man kan tilsyneladende ikke læse (ret meget af) artiklen uden abonnement; eller også er den ultrakort(?) ;)

Beklager, her er artiklen. Den er skrevet af Georg Metz d. 27/11-2015 under overskriften Den genfundne gejst. Undskyld Georg og Information hvis jeg bryder jeres copyright, men her er den:

Gejsten er tilbage! forkyndte Bertel Haarder på sit partis landsmøde i weekenden. Det skete i næsten samme time, som Haarders aflagte ministerkollega Carl Holst blev politianmeldt for plat med offentlige midler. Carl Lige Lovlig Smart som Ekstra Bladet kalder den damalige regionsformand, der lever smukt op til Venstres formandskultur. Bertel Haarder slog således gejsten fast, uden at den hænger med hovedet over at have skåret sit ministeriums ansvarsområde ind til og et stykke gennem benet; samtidig fik en anden minister mingeleret landskabskulturen, så kommunerne nu kan bygge stort set, hvad fanden de vil på Danmarks kyster. I from forståelse med Socialdemokraternes stadig mere selvdestruktive rolle som fast stand in for Dansk Folkeparti, afmonterede regeringen i ét hug væsentlige elementer i det danske retssamfund. Politiet udstyres fremover med beføjelser, som man tror, er løgn. Ordensmagten må uden forsinkende advokat og dommer tilbageholde ’for mange’ flygtninge inklusive børn på ubestemt tid. Desuden tillades private vagtværn at løse politiopgaver inklusive anholdelser. Et betalingspoliti af kvartstuderede røvere på resultatløn. Det skal nok gå ufatteligt. Mens Bertel Haarder udbredte sig om den nyfundne gejst i hans luvslidte taberparti – som har fået overladt magten solo af overkujonen i DF – og mange ventede endnu en af ministerens fodforstuvede fællessange til landsmødegildet, funderede Venstres kreationistiske videnskabsminister over, hvordan han bedst varetager Vorherres interesser, og ministerens familie samtidig tjener på vinden i Vestjylland. De har stolte traditioner for det kreationistiske i det parti. Marys bro Frederiksborg Amtsavis kunne i øvrigt fortælle om en opvakt mand i regionen, der vandt en konkurrence om, hvad den nye bro over Roskilde Fjord skal hedde. Ganske rigtigt: den skal hedde Kronprinsesse Marys Bro. Et eller andet skal det kontanthjælpsramte kongehus jo lave for pengene, så hvorfor ikke lægge navn til en bro! Den heldige mand med det rigtige gæt var fotograferet på en divan sammen med minister H.C. Schmidt – ham der i sin tid organiserede sig nepotistisk med sin gamle skole og modtog en næse for ulejligheden. Man har indtryk af, at det var denne foto-op med ministeren der var førstepræmien. Så var andenpræmien vel et skatteyderbetalt lynkursus om moral med Carl Holst, tredjepræmien et bønnemøde med Lunde Larsen om den kreative skabelse af manipulerede forklaringer og trøstepræmien en guided tur i Løkke Rasmussens klædeskab. Hvad er det dog for en bande, der har sat sig på landet! Eller bande, det er måske så meget sagt. Det hele er i samklang med førstemandens smågnidrede grådighed. Netop det smålurvede: fiflerier med sølle bilag og småsnyd i dokumentationen. I den kortvarige forsvarsministers tilfælde ynkeligt, når han som en jolle i havsnød retter søgelyset mod sin sekretær: Jeg vidste ikke noget, jeg skrev bare under på bilagene, stolede blindt på Inger Lise, mens jeg svævede over vandene og lærte skattebetalt svære sprog på engelsk i England for at varetage regionens interesser i grænselandet og Tyskland. Eller som kirkeordfører Holst på baggrund af Tilsynsrådets harske bemærkninger efter en uvildig advokatundersøgelse, formulerede sig forleden. Efter at have sat ild i sekretærernes lokum. Fra dybet af kagedåsen lød det: Jeg havde ikke til hensigt (at snyde). Til hensigt! Den kan man næste gang forsøge sig med over for politiet eller det nye hjælpekorps, når man bliver standset i ens nye (billigere)) Porsche: »Hr. Porsche-ejer de er netop blevet grebet i at køre over for rødt lys fire gange i træk!« »Jamen, hr. hjælpepolitibetjent uden uddannelse: det var ikke min hensigt!« Mildt fysisk pres Hvad den lyriske hensigt så er med de nylige retsstatsindskrænkninger, hvor noget i den grad fundamentalt som habeas corpus, retten til at blive stillet for en dommer, delvis sættes ud af kraft, er signalet klart som blåt i Venstres varemærke. Dels den utilslørede mening i ord og gerning at skræmme så mange asylanter væk som muligt. Det sker næppe, eftersom en delvis retsløs fængselscelle i Danmark trods alt er et foretrække frem for en bombe i skallen i Syrien. Næste skridt fra regeringen og Socialdemokraterne bliver måske stiltiende accept af mildt fysisk pres. Glemme at slukke lyset i cellen. Lukke lidt for meget op for varmen eller for meget ned. Småtortur uden at nogen rigtigt kommer til skade bortset fra dem det går ud over. Tankevækkende er den mere skumle hensigt, når man ser bort fra det indlysende flygtningemotiv. Her kan man tale om en bevidst hensigt: at nedtone landets hidtidige status af retsstat. Den slags interesserer dybest set ikke Venstre, hvis retssikkerhed fortrinsvis drejer sig om ejendomsretten, retten til at hælde gylle i jorden og retten til ikke at blive opdaget i en reduceret stat. Et flertal, der tilsidesætter grundlæggende retsgarantier i overensstemmelse med hensigten, der helliger midlet, er parat til også at lade midlerne hellige hensigten. Akkurat som retstabet i kontanthjælpen, hvor hensigten: at få folk i arbejde helliger midlet: at fratage kontanthjælpsmodtagerne en betydelig procentdel af hjælpen. Dette middel til beskæftigelse helliger tillige hensigten: som er at skaffe folk arbejde, hvilket med 100 procents garanti ikke sker, hvilket alle tal viser. Jo, vi har fået gejsten tilbage. De, der ikke kan fornemme denne lykkefølelse, er i Bertel Haarders sædvanlige kække retorik klynkerne. I klar modsætning til de glade og positive, der føler gejsten helt ind til barmen bag tegnebogen, når de hos bilforhandleren scorer 120.000 kroners besparelse på Porschen. Så er det hele ej så svært. Så må de andre gå til grunde, om så det gælder.