Emma Westberg, 21, är skådespelare, musiker och aktivist. För henne är internationella kvinnodagen en dag som handlar om systerskap och att bekämpa patriarkatet.

”Det är som att vi transkvinnor bara får vara del av kvinnorna på vissa villkor.” Foto: Privat

Trots det känner hon sig ofta exkluderad från kvinnokampen – att hon som transkvinna inte ges en fullvärdig plats inom kvinnorörelsen.

– Det svenska feministiska debattklimatet i dag är väldigt vitt och väldigt cis-normativt. Jag brukar tänka att systerskapet existerar mellan kvinnor som ett svar på förtryck, där man backar varandra. Men det är som att vi transkvinnor bara får vara del av kvinnorna på vissa villkor. Man låter oss vara med och leka för att vara snäll, men backar oss inte.

Ordlista Cisperson En person som identifierar sig med det vid födseln tilldelade könet. Cis är latin för ”på samma sida”. Transperson En transperson är en person som inte alls eller delvis inte identifierar sig med det kön som tilldelats vid födseln. Ordet trans är latin för ”överskridande”. Transperson är ett paraplybegrepp med många undergrupper och det går att vara transperson på många olika sätt. Begreppet rör könsidentitet och könsuttryck och har ingenting med sexuell läggning att göra. Juridiskt kön Det kön som står registrerat i folkbokföringen, i pass eller legitimation. Juridiskt kön framgår i Sverige också av näst sista siffran i personnumret. Alla barn som föds i Sverige tilldelas ett av två juridiska kön. Regeringen lade i maj 2018 fram ett förslag om en modernare könstillhörighetslagstiftning, där det bland annat ska gå att själv välja sitt juridiska kön. Källor: Regeringen, RFSL. Visa mer Visa mindre

För ett år sedan präglades kulturdebatten i Sverige av huruvida det ska gå att välja sitt juridiska kön, en lag som sedan en tid tillbaka finns i både grannländerna Norge och Danmark.

Debatten hade många turer, och Emma Westberg berättar att hon kände av ett ifrågasättande av hennes existensberättigande.

– Jag är så trött på att man får sprida sitt hat okommenterat i välkända medier. Nivån på debatten är fortfarande: ”är transkvinnor kvinnor?”. I stället skulle vi kunna prata om varför transkvinnor mår så dåligt och varför självmordsstatistiken är så hög, säger hon, och fortsätter:

– Det är som att man är kul att prata med med, men man ses verkligen som en slags paria, en halvtaskig parodi. Låt mig bara leva och vara en del av det mänskliga samhället. Om vi varken är trygga i mansrum eller kvinnorum, var är vi trygga då?

”Accepterat att sprida transhat”

Emma berättar att hon stöter på okunskap på daglig basis, och menar att frågan om huruvida transkvinnor ska inkluderas i kvinnokampen dominerar feministiska forum och debatter.

Hon ger exempel från vardagen:

– Jag var i psykiatrin i veckan för att prata om min depression. Då gled samtalet till att min behandlare undrade om man fortfarande kan kallas för transkvinna när man gjort en underlivsoperation. Jag är så jävla trött på det, säger Emma.

– Man kan inte hänga med nya människor utan att någon ska komma och starta en diskussion om min existens. Det är så accepterat att sprida sitt transhat på stan, i skolan, i debattartiklar. Det är liksom okej att skriva jättelånga haranger om varför transkvinnor inte är kvinnor och det blir publicerat.

Signe, 25: ”Systerskapet borde vara gränslöst”

Signe Krantz, 25, är student inom medie- och kommunikationsvetenskap och statsvetenskap. Hon har känt av en tystnad när det kommer till transfrågor inom kvinnorörelsen, särskilt under kvinnodagen.

– Det har inte funnits så mycket förståelse och vilja att prata om det tyvärr. Och det kan finnas en uppfattning som ibland stämmer, att rörelsen inte är intresserad av ett transperspektiv. Kanske ibland av rädsla för vad det innebär för deras egen feminism. Kvinnodagen är väldigt viktig för transkvinnor, så är det. Men som transkvinna är jag inte säker på om de vanliga stora aktörerna bryr sig om hur den påverkar mig.

Signe Krantz anser att transfrågor borde inkluderas i kvinnokampen i högre utsträckning. Foto: Privat

Fjolårets debatt om juridiskt kön och definitionen av hur en kvinna ser ut påverkade även Signe.

– Förra året var det ett par stora aktörer inom just kvinnofrågor som kommenterade transfrågor på ett ibland okunnigt, fördomsfullt och oförstående sätt. Det gjorde mig väldigt ledsen. Jag är här. Jag är kvinna. Frågor om sexism och kvinnors rättigheter påverkar mig oavsett. Systerskapet borde vara gränslöst och intersektionellt. Men det visar sig inte vara det när man fokuserar på vad som skiljer oss åt snarare än vad som enar oss.

Trots det menar hon att inkluderingen ökar för varje år, att hon ser fler som engagerar sig och lyfter transfrågor. Detsamma gäller politiken som påverkar livet som transperson i Sverige.

Enligt Signe går det framåt, om än väldigt långsamt.

I maj förra året lämnade regeringen ett förslag till en modernare könstillhörighetslagstiftning – densamma som väckte stor debatt förra året. Men än har inget hänt.

LÄS MER: Så ska framtidens HBTQ-politik se ut

– Jag tror att fler och fler får förståelse och bryr sig. Det är ingen fråga om jag utsätts för sexism eller ej, det gör jag. På så vis påverkas jag av kvinnofrågor. Men om man vill erkänna och ha med mig och andra transkvinnor i samtalet – det är en annan debatt – för visst påverkas vi.