FORBANNET: Roger Waters er i skarp form på sitt første konvensjonelle soloalbum på et kvart århundre. Foto: AP

Plateanmeldelse: Roger Waters – «Is This The Life We Really Want?»

Mann (73) er fremdeles yngst.

Oppdatert 26. mai 2017

Artikkelen er over tre år gammel

ALBUM: ROCK

Roger Waters

«Is This The Life We Really Want?»

(Columbia/Sony)

I et uvanlig trivelig intervju med Roger Waters på NPR sist høst snakket den tidligere Pink Floyd-bassisten nesten en time uten at intervjueren lokket ham innom nettopp Pink Floyd.

I stedet fikk lytterne velrettede spark mot alt fra narkotikalovgivning til musikkindustrien og det amerikanske presidentvalget.

Les også: Sammenligner Israel med Nazi-Tyskland

Dette var før Trump ble valgt, så gudene må vite hva som ville vært sagt om intervjuet ble gjort i dag.

Eller – nå vet vi det.

Så du? Pink Floyd-medlem i bilkræsj

«Nincompoop», et kvassere og hakket mer vulgært uttrykk for «idiot», er beskrivelsen 73-åringen bruker på den nye sjefen i Washington, i tittelsporet på sitt fjerde soloalbum.

En presis beskrivelse, perfekt i Waters' burleske og fremdeles bitende samfunnsforståelse.

Sjekk: Pink Floyd-legende er død

POLITISK: Roger Waters var relativt utvetydig i sitt syn på den nåværende amerikanske presidenten da han spilte ved Desert Trip-festivalen i California oktober 2016. Foto: REUTERS

For det meste ligger han litt foran i refleksjon, og alltid langt over kanten i formuleringsevne. Fremdeles kvepper man til ved hvert eneste «fuck».

Sjekk også: Enda en Pink Floyd-legende er død

Hissig gammel onkel



Om vi ikke regner med 2005-operaen «Ça Ira», og det skal vi ikke, er dette Waters' første samling ny musikk siden 1992.

SPILTE «THE WALL»: Roger Waters på Telenor Arena i 2013. Foto: FRODE HANSEN

Da var konseptet et angrep på underholdningsindustrien, mest av alt TV, lett forkledd som en pastisj på både Stanley Kubrick og idéen om den fullkomne plateinnspilling.

Husker du? Skolebarn saksøker Pink Floyd

Her høres han ut som Thom Yorkes sylskarpe mentor. En hissig gammel onkel med dobbelt partimedlemskap i De Grønne og Rødt.

50 ÅR: Roger Waters (t.v.), Nick Mason, Syd Barrett og Richard Wright i London 1967, året Pink Floyd albumdebuterte. Foto: AP

Det tilårskomne familiemedlemmet som fremdeles maler paroler på kveldstid og skriver retorisk perfeksjonerte leserbrev på dagtid.

En glede å snakke med, om noe urovekkende, fordi samfunnskritikken hans er helt korrekt. Det er som om Michael Caines rollefigur i dystopien «Children Of Men» hadde spilt gitar.

Godt produsentvalg



Plateanmeldelse: Pink Floyd – «The Endless River»

Samarbeidet med Radioheads «George Martin», Nigel Godrich, er i så måte ikke tilfeldig valgt av den aldrende aktivisten Waters.

SISTE GANG: Dave Gilmour (t.v.), Roger Waters, Nick Mason og Rick Wright gjenforente Pink Floyd i anledning Live8-konserten i London 2005. Foto: REUTERS

Godrich finner samme fascinasjon som Waters i kollasjer av talesamplinger og progressiv pop. Der «progressiv» betyr lange låter og harmoniskifter, men også meningsbærende, politisk betonet poprock.

Uten at det blir overtydelig.

OK, så er kanskje albumtittelen noe overtydelig. Men såpass må man godta i disse tider.

Konsertanmeldelse: Roger Waters – «The Wall Live 2013»

Både Waters og Godrich våger å skamløst bygge assosiasjoner mot andres og egne ideer. Det kan for eksempel virke som om de bevisst prøver å gjenskape David Bowies «Five Years», med trommene omhyggelig kopiert på «The Most Beautiful Girl».

Floyd-referanser



Flere av låtene kunne vært nettopp Pink Floyd, ikke minst årets førtiåring, «Animals». Dette delvis ignorerte mellomalbumet til de ihjelspilte ikonene «Wish You Were Here» og «The Wall», med kraftstasjonen Battersea og flyvende griser på coveret.

Tilbakeblikk: Roger Waters tagget på den israelske muren

Musikken vil ikke overraske noen som har fulgt ham. Den vil nok heller ikke umiddelbart overbevise yngre ører, hvilket er utgivelsens eneste reelle svakhet.

Når man er 73 år er det ikke nødvendigvis tid for å innse at slaget er tapt for ens egen del, men i alle fall på tide å rekruttere en ny generasjon som kan se seg rundt i rommet med samme mengde kritisk misnøye.

For sett mot bakteppet av at Sex Pistols i sin tid gikk med «I hate Pink Floyd»-skjorter: Lite er mer samfunnsrøskende og voksenpunkete i 2017 enn nettopp Roger Waters.

Det skulle man virkelig ikke trodd.

BESTE LÅT: «Picture That»

TOR MARTIN BØE

* Slippes fredag 2. juni

Publisert: 26.05.17 kl. 17:02 Oppdatert: 26.05.17 kl. 17:35

Mer om Musikkanmeldelse