Den norske kulturminister, Hadia Tajiks, skulle nævne et eksempel på norske værdier. Hun valgte pinnekød (en norsk juleret med lammekød) som sit eksempel.

Jeg, som er en iransk og muslimsk kvinde i lighed med kulturministeren, kan godt lide pinnekød i julen. Men det er altså ikke derfor, at jeg er flygtet til Norge. Det hænger derimod sammen med, hvad en anden har udtrykt således: ”Norsk kultur er en vestlig kultur i overensstemmelse med oplysningstidens frihedsidealer.”

Hvad flygtede jeg fra?

Persien fik sin første grundlov i 1907,og kvinder fik stemmeret tre år før norske kvinder (1913). Folkeskolen blev obligatorisk for alle børn. Så kom Reza Shah til magten. Det første, han gjorde for at få kvinder ind i skolerne og ud i arbejde, var at løsne dem fra sløret. I løbet af vældig kort tid var iranske kvinder aktive i alle dele af samfundslivet.

Under Anden Verdenskrig gik Reza Shah i eksil, og hans søn på 18 år blev konge. Han fortsatte sin fars arbejde for at vestliggøre Persien, men vi borgere kunne ikke stille spørgsmålstegn ved det monarkiske enevælde.

Vi havde nok af mad, endda kønsligestilling, men vi manglede demokratiet.

Revolution og sharia

Dette førte til revolutionen i 1979. Khomeini kom tilbage til Iran og tog alt fra os. Han satte domstolene ud af spil, og på den måde blev folket lammet og forsvarsløst. Han organiserede og bevæbnede de religiøse analfabeter fra landsbyerne, ”sortskjorterne”, mod studenterne og oplyste folk. Den iranske grundlov blev erstattet af sharialoven.

Med tvang og brutal magt fik han kvinderne til at bruge hijab. Formen på hijaben og farven blev bestemt af ham og Vogternes Råd (som er præstestyrets øverste organ, red.), og hijaben blev uniformen for islamister verden over.

På en nat mistede jeg og alle persiske kvinder alle vores rettigheder. Også retten til vores børn. Kvinderne blev reduceret til mandens eje. Bigami blev lovligt. Sharialoven fra for 1400 år siden blev genoplivet.

Min verden blev reduceret til 60 kameler – halvdelen af hvad en mand er værd.

Jeg undslap. Jeg flygtede fra landet, hvor Allah støtter stening af kvinder, brænding af homoseksuelle, drab på konvertitter, slaveri og tilsløring af kvinder og piger, og hvor piger betragtes som seksuelle objekter fra 7-års alderen og derfor skal bære hijab.

Jeg ville selv vælge min påklædning, min kæreste, mine bøger, musikken, arbejdet og min seksualitet. Jeg ville hellere være en uærbar kvinde i Vesten end være en ærbar kvinde i et land med sharia som grundlov.

Norge, da jeg kom

Jeg kom til Norge i 1988 for at leve i lyset. Jeg tænkte: ”Norges kultur havde udviklet sig i overensstemmelse med oplysningstidens frihedsidealer” og den vestlige tradition, som er baseret på humanisme, Wergeland og Voltaire. Jeg læste norsk litteratur og aviser, jeg gik i teatret, hørte norsk musik, studerede kulturen. Min drøm var gået i opfyldelse!

Et land uden hijab, uden skæggede mænd og med total frihed til at være sig selv, kvinde som mand. Norsk politi, staten og grundloven beskyttede min ligestilling og ytringsfrihed uanset hvor jeg kom fra, og hvor jeg boede i det nye land. Jeg kunne tegne Profeten, som jeg ville med bombe i turbanen eller et barn i sit harem. Jeg kunne skrive og kritisere ham og religionen, som jeg ønskede. Kritik var min ret.

Jeg havde valgt Norge som et nyt hjem for mine børn på grund af den norske kultur. Der var ikke snak om ”os og ”dem” og hvem, der skulle integrere hvem og hvordan. Jeg havde valgt at bo her, derfor måtte jeg lære sproget, finde arbejde og erstatte mine koder med de nye koder.

