Kansalaisaloitteen otsikko Äitiyslaki

Kansalaisaloite eduskunnalle äitiyslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi Aloitteen allekirjoittaneet kansalaiset esittävät eduskunnalle, että äitiyslaki ja eräät siihen liittyvät lait säädetään oikeusministeriön valmisteleman esitysluonnoksen mukaisesti. Ministeriön esitysluonnos perustuu asiaa syksyllä 2014 valmistelleen ministeriön työryhmän mietinnölle (OM: Mietintöjä ja lausuntoja 50/2014) ja siitä saadulle lausuntopalautteelle. Esitysluonnos on päivätty 2.2.2015 ja se on julkaistu oikeusministeriön internetsivuilla elokuussa 2015. Linkki oikeusministeriön julkaisuun kansalaisaloitteen linkkien joukossa. Seuraava esitykset vastaavat sanasta sanaan oikeusministeriön esitysluonnosta 2.2.2015: Lakiehdotukset 1. Äitiyslaki Eduskunnan päätöksen mukaisesti säädetään: 1 luku Yleiset säännökset 1 § Lain soveltamisala Tätä lakia sovelletaan äitiyden toteamiseen ja vahvistamiseen sekä äitiyden kumoamiseen. 2 § Äitiyden toteaminen synnyttämisen perusteella Lapsen äiti on se, joka on synnyttänyt lapsen. 3 § Äitiyden vahvistaminen hedelmöityshoitoon suostumisen perusteella Jos lapsen synnyttäneelle on annettu hedelmöityshoidoista annetun lain (1237/2006) 1 §:ssä tarkoitettua hedelmöityshoitoa ja lapsi on syntynyt hoidon tuloksena, naisen, joka yhteisymmärryksessä lapsen synnyttäneen kanssa antoi suostumuksen hedelmöityshoitoon, voidaan vahvistaa olevan lapsen synnyttäneen ohella lapsen äiti. Vahvistusta ei kuitenkaan voida antaa, jos syys lapseen nähden on isyyslain (11/2015) mukaisesti todettu tai vahvistettu tai se voidaan todeta tai vahvistaa. Edellä 1 momentissa tarkoitettu äitiys vahvistetaan maistraatin tai tuomioistuimen päätöksellä noudattaen, mitä jäljempänä 4 ja 5 luvussa säädetään. 2 luku Äitiyden selvittäminen 4 § Äitiyden selvittäminen Äitiyden selvittämisen tarkoituksena on hankkia sellaisia tietoja, joiden nojalla voidaan vahvistaa, että lapsella on 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti. Lastenvalvojan tehtävänä on toimittaa äitiyden selvittäminen 18 vuotta nuoremman lapsen osalta, jos; 1) isyyden selvittämisen yhteydessä osoittautuu, että lapselle ei voida vahvistaa isää, mutta on aihetta olettaa, että lapselle voidaan vahvistaa toinen äiti; 2) se, joka katsoo olevansa lapsen 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti, sitä vaatii; 3) lapsen synnyttänyt äiti sitä vaatii; 4) lapsen synnyttänyt äiti ja mies, jonka isyys on todettu isyyslain 2 §:n nojalla, hyväksyvät sen, että äitiys selvitetään toisen naisen tunnustettua tai ilmoitettua aikovansa tunnustaa äitiytensä 13 §:n 3 momentin nojalla. 5 § Äitiyden selvittämisen toimeenpanija Jos äitiyden selvittämisen tarve todetaan isyyden selvittämisen yhteydessä, äitiyden selvittää sen kunnan lastenvalvoja, jossa isyyden selvittäminen on toimitettu. Jos äitiyden selvittäminen tapahtuu muussa yhteydessä, äitiyden selvittää lapsen synnyttäneen äidin kotikunnan lastenvalvoja. Jos lapsi on täyttänyt 15 vuotta tai jos lapsen synnyttänyt äiti on kuollut taikka hänellä ei ole Suomessa kotikuntaa, äitiyden selvittää kuitenkin lapsen kotikunnan lastenvalvoja tai, jos lapsella ei ole täällä kotikuntaa, sen kunnan lastenvalvoja, jossa lapsi oleskelee. Jos nainen haluaa tunnustaa äitiytensä eikä äitiyden selvittäminen kuulu minkään 1 tai 2 momentissa tarkoitetun kunnan lastenvalvojalle, äitiyden selvittää naisen kotikunnan lastenvalvoja. Jos äitiyden selvittäminen ei 1—3 momentin mukaan kuulu minkään kunnan lastenvalvojalle, äitiyden selvittää Helsingin kaupungin lastenvalvoja. 6 § Neuvottelu äitiyden selvittämiseksi Saatuaan tiedon seikasta, jonka vuoksi äitiys on selvitettävä, lastenvalvojan on neuvoteltava lapsen synnyttäneen äidin, 15 vuotta täyttäneen lapsen ja, jos mahdollista, sen naisen kanssa, joka saattaa olla lapsen toinen äiti. Jos äitiyden selvittäminen perustuu 4 §:n 2 momentin 4 kohtaan, neuvotteluun on kutsuttava myös mies, jonka isyys on todettu isyyslain 2 §:n nojalla. Jos äitiys on 14 §:n mukaisesti tunnustettu ennen lapsen syntymää, neuvottelu toimitetaan kuitenkin vain, jos lapsen synnyttänyt äiti, tunnustaja tai henkilö, joka katsoo olevansa tunnustajan sijasta lapsen vanhempi, viimeistään 30. päivänä lapsen syntymästä ilmoittaa lastenvalvojalle käsityksensä, että äitiyden tunnustanut ei ole lapsen äiti. 7 § Neuvottelun toimittaminen ja velvollisuus pysyä totuudessa Neuvottelussa pyritään saamaan ne tiedot, joiden avulla äitiys voidaan selvittää. Neuvottelun aluksi lastenvalvojan tulee selostaa äitiyden selvittämiseen liittyvät toimenpiteet sekä äitiyden vahvistamisen merkitys ja sen oikeusvaikutukset. Tietoja antaessaan lapsen synnyttäneellä ja sillä, joka saattaa olla lapsen toinen äiti, sekä 6 §:n 1 momentissa tarkoitetulla miehellä on velvollisuus pysyä totuudessa. Sama velvollisuus koskee myös tunnustamislausuman antamista, tunnustamisen hyväksymistä ja tunnustamisen johdosta toimitettua kuulemista. 8 § Lastenvalvojan oikeus saada tietoja Lastenvalvojan oikeuteen saada tietoja äitiyden selvittämistä varten sovelletaan, mitä sosiaalihuollon asiakkaan asemasta ja oikeuksista annetussa laissa (812/2000) säädetään. 9 § Äitiyden selvittämisen keskeyttäminen Äitiyden selvittäminen on keskeytettävä, jos 15 vuotta täyttänyt lapsi sitä vaatii. Lastenvalvoja voi päättää, että äitiyden selvittäminen keskeytetään, jos: 1) on ilmeistä, ettei äitiyden vahvistamista varten ole saatavissa riittävästi tietoja; 2) nainen ei ole tunnustanut lasta ja on erityinen syy olettaa, että äitiyden selvittäminen ei olisi lapsen edun mukaista, eikä 15 vuotta täyttänyt lapsi vaadi äitiyden selvittämistä. Keskeytetty äitiyden selvittäminen on aloitettava uudestaan: 1) lapsen synnyttäneen äidin, 15 vuotta täyttäneen lapsen tai äitinä itseään pitävän pyynnöstä, jos 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettu keskeyttämisen edellytys ei enää täyty; 2) lapsen synnyttäneen äidin, 15 vuotta täyttäneen lapsen tai äitiyden tunnustaneen pyynnöstä, jos selvittämisen keskeyttäminen on perustunut 2 momentin 2 kohtaan. 10 § Äitiyden selvittämisestä laadittava pöytäkirja Lastenvalvojan on laadittava äitiyden selvittämisestä pöytäkirja. Pöytäkirjaan tulee merkitä kaikki ne tiedot, joilla on merkitystä äitiyttä vahvistettaessa. Jos neuvottelua äitiyden selvittämiseksi ei 6 §:n 2 momentin mukaan ollut toimitettava, äitiyden selvittämisestä laadittava pöytäkirja sisältää ainoastaan: 1) tiedon siitä, että kukaan 6 §:n 2 momentissa mainituista henkilöistä ei ole määräajassa ilmoittanut käsitystään siitä, että äitiyden tunnustanut nainen ei ole lapsen äiti; 2) lastenvalvojan lausuman siitä, että hänen tiedossaan olevien seikkojen nojalla ei ole aihetta epäillä, että joku muu kuin tunnustaja olisi lapsen toinen vanhempi. Lapsen synnyttäneellä äidillä, 15 vuotta täyttäneellä lapsella ja sillä, jolla on 25 §:n 2 momentin mukainen kanneoikeus, on pyynnöstä oikeus saada tieto äitiyden selvittämisestä laaditusta pöytäkirjasta kokonaisuudessaan sen estämättä, mitä viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetun lain (621/1999) 11 §:n 2 momentin 1 kohdassa säädetään. 11 § Tunnustamistilaisuuden varaaminen ja kanteen nostaminen Lastenvalvojan on varattava naiselle tilaisuus tunnustaa äitiytensä, jos hän katsoo, että saadun selvityksen valossa voidaan pitää todistettuna, että nainen on lapsen äiti. Jos nainen ei tunnusta äitiyttä eikä lapsi ole täyttänyt 18 vuotta, lastenvalvoja ajaa lapsen puolesta kannetta äitiyden vahvistamiseksi siten kuin 5 luvussa säädetään. 12 § Muutoksenhaku Lapsen synnyttänyt äiti, 15 vuotta täyttänyt lapsi ja nainen, joka katsoo olevansa lapsen toinen äiti, saa hakea muutosta äitiyden selvittämisen keskeyttämistä tai sen uudelleen aloittamista koskevaan lastenvalvojan päätökseen valittamalla hallinto-oikeuteen siten kuin hallintolainkäyttölaissa (586/1996) säädetään. Edellä mainitut ja lastenvalvoja saavat hakea muutosta hallinto-oikeuden päätökseen, jos korkein hallinto-oikeus myöntää valitusluvan. Äitiyden vahvistamista koskevan kanteen nostamisesta säädetään 25 §:ssä. Lastenvalvojan 9 §:n nojalla antamaan päätökseen on liitettävä tieto kanneoikeudesta ja siihen liittyvästä määräajasta. 3 luku Äitiyden tunnustaminen 13 § Tunnustamisen edellytykset Joka katsoo olevansa lapsen äiti 3 §:n 1 momentin nojalla, voi tunnustaa äitiyden siten kuin jäljempänä säädetään. Jollei 3 momentissa toisin säädetä, äitiyden tunnustaminen ei voi koskea lasta, jolla on jo isä tai 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti eikä lasta, jonka osalta isyys voidaan vahvistaa. Tunnustaa ei myöskään voida lasta, joka on adoptoitu. Tunnustaa voidaan kuitenkin lapsi, jonka osalta isyys on todettu isyyslain 2 §:n nojalla, jos ne, joiden hyväksyminen isyyslain 19 §:n nojalla tarvitaan, hyväksyvät tunnustamisen. Kun tunnustaminen vahvistetaan maistraatissa, isyyslain 2 §:n nojalla todettu isyys kumoutuu. Mitä isyyslain 15 §:n 3 momentissa säädetään isyyden tunnustamisesta lapsen kuoleman jälkeen, sovelletaan myös äitiyden tunnustamiseen. 14 § Äitiyden tunnustaminen ennen lapsen syntymää Nainen voi ennen lapsen syntymää annettavalla ilmoituksella tunnustaa olevansa syntyvän lapsen 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti siten kuin jäljempänä säädetään. Tunnustajan on annettava ilmoitus henkilökohtaisesti ja raskaana olevan läsnä ollessa terveydenhoitajalle tai kätilölle sen kunnan äitiysneuvolassa, jossa heille on annettu raskaudenaikaisia neuvolapalveluita. Ennen tunnustamisen vastaanottamista osapuolille on selvitettävä tunnustamisen merkitys ja oikeusvaikutukset. Tunnustamislausuma, jota 2 momentissa tarkoitetaan, voidaan antaa myös raskaana olevan kotikunnan lastenvalvojalle hänen esitettyä todistuksen raskaudestaan. Tällöin noudatetaan, mitä 2 momentissa säädetään. Terveydenhoitajan, kätilön tai lastenvalvojan, jota 2 ja 3 momentissa tarkoitetaan, on kieltäydyttävä ottamasta vastaan tunnustamista, jos: 1) raskaana oleva vastustaa tunnustamista; 2) tunnustajan tai raskaana olevan henkilöllisyyttä ei ole luotettavasti selvitetty; 3) on syytä epäillä, ettei tunnustajaa voida vahvistaa lapsen äidiksi; tai 4) on syytä epäillä, että tunnustaja ei mielentilansa, kielivaikeuksien tai muun syyn vuoksi kykene ymmärtämään tunnustamisen merkitystä. Tunnustamisesta laadittavasta asiakirjasta säädetään 20 §:ssä. Raskaana olevan hyväksyttyä tunnustamisen kirjallisesti asiakirja on viipymättä toimitettava sen kunnan lastenvalvojalle, jolle äitiyden selvittäminen 5 §:n mukaan kuuluu. 15 § Tunnustamisen peruuttaminen, kiistäminen ja vaikutuksettomuus Joka on 14 §:n nojalla tunnustanut äitiytensä, voi peruuttaa tunnustamisensa ilmoittamalla siitä kirjallisesti äitiyden selvittämisestä huolehtivalle lastenvalvojalle viimeistään 30. päivänä lapsen syntymästä. Lapsen synnyttänyt äiti tai se henkilö, joka katsoo olevansa tunnustajan sijasta lapsen vanhempi, voi 1 momentissa säädetyin tavoin ilmoittaa käsityksensä siitä, että lapsen tunnustanut ei ole lapsen äiti. Tunnustaminen, jota 14 §:ssä tarkoitetaan, on vaikutukseton, jos Suomen viranomaisilla ei silloin, kun äitiyden selvittäminen lapsen synnyttyä alkaa, ole 42 §:n perusteella toimivaltaa äitiyttä koskevassa asiassa. 16 § Äitiyden tunnustaminen lapsen syntymän jälkeen Nainen voi tunnustaa 3 §:n 1 momentin mukaisen äitiytensä lapsen syntymän jälkeen ilmoittamalla henkilökohtaisesti 2 momentissa tarkoitetulle tunnustamisen vastaanottajalle olevansa lapsen äiti. Vastaanottajan on ennen tunnustamista selvitettävä hänelle tunnustamisen merkitys ja oikeusvaikutukset. Äitiyden tunnustamisen ottaa vastaan viranomainen, joka isyyslain 18 §:n 2 momentin mukaan voi ottaa vastaan isyyden tunnustamisen. Joka parisuhdetta rekisteröitäessä haluaa tunnustaa olevansa kumppaninsa lapsen äiti, voi antaa tunnustamislausuman myös parisuhteen rekisteröivälle viranomaiselle. Äitiyden tunnustamisesta laadittavasta asiakirjasta säädetään tämän lain 20 §:ssä. Mitä isyyslain 18 §:n 3 momentissa säädetään tunnustamisesta laaditun asiakirjan lähettämisestä ja 4 momentissa tunnustamislausuman antamisesta vieraassa valtiossa, sovelletaan myös äitiyden tunnustamiseen. 17 § Tunnustamisen hyväksyminen Mitä isyyslain 19 §:ssä säädetään isyyden tunnustamisen hyväksymisestä, sovelletaan myös äitiyden tunnustamisen hyväksymiseen. 18 § Kuuleminen Lastenvalvojan on varattava tilaisuus tulla kuulluksi tunnustamisen johdosta: 1) lapsen synnyttäneelle äidille, jollei hän ole 14 §:n mukaisesti hyväksynyt tunnustamista; 2) lapsen huoltajalle, jos se on hankaluudetta järjestettävissä; 3) tunnustajan huoltajalle tai muulle lailliselle edustajalle, jos tunnustaja on alaikäinen. Lastenvalvoja voi kuulla muitakin kuin 1 momentissa tarkoitettuja henkilöitä, jos se on asian selvittämiseksi tarpeen. Kuulla voidaan suullisesti tai kirjallisesti. Kuulla voi myös se, joka 16 §:n 2 momentin mukaan voi ottaa vastaan tunnustamisen. 19 § Henkilöllisyyden toteaminen Edellä 14 tai 16 §:ssä tarkoitetun tunnustamislausuman, 17 §:ssä tarkoitetun hyväksymisen tai 18 §:ssä tarkoitetun suullisen kuulemisen vastaanottajan tulee todeta tunnustamislausuman tai hyväksymisen antajan tai kuultavan henkilöllisyys henkilöllisyystodistuksen perusteella tai muulla tähän verrattavalla, luotettavalla tavalla. 20 § Tunnustamisesta ja sen hyväksymisestä laadittava asiakirja Tunnustamisesta ja sen hyväksymisestä on laadittava asiakirja. Asiakirja on päivättävä ja siihen merkitään lapsen, lapsen synnyttäneen äidin ja tunnustajan yksilöintitiedot. Asiakirjan allekirjoittavat äitiytensä tunnustanut ja tunnustamisen vastaanottaja. Jos jonkun tulee hyväksyä tunnustaminen, hyväksyjän ja hyväksymisen vastaanottajan on allekirjoitettava asiakirja. Jollei lapsi, lapsen synnyttänyt äiti tai aviomies, jonka tulee hyväksyä tunnustaminen, ole todistettavasti saanut tietoa tunnustamislausuman antamisesta ja heidän olinpaikkansa on tunnettu, lastenvalvojan on annettava heille tieto tunnustamisesta postitse saantitodistusta vastaan. 21 § Asiakirjojen toimittaminen maistraatille Kun äitiyden selvittäminen on toimitettu ja äitiys on tunnustettu, tulee äitiyden selvittäneen lastenvalvojan toimittaa äitiyden selvittämisestä tehty pöytäkirja ja tunnustamista koskevat asiakirjat 23 §:ssä tarkoitetulle maistraatille. 