For præcis en måned siden besøgte Information operationssygeplejerske Leila Lind på Herlev Sygehus for at høre hendes mening om de overenskomstforhandlinger, der senere gik så meget i hårdknude, at forligsmanden har forlænget forhandlingerne i to omgange.

Dengang var spørgsmålet, hvor langt solidariteten mellem de forskellige faggrupper egentlig rakte. Om Leila Lind og hendes kolleger var parate til at strejke for, at lærerne fik en arbejdstidsaftale i stedet for en lov og bedre arbejdsvilkår.

Siden er det spørgsmål kun blevet mere relevant. Og fredag skal den såkaldte musketéred, som har bundet fagforeninger sammen siden forhandlingernes start, stå en sidste prøve, når arbejdsgiverne og lønmodtagerorganisationerne endnu engang tropper op til det, der formentlig bliver endnu et højspændt maratonmøde i Forligsinstitutionen.

Leila Lind var parat til at gå på gaden for lærerne dengang. Og det er hun stadig, selv om det forlyder i medierne, at arbejdsgiverne har givet sig noget på fagforeningernes krav til lønnen.

»Det er jeg selvfølgelig. Som organisationer gik vi samlet ind i det her, for det er åbenbart måden i år for overhovedet at få arbejdsgiverne til at tage os alvorligt. Så er vi nødt til at stå sammen. Og så bliver vi jo ikke taget alvorligt, hvis vi holder op med at stå sammen, hvis nogen af os får det, som vi vil have det, og så smutter og lader resten stå alene,« siger Leila Lind, der også er tillidsmand.

Hun nævner også, at det stadig er et kardinalpunkt, at lærerne får en arbejdstidsaftale i stedet for en lov.

– Kan der ikke være varierende grader af, hvad en enkelt faggruppe må stille sig tilfreds med?

»I kompromissets navn skal vi alle give og tage. Men at fratage en helt gruppe muligheden for at forhandle synes jeg ikke hører under ’varierende grad’. Det handler om noget helt grundlæggende i den danske model.«

Leila Lind oplever heller ikke, at lærernes arbejdstid »isoleret er den sidste knast«, der står i vejen for en aftale, så Danmark undgår en lammende storkonflikt.

»Der er mange andre ting. Men det bliver selvfølgelig fremstillet sådan, fordi nogen har interesse i at hive lærerne frem som en enkelt gruppe. For når vi taler om f.eks. spisepause, så er der mange flere grupper, som er blandet ind i det. Lærernes arbejdstidsaftale er helt isoleret, og det var også der, de stod så alene i 2013. «

– Kan du forklare, hvorfor det er så vigtigt med lærernes arbejdstid, at Danmark skal ud i en storkonflikt? Det skal du jo, hvis I skal ud i en samlet strejke?

»Det kan du tro. Jeg er ikke i tvivl om, at hvis det lykkedes arbejdsgiverne at fastholde, at lærernes arbejdstid er reguleret ved lov i stedet for ved en aftale, så vil den næste store – og lidt besværlige gruppe i arbejdsgivernes øjne – gruppe, som står for skud, være sygeplejerskerne. Så kommer vi også ud i en årsnorm som lærerne og vil ikke være garanteret et arbejde på én bestemt afdeling. Så kan det blive i et speciale, og i det speciale, jeg arbejder, er der tre afdelinger på Sjælland. Så kan jeg blive sendt på Rigshospitalet, hvis der pludselig er sygdom blandt sygeplejerskerne der, eller til Roskilde med en uges varsel,« siger Leila Lind med henvisning til arbejdsgivernes krav om øget fleksibilitet blandt sygehuspersonalet.

»Det er ikke et scenarie, jeg kan se hverken mig eller mit privatliv fungere i. Og jeg kan i øvrigt heller ikke se, at det er særlig patientsikkert. Jeg har forsøgt at sætte mig ind i den lov, lærerne arbejder under, så det vil jeg gå ud og stå ved siden af lærerne og forklare,« siger Leila Lind.