Men hvis du skal konkludere lidt, hvad er du så egentlig mest bekymret for: Velfærdsstatens fremtid som konstruktion eller det liberale samfund, menneskesyn og frihedsrettighederne?

“Velfærdssamfundet (Samuelsen insisterer på at adskille velfærdssamfundet fra velfærdsstaten, red.) skal nok overleve med de rette liberale reformer, og jeg synes også generelt, at det bevæger sig i den rigtige retning med det andet. Det er en mere og mere åben verden, en mere og mere fordomsfri verden. Vi er mere villige til at se ud og lade os inspirere af hinanden.”

“Men jeg siger også, at der er lommer, hvor tingene er rædselsfulde. Og jeg siger, at det truer os og skaber en risiko for, at vi kan falde i en fælde; hvor vi risikerer at gribe efter de forkerte redskaber i værktøjskassen.”

Er der ikke en fare for, at de liberale kompromisser, liberale politikere indgår i dag, kan betyde, at vi om 30 år står og ser tilbage på det her som perioden, hvor de liberale fremskridt stoppede?

“Jo, det er der en risiko for. Men under det hele foregår der også noget, der fylder mig med optimisme. 20 procent af de unge stemmer på os i Liberal Alliance, og jeg tror ikke, det er, fordi de her mange unge mennesker er ultraliberalister. De kan bare godt lide frihed og frisind. Derfor går de til os – eller til Alternativet eller Enhedslisten.”

“De unge i dag er ansvarlige og har ikke behov for, at de voksne blander sig i deres liv. De har en meget positiv på-trods-energi. De er ikke sig selv nok og vil gerne hjælpe, og de ser muligheder i tilværelsen og globaliseringen på trods af systemet. De vil gerne hen, hvor det hele er lidt mere frit, og man ikke bare går og forsøger at ligne de andre.”