4 luku Äitiyden vahvistaminen maistraatissa 22 § Maistraatin toimivalta Äitiys, jota 3 §:n 1 momentissa tarkoitetaan, vahvistetaan maistraatissa, jos nainen on tunnustanut äitiytensä 3 luvussa säädetyin tavoin ja hänen äitiyttään voidaan pitää selvitettynä äitiyden selvittämisestä laaditun pöytäkirjan perusteella. Jos nainen on 14 §:ssä säädetyin tavoin tunnustanut äitiytensä, äitiys voidaan vahvistaa, vaikka nainen olisi kuollut ennen lapsen syntymää. 23 § Alueellisesti toimivaltainen maistraatti Äitiyden vahvistaa se maistraatti, jonka toimialueella lastenvalvoja toimii. Mitä isyyslain 27 §:n 2 momentissa säädetään maistraattien toimivallasta isyyden vahvistamista koskevissa asioissa, koskee myös äitiyden vahvistamista koskevia asioita. 24 § Äitiysasian käsittely maistraatissa ja muutoksenhaku Äitiyden vahvistamista koskevan asian käsittelyyn maistraatissa sovelletaan hallintolakia (434/2003). Jos asiassa ei ole menetelty kuten tämän lain 3 luvussa säädetään, asiakirjat ovat puutteelliset tai äitiyskysymystä ei ole riittävästi selvitetty, maistraatti voi pyytää lastenvalvojaa täydentämään asiakirjoja tai hankkimaan tarpeellista saatavilla olevaa lisäselvitystä. Maistraatin päätökseen ei saa hakea muutosta. Päätökseen on liitettävä tieto 25 §:ssä tarkoitetusta kanneoikeudesta ja 26 §:n 2 momentissa tarkoitetusta määräajasta. Sen lisäksi, mitä hallintolain 54 §:ssä säädetään tiedoksiantovelvollisuudesta, maistraatin on annettava päätös tiedoksi lastenvalvojalle. 5 luku Äitiyden vahvistamista koskeva oikeudenkäynti 25 § Kanneoikeuden edellytykset ja asianosaiset Lapsi, jonka osalta isyyttä ei ole lapsen synnyttäneen äidin avioliiton perusteella todettu eikä maistraatin tai tuomioistuimen päätöksellä vahvistettu, voi vaatia 3 §:n 1 momentissa tarkoitetun äitiyden vahvistamista nostamalla kanteen äidiksi otaksumaansa vastaan. Jos se, jota vastaan kanne olisi nostettava, on kuollut, kanne nostetaan hänen oikeudenomistajiaan vastaan. Sillä, joka katsoo olevansa lapsen äiti 3 §:n 1 momentin nojalla, on oikeus nostaa äitiyden vahvistamista koskeva kanne lasta vastaan, jollei maistraatti ole vahvistanut äitiyttä ja siihen on muu syy kuin se, ettei 17 §:ssä tarkoitettua hyväksymistä ole saatu. Jos se, jonka äitiydestä on kysymys, kuolee kanteen ollessa vireillä, hänen oikeudenomistajansa tulevat hänen sijaansa. 26 § Kanneoikeuden rajoitukset Kannetta äitiyden vahvistamiseksi ei voida ajaa, jos lapsi on täyttänyt 15 vuotta ja vastustaa äitiyden vahvistamista. Kannetta ei voida panna vireille eikä asian käsittelyä jatkaa, jos lapsi on kuollut. Sen, joka katsoo olevansa lapsen äiti, on pantava kanne vireille vuoden kuluessa siitä päivästä, jona hän sai tiedon 25 §:n 2 momentissa tarkoitetusta maistraatin päätöksestä. 27 § Lapsen puhevallan käyttäminen Äitiyden vahvistamista koskevassa oikeudenkäynnissä alaikäisen lapsen puhevaltaa käyttää lastenvalvoja, joka on 5 §:n nojalla selvittänyt äitiyden. Lastenvalvojalla ei kuitenkaan ole puhevaltaa, jos Suomen viranomaisten kansainvälinen toimivalta perustuu muuhun kuin 42 §:n 1 momentin 1 tai 2 kohdassa tarkoitettuun seikkaan. Mitä isyyslain 31 §:n 2—4 momentissa säädetään lapsen puhevallan käyttämisestä, kuulemistilaisuuden varaamisesta ja oikeusavusta isyyden vahvistamista koskevassa oikeudenkäynnissä, sovelletaan myös äitiyden vahvistamista koskevassa asiassa. 28 § Vastaajaksi haastaminen ja haasteen tiedoksianto Jos lapsi vaatii äitiyden vahvistamista, vastaajaksi tulee haastaa se, jonka voidaan olettaa olevan lapsen 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti. Jos 1 momentissa tarkoitettuja mahdollisia äitejä on useita, heidät tulee haastaa vastaajiksi samaan oikeudenkäyntiin. Jos kannetta ajetaan 25 §:n 2 momentin nojalla lasta vastaan, vastaajiksi voidaan haastaa myös ne, jotka kantajan ohella voivat tulla kysymykseen lapsen äitinä. Mitä isyyslain 33 §:ssä säädetään haasteen tiedoksiannosta isyyttä koskevassa asiassa, sovelletaan myös äitiyttä koskevassa asiassa. 29 § Äitiyden selvittämisestä laaditun pöytäkirjan tiedoksianto Kantajan tulee liittää äitiyden selvittämisestä laadittu pöytäkirja haastehakemukseen, jos äitiys on lain mukaan pitänyt selvittää. Jos pöytäkirjaa ei ole liitetty haastehakemukseen, tuomioistuimen tulee pyytää pöytäkirja lastenvalvojalta. 30 § Oikeuspaikka Toimivaltaisesta tuomioistuimesta äitiyden vahvistamista koskevassa asiassa säädetään oikeudenkäymiskaaren 10 luvussa. Kun äitiyden vahvistamista koskeva asia on vireillä toimivaltaisessa tuomioistuimessa, ei saman lapsen äitiyskysymystä saa tutkia toisessa tuomioistuimessa. Tuomioistuimen on tällöin siirrettävä asia siihen tuomioistuimeen, jossa asia on jo vireillä. 31 § Kanteen peruuttaminen Kun äitiyden vahvistamista koskevaa kannetta ajetaan useampaa kuin yhtä mahdollista äitiä vastaan, kantaja voi peruuttaa kanteen jonkun vastaajan osalta, jos tämä ei vastusta kanteen peruuttamista. Kanne voidaan peruuttaa kuitenkin vain, jos tuomioistuin kuultuaan muita vastaajia tähän suostuu. Tuomioistuimen on tällöin jätettävä asia kyseistä vastaajaa koskevalta osalta sillensä. 32 § Näytön hankkiminen Tuomioistuimen on omasta aloitteestaan määrättävä hankittavaksi kaikki se selvitys, minkä se katsoo asian ratkaisemisen kannalta tarpeelliseksi. Jos oikeudenkäynnissä esiin tulleiden seikkojen perusteella on aihetta olettaa, että joku, joka ei ole asianosaisena, on lapsen vanhempi, tuomioistuin voi varata hänelle tilaisuuden tulla kuulluksi. Tuomioistuin voi myös kehottaa lastenvalvojaa täydentämään äitiyden selvittämistä. 33 § Muutoksenhaun käsittely Jos kantaja tai vastaaja hakee muutosta äitiydestä annettuun tuomioon, muutoksenhakutuomioistuin voi käsitellä asian myös sellaisen asianosaisen osalta, jota muutoksenhaku ei koske. 6 luku Äitiyden kumoaminen 34 § Äitiyden kumoamisen perusteet Äitiys, joka on maistraatin päätöksellä vahvistettu, on tuomioistuimen päätöksellä kumottava, jos on selvitetty, ettei äidiksi vahvistetun ja lapsen välillä ole 3 §:n 1 momentissa tarkoitettua suhdetta. 35 § Äitiyden kumoamista koskevan asian asianosaiset Äitiyden kumoamista koskevan kanteen saa nostaa lapsi, lapsen synnyttänyt äiti tai se, jonka äitiys on maistraatin päätöksellä vahvistettu. Kanne on nostettava niitä 1 momentissa mainittuja henkilöitä vastaan, joilla kantajan ohella on oikeus kanteen nostamiseen. Jos asianosainen kuolee oikeudenkäynnin kestäessä, hänen oikeudenomistajansa tulevat hänen sijaansa. 36 § Kanneoikeuden rajoitukset Mitä isyyslain 42 §:n 1 momentissa säädetään lapsen kanneoikeuden käyttämisestä isyyden kumoamista koskevassa asiassa, sovelletaan myös äitiyden kumoamista koskevassa asiassa. Äitiytensä tunnustaneella ei ole oikeutta nostaa kannetta, jos hän saatuaan tietää seikoista, joiden perusteella hänellä on ollut aihetta epäillä, että lapsi ei ole saanut alkuaan 3 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla ja tarkoitetuissa olosuhteissa, on lapsen syntymän jälkeen kirjallisesti ilmoittanut, että lapsi on hänen. Lapsen synnyttäneellä äidillä ei ole oikeutta nostaa kannetta, jos hän on kirjallisesti hyväksynyt edellä tarkoitetun ilmoituksen. 37 § Kuoleman vaikutus kanneoikeuteen ja vastaajan puhevallan käyttöön Kannetta äitiyden kumoamiseksi ei voida panna vireille, jos lapsi on kuollut. Kannetta äitiyden kumoamiseksi ei voida panna vireille sellaisen 35 §:ssä tarkoitetun asianosaisen puolesta, joka on kuollut. Äidiksi vahvistetun kuoltua hänen puolisonsa ja perillisensä voivat kuitenkin panna kanteen vireille siten kuin 38 §:n 3 momentissa säädetään. Jos se, jonka äitiys on maistraatin päätöksellä vahvistettu, on kuollut, vastaajaksi on haastettava hänen oikeudenomistajansa. Jos lapsen synnyttänyt äiti on kuollut, hänen oikeudenomistajiaan ei haasteta vastaajiksi. 38 § Määräaika kanteen nostamiselle Lapsen synnyttäneen äidin ja sen, jonka äitiys on maistraatin päätöksellä vahvistettu, on pantava äitiyden kumoamista koskeva kanne vireille kahden vuoden kuluessa siitä, kun äitiys on vahvistettu. Kanne voidaan tutkia, vaikka se olisi pantu vireille määräajan päättymisen jälkeen, jos 1 momentissa tarkoitetulla kantajalla on ollut laillinen este tai hän näyttää muun erittäin painavan syyn, jonka vuoksi kannetta ei ole aikaisemmin nostettu. Kanne on kuitenkin jätettävä tutkimatta, jos sitä ei ole nostettu viipymättä sen jälkeen, kun syy kanteen nostamatta jättämiselle oli poistunut. Jos se, jonka äitiys on maistraatin päätöksellä vahvistettu, on kuollut menettämättä kanneoikeuttaan, on eloon jääneellä puolisolla sekä jokaisella, joka lapsen ohella tai lapsen jälkeen on vainajan lähin perillinen, oikeus nostaa kanne vuoden kuluessa kuolemasta tai, jos vainajalla vielä olisi ollut käytettävissään pitempi aika kanteen nostamiseen, tuon ajan kuluessa. 39 § Oikeuspaikka Toimivaltaisesta tuomioistuimesta äitiyden kumoamista koskevassa asiassa säädetään oikeudenkäymiskaaren 10 luvussa. 40 § Oikeudenkäyntimenettely Äitiyden kumoamista koskevaan oikeudenkäyntiin sovelletaan, mitä 28 §:n 4 momentissa ja 32 §:ssä säädetään. 7 luku Kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvat säännökset 41 § Äitiyden määräytyminen välittömästi lain nojalla Äitiys määräytyy välittömästi lain nojalla Suomen lain mukaan, jos sillä, jonka äitiydestä on kysymys: 1) on lapsen syntymän aikaan tai lapsen syntymää edeltäneen vuoden aikana ollut asuinpaikka Suomessa; tai 2) ei lapsen syntymän aikaan ole asuinpaikkaa missään valtiossa ja hän oleskelee tuolloin Suomessa tai on täällä turvapaikanhakijana. Muissa kuin 1 momentissa mainituissa tapauksissa äitiys määräytyy välittömästi lain nojalla sen valtion lain mukaan, jota on sovellettava siinä valtiossa, jossa: 1) sillä, jonka äitiydestä on kysymys, on lapsen syntymän aikaan asuinpaikka; tai 2) se, jonka äitiydestä on kysymys, oleskelee tai on turvapaikanhakijana, jos hänellä ei tuolloin ole asuinpaikkaa missään valtiossa. 42 § Suomen viranomaisten kansainvälinen toimivalta Suomen viranomaiset ovat toimivaltaisia äitiyttä koskevassa asiassa, jos: 1) lapsella on Suomessa asuinpaikka; 2) lapsella ei ole asuinpaikkaa missään valtiossa, mutta hän oleskelee Suomessa tai on täällä turvapaikanhakijana; 3) vastaajalla tai ainakin yhdellä heistä on tai viimeksi ennen kuolemaansa oli Suomessa asuinpaikka; 4) vastaajalla ei ole asuinpaikkaa missään valtiossa, mutta hän oleskelee tai viimeksi ennen kuolemaansa oleskeli Suomessa tai on täällä turvapaikanhakijana; taikka 5) asiaa ei voida ratkaista siinä vieraassa valtiossa, jossa lapsella tai sillä, jonka äitiydestä on kysymys, on tai viimeksi ennen kuolemaansa oli asuinpaikka ja asian ratkaisemiselle Suomessa on erityinen syy. Äitiyden selvittämistä ja tunnustamista koskevassa asiassa Suomen viranomaiset ovat sen lisäksi, mitä 1 momentissa säädetään, toimivaltaisia, jos sillä, joka haluaa tunnustaa äitiytensä: 1) on Suomessa asuinpaikka; taikka 2) ei ole asuinpaikkaa missään valtiossa, mutta hän oleskelee Suomessa tai on täällä turvapaikanhakijana. Äitiyden selvittämistä 2 luvussa säädetyin tavoin ei kuitenkaan toimiteta, jos Suomen viranomaisten toimivalta perustuu ainoastaan 1 momentin 3 tai 4 kohtaan. 43 § Vieraassa valtiossa vireillä olevan asian vaikutus Jos vieraan valtion viranomaisessa on vireillä äitiyttä koskeva asia ja on ilmeistä, että asiassa annettava päätös tunnustetaan Suomessa, Suomen viranomaisen on keskeytettävä saman, täällä myöhemmin vireille tulleen asian käsittely, kunnes on selvitetty, tunnustetaanko vieraassa valtiossa annettu päätös täällä. Suomen viranomainen voi kuitenkin olla keskeyttämättä asian käsittelyä tai jatkaa keskeytetyn asian käsittelyä, jos osoitetaan, että ratkaisun saaminen muutoin kohtuuttomasti viivästyisi. 44 § Sovellettava laki Äitiyttä koskevassa asiassa sovelletaan Suomen lakia, jollei 41 §:stä muuta johdu. 45 § Vieraassa valtiossa annetun päätöksen tunnustaminen Äitiydestä vieraassa valtiossa annettu päätös, joka on voimassa siinä valtiossa, tunnustetaan Suomessa ilman eri vahvistusta. Vieraassa valtiossa annettua päätöstä ei kuitenkaan tunnusteta, jos: 1) päätöksen antaneen vieraan valtion viranomaisen toimivalta ei ole perustunut kenenkään osapuolen asuin- tai kotipaikkaan, kansalaisuuteen tai muuhun sellaiseen liittymään, joka huomioon ottaen viranomaisella olisi ollut perusteltu syy ottaa asia käsiteltäväkseen; 2) päätös on annettu pois jäänyttä vastaan eikä haastehakemusta tai vastaavaa asiakirjaa ole annettu tiedoksi pois jääneelle niin hyvissä ajoin ja sillä tavalla, että hän olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa; 3) päätös on ristiriidassa sellaisen Suomessa annetun äitiyttä koskevan päätöksen kanssa, jota koskeva oikeudenkäynti on tullut vireille ennen ulkomailla annettuun päätökseen johtanutta oikeudenkäyntiä; 4) päätös on ristiriidassa sellaisen vieraassa valtiossa aikaisemmin annetun äitiyttä koskevan päätöksen kanssa, joka tunnustetaan Suomessa; taikka 5) päätös on vastoin Suomen oikeusjärjestyksen perusteita. Päätös, jolla joku on vahvistettu äidiksi lapsen synnyttäneen sijasta, voidaan tunnustaa ainoastaan, jos se: 1) on annettu valtiossa, jossa sillä, joka on vahvistettu äidiksi, on lapsen syntymän aikaan asuinpaikka ja jossa hän on asunut keskeytyksettä vähintään vuoden välittömästi ennen lapsen syntymää; tai 2) tunnustetaan siinä valtiossa, jossa sillä, joka on vahvistettu äidiksi, on lapsen syntymän aikaan asuinpaikka ja jossa hän on asunut keskeytyksettä vähintään vuoden välittömästi ennen lapsen syntymää. Päätöksenä, jota 1—3 momentissa tarkoitetaan, pidetään tuomioistuimen ja muun viranomaisen päätöstä sekä oikeustoimen vahvistamista tai rekisteröintiä, jos lapsen ja naisen välistä suhdetta pidetään tällaisen toimenpiteen seurauksena äitiyssuhteena tai äitiyssuhteen katsotaan tällaisen toimenpiteen vuoksi lakanneen siinä valtiossa, jossa rekisteröinti tai muu toimenpide on suoritettu. 46 § Vieraassa valtiossa annetun päätöksen vahvistaminen Helsingin hovioikeus voi hakemuksesta vahvistaa, tunnustetaanko vieraassa valtiossa äitiydestä annettu päätös Suomessa. Asiaa käsiteltäessä hovioikeuden on varattava lapselle, isälle, äidille tai jollekulle muulle tilaisuus tulla kuulluksi, jos kuuleminen on tarpeen asian selvittämiseksi ja kuultavan olinpaikka on vaikeuksitta selvitettävissä. 47 § Suomen oikeusjärjestyksen perusteiden vastaisuus Vieraan valtion lain säännös on jätettävä huomiotta, jos sen soveltaminen johtaisi Suomen oikeusjärjestyksen perusteiden vastaiseen tulokseen. 