Nicușor Dan a salutat retragerea lui Ludovic Orban cerându-le susținătorilor săi să salveze Bucureștiul de politicieni. Dl Dan ignoră senin că, atâta vreme cât activează în interiorul unui grup particular de interese și urmărește să obțină voturi, e la rândul său un politician. Dacă astfel de declarații ar avea o reprezentare în legile fizicii am asista probabil la un scurtcircuit demn de SF-urile retro în care este invocat Nikola Tesla.

Nicușor Dan insistă să tragă linie între sine și oamenii răi din partide. Fără niciun fel de experiență administrativă reală – specialist în denunțuri nu se califică la experiență ci cel mult la (o admirabilă) încăpățânare, candidatul Uniunii Salvați Bucureștiul insistă iresponsabil pe logica antipoliticii. Îmi pare rău să o spun, dar chiar și venind din partea unui om cu vorbe puține și glas subțire, asemenea idei deschid calea spre dictatură. Poate sună improbabil, dar restul partidelor privesc și trag concluzii.

Concluzii cum e cea de azi a PNL care a decis să înceapă procedurile de nominalizare a lui Marian Munteanu pentru candidatura la Primăria Capitalei. Un om cu o biografie bizară (de la semi-martirajul din Piața Universității, trecând prin curioasa Mișcare pentru România și mai apoi asociat al fostului șef al SRI Virgil Măgureanu), dl Munteanu are multe explicații de dat cu privire la convingerile sale politice. În anii 90 mulți vedeau în el un Căpitan, însă fie rațiunea, fie cine știe ce binevenită inabilitate l-au trimis înapoi în umbra din care apăruse într-un mod atât de tragic în 1990.

Cert e că Marian Munteanu e răspunsul dat de PNL la presiunea “antipoliticii” lui Nicușor Dan. O alegere ciudată, ușor stupidă și clar inabilă. “Liberalii” iau decizii la instinct dar instinctele le sunt atrofiate de prea multe compromisuri, de prea multă demagogie și de prea multe alegeri greșite.

Asemeni unui bețiv care crede în Dumnezeul echilibrului, PNL speră că va ajunge întreg acasă.

Partidul Brătienilor vrea să preia vocea străzii, însă preia vocea unei străzi care s-a golit de foarte multă vreme. Aceea a anilor 90. Cei care contau atunci au emigrat în Canada sau în cinism. Cei care n-au făcut niciuna, nici alta s-au adaptat și dacă azi mai vor ceva, sigur nu vor să repete ratările de atunci. Măcar astea să fie proaspete.

Curățenia pe care o cer insistent cetățenii e doar o subspecie a decenței. PNL a înțeles din asta că trebuie să propună bucureștenilor o fantomă. Pe un colț de masă, înainte de țuică, peneliștii s-au felicitat pentru idee: “cine a mai văzut fantome corupte?”.

Uitați-vă cu atenție la PNL. Nu aveți senzația că trece printr-un lung proces de alegere a armei cu care să se sinucidă?

Salvarea extra-politică e ceea ce propovăduiau și legionarii lui Zelinski Codreanu în interbelic. Aceia o vedeau în spirit, colectivism și fanatism. Pentru teoria aceea a plătit inclusiv liberalul I. G. Duca, asasinat pe peronul gării din Sinaia.

Aproape 90 de ani mai târziu, urmașii săi descoperă tâmp fascinația discursului naționalist și colectivist ba chiar o răsplătesc cu un loc pe buletinul de vot. Ca și Nicușor Dan care vrea să ne salveze de politicieni candidând pentru un post politic, liberalii speră că nimeni nu va sesiza ipocriza demersului lor paradoxal. Nici ipocrizia și nici lipsa de imaginație.