Den danska skadeglädjen efter Sveriges 180-gradersvändning i migrationspolitiken går inte att ta miste på. Under hela hösten har svenska ministrar råskällt på den danska flyktingpolitiken. Men när statsministern Stefan Löfven nu infört ID-kontroller och transportöransvar är rollerna plötsligt omvända. Lillebror läxar upp storebror.

I måndags kritiserade exempelvis integrationsminister Inger Støjberg Sverige hårt för hur id-kontrollerna drabbar ensamkommande barn. Och det är bara det senaste i raden av skarpa uttalanden som slungats över Öresund.

När behovet av goda relationer med Danmark är större än på länge närmar de sig i stället fryspunkten. Frågan är om relationerna mellan Sverige och Danmark har varit så här ansträngda i modern tid.

Den diplomatiska krisen kostar på. Med en mera förtroendefull relation hade Danmark kanske lättat Sveriges flyktingbörda tidigare genom gränskontroller mot Tyskland och utan att den viktiga Öresundspendlingen först skulle drabbas.

Det är visserligen inte ens fel när två träter. Men regeringen Löfven kan bara påverka det egna agerandet. Så nu krävs självrannsakan.

Visst kan Danmark kritiseras för att man i strid med Dublinförordningens anda bara har viftat förbi asylsökande på väg till Sverige. Men hur rimmar den svenska kritiken med att regeringen har finansierat transitboenden för migranter på väg till Finland?

Visst finns det inslag i den danska flyktingpolitiken som förtjänar kritik och tonläget i debatten har tidvis varit djupt problematiskt. Men vad kan man då säga om moralen i Stefan Löfvens slalompolitik, där han först öppnade famnen för flyktingarna för att bara veckor senare neka dem rätten att ta hit anhöriga?

Och visst har Stefan Löfven haft rätt när han krävt att EU måste tackla flyktingfrågan gemensamt. Men vilka är chanserna för framgång när utgångspunkten är att alla andra länder borde agera som Sverige?

Den svenska helomvändningen i migrationspolitiken skulle dock kunna bli startpunkten för varmare relationer. För efter höstens utveckling kan Sverige knappast bara fortsätta att föraktfullt se ner på de danska grannarna.

En bra start för bättre relationer vore mer av nyfikenhet och ödmjukhet. Danmark (och våra övriga nordiska grannar) står nu inför samma frågor som vi. Hur kan fler invandrare komma i arbete? Vilka reformer krävs av välfärdsstaten? Kanske finns det något att lära av Danmark som har ett lägre sysselsättningsgap mellan in- och utrikesfödda än Sverige.

De nordiska länderna måste börja samarbeta. Förre utrikesministern Carl Bildt var något på spåren på Twitter häromdagen: "Man borde låsa in Sveriges och Danmarks statsministrar i ett litet skjul i en öde trakt ett tag. Sedan fick de bara komma ut hand i hand."

Regeringar som aktivt motarbetar varandra är på sikt ett betydligt större hot mot den nordiska integrationen än tillfälliga id-kontroller.