8 luku Erinäiset säännökset 48 § Lapsen itsemääräämisoikeuden rajoittaminen Mitä 9 §:ssä ja 26 §:n 1 momentissa sekä 17 §:n nojalla sovellettavaksi tulevassa isyyslain 19 §:n 2 momentissa säädetään 15 vuotta täyttäneen lapsen mielipiteen vaikutuksesta asiaan, ei sovelleta, jos lapsi ei mielenterveyden häiriön, kehitysvammaisuuden tai muun vastaavan syyn vuoksi kykene ymmärtämään asian merkitystä. 49 § Perättömän lausuman antaminen äitiysasiassa Joka äitiyden selvittämisen yhteydessä, tunnustaessaan äitiyden, tunnustamisen vuoksi tapahtuneessa kuulemisessa tai hyväksyessään tunnustamisen tahallaan antaa viranomaiselle väärän tiedon, joka osaltaan johtaa siihen, että äitiys vahvistetaan virheellisesti, on tuomittava, jollei teosta muualla laissa säädetä ankarampaa rangaistusta, perättömän lausuman antamisesta äitiysasiassa sakkoon. 50 § Käsittelyn kiireellisyys Äitiyden selvittämistä, vahvistamista ja kumoamista koskevat asiat on käsiteltävä kiireellisinä. 51 § Virka-apu Lastenvalvoja on pyynnöstä velvollinen antamaan virka-apua toisen kunnan lastenvalvojalle äitiyden selvittämisessä ja vahvistamisessa lastenvalvojalle kuuluvissa tehtävissä. Tällöin lastenvalvoja on velvollinen myös edustamaan toista lastenvalvojaa käsiteltäessä tämän toimeen kuuluvaa asiaa toimialueensa tuomioistuimessa tai muun viranomaisen luona. 52 § Lain soveltaminen eräissä tapauksissa Jos lapsella tämän lain nojalla on kaksi äitiä, 1) uskonnonvapauslain (453/2003) 3 §:n 2 momenttia sovellettaessa lapsen äitinä pidetään lapsen synnyttänyttä äitiä; 2) sovellettaessa kansalaisuuslain (359/2003) 9, 12, 26, 32 ja 58 §:ää, kotikuntalain (201/1994) 2 ja 6 a §:ää sekä nimilain (694/1985) 2 ja 4 §:ää lapsen synnyttäneeseen äitiin sovelletaan, mitä mainituissa pykälissä säädetään äidistä, ja tämän lain 3 §:n 1 momentissa tarkoitettuun äitiin sovelletaan, mitä mainituissa pykälissä säädetään isästä. 53 § Tarkemmat säännökset Valtioneuvoston asetuksella säädetään tarvittaessa tarkemmin: 1) maistraatin toimintatavoista, kun äitiys on vahvistettu maistraatin päätöksellä; 2) henkilöllisyyden toteamiseksi hyväksyttävistä asiakirjoista. Oikeusministeriön asetuksella säädetään niistä äitiyden selvittämiseen, tunnustamiseen ja vahvistamiseen liittyvistä asiakirjoista, jotka annetaan asianomaiseen tarkoitukseen vahvistetuilla lomakkeilla. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos vahvistaa käytettävien lomakkeiden kaavat. 54 § Voimaantulo Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . Lain 2 §:ää ja 7 lukua sovelletaan myös silloin, kun lapsi on syntynyt ennen lain voimaantuloa. Lain muita säännöksiä sovelletaan, jos 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu suostumus hedelmöityshoitoon on annettu lain voimaantulon jälkeen. 2. Laki hedelmöityshoidoista annetun lain muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan hedelmöityshoidoista annetun lain (1237/2006) 2 §:n 1 ja 2 kohta, 6 §:n 4 momentti, 8 §:n 2 ja 6 kohta, 22 ja 24 §, 26 §:n 2 momentti, 27 §:n 1 momentti ja 35 §:n 1 momentti, sellaisena kuin niistä on 35 §:n 1 momentti laissa 376/2009, seuraavasti: 2 § Määritelmät Tässä laissa tarkoitetaan: 1) parilla naista ja miestä, jotka elävät keskenään avioliitossa tai avioliitonomaisissa olosuhteissa taikka kahta naista, jotka elävät keskenään rekisteröidyssä parisuhteessa tai rekisteröidyn parisuhteen omaisissa olosuhteissa; 2) hoitoa saavalla paria tai sellaista naista, joka ei elä avioliitossa tai avioliitonomaisissa olosuhteissa eikä rekisteröidyssä parisuhteessa tai sen omaisissa olosuhteissa; — — — — — — — — — — — — — — 6 § Sukusolujen ja alkioiden hävittäminen — — — — — — — — — — — — — — Palvelujen antajan on ilmoitettava Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirastolle, jos sen tiedossa on, että tietyn luovuttajan sukusoluja ei ole käytetty hedelmöityshoitoon ennen niiden hävittämistä. 8 § Hedelmöityshoidon antamisen esteet Hedelmöityshoitoa ei saa antaa, jos: — — — — — — — — — — — — — — 2) hoitoa saavan parin osapuoli on avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa muun henkilön kanssa; — — — — — — — — — — — — — — 6) on syytä olettaa, että lapsi aiotaan antaa adoptiolapseksi. 22 § Luovutusrekisteri Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto pitää rekisteriä hedelmöityshoitoa varten tehdyistä sukusolujen ja alkioiden luovutuksista (luovutusrekisteri). Rekisteriin talletetaan palvelujen antajan ilmoituksen perusteella luovuttajan yksilöintitiedot sekä tieto luovuttajan tunnuksesta, mahdollisesta 16 §:n 2 momentissa tarkoitetusta isyyden vahvistamista koskevasta suostumuksesta ja sen peruutuksesta sekä siitä, onko kyse siittiöiden, munasolujen vai alkioiden luovutuksesta. 24 § Lupa Sukusolujen ja alkioiden varastointiin ja hedelmöityshoidon antamiseen on oltava Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontaviraston lupa. Lupa voidaan myöntää sellaiselle terveydenhuollon toimintayksikölle tai erikoislääkärille, jolla on toiminnan edellyttämä erityisasiantuntemus ja henkilökunta sekä asianmukaiset tilat ja laitteet toimintaa varten ja joka esittää selvityksen 9 §:ssä tarkoitetun neuvonnan asianmukaisesta järjestämisestä. Lupa voidaan myöntää myös niin, että se koskee vain tiettyä varastointi- tai hoitomenetelmää. 26 § Toimintatiedot ja toiminnan tarkastus — — — — — — — — — — — — — — Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto voi määrätä toiminnan tarkastettavaksi. 27 § Luvan peruuttaminen Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto voi peruuttaa 24 §:ssä tarkoitetun luvan, jos sukusolujen tai alkioiden varastoinnissa taikka hedelmöityshoidossa on olennaisesti rikottu toimintaa koskevia säännöksiä. Jos toiminnassa esiintyy puutteita tai epäkohtia, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto voi määrätä toiminnan keskeytettäväksi, kunnes puutteet tai epäkohdat on korjattu, taikka peruuttaa luvan, jos puutteita tai epäkohtia ei ole korjattu sen asettamassa kohtuullisessa määräajassa. — — — — — — — — — — — — — — 35 § Hedelmöityshoitorikkomus Joka tahallaan antaa hedelmöityshoitoa, vaikka 1) hoitoa saavan parin osapuoli on avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa muun henkilön kanssa, 2) on perusteltua syytä olettaa, että raskaus aiheuttaisi naisen iän tai terveydentilan vuoksi huomattavan vaaran naisen tai lapsen terveydelle, 3) on ilmeistä, ettei lapselle voida turvata tasapainoista kehitystä taikka 4) on perusteltua syytä olettaa, että lapsi aiotaan antaa adoptiolapseksi, on tuomittava hedelmöityshoitorikkomuksesta sakkoon. — — — — — — — — — — — — — — Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . Ennen tämän lain voimaantuloa luovutettuja sukusoluja saadaan käyttää kahden naisen muodostamalle parille annettavaan hedelmöityshoitoon vain, jos luovuttaja suostuu tähän tai on antanut 16 §:n 2 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetun suostumuksen. 3. Laki oikeudenkäymiskaaren 10 luvun 12 ja 18 §:n muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan oikeudenkäymiskaaren 10 luvun 12 §, sellaisena kuin se on laissa 135/2009, sekä lisätään 10 luvun 18 §:n 1 momenttiin, sellaisena kuin se on laissa 135/2009, uusi 5 a kohta seuraavasti: 10 luku Oikeuspaikoista riita-asioissa 12 § Isyyden tai äitiyden vahvistamista koskeva asia tutkitaan käräjäoikeudessa, jonka tuomiopiirissä lapsen synnyttäneellä äidillä tai lapsella on kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka. Isyyden tai äitiyden kumoamista koskeva asia tutkitaan käräjäoikeudessa, jonka tuomiopiirissä lapsella on kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka. 18 § Jos ei muutoin ole tuomioistuinta, jossa asia voitaisiin tutkia: — — — — — — — — — — — — — — 5 a) asia, joka koskee äitiyden vahvistamista tai kumoamista, tutkitaan käräjäoikeudessa, jonka tuomiopiirissä vastaajana olevalla naisella on kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka taikka hänellä on viimeksi ollut kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka; äitiyden kumoamista koskeva asia voidaan tutkia lisäksi käräjäoikeudessa, jonka tuomiopiirissä lapsen synnyttäneellä äidillä on kotipaikka tai vakituinen asuinpaikka; ——— Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . 4. Laki lapsen elatuksesta annetun lain muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan lapsen elatuksesta annetun lain (704/1975) 10 §:n 3 momentti, 12 §:n 2 momentti, 13 §:n 2 momentti, 14 §:n 2 momentti, 15 § ja 16 §:n 2 momentti, sellaisena kuin niistä on 13 §:n 2 momentti laissa (15/2015), seuraavasti: 10 § — — — — — — — — — — — — — — Jos elatusapua koskeva kanne on pantu vireille vuoden kuluessa siitä, kun vanhemmuus on vahvistettu tunnustamisella tai lainvoimaisella tuomiolla, voidaan tämä vanhempi velvoittaa suorittamaan elatusapua lapsen syntymästä lukien, mikäli se 1—3 §:ssä säädettyjen perusteiden mukaan harkitaan kohtuulliseksi. Elatusapua ei kuitenkaan voida määrätä suoritettavaksi pitemmältä ajalta kuin viideltä kanteen vireille panoa edeltäneeltä vuodelta. 12 § — — — — — — — — — — — — — — Kun vanhemmuuden kumoamista koskeva kanne on lainvoimaisella tuomiolla hyväksytty, vanhemmuuden tunnustaminen todettu mitättömäksi tai vanhemmuuden vahvistamista koskeva lainvoimainen tuomio purettu, voi tuomioistuin velvoittaa lapsen 5 §:n 1 momentissa tarkoitetun edustajan palauttamaan suoritetut elatusavut tai osan niistä, jos lapsen edustaja elatusapua vahvistettaessa tai elatusapuja vastaanottaessaan on tiennyt, että elatusapua suorittanut ei ole lapsen vanhempi, ja palauttamista on lapsen, lapsen edustajan sekä elatusapua suorittaneen olosuhteet huomioon ottaen pidettävä kohtuullisena. 13 § — — — — — — — — — — — — — — Vanhemmuuden vahvistamista koskevan kanteen yhteydessä on isyyslain (11/2015) 31 §:n 1 ja 2 momentissa tai äitiyslain ( /20 ) 27 §:n 1 ja 2 momentissa tarkoitetulla lapsen edustajalla oikeus vaatia myös lapselle tulevan elatusavun vahvistamista. — — — — — — — — — — — — — — 14 § — — — — — — — — — — — — — — Jos elatusapua koskeva vaatimus esitetään lapsen huoltoa tai vanhemmuuden vahvistamista koskevan kanteen yhteydessä, voidaan elatusapua koskeva kanne käsitellä myös siinä tuomioistuimessa, missä ensiksi mainittua asiaa koskeva kanne on pantava vireille. 15 § Vanhemmuuden vahvistamista koskevan kanteen yhteydessä ei lapsen elatusapua koskevaa kysymystä voida ratkaista ennen kuin vanhemmuus on lainvoimaisella tuomiolla vahvistettu, jos kannetta ajetaan useampaa kuin yhtä henkilöä vastaan. 16 § — — — — — — — — — — — — — — Jos elatusavun vahvistamista koskeva tuomio on annettu vanhemmuuden vahvistamista koskevassa oikeudenkäynnissä, ei tuomiota voida panna täytäntöön ennen kuin vanhemmuus on lainvoimaisella tuomiolla vahvistettu. ——— Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . 5. Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain 8 a §:n muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun lain (361/1983) 8 a §, sellaisena kuin se on laissa (14/2015), seuraavasti: 8 a § Sopimus lapsen huollosta ennen lapsen syntymää Jos vanhemmuus tunnustetaan ennen lapsen syntymää isyyslain (11/2015) 16 §:ssä tai äitiyslain ( /20 ) 14 §:ssä säädetyllä tavalla, tunnustaja ja lapsen synnyttävä äiti voivat samassa yhteydessä tehdä sopimuksen siitä, että lapsen huolto uskotaan molemmille vanhemmille yhteisesti. Tunnustamisen vastaanottaneen terveydenhoitajan tai kätilön on todistettava omalla allekirjoituksellaan vanhempien allekirjoitukset ja sen jälkeen toimitettava asiakirja isyyslain 16 §:n 5 momentissa tai äitiyslain 14 §:n 5 momentissa tarkoitetulle lastenvalvojalle sopimuksen vahvistamista varten. Sosiaalilautakunta ei voi vahvistaa sopimusta ennen kuin vanhemmuus on vahvistettu. ——— Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . 6. Laki perintökaaren 2 luvun 2 ja 3 §:n muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan perintökaaren (40/1965) 2 luvun 2 § ja 3 §:n 1 ja 2 momentti seuraavasti: 2 luku Sukulaisten perintöoikeudesta 2 § Jollei perittävältä ole jäänyt rintaperillistä, saavat hänen vanhempansa kumpikin puolet perinnöstä. Jos jompikumpi vanhemmista on kuollut, jakavat perittävän veljet ja sisaret hänen osansa. Kuolleen veljen tai sisaren sijaan tulevat hänen jälkeläisensä, ja joka haara saa yhtä suuren osan. Jollei veljiä tai sisaria taikka heidän jälkeläisiään ole, mutta jompikumpi perittävän vanhemmista elää, saa tämä koko perinnön. Jos perittävältä on jäänyt veli- tai sisarpuolia, saavat he yhdessä täysiveljien ja –sisarien kanssa osansa siitä, mikä olisi tullut heidän vanhemmalleen. Jollei täysiveljiä tai –sisaria tahi heidän jälkeläisiään ole ja molemmat vanhemmat ovat kuolleet, saavat veli- ja sisarpuolet koko perinnön. Kuolleen veli- tai sisarpuolen sijaan tulevat hänen jälkeläisensä. 3 § Jollei 1 ja 2 §:ssä mainittuja perillisiä ole, saavat perittävän isovanhemmat koko perinnön. Jos joku isovanhemmista on kuollut, saavat hänen lapsensa sen osan perinnöstä, mikä hänelle olisi tullut. — — — — — — — — — — — — — — ——— Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . 7. Laki elatustukilain 6 ja 7 §:n muuttamisesta Eduskunnan päätöksen mukaisesti muutetaan elatustukilain (580/2008) 6 §:n 5 ja 6 kohta ja 7 §:n 3 momentti, sekä lisätään 6 §:ään uusi 2 momentti, seuraavasti: 6 § Elatustuen saamisen edellytykset Lapsella on oikeus elatustukeen, kun: — — — — — — — — — — — — — — 5) elatusapua ei ole voitu vahvistaa samanaikaisesti isyyden tai äitiyden vahvistamisen kanssa; tai 6) adoptiovanhempi on yksin adoptoinut lapsen, eikä lapsi ole adoptiovanhemman puolison lapsi tai adoptiolapsi taikka sellaisen henkilön lapsi, jonka kanssa adoptiovanhempi elää avioliitonomaisissa olosuhteissa. Oikeutta elatustukeen ei kuitenkaan ole 1 momentin 4 kohdan perusteella, jos äitiys lapseen nähden on lainvoimaisesti vahvistettu äitiyslain ( /20 ) 3 §:n 1 momentin nojalla taikka lapsi on lainvoimaisella päätöksellä adoptoitu. 7 § Elatustukioikeuden alkaminen ja päättyminen — — — — — — — — — — — — — — Kun elatustuki myönnetään 6 §:n 5 kohdan perusteella, elatustukeen on oikeus enintään vanhemmuuden lainvoimaista vahvistamista seuraavien kuuden kalenterikuukauden ajan, jollei kannetta elatusavun vahvistamiseksi ole pantu vireille mainitun ajan kuluessa. ——— Tämä laki tulee voimaan päivänä kuuta 20 . Lain 6 §:n 2 momenttia ei sovelleta, jos vanhemmuus on vahvistettu ennen tämän lain voimaantuloa.

