datagrunnlaget for undersøkelsen.

Doremus’ hovedmetode består i at han har googlet seg frem til enkeltsaker fra medier som ikke inngikk i dataene mine, som bryter med hovedfunnene i artikkelen. På den måten ønsker han tydeligvis å vise at analysen og konklusjonene mine ikke bærer vann.

Anonymitet kan være berettiget

Doremus Schäfers kritikk treffer ikke, den er ikke velbegrunnet og den er ikke velformulert, men den utgjør likevel en stor bekymring for meg.

Først og fremst fordi hans mektige støttespillere bidrar til å gi ham et større publikum, og mer legitimitet, enn det han strengt tatt fortjener. I tillegg er jeg, ærlig talt, ikke så sikker på om Dagbladet, Journalisten og Manifest hadde gitt denne bloggeren spalteplass dersom han IKKE var anonym.

Anonymitet trigger folks nysgjerrighet og denne anonyme bloggeren bidrar sikkert med flere klikk, men dette blir selvsagt bare spekulasjon fra min side.

Det finnes et utall eksempler på at anonymitet kan være både riktig og viktig i ulike sammenhenger, for eksempel dersom mennesker opptrer som varslere eller når ofre for overgrep eller lignende, står frem med sin historie. Imidlertid gjelder ikke dette for det innholdet Doremus Schäfer målbærer.

Én er beskyttet, én er ikke

Anine Kierulf minnet i en kronikk om Doremus-debatten i Dagbladet i påsken, at anonymitet er et bærende prinsipp i akademia.

Det er helt sant, men noe av det viktigste ved den «blinde vurderingen» som finner sted i akademia, er at begge parter er anonyme overfor hverandre.

I Doremus’ tilfelle er det bare han som er anonym, mens jeg, og andre enkeltpersoner som blir utsatt for hans kritikk, ikke er det.

Han kan sitte, beskyttet av sin anonymitet, og «plukke fra hverandre» min forskning, uten at jeg vet hvem han er, hvor han jobber eller hva slags politiske eller faglige anskuelser han måtte inneha.

Korstogets konsekvenser

Jeg er en ung forsker som så vidt har etablert meg i akademia. For tiden har jeg ikke fast jobb, men skriver bok og er blitt tildelt et skrivestipend.

Resultatet av det korstoget Doremus Schafer har gående mot meg, kan være at jeg blir skremt fra å popularisere forskningen min eller å delta i det offentlige ordskiftet i fremtiden.

Jeg vet at jeg paradoksalt nok bidrar til å gi ham enda mer oppmerksomhet nå, men jeg ser det rett og slett nødvendig.

Konsekvensen av at Fritt Ord finansierer arbeidet hans og at Dagbladet, Journalisten og Manifest bidrar med synlighet og tilgang på et stort publikum, kan være at jeg, eller andre unge forskere, skremmes til taushet.

Er det med på å sikre ytringsfriheten i Norge? Er det den typen virksomhet Fritt Ord skal finansiere?

Twitter: @ingridrostad

Følg Aftenposten meninger på Facebook og Twitter