I vissa delar av landet, framförallt i glesbygden, är det vanligt att se raggare cruisa förbi i sina tjusiga jänkare. Men titt som tätt ser man det även i Stockholm. Någon gång om året på väg till världens största utomhusträff för amerikanska bilar – Power Big Meet i Lidköping – men också sena kvällar på Sveavägen.

– Sveavägen och Vanadislunden har alltid varit ett tillhåll för raggare. Jag vet inte riktigt varför egentligen. Det är många kvällar som slutat där, säger Nathalie Renard, 29.

Raggarkulturen tog form under 50-talet, när svenska tonåringar inspirerades av amerikanska filmer och rock'n'rollen som kom in i Europa under efterkrigstiden. Raggarna ansågs vara sviniga. De stal bensin, söp sig fulla på hembränt, hade sex offentligt, slogs och spelade musik så att det dånade i städerna.

Hur blev ni raggare?

– Alltså, vi var typ 16 år och började hänga på en raggarklubb i Farsta. De visste nog inte hur unga vi var men vi hamnade i det umgänget och så skapades intresset. Vissa av oss har ju fötts in i det också. Det handlar om gemenskap, säger Frida Fernström, 28.

Är det lika stökigt idag som på 50-talet?

– Det är klart att vissa raggare fortfarande är så, men vi vill ju bara umgås. Vi är inte ute efter att skada någon. De som håller på så förstör ju bara för oss andra. Alla får ju skit, säger Nathalie.

Raggarklubben Black Cherries startade i början av 2012 och består av 13 fullvärdiga medlemmar. Alla är kvinnor i åldrarna 20 till 29 år.

– Det finns ju några småklubbar i Stockholm där det bara är tjejer men vi är den största. Vill man vara med så ansöker man på vår hemsida, sedan har man en testperiod på ett halvår och därefter röstar vi andra om vi tycker att den tjejen ska bli en fullvärdig medlem, säger Nathalie.