Perustelut

Seuraavat perustelut vastaavat sanasta sanaan oikeusministeriön esitysluonnosta 2.2.2015:



Esityksen pääasiallinen sisältö



Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi äitiyslaki. Lisäksi ehdotetaan tehtäväksi tarvittavat seurannaismuutokset hedelmöityshoidoista annettuun lakiin, oikeudenkäymiskaareen, lapsen elatuksesta annettuun lakiin, lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annettuun lakiin, perintökaareen ja elatustukilakiin.



Ehdotetussa äitiyslaissa on säännökset äitiyden määräytymisestä. Tavanomaisoikeudellinen periaate, jonka mukaan lapsen synnyttäjä on lapsen äiti, ehdotetaan otettavaksi lakiin. Lisäksi ehdotetaan, että lapsen synnyttäneen äidin naispuolisen kumppanin voidaan vahvistaa olevan lapsen synnyttäneen äidin ohella lapsen äiti silloin, kun lapsi on hankittu yhteisesti hedelmöityshoitojen avulla. Äitiys vahvistetaan tällöin samalla tavoin kuin isyys, toisin sanoen joko tunnustamisen perusteella tai tuomioistuimen päätöksellä. Menettely korvaa näissä tapauksissa perheensisäisen adoption. Hedelmöityshoidoista annettua lakia muutetaan samalla siten, että jatkossa naisparien on mahdollista saada hedelmöityshoitoja yhdessä.



Ehdotus sisältää myös äitiyttä koskevat kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvat säännökset.



Ehdotetun äitiyslain säännökset äitiyden selvittämisestä, tunnustamisesta, vahvistamisesta, kumoamisesta sekä kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvista kysymyksistä vastaavat pitkälti 1.1.2016 voimaan tulevan isyyslain säännöksiä.



[Esitys liittyy valtion vuoden 2015 lisätalousarvioesitykseen ja on tarkoitettu käsiteltäväksi sen yhteydessä.]



Lait ovat tarkoitetut tulemaan voimaan samanaikaisesti uuden isyyslain kanssa.







Yleisperustelut







1. Nykytila





1.1. Lainsäädäntö ja käytäntö sekä nykytilan arviointi





Äitiyden määräytymisestä ei nykyisin ole laissa säännöksiä. Vakiintuneesti katsotaan kuitenkin, että nainen, joka synnyttää lapsen, on lapsen oikeudellinen äiti. Tämä lähtökohta johtaa valtaosassa tapauksia siihen, että lapsen oikeudellinen äiti on myös hänen geneettinen äitinsä. Lapsen synnyttänyttä henkilöä pidetään äitinä myös siinä tapauksessa, että lapsi syntyy hedelmöityshoidon tuloksena ja hoidossa on käytetty luovutettua munasolua.





Kun kyse on lapsen synnyttäneestä henkilöstä, äitiyttä koskevien perussäännösten puuttumisesta on toistaiseksi aiheutunut erittäin harvoin ongelmia käytännössä. Kirjoitetun sääntelyn puuttuessa tuomioistuimet ovat tukeutuneet vahvistuskannetta koskeviin yleisiin prosessioikeudellisiin periaatteisiin äitiyden vahvistamiseksi.





Äitiyden määräytymistä koskevien säännösten puuttuminen on kuitenkin osoittautunut ongelmalliseksi etenkin tilanteessa, jossa naisparille syntyy hedelmöityshoidolla alkunsa saanut lapsi. Näissä tilanteissa on katsottu olevan tarve sääntelylle, jonka mukaan naisparille syntyvän lapsen oikeudellinen suhde voidaan vahvistaa suhteessa synnyttävän äidin kumppaniin.





Hedelmöityshoidoista annetun lain (1237/2006) sanamuoto ei tunne tilannetta, jossa hedelmöityshoitoja annetaan naisparille, mutta ilmiö on käytännössä hyvin yleinen. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen esittämän arvion mukaan hedelmöityshoitoja annetaan vuosittain noin 160 naisparille. Lapsen oikeusturvan kannalta ongelmallisina on pidetty erityisesti tilanteita, joissa naispari hakeutuu yhdessä hedelmöityshoitoihin, mutta lapsen äidin kumppanin vanhemmuutta ei voida vahvistaa hedelmöityshoitosuostumuksen perusteella. Mainituissa tilanteissa joudutaan turvautumaan perheen sisäiseen adoptioon, jossa lapsen synnyttäneen naisen puoliso adoptoi toisen osapuolen biologisen lapsen. Tällöin lasta pidetään puolisoiden yhteisenä lapsena. Perheen sisäinen adoptio on kuitenkin mahdollista ainoastaan parisuhteensa rekisteröineille pareille. Tilastokeskukselta saadun tiedon mukaan rekisteröidyssä parisuhteessa olevien perheen sisäisten adoptioiden lukumäärä vuonna 2013 oli 101. Perheen sisäisen adoption prosessi on työläs ja aikaa vievä, minkä vuoksi lapsen edun toteutuminen saattaa vaarantua. Myös yhteiskunnan resursseja kuluu adoptioneuvonnan ja tuomioistuinten kuluina.





Perheeseen syntyvän lapsen edun mukaista on, että hänen juridinen asemansa vahvistetaan mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Nykytilanteessa ongelmia aiheutuu, jos naispari eroaa tai lapsen synnyttänyt äiti kuolee ennen kuin toisen äidin vanhemmuus on vahvistettu perheen sisäisellä adoptiolla. Naisparin vanhemmuuden sääntelyä puoltaa myös samaa ja eri sukupuolta olevien avoparien yhdenvertainen kohtelu. Jos samaa sukupuolta oleva pari ei ole rekisteröinyt parisuhdettaan, parin ei ole mahdollista jakaa vanhemmuutta perheen sisäisen adoption kautta. Vanhemmuuden jakaminen perheen sisäisen adoption kautta ei ole mahdollista myöskään eri sukupuolta olevalle avoparille. Eri sukupuolta olevalle avoparille voidaan kuitenkin antaa hedelmöityshoitoa yhdessä, jolloin hedelmöityshoitoihin suostumuksensa antaneen miehen isyys voidaan vahvistaa tunnustamisen tai tuomioistuimen päätöksen perusteella, vaikka lapsi olisi saanut alkunsa luovutetuilla siittiöillä. Jos avoliiton osapuolet ovat samaa sukupuolta, heitä ei nykyisin hoideta parina, vaan hedelmöityshoitoa annetaan synnyttävälle osapuolelle yksin. Lapsen äidin naispuolista avopuolisoa ei myöskään nykyisin voida vahvistaa lapsen vanhemmaksi, ellei pari rekisteröi parisuhdettaan. Jos hedelmöityshoitojen yhteydessä käytetään sellaisia siittiöitä, joiden luovuttaja ei ole suostunut isyyden vahvistamiseen, on lapsella tällaisissa tilanteissa lähtökohtaisesti vain yksi oikeudellinen vanhempi.