Jeg var blevet en del af den norske nation og ville være loyal mod den norske grundlov.

Norge i dag

Fra mit sekulære, muslimske ståsted forstår jeg, at med den pågående muslimske folkevandring, vil ændringer af Europa blive uundgåelige. Jeg troede at muslimerne kunne berige Europa, som grækere og jøder har beriget Europa med tænkning og videnskab.

Det libertære Europa, som sekulariserede kristendommen, håbede jeg kunne gøre det samme med islam, og den eneste opgave for muslimerne var at integrere sig i den europæiske frihedskultur. Men det modsatte sker.

Alt for mange muslimer kræver at Europa indretter sig på deres præmisser. Men islamisk kultur er baseret på hierarki og underkastelse. Islamisterne vil ikke indrette sig efter verdslige love, fordi mennesker ikke er ufejlbarlige. Sharia er bygget på Guds ord og Gud er ufejlbarlig. De accepterer ikke, at citaterne fra Koranen og haditherne er baseret på en anden tid, hvor foragt for kvinder, slaver og ikke-troende var legitim. De accepterer ikke modernisering af islam.

Vellykket strategi

I stedet for at den store majoritet af muslimer integrerer sig, er de blevet aktive med religiøse krav og magtkampe for at tvinge politikerne til at give efter. Strategien er lykkedes. Vores politikere har allerede ”solgt meget af den norske grundkultur.”

Jeg, som er en muslimsk indvandrer, lægger mærke til, hvordan landet har ændret sine traditionelle træk med svækkelse af julefejringer i skolen, al mad skal være halal, adskillelse af piger og drenge i timerne, og endda små, søde lyserøde grisetegninger er forsvundet fra børneafdelinger på sygehusene. Grisen er ”uren” i islam. Punktum.

Andre udviklingstræk er taxichauffører som nægter at køre blindehunde, antallet af hijabklædte kvinder og piger er vokset i tusindtal de sidste 10 år. Stigningen i antallet af moskeer, muslimske organisationer, koranskoler. Stigning i støtten til sharialoven endda blandt studenter (Islam Net), hijab og bønnerum. Stigningen i islamiske konservative netsider, som koranen.no, hvor Trond Ali Lindstad beder sine tilhængere om ikke bare i ord, men også i handling, at følge imam Khomeinis lære.

I Iran fortalte præsteskabet os, at hvis en mand rejser sig og sædet er varmt, så skal en kvinde ikke sætte sig der. Og de fortalte os, at kvinder ikke kan skrælle mere end to auberginer ad gangen, fordi hun bliver seksuelt ophidset. Kvinder har ikke fornuft og kan for eksempel ikke blive dommere. Dette samfund hylder Lindstad altså.

Kvindeundertrykker?

Vi har et kollektivt ansvar for at beskytte vores norske kultur. Og staten er ansvarlig for ligestilling i samfundet.

Vi kan ikke acceptere at islamisterne får en hånd på kulturrattet, som da sundhedsminister Jonas Gahr Støre i norsk tv (1.11.2012) sagde: ” Vi må leve med” at en person ikke vil give hånden til en person af det modsatte køn.”

Forstår Støre ikke, at han således accepterer kvindeundertrykkelse? At han gratis sælger ud af en afgørende del af den norske kultur? Har Støre spurgt sig selv, om en kvinde som ikke kan hilse på en mand kan plejes af en mandlig læge? Hvor kan hun arbejde? Hvordan ser hun på os andre kvinder ”de urene”? Hvordan skal hun forholde sig til homoseksuelle og ”vantro”?

Skal Norge bygge særlige skoler, sygehuse og træningscentre for kvinder? Særlige busser og toge for kvinder? Har Norge økonomisk og ideologisk råd til det?

Tror Støre og hans slags at den udvikling, vi ser, går over af sig selv? Hvor skal jeg flygte hen om 10-20 år, når demokratiet og ligestillingen er begravet her?

Link: Den korte avis