Det siges, at kan man ikke med 30 ord eller mindre forklare en 12-årig, hvad man laver, er der stor sandsynlighed for, at man har et pseudoarbejde uden nogen form for mening eller værdi for andre.

Den tommelfingerregel forklarede den amerikanske professor David Graeber til Information den 11. april. Graeber er kendt for sin teori om, at 40 procent af alt arbejde er meningsløst. Men kan det nu også passe?

Antallet af administrative ansatte i sundhedsvæsenet har været konstant stigende gennem de seneste mange år. Sygeplejersker og læger har løbende påpeget, at udviklingen er problematisk, da vi, der står ude i frontlinjen og passer patienterne, ofte ikke kan se, hvilken værdi alle disse administrative ansatte skaber for os og patienterne.

Men vi ved, at de optager en væsentlig del af de sparsomme midler, der er til rådighed til driften af sygehusvæsenet – noget, som vi føler, sker på bekostning af os, der passer patienterne.

Coronapandemien har nu skabt et interessant eksperiment, der måske bekræfter David Graebers teorier.

Jeg er sygeplejerske på en intensivafdeling i Region Hovedstaden, og her har Region Hovedstaden meldt ud, at langt størstedelen af de cirka 3.100 ansatte i regionens koncerncentre er sendt hjem, da de ikke varetager »kritiske funktioner«. Koncerncentrene varetager opgaver som for eksempel HR, kommunikation, it, regional udvikling og økonomi.

Hver gang sygeplejersker og læger har gjort opmærksom på, at vi finder det besynderligt, at der ansættes flere administrative ansatte end sygeplejersker og læger, får vi svaret, at disse stillinger er nødvendige for, at et højteknologisk sygehusvæsen i konstant udvikling skal kunne fungere.

Hvis vi skal tro denne forklaring, må den logiske konsekvens være, at når størstedelen af disse ansatte er sendt hjem under coronakrisen, burde driften af sygehusvæsenet være kollapset fuldstændigt. Det er sjovt nok ikke tilfældet. Tværtimod.

Historisk omstilling

Mens størstedelen af de administrative ansatte har været sendt hjem, har sygehusvæsenet gennemført en historisk stor og hurtig omorganisering. Da vi så, hvordan coronavirussen bragte det italienske sygehusvæsen i knæ, omorganiserede det danske sygehusvæsen sig lynhurtigt og effektivt til at kunne modtage et potentielt enormt antal svært syge coronasmittede patienter.

Jeg ved, at jeg måske skærer de mange administrative ansatte over en kam, og jeg erkender, at en del af disse ansatte er nødvendige for driften af sygehusvæsenet, samt at mange af de hjemsendte nok fortsætter deres arbejde hjemmefra så vidt muligt.

Men størstedelen af de ændringer, vi har foretaget i sygehusvæsenet under coronaudbruddet, har været: etablering af helt nye coronaafdelinger, altså fuldstændig etablering af nye fysiske afdelinger, afmontering og reetablering af respiratorer fra operationsstuer til nye sengepladser, indkøb og flytning af enorme mængder udstyr, som hører med til etableringen af nye intensivpladser, indkaldelse og undervisning/omskoling af pensionerede sygeplejersker og andet sundhedspersonale, der har forladt faget, så disse kunne passe højintensive coronapatienter.

Alle disse konkrete tiltag har jeg meget svært ved at se skulle kunne udføres af administrative ansatte, der arbejder hjemmefra.

I de otte år, jeg har været sygeplejerske, har jeg faktisk aldrig oplevet sygehusvæsenet fungere som så velsmurt en maskine, som vi har set de seneste måneder. Årsagen er, at alle udelukkende har fokuseret på sygehusvæsenets kerneopgave, nemlig at modtage og behandle patienter.

Det interessante er her, at denne historiske, effektive og hurtige omorganisering af hele sygehusvæsenet i meget begrænset omfang kan tilskrives disse administrative ansatte, der normalt skulle stå for udviklingen af sygehusvæsenet, da de jo er sendt hjem.

Nej, omstillingen er nærmere skabt af vores normale hospitalsledelse, af sygeplejersker, læger, portører og teknisk personale. Alle lige fra rengøringspersonale til hospitalsledelse har løftet i flok, og det er primært sket uden de tusinder af administrative ansatte, vi har fået at vide, er helt essentielle for driften og udviklingen af sygehusvæsenet.

Når mange af disse administrative ansatte sidder derhjemme og ser på, hvor effektivt sygehusvæsenet faktisk fungerer i dag, og de bliver spurgt af deres 12-årige barn, hvad de egentlig laver, når de er på arbejde, gad vide, hvad de så svarer?