Lapsen etu puoltaa sitä, että lapsen äidin naispuolinen avopuoliso voitaisiin vahvistaa lapsen toiseksi vanhemmaksi, jos naispari on hankkinut lapsen yhteisymmärryksessä hedelmöityshoidoilla eikä siittiöiden luovuttajaa voida vahvistaa lapsen isäksi. Tällaisissa tilanteissa naispuolisen avoparin ei-synnyt­tävä osapuoli tulisi voida vahvistaa lapsen vanhemmaksi hedelmöityshoitosuostumuksen perusteella. Sääntely mahdollistaisi lapsen sosiaalisen siteen vahvistamisen hänen tosiasialliseen vanhempaansa. Lapsella olisi tällöin kaksi oikeudellista ja elatusvelvollista vanhempaa vanhemmuuden vahvistamispäätöksestä alkaen.





Yleisen kansainvälistymisen vuoksi äitiyttä koskevien kansainvälisyksityisoikeudellisten kysymysten sääntelyn tarve on lisääntynyt. Myös äitiyttä koskevien aineellisten lakien väliset erot ovat kasvaneet. Esimerkiksi vastaus siihen, ovatko sijaissynnytysjärjestelyt sallittuja, vaihtelee maittain. Sijaissynnytyksellä tarkoitetaan järjestelyä, jossa nainen synnyttää lapsen siten, että tarkoituksena on luovuttaa lapsi synnytyksen jälkeen toisen henkilön tai pariskunnan kasvatettavaksi. Suomen lainsäädännössä sijaissynnytysjärjestelyt ovat kiellettyjä.





Suomessa ei kuitenkaan ole äitiyttä koskevia kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvia säännöksiä. Siten on epäselvää, mitä lakia olisi sovellettava arvioitaessa tietyn henkilön äitiyttä suoraan lain nojalla tai millä edellytyksillä ulkomainen äitiyttä koskeva päätös tunnustetaan Suomessa. Erityisesti epäselvää on, kuinka äitiyttä tulisi arvioida silloin, kun kyse on ulkomailla toteutetusta sijaissynnytysjärjestelystä. Oikeudellinen tilanne selkiytyisi, jos lakiin otettaisiin säännökset sovellettavasta laista, kun on kysymys äitiyden määräytymisestä suoraan lain perusteella ja ulkomaisten äitiyttä koskevien päätösten tunnustamisesta.





1.2. Kansainvälinen kehitys sekä ulkomaiden ja EU:n lainsäädäntö





Vanhemmuuden määräytymistä koskevaa kansainvälistä sääntelyä on nykyisin hyvin vähän, sillä perhe-elämää koskevat kysymykset perustuvat pitkälti kansallisesti määriteltyihin arvopohjaisiin ratkaisuihin. Perhe-elämää ja lasten oikeuksia koskevaa kansainvälistä sääntelyä Yhdistyneiden kansakuntien, Euroopan neuvoston ja Euroopan unionin puitteissa on käsitelty isyyslain uudistamista koskevassa työryhmämietinnössä (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 56/2013, s. 45—46).





Työryhmämietinnössä on kuvattu myös äitiyttä koskevaa sääntelyä muissa Pohjoismaissa sekä Virossa, Venäjällä, Saksassa, Ranskassa, Englannissa ja Walesissa sekä Alankomaissa (s. 15—19). Kaikissa edellä mainituissa oikeusjärjestelmissä lapsen synnyttänyttä naista pidetään lähtökohtaisesti lapsen äitinä riippumatta siitä, onko niissä yleinen äitiyttä koskeva määritelmä vai onko äitiyden määritelmä rajattu hedelmöityshoitotilanteisiin. Lapsen synnyttäneen naisen äitiys on kyseisissä maissa otettu lähtökohdaksi myös riippumatta siitä, miten sijaissynnytystä koskeva kysymys on ratkaistu.





2 Esityksen tavoitteet ja keskeiset ehdotukset





Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi äitiyslaki. Lisäksi ehdotetaan muutoksia hedelmöityshoidoista annettuun lakiin, oikeudenkäymiskaareen, lapsen elatuksesta annettuun lakiin (704/1975), lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annettuun lakiin (361/1983), perintökaareen (40/1965) sekä elatustukilakiin (580/2008).





Ehdotetun sääntelyn tavoitteena on ensinnäkin selkeyttää oikeustilaa säätämällä nimenomaisesti, että lapsen synnyttänyt henkilö on lapsen äiti. Toiseksi tavoitteena on vahvistaa naisparien vanhemmuutta siten, että heidän asemansa vanhempina on mahdollisimman yhdenvertainen suhteessa eri sukupuolta oleviin vanhempiin. Samalla varmistetaan lapsen edun toteutuminen tekemällä mahdolliseksi se, että kahden henkilön yhteisellä päätöksellä hankkimalle lapselle voidaan lähtökohtaisesti aina vahvistaa kaksi oikeudellista ja elatusvelvollista vanhempaa.





Ehdotettu sääntely koskee naisparin osalta tilannetta, jossa lapsi on hankittu molempien suostumukseen perustuvalla hedelmöityshoidolla. Esitystä valmisteltaessa pohdittiin lisäksi sitä vaihtoehtoa, että äitiyssääntely koskisi myös muita kuin hedelmöityshoitojen avulla naispareille syntyviä lapsia. Tästä kuitenkin luovuttiin, sillä hedelmöityshoitopalveluiden ulkopuolella käytettyjen menetelmien katsottiin johtavan ristiriitatilanteissa vaikeisiin todistelua koskeviin kysymyksiin siitä, kumpi voidaan vahvistaa tulevan lapsen toiseksi vanhemmaksi, siittiöiden luovuttaja vai lapsen synnyttävän äidin naispuolinen kumppani. Myös lapsen oikeus tietää alkuperänsä varmistetaan parhaiten, kun lapsi saa alkunsa hedelmöityshoitoklinikalla, joka huolehtii sukusolun luovuttajaa koskevien tietojen ilmoittamisesta Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontaviraston ylläpitämään luovutusrekisteriin. Niin sanotut koti-insemi­naatiot jäävät näin ollen sääntelyn ulkopuolelle eikä muun kuin lapsen synnyttäneen äitiyden vahvistaminen ole tällaisissa tilanteissa jatkossakaan mahdollista muutoin kuin perheen sisäisen adoption edellytysten täyttyessä.





Hedelmöityshoidoista annettua lakia ehdotetaan muutettavaksi siten, että hoitoa voidaan antaa myös naispareille parina. Nainen, joka yhteisymmärryksessä lapsen synnyttäneen naisen kanssa antoi suostumuksensa hedelmöityshoitoon, voidaan suostumuksen perusteella vahvistaa lapsen äidiksi. Tämä koskee sekä parisuhteensa rekisteröineitä että avopareja. Näin ollen naisparin hedelmöityshoitojen tuloksena syntyneen lapsen ja synnyttäjän kumppanin välistä lapsi-vanhempi-suhdetta ei tarvitse erikseen perustaa perheen sisäisellä adoptiolla.





Äitiyttä ei voida ehdotuksen mukaan vahvistaa, jos isyyden vahvistaminen on mahdollista. Lapselle ei edelleenkään voida vahvistaa kuin kaksi oikeudellista vanhempaa. Näin ollen naispareille annetun hedelmöityshoidon tuloksena syntyvän lapsen isäksi ei voida tulevaisuudessa vahvistaa sukusolujen luovuttajaa, vaikka tämä olisi antanut hedelmöityshoidoista annetun lain 16 §:n 2 momentissa tarkoitetun suostumuksen isyyden vahvistamiseen. Tämä vastaa nykytilannetta eri sukupuolta olevien parien osalta.





Oikeustilan selkeyttämiseksi äitiyslakiin ehdotetaan otettavaksi kansanvälis-yksityis­oikeudellisia kysymyksiä käsittelevät säännökset. Ne koskevat sekä synnyttänyttä äitiä että hedelmöityshoitosuostumuksen antanutta äitiä.





Yhdenvertaisuussyistä on tärkeää, että etuuslainsäädäntöön tehdään muutokset, joiden nojalla lapsen vanhempien oikeudet perhe-etuuksiin ovat samat riippumatta siitä, ovatko he samaa vai eri sukupuolta. Näin ollen esitys sisältää ehdotuksen elatustukilain muuttamiseksi. Esitykseen ei kuitenkaan sisälly lakiehdotusta sairausvakuutuslain muuttamiseksi, sillä sitä ei ole ollut mahdollista valmistella valmistelulle asetetun aikataulun puitteissa.





Vanhemmuuteen liittyvistä oikeuksista ja velvollisuuksista on ehdotettu säädettäväksi mahdollisimman sukupuolineutraalilla tavalla. Esitykseen ei kuitenkaan sisälly ehdotusta transsukupuolisten henkilöiden vanhemmuudesta. Sosiaali- ja terveysministeriössä on valmisteltu muutosesitystä transseksuaalin sukupuolen vahvistamisesta annettuun lakiin (563/2002), jonka tarkoituksena on poistaa lisääntymiskyvyttömyys- ja naimattomuusvaatimus transsukupuolisten henkilöiden oikeudellisen sukupuolen vahvistamisedellytyksistä. Tarkoituksenmukaista on, että transsukupuolisten henkilöiden vanhemmuuteen liittyvät erityiskysymykset ratkaistaan tämän valmistelun yhteydessä.





Esityksen valmistelussa harkittiin myös isyysolettaman kaltaisen vanhemmuusolettaman käyttöön ottamista tilanteissa, joissa lapsen äiti on rekisteröinyt parisuhteensa toisen naisen kanssa. Vanhemmuusolettaman käyttöönottoa voidaan puoltaa yhdenvertaisuusperusteella ja lapsen perhe-elämän suojelulla. Toisaalta lapsen äidin avioliittoon perustuvan isyysolettaman taustalla on olettama geneettisestä polveutumisesta, joka voidaan tarvittaessa kumota. Synnyttävän äidin kumppanin vanhemmuus naisparien välisissä suhteissa ei perustu geneettiseen polveutumiseen vaan tulevien vanhempien yhteisymmärrykseen yhteisen lapsen hankkimisesta. Hedelmöityshoitosuostumusta koskeva tieto ei välity väestötietojärjestelmää ylläpitäville viranomaisille ilman viranomaisasiointia, jolloin olettaman käyttöönotosta saatavat edut menetetään. Vanhemmuusolettama katsottiin ongelmalliseksi myös etenkin sen osapuolen oikeusturvan kannalta, joka ei synnytä lasta, koska hänen olisi vaikea osoittaa olettamaan perustuva vanhemmuutensa vääräksi. Ehdotuksessa ei näin ollen ehdoteta otettavaksi käyttöön vanhemmuusolettamaa rekisteröidyissä parisuhteissa, vaan näissäkin tilanteissa edellytetään synnyttävän naisen kumppanin tunnustavan lapsen vanhemmuuden vahvistamiseksi.





Esitystä valmisteltaessa pohdittiin myös tarvetta säätää synnyttäneen äidin äitiyden vahvistamista koskevista menettelyistä. Käytännössä on esiintynyt yksittäisiä tilanteita, joissa maistraatti on kieltäytynyt merkitsemästä synnyttämiseen perustuvaa äitiyttä väestötietojärjestelmään puuttuvan asiakirjanäytön vuoksi. Tilanteet koskevat lähinnä maahanmuuttajia, joiden lähtömaan väestötietojärjestelmä ei ole kovin kehittynyt tai se ei poikkeustilanteen vuoksi ole käytettävissä. Lähes aina nämä tilanteet on voitu ratkaista turvautumalla vaihtoehtoisiin todistelumenetelmiin, kuten oikeusgeneettisten tutkimusten tai muiden perheenjäsenten antamien lausumien avulla. Tiedossa on vain yksi tapaus, jossa synnyttäneen äidin äitiys on vahvistettu tuomioistuimessa vahvistuskanteen perusteella. Koska asiat ovat näissä harvinaisissa tilanteissa ratkaistavissa yhteistyössä maistraatin kanssa, lakiehdotukseen ei sisälly kannemahdollisuutta lapsen synnyttäneen äidin vahvistamiseksi. Ehdotetun lain ei kuitenkaan ole tarkoitettu sulkevan pois sitä mahdollisuutta, että se, jonka etua tai oikeutta asia koskee, vaatii tuomioistuimessa vahvistettavaksi, että joku on tai ei ole jonkun toisen henkilön äiti. Tuomioistuin voisi siis jatkossakin tutkia tällaisen kanteen yleisten vahvistuskannetta koskevien säännösten ja periaatteiden mukaisesti. Tällaisen vahvistuskanteen johdosta annetulla tuomiolla ei ole oikeusvoimaa sen asian ulkopuolella, johon liittyen vahvistus annettiin.





Valmistelussa pohdittiin oikeusgeneettisten tutkimusten ulottamista myös äitiyttä koskeviin asioihin. Asialla voisi olla käytännön merkitystä esimerkiksi edellä kuvatuissa tilanteissa, joissa on kyse biologisen äitiyden vahvistamisesta. Oikeusgeneettisten tutkimusten hyödyntäminen voisi tulla ajankohtaiseksi myös tilanteessa, jossa haluttaisiin varmuus siitä, että lapsi on syntynyt hedelmöityshoidon tuloksena. Kysymystä oikeusgeneettisten tutkimusten ulottamisesta edellä mainittuihin tilanteisiin on syytä arvioida oikeusgeneettisestä isyystutkimuksesta annetun lain (378/2005) laajemman uudistuksen yhteydessä.





Ehdotuksen mukaiset äitiyden vahvistamis- ja kumoamismenettelyt vastaavat menettelyitä, jotka koskevat eri sukupuolta olevia pareja. Ehdotetun äitiyslain säännösten muotoilussa on muutoinkin pidetty tarkoituksenmukaisena pitäytyä mahdollisimman pitkälti uuden isyyslain rakenteessa ja siinä valituissa periaatteellisissa ratkaisuissa.





Etenkin esityksen yksityiskohtaisiin perusteluihin sisältyy lukuisia viittauksia isyyslakiin, jolla tarkoitetaan 1.1.2016 voimaan tulevaa uutta isyyslakia ( / ). Isyyslakia koskevat esityöt on suoraan sovellettavissa äitiyttä koskeviin tapauksiin vain silloin, kun pykälässä nimenomaisesti viitataan isyyslakiin. Muilta osin äitiyslain perusteluja voidaan pitää itsenäisinä perusteluina.





3. Esityksen vaikutukset





3.1. Yhteiskunnalliset vaikutukset





3.1.1 Vaikutukset lapsiin





Esityksen keskeisimmät vaikutukset kohdistuvat lapsiin. Ehdotuksella pyritään turvaamaan lapsen oikeutta molempiin vanhempiin ja suojaamaan lapsen etua ja yhdenvertaisuutta eri perherakenteissa. Lapsen etu puoltaa lainsäädännön kehittämistä siten, että lapsen äidin naispuolinen kumppani voidaan vahvistaa lapsen toiseksi vanhemmaksi, jos naispari on hankkinut lapsen yhteisymmärryksessä hedelmöityshoidoilla eikä siittiöiden luovuttajaa voida vahvistaa lapsen isäksi. Lapsen elatuksesta annettuun lakiin ehdotetut muutokset mahdollistavat myös sen, että tunnustamisen perusteella tai lainvoimaisella tuomiolla vahvistettu vanhempi voidaan velvoittaa suorittamaan elatusapua lapsen syntymästä lukien.





