Facebookiin perustettiin muutamia päiviä sitten ryhmä

Pedofiilien puolesta ja Helsingin nettipoliisi sai ryhmästä kymmeniä

ilmoituksia parin päivän aikana. Vaikka sivuston pienoisella tarkastelulla

olisikin selvinnyt, että kyseessä oli Ylilaudalla ideoitu feikkiprofiilien trollaus,

niin innokkaimmat olivat jo lynkkaamassa pedofiileja, mutta myös ryhmän

perustajia ja pedofiilien ”puolustajia”. Nyt ryhmän yleisilmettä on muutettu ja

osa puhuu vakavissaan pedofiilien hoitomahdollisuuksien lisäämisestä.

Pedofilia herättää monesti suuria tunteita: osalla

objektiivinen ajattelu loppuu, kun sana pedofiili mainitaan. Osan mielestä

kaikki pedofiilit pitäisi ottaa hengiltä, riippumatta siitä, ovatko he syyllistyneet

mihinkään rikokseen. Pedofilia ei siis tarkoita samaa kuin lapsien seksuaalinen

hyväksikäyttö, koska kaikki pedofiilit eivät toteuta fantasioitaan. Ei olisi ollenkaan huono vaihtoehto antaa pedofiileille

mahdollisuus ehkäisevään hoitoon, ennen kuin he toteuttavat fantasioitaan. Nyt

hoitoon on mahdollisuus riittävän pitkän vankilatuomion yhteydessä, mutta

silloin vahinko on jo tapahtunut.

On selvää, että jos joku oikeasti ihailee kouluampujia,

murhaajia, raiskaajia tai muita vastaavia henkilöitä, voi se herättää

poliisissa huolta ja johtaa jonkinlaisiin toimenpiteisiinkin. Mikään rikos

ihailu ei kuitenkaan ole: on yhtä laillista tehdä ryhmä Pedofiilien puolesta,

kuin myös Facebookista löytyvä ryhmä Pedofiilien vihaajat.

Muutama on tiedustellut, ovatko pedofiilien lynkkauspuheet

rikoksia. Jos joku kehottaa julkisesti netissä väkivaltaan, voi kyseeseen tulla

julkinen kehottaminen rikokseen. Tällöin tosin kirjoituksen tulee aiheuttaa

vaara, että kyseinen rikos tai sen yritys tehdään, tai muutoin selvästi

vaarannetaan yleistä järjestystä ja turvallisuutta. Kiihottaminen kansanryhmää

vastaan pykälällä suojataan esimerkiksi seksuaalivähemmistöjä, mutta

pedofiilien suojaamiseen kyseistä pykälää ei ole tarkoitettu.

Seksuaalivähemmistöillä tarkoitetaan yleensä homoja, lesboja ja biseksuaaleja.

Lähtökohtana on sananvapaus, eikä pykälää saa tulkita laajentavasti.

Viime aikoina media on melko helposti kirjoittanut erilaisista

sosiaaliseen mediaan liittyvistä keskusteluista ”kansan mielipiteenä”, vaikka

kirjoittajia olisi ollut vain kourallinen. Viime presidentinvaaleissa kansan

mielipiteenä toimi vajaat kaksi miljoonaa ihmistä, kansalaisaloitteessa riittää

50 000 – sosiaalisessa mediassa kourallinen. Muutamien aktiivisten ihmisten kirjoitukset

luovat siis melko helposti harhakuvan siitä, että isompikin porukka olisi asian

takana, riippumatta siitä ollaanko puolesta tai vastaan.

Sosiaalisen median paras ja huonoin puoli on, että siellä

altistuu keskusteluun ihmisten kanssa, joiden kanssa ei ikinä keskustelisi

kasvotusten. Sosiaalisesta mediasta on mahdollista saada juttuseuraa,

vertaistukea ja jopa löytää elämänkumppani. Toisessa päässä taas ovat

tilanteet, joissa meillä ennen työskennelleen psykiatrisen sairaanhoitajan

antamalle puristeltavalle stressipallolle on käyttöä. Suosittelen jokaisen

suhtautumaan sosiaaliseen mediaan samalla skeptisyydellä kuin aprillipäivänä ja

miettimään hetken ennen kuin alkaa vouhkaamaan julkisesti.