”Med stolthet odlar vi medvetenheten om den kamp som fört den obesuttne medborgaren från mörker till ljus inom loppet av det senaste seklet.”

Dessa ord är Livsmedelsarbetareförbundets egna, saxade direkt från deras hemsida. Det är vackra ord, men sedan när är ord och handling inte i samklang? Kort sagt, vad är det Livs gör egentligen?

Livs har den 11 januari försatt Paus Bagarstuga i Västerhaninge i blockad. Detta beror på att Paus inte vill teckna ett kollektivavtal. Personalen tillsammans med ägaren har samstämmigt avböjt och frivilligt valt att stå utanför. Personalens villkor är i stort sett desamma som i kollektivavtalet. Det finns heller inget tvång att teckna kollektivavtal i Sverige. Tvärtom är grundbulten i arbetsmarknaden avtalsfrihet – rätten att få teckna avtal eller att välja att avstå.

Avtalsfriheten har Livs valt att helt strunta i. Sedan oktober har de trakasserat och hotat ett litet sårbart familjeföretag som sedan 2004 givit arbetstillfällen, liv och ljus till Västerhaninge centrum.

Frågan är var motivationen ligger för Livs. När man utför en blockad av ett litet företag där de anställda är nöjda med sina villkor är det knappast en kamp för de svaga. Livs agerande påminner mer om en beskyddarverksamhet med enda syfte att visa musklerna.

Vem är den obesuttne medborgaren egentligen? Är det den som lägger ner hela sitt liv i en blomstrande verksamhet, betalar hög moms och skatt, sliter i sitt anletes svett och samtidigt tar hand om sin familj – företagaren i det här fallet – eller är det Livs ombudsmän, i tjusiga kontor på Upplandsgatan i Stockholm?

Precis som med Paus, var det med Ingeborgs i Linköping. Den gången slutade det med att Livs gick till domstolen och använde sin rätt till allmänt skadestånd – som snarast liknar ett adelsprivilegium än någon rättighet för de svaga och obesuttna – för att försöka driva Ingeborgs i konkurs. Historien upprepar sig med många mindre bagerier och andra småföretag ute i landet som Livs varslar och sedan attackerar med beskyddarmetoder. Det hela liknar mest en maktdemonstration för att kuva de sårbara, inte ett försök att skydda sina medlemmar.

En organisation som vill gå från mörker till ljus, men som blir så bländad av sin egen strålglans och går så upp i sitt orättfärdiga korståg att de bara lämnar ruiner efter sig förtjänar inte namnet arbetstagarorganisation. Ett modernt fackförbund måste respektera avtalsfriheten och att det innebär möjligheten att säga nej. Annars är det bara rent sabotage.