Nykyisin vain parisuhteensa rekisteröinyt pari voi jakaa lapsen vanhemmuuden siten, että toinen parisuhteen osapuolista adoptoi yksin toisen osapuolen lapsen. Kunnasta ja tuomioistuinten käsittelyajoista riippuen perheen sisäinen adoptio voidaan parhaimmillaankin vahvistaa vasta muutama viikko lapsen syntymän jälkeen. Vanhempien välien rikkoutuminen raskauden tai adoptiomenettelyn aikana estää vanhemmuussuhteen vahvistamisen, jos adoptionhakija tai lapsen synnyttänyt äiti peruuttaa suostumuksensa adoptioon ennen adoption vahvistamista. Esityksessä ehdotettu mahdollisuus antaa hedelmöityshoitoa naisparille yhdessä ja vahvistaa parin toinen osapuoli yhteisymmärryksessä aikaansaadun lapsen äidiksi suostumuksen perusteella nopeuttaa ja selkeyttää vanhemmuuden vahvistamismenettelyä ja turvaa lapsen oikeutta kahteen vanhempaan.





3.1.2 Vaikutukset yhdenvertaisuuteen





Mahdollisuus saada hedelmöityshoitoa yhdessä parina ja tunnustaa hedelmöityshoidoista alkunsa saanut lapsi edistää naisparien yhdenvertaisuutta suhteessa eri sukupuolta oleviin pareihin. Koska nykyinen hedelmöityshoidoista annettu laki mahdollistaa myös avioliitonomaisessa parisuhteessa elävän parin hoitamisen yhdessä, on katsottu perustelluksi mahdollistaa hedelmöityshoitojen antaminen yhdessä paitsi parisuhteensa rekisteröineille naispareille, myös rekisteröidyn parisuhteen omaisissa olosuhteissa eläville naispareille.





3.2. Vaikutukset viranomaisten toimintaan





3.2.1 Vaikutukset kunnallisten viranomaisten toimintaan





Esityksellä on vaikutuksia kunnan sosiaalitoimen viranomaisten ja erityisesti lastenvalvojien toimintaan. Äitiyden vahvistaminen tunnustamisen perusteella on uusi mahdollisuus, jota naispareilla ei ole ollut aiemmin käytettävissään. Kyse ei kuitenkaan ole kokonaan uudesta tehtävästä kunnan sosiaalitoimelle, sillä äitiyden tunnustaminen rinnastuu isyyden tunnustamiseen. Äitiyden vahvistaminen tunnustamisen perusteella korvaisi suurelta osin nykyisen, tunnustamismenettelyä huomattavasti raskaamman adoptiomenettelyn. Kun äitiyden tunnustaminen edellyttää yksinkertaisimmillaan yhden käynnin joko äitiysneuvolassa ennen lapsen syntymää tai lastenvalvojan luona lapsen syntymän jälkeen, adoptioneuvontamenettely ennen tuomioistuinkäsittelyä saattaa kunnasta riippuen edellyttää useita käyntikertoja adoptioneuvonnan antajan luona ja lisäksi sosiaaliviranomaisten kotikäynnin siihen perheeseen, jossa lapsi asuu.





Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen arvion mukaan hedelmöityshoitoja annetaan vuosittain noin 160 naisparille. Hedelmöityshoidot eivät aina onnistu toivotusti eivätkä kaikki hedelmöityshoitoja saaneet naisparit saa lasta. Tilastokeskukselta saatujen tietojen mukaan rekisteröidyssä parisuhteessa olevien perheen sisäisten adoptioiden lukumäärä oli 101 vuonna 2013. Käytännössä kaikki adoptiot on toteutettu naisparien perheissä. Valtaosa adoptioista todennäköisesti korvautuisi ehdotetulla äitiyden tunnustamiseen perustuvalla vahvistamismenettelyllä. Tunnustettavien lasten vuotuista lukumäärää lisäisi sekin, että avoliitossa elävät naisparit, jotka eivät ole voineet toteuttaa perheen sisäistä adoptiota, voisivat jatkossa käyttää tunnustamismenettelyä. Edellä kerrottujen tietojen perusteella voidaan arvioida, että ehdotuksen toteutuessa vuosittain tunnustettavien lasten lukumäärä lisääntyisi noin sadalla ja perheen sisäisten adoptioiden lukumäärä vähentyisi ehkä noin kymmeneen.





Kuten isyyden tunnustamisen yhteydessä, valtaosan naispareista ennakoidaan käyttävän tunnustamismahdollisuutta ennen lapsen syntymää äitiysneuvolassa sosiaalitoimessa asioinnin sijaan. Vaikka tarkkaa arviota vähentyvien asiakaskäyntien ja henkilötyötuntien lukumäärästä on vaikea antaa, ehdotettu tunnustamismahdollisuus vähentäisi erityisesti adoptioneuvonnasta vastaavien sosiaalitoimen viranomaisten tehtäviä. Työmäärän vähentyminen vaikuttaisi sosiaalitoimen viranomaisten toimintaan erityisesti pääkaupunkiseudulla ja suurissa kaupungeissa, jossa naisparien osuus väestöstä on muuta maata suurempi. Sen sijaan työmäärä hieman lisääntyisi erityisesti pääkaupunkiseudun ja suurten kaupunkien äitiysneuvoloissa, jonne ohjautuisi suurin osa arvioiduista noin sadan hedelmöityshoidoista alkunsa saaneen lapsen tunnustamisista. Ehdotuksista ei siten voida arvioida kokonaisuutena aiheutuvan kunnallisten viranomaisten toimintaan merkityksellisiä vaikutuksia.





3.2.2 Vaikutukset valtion viranomaisten toimintaan





Ehdotuksella laajennetaan maistraatin tehtäviä. Maistraatit vahvistaisivat jatkossa tunnustettujen isyyksien lisäksi myös tunnustetut äitiydet. Tapausten lukumääräksi arvioidaan noin sata vuosittain. Valtiovarainministeriö on arvioinut tästä koituvat kustannusvaikutukset noin 0,5 henkilötyövuodeksi vuosittain edellyttäen, että tehtävä keskitetään maistraateissa.





Ehdotuksilla luodaan mahdollisuus kahden uuden kannetyypin nostamiselle tuomioistuimessa: kanne äitiyden vahvistamiseksi ja kanne äitiyden kumoamiseksi. Lisäksi luodaan mahdollisuus vieraassa valtiossa äitiydestä annetun päätöksen tunnustamisen vahvistamiselle Suomessa isyyspäätöksiä vastaavalla tavalla. Tätä koskevat hakemukset käsittelee ehdotuksen mukaan Helsingin hovioikeus. Tuomioistuimissa käsiteltävien uusien kanteiden lukumäärän arvioidaan jäävän alle kymmeneen vuosittain. Sen sijaan tuomioistuimissa ei olisi enää jatkossa tarvetta vahvistaa perheen sisäistä adoptiota niissä tapauksissa, joissa naispari on saanut lapsen saatuaan hedelmöityshoitoja yhdessä. Tuomioistuimissa käsiteltävien adoptiotapausten lukumäärä vähenisi näin ollen sadasta noin kymmeneen. Kokonaisuutena arvioiden tuomioistuinten työmäärä ei ehdotusten johdosta ainakaan lisääntyisi.





3.3. Taloudelliset vaikutukset





3.3.1 Vaikutukset kunnallistalouteen





Edellä esitetystä arvioinnista vaikutuksista viranomaistoimintaan voidaan todeta, että ehdotuksella on vähäisiä vaikutuksia kunnallistalouteen. Lastenvalvojien ja adoptioneuvonnan antajien työmäärän vähenemisen ei arvioida vaikuttavan tarvittavan työvoiman määrään, koska lastenvalvojat ja adoptioneuvonnan antajat toimivat nykyisellään aliresursoiduilla sosiaalitoimen sektoreilla. Niissä kunnissa, joissa adoptioneuvonta perheen sisäisiä adoptioita varten on sisältänyt useita asiakaskäyntejä ja sosiaaliviranomaisten kotikäynnin, vähentyneen työmäärän osuus kertautuu. Äitiysneuvolakäyntien yhteydessä tunnustettavien noin sadan lapsen lisäys on valtakunnallisesti jaettuna lukumäärältään niin vähäinen, että tällä ei katsota olevan kunnallistaloudellisia vaikutuksia.





3.3.2 Vaikutukset valtion talouteen





Merkittävä vaikutus valtion taloudelle koituu väestötietojärjestelmään tehtävistä tietoteknisistä muutoksista, joista Väestörekisterikeskuksen esittämän alustavan arvion mukaan aiheutuu valtiovarainministeriön hallinnonalalle yli 400 000 euron kertaluonteinen lisämeno vuonna 2015. Tästä lisämenosta 300 000 euroa johtuu väestötietojärjestelmään tehtävistä muutoksista ja 100 000 euroa maistraattien järjestelmiin (sähköinen asiointi, asianhallinta, liittymä VTJ:hin) tehtävistä muutoksista. Lisämeno otetaan lisäyksenä huomioon vuoden 2015 lisätalousarvioesityksessä. Kustannuserä on todennäköisesti pienempi, jos äitiyslain edellyttämät muutostyöt voidaan suunnitella ja toteuttaa yhtäaikaisesti isyyslain kokonaisuudistuksen kanssa, kuten on tarkoituksena.





Valtiovarainministeriö on lisäksi arvioinut ehdotettujen muutosten aiheuttavan yhteensä 0,5 henkilötyövuoden lisähenkilöstön tarpeen maistraateissa, mistä aiheutuva kustannus rahoitetaan valtiovarainministeriön hallinnon­alan kehyksen puitteissa. Ehdotettujen muutosten ei ole arvioitu aiheuttavan lisähenkilöstön tarvetta tuomioistuimissa.





Ehdotusten taloudellisista vaikutuksista sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalle on pyydetty selvitystä sosiaali- ja terveysministeriöstä ja Kansaneläkelaitokselta. Kansaneläkelaitoksen arvion mukaan sille aiheutuu tarvittavista tietojärjestelmämuutoksista noin 50 000 euron kertaluonteinen lisämeno sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalle vuonna 2015. Lisämeno rahoitetaan sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalan kehyksen puitteissa.





Elatustukilakiin ehdotettujen muutosten johdosta lapsen oikeus elatustukeen olisi jatkossa sama riippumatta siitä, onko hänen toiseksi vanhemmakseen vahvistettu isä vai äiti. Tämä merkitsee elatustuen edellytysten tiukentumista, sillä nykyisin lapsella voi olla oikeus elatustukeen, vaikka hänellä on adoption seurauksena kaksi naispuolista vanhempaa. Muutos koskisi kuitenkin vain lain voimaantulon jälkeen vahvistettua vanhemmuutta. Koska tapauksia on vähän, muutoksesta johtuva kustannussäästö jää hyvin pieneksi.





3.3.3 Vaikutukset kotitalouksien asemaan





Ehdotetut elatusvelvollisuutta ja -tukea koskevat muutokset parantavat lapsen ja lapsen synnyttävän naisen taloudellista turvaa. Kun vanhemmuuden vahvistaminen ja sen mukanaan tuoma elatusvelvollisuus ehdotuksen mukaan perustuu hedelmöityshoitoon suostumiseen eikä adoptiosuostumukseen, mahdollinen välien rikkoutuminen raskauden aikana tai lapsen syntymän jälkeen ei enää estä vanhemmuuden ja elatusvelvollisuuden vahvistamista. Tämä parantaa sekä lapsen että lapsen synnyttäneen äidin taloudellista asemaa ja vähentää valtion maksamien elatustukien määrää niissä tilanteissa, joissa lapselle ei ole voitu vahvistaa toista vanhempaa.





Siirtymisestä adoptiomenettelyn sijaan tunnustamismenettelyyn saattaa kyseessä olevasta kunnasta riippuen koitua lisäksi kohtuullisia laskennallisia säästöjä yksittäisille kotitalouksille viranomaisasioinnista säästyneen työajan ja matkakulujen sekä käräjäoikeuksien adoptiopäätökseen liittyvien käsittelykulujen muodossa.





4. Asian valmistelu





4.1. Valmisteluvaiheet ja –aineisto





Oikeusministeriössä laadittiin kesällä 2011 isyyslain uudistamistarpeita koskeva arviomuistio (oikeusministeriön selvityksiä ja ohjeita 37/2011). Arviomuistiossa pohdittiin myös äitiyteen liittyviä kysymyksiä ja arvioitiin muun muassa äitiyden määräytymistä synnytyksen perusteella, parisuhteensa rekisteröineiden naisparien äitiyttä sekä tarvetta äitiyttä koskeville kansainvälisyksityisoikeudellisille säännöksille. Muistion mukaan äitiyttä koskevien kysymysten kytkeminen isyyslain uudistamisen yhteyteen ei ole välttämätöntä, vaikka niihin liittyvät peruskysymykset ovat yhteisiä.





Arviomuistiosta saatu lausuntopalaute julkaistiin lausuntotiivistelmänä helmikuussa 2012 (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 6/2012). Moni lausunnonantaja kannatti äitiyttä koskevien perussäännösten kirjaamista lakiin, mutta osa ei pitänyt äitiyteen liittyviä kysymyksiä ajankohtaisina tai tarkoituksenmukaisina. Osa lausunnonantajista kiinnitti erityistä huomiota siihen, että sekä isyyden että äitiyden sääntelyn uudistamistarpeita tulisi pohtia ottaen huomioon seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen näkökulma.





Oikeusministeriö asetti huhtikuussa 2012 työryhmän valmistelemaan ehdotuksen isyyslain uudistamiseksi. Lisäksi työryhmän tuli valmistella ehdotus äitiyden määräytymistä koskevista perussäännöksistä. Työryhmän mietintö luovutettiin oikeusministeriölle 12. marraskuuta 2013 (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 56/2013). Työryhmä valmisteli ehdotuksensa uudeksi isyyslaiksi hallituksen esityksen muotoon, mutta käsitteli lisäksi isyyslakiehdotuksesta erillisessä muistiossa äitiyden sääntelyä eri maissa sekä toteuttamisvaihtoehtoja äitiyttä koskevaksi sääntelyksi.





Isyyslakityöryhmän muistiosta saadussa lausuntopalautteessa (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 7/2014) moni lausunnonantaja kannatti erillisten äitiyttä koskevien perussäännösten kirjaamista lakiin, mutta osa kannatti äitiyden sääntelyn eriyttämistä. Päähuomio lausuntopalautteessa kiinnittyi kuitenkin tarpeeseen mahdollistaa naisparien ei-synnyttävän osapuolen vanhemmuuden vahvistaminen muulla tavoin kuin adoptiolla.





Hallituksen esitys isyyslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi (HE 91/2014 vp) annettiin eduskunnalle kesäkuussa 2014. Hallituksen esitys ei sisältänyt ehdotusta äitiyttä koskevaksi sääntelyksi. Hallituksen esityksen antamisesta päätettäessä 14 ministeriä hyväksyi kuitenkin lausuman, jonka mukaan naisparille syntyvän lapsen oikeusturvan kannalta on tarve laatia säännökset siitä, miten lapsen juridinen suhde molempiin vanhempiinsa voidaan vahvistaa. Lausuma sisälsi myös valmisteluaikataulua koskevaksi tavoitteeksi, että hallituksen esitys laaditaan valmiiksi vuoden 2014 loppuun mennessä ja että eduskunta hyväksyy esityksen vielä tämän vaalikauden aikana.





