Historie: Nordfront bringer her en gennemgang af historien bag centralbanker. Dette er del 1: Hvorfor dette emne er vigtigt og banksystemer i antikken.

Historie er det mest vigtige emne i noget uddannelses system, også endnu vigtigere end naturvidenskab og humaniora. Historie forklarer kultur, traditioner, tro, etos og raison d’être (den vigtigste grund eller formål med nogen eller noget eksistens), hvis forståelse alle er nødvendige for den forsatte eksistens af et folk. Hvis historie bliver undergravet ved falsifikationer eller undladelser af vigtige fakta, som ofte bliver påtvunget af fremmede krafter, så vil den civilisation forfalde og ende i totalt sammenbrud, som kan blive observeret i den langsomme disintegration af vestens civilisation siden 1945. George Orwell udtrykte et lignede sentimenet i 1984, da han skrev “Den mest effektive måde at ødelægge et folk, er at nægte dem og ødelægge deres forståelse af historie.”

For at enhver nation/stat/samfund/fællesskab kan have fuld selvstændighed og selvbestemmelse i sine anliggender, skal den fulde kontrol over de midler, der bliver anvendt til handel af goder og servicer, ligge ved den magt, som repræsentere folket, og må ikke ligge ved private individer. Uden denne kontrol over handelmidlerne falder kontrollen af økonomien i hænderne på private bankmænd.

Gennem hele den nedskrevne historie har perioder med statslig kontrol over pengemængden været synonym med epoker af rigdom, fred, kulturel berigelse, ingen arbejdsløshed og nul inflation. Men når private bankmænd beslaglægger kontrollen af pengeproduktionsprocessen, er de uundgåelige konsekvenser cyklusser af rigdom og fattigdom, arbejdsløshed og mangel på arbejdskraft, inflation og deflation, en enorm og evigt stigende overførelse af rigdom og politisk magt til denne lille klike, som kontrollere dette undertrykkende monetære system. Hver gang disse private centralbankmænd er blevet smidt for porten gennem historien af nationer, som forsøgte at genskabe et ærligt monetært system, så har disse parasitiske bankmænd uden undtagelse tydet til “patriotisk” krig for at overvinde den meget udskældte “fjende”. Dette har været en funktion i næsten alle krige gennem de sidste mange århundreder.

Løsningen er simpel og selvindlysende. Hvis vi ønsker at opnå vores frihed og selvstændighed fra slaveriet pålagt os af private bankmænd, så må vi nedlægge deres brøkreservesystem af banker støttet af centralbanker, ellers bliver vi udslettet and afsendt til glemsel.

Penge formere sig naturligvis ikke. Når penge begynder at avle penge er det uhensigtsmæssigt og en perversion fra formålet af dens institution, som kun var for at tjene formålet med udveksling og handel og ikke at vokse… De mænd vi kalder bankfolk, skal vi hade, for de beriger sig selv uden at gøre noget. – Aristotle, Politik

De monetære systemer i den romerske æra (753 f.v.t. – 565 e.v.t.) kan blive opdelt i tre forskellige perioder, hvor enheder bestående af tre forskellige metaller blev brugt med formålet at handle goder og servicer. Disse er kobber, sølv og guld. Omkring 600 f.v.t. kom Latium under Etruscans kontrol. Dette varede indtil den sidste romerske konge, Tarqiun den stolte blev bortvist og i 509 f.v.t. og den romerske republik blev oprettet.

Ligesom mange andre samfund, så blev der anvendt et byttesystem inden overgangen til handel med metaller. Romerne anvendte kvæg til at bytte for andre varer.

Kobber alderen (753-267 f.v.t.)

Som tiden gik begyndte romerne at bruge uregelmæssige klumper af kobber eller bronze i stedet for kvæg. Disse klumper blev kaldt aes rude (ru metal) og blev vejret hver gang der blev handlet.

Der skete en stigning i handel og Rom blev en af de mest velhavende byer i antikken. Denne velstand var baseret på umarkeret kobber, senere bronze, metal som blev målt i vægt ifølge et fast system af måleenheder. Det blev udstedt af det romerske finansministerium i blokke, som vejede 1,6kg med fuld opbakning fra staten, disse blev kaldt aes signatum (stemplet metal), fordi det var blevet stemplet af regeringen med billeder af en ko, ørn, elefant eller andre billeder.

I 289 f.v.t. blev disse blokke udskiftet med skiveformede mønter lavet af blyholdig bronze, disse blev kendt som aes grave (tung metal). De repræsenterede nationens penge og “var betalt i omløb af staten og [hver var] kun af værdi ud fra symbolerne, hvor antallet blev registreret, var knappe eller lignende”. Disse penge var dermed baseret på lov istedet for, det metal mønterne bestod af (selvom deres bestanddele var standardiseret og mønterne havde en egentlig værdi, imodsætningen til de fleste mønter i dag). Dette kan blive anset, som det første succesfulde brug af fiat penge.

Selvom fiat penge bliver kritiseret meget af nogle mennesker, heriblandt følgerne af den østrigsk økonom Ludwig von Mises, så er der intet galt med det, så længe at det bliver udstedt af regeringen, ikke private bankmænd, og er beskyttet mod falskmøntnere. Ikke-fiat penge derimod har seriøse ulemper, at hvem end der sætter prisen på guld eller sølv dvs. private bankmænd, kan kontrollere nationens økonomi.

Op til 300 f.v.t. var der en enestående vækst i offentlig og privat rigdom for romerne.

Et samarbejde blev dannet mellem Senatet og folket, som blev kendt som Senatus Populusque Romanus (SPQR, Senatet og folket af Rom). De politiske ledere blev berømt for deres sparsomhed og ærlighed. Midlerne til handel blev reguleret i nøje i overensstemmelse med stigningen i befolkningen og handel, og der var ingen inflation. Gældslaveri nexum, hvorved en fri man tilbød sin arbejdsstyrke for at betale for et lån + renter, i tilfælde af ikke at kunne betale tilbage, blev afskaffet efter plebisk agitation af lex Poetelia i 326 f.v.t.

Sølvalderen (267-27 f.v.t.)

Det traditionelle penge system blev ødelagt i 267 f.v.t. da den patriciske elite fik privilegiet til at mynte sølvmønter. Denne ændring er eksemplificeret af en fra den patriciske elite, som gik til Juno Moneta templet og omdannede en hel sæk fuld af sølv denarius til fem gange sin orginale værdi, med den lille omkostning at give et nyt stempel med en ny værdi til mønterne. Dermed tjente han utrolig mange penge.