Oikeusministeriö asetti heinäkuussa 2014 työryhmän valmistelemaan ehdotuksen siitä, millä edellytyksillä ja miten naisparille syntyvän lapsen oikeudellinen suhde molempiin vanhempiinsa voidaan vahvistaa. Lisäksi työryhmän tuli valmistella ehdotus äitiyden määräytymistä koskeviksi perussäännöksiksi, kansainvälisen yksityisoikeuden alaan kuuluvat säännökset mukaan lukien. Työryhmän työn perustana oli edellä mainittu isyyslain uudistamistyöryhmän mietintö ja siitä annettu lausuntopalaute. Oikeusministeriön lisäksi työryhmässä olivat edustettuina Helsingin hovioikeus ja Sateenkaariperheet ry. Professori Markku Helin Turun yliopistosta toimi työryhmän pysyvänä asiantuntijana. Työryhmä luovutti mietintönsä (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 50/2014) 13. marraskuuta 2014.





4.2. Lausunnot ja niiden huomioon ottaminen



Työryhmän mietinnöstä pyydettiin lausunnot 26 viranomaiselta ja yhteisöltä. Lausuntoja vastaanotettiin yhteensä 23. Lausunnoista ja vastauksista on laadittu tiivistelmä (oikeusministeriön mietintöjä ja lausuntoja 5/2015).





Äitiyden sääntelyä pidettiin yleisesti tarpeellisena. Ehdotuksen katsottiin selkeyttävän oikeustilaa sekä suojaavan lapsen etua ja yhdenvertaisuutta. Vain yksi lausunnonantaja vastusti ehdotettua sääntelyä kokonaisuudessaan.





Äitiyden määräytymistä koskevien säännösten ottaminen lakiin sai laajaa kannatusta. Valtaosa lausunnonantajista kannatti sitä, että lapsen synnyttäneen äidin naispuolisen kumppanin voidaan vahvistaa olevan lapsen synnyttäneen äidin ohella lapsen äiti silloin, kun lapsi on hankittu yhteisesti hedelmöityshoitojen avulla. Niin ikään kannatusta sai äitiyttä koskevien kansainvälisyksityisoikeudellisten kysymysten säänteleminen laissa.





Lähes kaikki lausunnonantajat kannattivat hedelmöityshoidoista annetun lain muuttamista siten, että jatkossa naisparien on mahdollista saada hedelmöityshoitoja yhdessä.





Monet lausunnonantajat katsoivat, että pidemmän aikavälin tavoitteena tulisi olla yhteinen vanhemmuuslaki. Ehdotettava äitiyslaki pohjautuu uudelle isyyslaille, joka oli jo eduskunnan käsiteltävänä, kun äitiyslakia valmisteltiin. Tässä tilanteessa ei käytännössä ollut mahdollisuutta tarkemmin harkita lakien yhdistämistä vanhemmuuslaiksi.





Muutama lausunnonantaja katsoi, että rekisteröityihin naispareihin tulisi soveltaa vanhemmuusolettamaa. Lisäksi osa lausunnonantajista katsoi, että äitiyden tunnustamisen tulisi olla mahdollista myös koti-inse­minaatiolla syntyneiden lasten osalta. Osassa lausuntoja ehdotettiin myös, että apilaperheiden asemaa ja transsukupuolisten henkilöiden vanhemmuuden sääntelyä selkeytettäisiin. Nämä kannanotot eivät antaneet aihetta muuttaa esitystä syistä, jotka ilmenevät esityksen yleisperusteluista (2 luku).





Lisäksi eräissä lausunnoissa kiinnitettiin huomiota tarpeeseen yhtenäistää naisparien oikeutta perhe-etuuksiin sairausvakuutuslakia muuttamalla sekä ehdotettuun elatustukilain muutoksen voimaantulosäännökseen. Kuten yleisperusteluissa on todettu, sairausvakuutuslain muuttamista ei ollut mahdollista valmistella jatkovalmisteluun käytettävissä olleessa ajassa. Elatustukilain osalta jatkovalmistelussa päädyttiin esittämään, että nyt ehdotettavilla muutoksilla ei taannehtivasti heikennetä nykyisin tukea saavien naisparien asemaa.





Tämä esitys [hallituksen esitykseksi valmistellussa oikeusministeriön luonnoksessa lukee: Hallituksen esitys] vastaa pääosin työryhmän ehdotusta. Lausuntopalaute ei antanut aihetta merkittäviin muutoksiin. Merkittävimmät muutokset esitykseen tehtiin isyyslakia koskevan lakivaliokunnan mietinnön (LaVM 16/2014 vp) ja eduskunnan vastauksen (EV 235/2014 vp) perusteella.





Esityksen jatkovalmistelu on tehty oikeusministeriössä.





5. Riippuvuus muista esityksistä





Ehdotus äitiyslaiksi perustuu uuden isyyslain rakenteelle ja siinä omaksutuille periaatteellisille ratkaisuille. Äitiyslain ehdotetaan tulevan voimaan samaan aikaan isyyslain kanssa eli aikaisintaan 1.1.2016.





Äitiyslakia koskevan ehdotuksen 46 §:ssä ehdotetaan, että Helsingin hovioikeus voi hakemuksesta vahvistaa, tunnustetaanko vieraassa valtiossa äitiydestä annettu päätös Suomessa. Vastaava isyyttä koskevan päätöksen tunnustamista koskeva säännös on eduskunnan hyväksymän isyyslain 53 §:ssä. Hallitus on ehdottanut eduskunnan käsiteltävänä olevassa esityksessä HE 231/2014 vp, että vastaavanlaiset vieraassa valtiossa annetun päätöksen tunnustamista koskevat hakemukset käsittelisi ensimmäisenä oikeusasteena Helsingin hovioikeuden sijaan Helsingin käräjäoikeus. Jos eduskunta hyväksyy ehdotuksen, muutoksella on vaikutus sekä uuden isyyslain 53 §:ään että tätä vastaavaan ehdotetun äitiyslain 46 §:ään.





Yksityiskohtaiset perustelut



1. Lakiehdotusten perustelut





1.1. Äitiyslaki





1 luku Yleiset säännökset





1 §. Lain soveltamisala. Pykälässä säädetään lain soveltamisalasta. Lakia sovelletaan äitiyden toteamiseen ja vahvistamiseen sekä äitiyden kumoamiseen.





2 §. Äitiyden toteaminen synnyttämisen perusteella. Pykälässä säädetään äitiyden toteamisesta synnyttämisen perusteella.





Pykälässä ilmaistaan pääsääntö, jonka mukaan lapsen äiti on se, joka on synnyttänyt lapsen. Säännöstä sovelletaan kaikissa tilanteissa siitä riippumatta, miten lapsi on saanut alkunsa. Synnyttäjä on siis äiti silloinkin, kun hän ei ole geneettisesti lapsen äiti, vaan lapsi on saanut alkunsa luovutetusta munasolusta tai luovutetusta alkiosta.





Äitiyden toteaminen ei edellytä sitä, että lapsen synnyttänyt henkilö on sukupuoleltaan nainen. Sellaisissa harvoin esiintyvissä tilanteissa, joissa henkilön oikeudellinen sukupuoli on vahvistettu mieheksi, mutta hän on säilyttänyt anatomisen sukupuolensa mukaisen suvunjatkamiskyvyn naisena, on mahdollista, että lapsen synnyttänyt henkilö on oikeudelliselta sukupuoleltaan mies. Säännös mahdollistaa äitiyden toteamisen näissäkin tilanteissa.





3 §. Äitiyden vahvistaminen hedelmöityshoitoon suostumisen perusteella. Pykälässä säädetään äitiyden vahvistamisesta. Pykälän 1 momentissa asetetaan vahvistamisen edellytykseksi se, että lapsi on saanut alkunsa hedelmöityshoidon avulla. Momentissa todetaan, että jos lapsen synnyttäneelle on annettu hedelmöityshoitoa ja lapsi on syntynyt hoidon tuloksena, naisen, joka yhteisymmärryksessä lapsen synnyttäneen kanssa antoi suostumuksen hedelmöityshoitoon, voidaan vahvistaa olevan lapsen synnyttäneen ohella lapsen äiti.





Hedelmöityshoidolla tarkoitetaan hedelmöityshoidoista annetun lain (1237/2006) 1 §:ssä tarkoitettua hoitoa. Sillä ei ole merkitystä, onko hoito annettu Suomessa vai onko vastaavaa hoitoa annettu ulkomailla. Suostumuksen antaja vahvistetaan äidiksi, jos voidaan pitää todistettuna, että lapsi on syntynyt annetun hoidon tuloksena. Hedelmöityshoidoista annetun lain mukaan suostumus tulee antaa kirjallisesti. Äitiyden vahvistamisen edellytyksenä ei kuitenkaan ole se, että suostumus on näin annettu, koska voi olla tilanteita, joissa kirjallista suostumusasiakirjaa ei ole laadittu. Hedelmöityshoitoa on esimerkiksi voitu antaa valtiossa, jossa voimassa olevan lain mukaan ei edellytetä kirjallisen asiakirjan laatimista naisen suostumuksesta tai palvelujen tuottaja on laiminlyönyt vaatia nimenomaista suostumusta. On asianmukaista, että äitiys voidaan vahvistaa myös tällaisessa tapauksessa, jos lapsen näytetään uskottavasti saaneen alkunsa hedelmöityshoidon avulla. Tämä voidaan yksittäistapauksessa osoittaa esimerkiksi hoidon antaneelta hedelmöityshoitoklinikalta saadulla todistuksella. Säännös rinnastuu isyyslain 3 §:n 3 momentin säännökseen isyyden vahvistamisesta vastaavassa tilanteessa.





Pykälän 2 momentissa tuodaan esille se lähtökohta, että lapsella voi olla vain kaksi oikeudellista vanhempaa ja että isyyden vahvistaminen on ensisijaista suhteessa pykälän 1 momentissa tarkoitetun äitiyden vahvistamiseen. Näin ollen 1 momentissa tarkoitettua äitiyttä ei voida vahvistaa, jos isyys lapseen nähden on isyyslain (11/2015) mukaisesti todettu tai vahvistettu tai se voidaan todeta tai vahvistaa. Hedelmöityshoitolain 16 §:n 2 momentista johtuu, että naisparille annetun hoidon tuloksena syntyvän lapsen isäksi ei voida vahvistaa sukusolujen luovuttajaa, vaikka tämä olisi antanut suostumuksen isyyden vahvistamiseen.





Pykälän 3 momentin mukaan edellä 1 momentissa tarkoitettu äitiys voidaan vahvistaa maistraatin tai tuomioistuimen päätöksellä. Maistraatti voi ehdotetun lain 22 §:n mukaan vahvistaa äitiyden naisen tunnustamisen perusteella ilman oikeudenkäyntiä. Muissa tapauksissa asia on ratkaistava tuomioistuimessa. Äitiyden vahvistamisesta maistraatissa säädetään 4 luvussa ja äitiyden vahvistamista koskevasta oikeudenkäynnistä 5 luvussa.





Tässä pykälässä tarkoitettu toinen äiti tulee aina lapsen synnyttäneen äidin oheen, ei sijalle. Lapsella ei voi olla useampaa kuin kahta äitiä.







2 luku Äitiyden selvittäminen





4 §. Äitiyden selvittäminen. Pykälän 1 mo­mentissa on säännös äitiyden selvittämisen tarkoituksesta. Äitiyden selvittämisen tarkoituksena on hankkia sellaisia tietoja, joiden nojalla voidaan vahvistaa, että lapsella on 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti. Säännös rinnastuu isyyslain 4 §:n 1 momentin säännökseen.





Pykälän 2 momentissa luetellaan ne tilanteet, joissa lastenvalvojalla on velvollisuus toimittaa äitiyden selvittäminen. Velvollisuus äitiyden selvittämiseen koskee vain tilanteita, joissa lapsi ei ole vielä täyttänyt 18 vuotta. Momentin 1 kohdan mukaan äitiyden selvittäminen on toimitettava, jos isyyden selvittämisen yhteydessä osoittautuu, että lapselle ei voida vahvistaa isää, mutta on aihetta olettaa, että lapselle voidaan vahvistaa toinen äiti. Tällainen tilanne on käsillä esimerkiksi silloin, kun lapsen synnyttänyt nainen kertoo isyyden selvittämisen yhteydessä, että lapsi on saanut alkunsa hedelmöityshoitojen avulla, jotka on tehty yhteisymmärryksessä hänen naispuolisen kumppaninsa kanssa.





Momentin 2 kohdan mukaan äitiyden selvittäminen on toimitettava, jos se, joka katsoo olevansa lapsen 3 §:n 1 momentissa tarkoitettu äiti, sitä vaatii. Säännös on tarpeen niissä tilanteissa, joissa lapsen synnyttänyt nainen ei esimerkiksi ristiriitatilanteen vuoksi tuo isyyden selvittämisen yhteydessä esille lapsen alkuperää. On tarpeen säätää, että aloitteen äitiyden selvittämiseksi voi tehdä myös äidiksi itsensä katsova nainen.





Momentin 3 kohdan mukaan äitiyden selvittäminen on toimitettava lapsen synnyttäneen äidin sitä vaatiessa. Säännös on tarpeen esimerkiksi niissä tilanteissa, joissa lapsi ei ole syntynyt Suomessa, eikä isyyden selvittäminen ole tästä johtuen tullut automaattisesti vireille synnytyssairaalasta tehdyn syntymäilmoituksen myötä, jolloin asia käsiteltäisiin 1 momentin nojalla.





Momentin 4 kohdan mukaan äitiyden selvittäminen on toimitettava, jos lapsen synnyttänyt äiti ja mies, jonka isyys on todettu isyyslain 2 §:n nojalla, hyväksyvät sen, että äitiys selvitetään toisen naisen tunnustettua tai ilmoitettua aikovansa tunnustaa äitiytensä 13 §:n 3 momentin nojalla. Tällainen tilanne saattaa syntyä, jos nainen on solminut avioliiton miehen kanssa sen jälkeen, kun hän on saanut hedelmöityshoitoa yhteisymmärryksessä naispuolisen kumppaninsa kanssa. Säännös rinnastuu isyyslain 4 §:n 2 momentin 4 kohtaan. Kuten isyysasioissa, lapsen synnyttäneen äidin avioliittoon perustuva isyysolettama voidaan kumota toisen henkilön tunnustettua lapsen. Edellytyksenä kuitenkin on, että sekä äiti että aviomies hyväksyvät tunnustamisen. Jotta hyväksyminen perustuisi tosiasioihin, on asianmukaista, että äitiys selvitetään ennen tunnustamisen hyväksymistä.





5 §. Äitiyden selvittämisen toimeenpanija. Pykälässä säädetään siitä, minkä kunnan lastenvalvoja on toimivaltainen selvittämään äitiyden.





Pykälän 1 momentissa vahvistetaan pääsääntö, jonka mukaan äitiyden selvittää lähtökohtaisesti sen kunnan lastenvalvoja, jossa isyyden selvittäminen on toimitettu. On tarkoituksenmukaista, että vanhemmuuden selvittämistä jatketaan saman viranomaisen toimesta. Edellytyksenä on, että äitiyden selvittämisen tarve on todettu isyyden selvittämisen yhteydessä.





Jos äitiyden selvittäminen tapahtuu muussa kuin 1 momentissa tarkoitetussa yhteydessä, äitiyden selvittää 2 momentin mukaan lapsen synnyttäneen äidin kotikunnan lastenvalvoja. Jos lapsi on täyttänyt 15 vuotta tai jos lapsen synnyttänyt äiti on kuollut taikka hänellä ei ole Suomessa kotikuntaa, äitiyden selvittää kuitenkin lapsen kotikunnan lastenvalvoja tai, jos lapsella ei ole täällä kotikuntaa, sen kunnan lastenvalvoja, jossa lapsi oleskelee. Jos lapsen synnyttänyt äiti vaihtaa kotikuntaa lapsen syntymän jälkeen, toimivalta siirtyy äidin uuden kotikunnan lastenvalvojalle. Toimivalta siirtyy myös niissä tapauksissa, joissa lapsi täyttää selvittämisen kuluessa 15 vuotta, ja lapsi ja lapsen synnyttänyt äiti asuvat eri kunnissa.





Pykälän 3 momentissa säädetään tilanteista, joissa äitiyden selvittämiseen toimivaltainen lastenvalvoja ei määräydy lapsen tai lapsen synnyttäneen äidin kotikunnan mukaan. Tilanne ajankohtaistuu käytännössä sellaisissa tapauksissa, joissa nainen haluaa Suomessa tunnustaa lapsen, joka asuu lapsen synnyttäneen äidin kanssa ulkomailla.





Pykälän 4 momentissa säädetään tilanteista, joissa äitiyden selvittämiseen toimivaltainen lastenvalvoja ei määräydy 1—3 momentin perusteella. Tällainen käytännössä harvinainen tilanne voi syntyä silloin, kun Suomen viranomaisten kansainvälinen toimivalta perustuu ehdotetun lain 42 §:n 1 momentin 5 kohtaan tai 2 momenttiin. Äitiyden selvittämisestä huolehtisi tällöin Helsingin kaupungin lastenvalvoja.





6 §. Neuvottelu äitiyden selvittämiseksi. Pykälässä säädetään äitiyden selvittämisen alussa pidettävästä neuvottelusta. Pykälä rinnastuu isyyslain 6 §:n 1 ja 2 momenttiin.





Pykälän 1 momentissa säädetään lastenvalvojan velvollisuudesta neuvotella äitiyden selvittämisen kannalta tarpeellisten henkilöiden kanssa. Neuvotteluun kutsuttavat henkilöt määräytyvät tilanteen mukaan. Neuvottelutilanteita voidaan myös järjestää useampia kuin yksi. Jos äitiyden selvittäminen on aloitettu esimerkiksi siksi, että lastenvalvoja on saanut maistraatista tiedon sellaisen lapsen syntymästä, jonka osalta isyyttä ei ole todettu isyyslain 2 §:n perusteella, lastenvalvoja kutsuu alkuneuvotteluun lähtökohtaisesti lapsen synnyttäneen äidin. Neuvotteluun voi osallistua myös nainen, joka saattaa olla lapsen toinen äiti.





Jos lapsi on täyttänyt 15 vuotta, neuvotteluun kutsutaan äidin lisäksi lapsi. Tilanne on ajankohtainen esimerkiksi silloin, kun aloitteen toisen vanhemman selvittämiseksi on tehnyt lapsi itse tai kun lastenvalvoja on muutoin saanut tietää lapsen jääneen esimerkiksi isyyden kumoamispäätöksen seurauksena vaille toista vanhempaa. Pykälän 1 momentin säännösten tarkoituksena ei ole ollut rajata täsmällisesti neuvotteluun osallistuvien henkilöiden piiriä, vaan yksittäisissä tapauksissa neuvotteluun voi lastenvalvojan harkinnan mukaan osallistua muitakin henkilöitä. Tilanteessa, jossa lapsi ei ole vielä täyttänyt 15 vuotta, mutta on lähestymässä 15 vuoden ikää, on usein tarpeen selvittää myös alle 15-vuotiaan alaikäisen mielipide, koska äitiyttä ei voida vahvistaa ilman lapsen suostumusta enää sen jälkeen, kun lapsi on täyttänyt 15 vuotta.





Jos äitiys selvitetään tilanteessa, jossa lapsella on jo äidin avioliiton perusteella todettu isä, tulee neuvotteluun kutsua myös äidin aviomies.





Neuvottelua ei 2 momentin mukaan tavallisesti toimiteta, jos äitiys on 14 §:n mukaisesti tunnustettu ennen lapsen syntymää. Näissä tilanteissa, joissa nainen on tunnustanut lapsen raskaudenaikaisten neuvolapalveluiden yhteydessä ja tuleva äiti on hyväksynyt tunnustamisen, ei yleensä ole sellaista tietojen hankkimisen tarvetta, jonka vuoksi neuvottelu olisi järjestettävä. Neuvottelun jättäminen pois vähentää asiointia viranomaisen luona selkeissä ja riidattomissa asioissa ja antaa vanhemmille mahdollisuuden järjestää lapsen vanhemmuutta koskevat asiat kokonaisuudessaan ennen lapsen syntymää.





Ehdotetun lain 15 §:n 1 momentin mukaan nainen, joka on tunnustanut lapsen etukäteen, voi kuitenkin lapsen synnyttyä viimeistään 30. päivänä lapsen syntymästä peruuttaa tunnustamisensa. Tällöin lapsen toisen vanhemman selvittäminen käynnistyy isyyden selvittämisenä ja jatkuu äitiyden selvittämisenä, jos isyyden selvittämisen yhteydessä osoittautuu, että lapselle ei voida vahvistaa isää, mutta on aihetta olettaa, että lapselle voidaan vahvistaa toinen äiti. Tuolloin järjestetään myös pykälän 1 momentissa tarkoitettu neuvottelu. Neuvottelu järjestetään myös, jos lapsen synnyttänyt äiti tai henkilö, joka katsoo olevansa tunnustajan sijasta lapsen vanhempi, ilmoittaa vastaavassa määräajassa lastenvalvojalle käsityksensä siitä, että äitiyden tunnustanut nainen ei ole lapsen äiti.





Ehdotettu 2 momentti johtaa siihen, että naisen tunnustettua lapsen etukäteen lapsen syntymästä alkaa yhden kuukauden pituinen aika, jolloin etukäteen annettu tunnustaminen voidaan riitauttaa. Tunnustamista koskevat asiakirjat toimitetaan äitiyden vahvistavalle maistraatille vasta tämän jälkeen. Jos vanhemmilla on pakottava syy saada äitiys vahvistetuksi tätä nopeammin, he voivat tiedustella lastenvalvojalta, voidaanko asia järjestää niin, että nainen tunnustaa äitiyden uudelleen lapsen synnyttyä ja äitiys selvitetään normaalia menettelyä noudattaen pikaisesti sen jälkeen. Pakottavia syitä kiirehtiä menettelyä voi esiintyä vain erittäin poikkeuksellisesti. Tällainen syy voi olla olemassa esimerkiksi silloin, jos lapsi on välttämättä vietävä ulkomaille sairauden hoitoon ja lapselle on sitä ennen saatava passiin sama nimi kuin hänen toisella äidillään on.





7 §. Neuvottelun toimittaminen ja velvollisuus pysyä totuudessa. Pykälässä säädetään neuvottelun tavoitteista ja toteuttamisesta. Pykälä rinnastuu isyyslain 7 §:ään. Neuvottelun tavoitteena on kerätä asian osapuolilta ne tiedot, joiden avulla lastenvalvoja voi selvittää äitiyden. Neuvottelun osapuolille tulee tätä ennen selostaa äitiyden selvittämiseen liittyvät toimenpiteet sekä äitiyden vahvistamisen merkitys ja sen oikeusvaikutukset. Neuvottelun osapuolille lähetettävän kutsun yhteydessä voi olla tarpeen lähettää etukäteen asiaa koskevaa kirjallista materiaalia, johon lapsen synnyttänyt äiti ja mahdolliset muut osallistujat voivat rauhassa tutustua. Jos neuvotteluun osallistuu alaikäisiä henkilöitä, tulee kiinnittää erityistä huomiota tiedon antamiseen ymmärrettävässä muodossa lapsen iän ja kehitystason mukaan mukautettuna.





Pykälän 2 momentissa säädetään lapsen synnyttäneen äidin ja naisen, joka saattaa olla lapsen toinen äiti, sekä 6 §:n 1 momentissa tarkoitetun miehen eli isyysolettaman perusteella lapsen isän velvollisuudesta pysyä totuudessa tietoja antaessaan. Tämä tarkoittaa, että säännöksessä tarkoitetuilla henkilöillä ei ole velvollisuutta antaa tietoja tai vastata kysymyksiin, mutta jos hän näin tekee, hänen on pysyttävä totuudessa. Sama velvollisuus koskee niitä tietoja, joita äiti, mahdollinen toinen äiti ja mies antavat tunnustamislausumaa antaessaan, hyväksyessään tunnustamisen tai lausuessaan tunnustamisen johdosta toimitetun kuulemisen yhteydessä.





8 §. Lastenvalvojan oikeus saada tietoja. Pykälässä säädetään lastenvalvojan oikeudesta saada tietoja äitiyden selvittämiseksi. Lastenvalvojan oikeuksiin ja velvollisuuksiin sovelletaan lakia sosiaalihuollon asiakkaan asemasta ja oikeuksista (812/2000).





Säännös rinnastuu isyyslain 8 §:n ensimmäiseen virkkeeseen. Isyyslain 8 §:n toisessa virkkeessä tarkoitetut tilanteet eivät ole ajankohtaisia hedelmöityshoitotilanteissa.





9 §. Äitiyden selvittämisen keskeyttäminen. Pykälässä säädetään äitiyden selvittämisen keskeyttämisestä ja sen edellytyksistä.





Pykälän 1 momentin mukaan äitiyden selvittäminen on keskeytettävä, jos 15 vuotta täyttänyt lapsi sitä vaatii. Äitiyttä ei voida vahvistaa ilman 15 vuotta täyttäneen alaikäisen hyväksymistä. Alaikäisellä on myös itsenäinen kanneoikeus äitiyttä koskevassa asiassa. On johdonmukaista, että 15 vuotta täyttäneellä alaikäisellä on niin halutessaan mahdollisuus keskeyttää myös äitiyden selvittäminen. Säännös rinnastuu isyyslain 11 §:n 1 momenttiin.





Pykälän 2 momentin 1 kohdan mukaan lastenvalvoja voi päättää, että äitiyden selvittäminen keskeytetään, koska äitiyden vahvistamiseksi ei ole saatavissa riittävästi tietoja. Tällainen tilanne saattaa olla käsillä esimerkiksi silloin, kun hedelmöityshoitoa on annettu ulkomailla, mutta siitä ei ole olemassa kirjallista suostumusasiakirjaa, eikä väitetty toinen äiti ole tunnustanut lasta.





Momentin 2 kohdan mukaan äitiyden selvittäminen voidaan lisäksi keskeyttää silloin, kun nainen ei ole tunnustanut lasta ja on erityinen syy olettaa, että äitiyden selvittäminen ei olisi lapsen edun mukaista, eikä 15 vuotta täyttänyt lapsi vaadi äitiyden selvittämistä. Säännös rinnastuu isyyslain 11 §:n 2 momentin 3 kohtaan. Säännöksen tarkoituksena on ottaa huomioon tilanteet, joissa pyrkimyksen äitiyden selvittämiseksi tulee väistyä tätä painavampien inhimillisten syiden vuoksi. Tällaisia voivat olla esimerkiksi tilanteet, joissa lapsen ja äidin terveys ja turvallisuus ovat uhattuina. Lapsen etu voi näissä tilanteissa vaarantua myös välillisesti, jos äiti pakotetaan läpikäymään hänelle mahdollisesti hyvinkin traumaattisia kokemuksia, mikä vaikuttaisi äidin terveyteen ja mahdollisuuteen huolehtia lapsesta. Äidin terveyteen liittyvät syyt kuitenkin väistyvät, jos 15 vuotta täyttänyt lapsi vaatii äitiyden selvittämisen jatkamista. On perusteltua katsoa, että 15 vuotta täyttänyt lapsi pystyy itse arvioimaan parhaiten oman etunsa asiassa. Tätä nuoremmankin alaikäisen mielipiteellä on hänen kehitysasteensa huomioon ottaen merkitystä harkittaessa keskeyttämispäätöstä sillä perusteella, että äitiyden selvittäminen ei olisi lapsen edun mukaista.





Pykälän 3 momentissa luetellaan tilanteet, joissa kerran keskeytetty äitiyden selvittäminen on aloitettava uudestaan. Momentti rinnastuu isyyslain 11 §:n 3 momenttiin. Momentin 1 kohdan mukaan äitiyden selvittäminen on aloitettava uudestaan lapsen synnyttäneen äidin, 15 vuotta täyttäneen lapsen tai lapsen toisena äitinä itseään pitävän naisen pyynnöstä. On mahdollista, että ajan kuluessa ilmaantuu uusia seikkoja tai asiakirjoja, jotka tukevat äidiksi otaksutun naisen äitiyttä, vaikka äitiyden selvittäminen on kertaalleen keskeytetty esimerkiksi siksi, että hedelmöityshoitosuostumuksesta ei ole ollut saatavissa riittävästi tietoja.





Jos äitiyden selvittämisen keskeyttäminen on tehty sillä perusteella, että äitiyden selvittäminen ei olisi lapsen edun mukaista, pyynnön äitiyden selvittämisen aloittamiseksi uudelleen voi momentin 2 kohdan mukaan tehdä vain lapsen synnyttänyt äiti, 15 vuotta täyttänyt lapsi ja äitiytensä tunnustanut nainen. Äitiyden selvittämisen uudelleenaloittamista koskevan pyynnön saatuaan lastenvalvoja arvioi tilanteen ja tekee päätöksen äitiyden selvittämisen aloittamisesta uudelleen tai vaihtoehtoisesti päätöksen siitä, että edellytyksiä äitiyden selvittämisen uudestaan aloittamiselle ei ole.





10 §. Äitiyden selvittämisestä laadittava pöytäkirja. Säännös rinnastuu isyyslain 12 §:ään, jossa säädetään isyyden selvittämisestä laadittavasta pöytäkirjasta.





Pykälän 1 momentin mukaan lastenvalvojan on laadittava äitiyden selvittämisestä pöytäkirja, johon tulee merkitä kaikki ne tiedot, joilla on merkitystä äitiyttä vahvistettaessa. Lain toimeenpanovaiheessa tulisi pöytäkirjasta laatia lomakepohja, jonka avulla turvataan pöytäkirjojen rakenteen yhdenmukaisuus ja helpotetaan siten sekä lastenvalvojien että maistraatin työtä.





Pykälän 2 momentissa säädetään yksinkertaistetun pöytäkirjan laatimisesta tilanteissa, joissa lapsi on 14 §:n mukaisesti tunnustettu ennen syntymäänsä. Jos tunnustamista ei ole 15 §:n mukaisesti peruutettu eikä lapsen äiti tai toinen nainen ole ilmoittanut käsitystään siitä, että lapsen tunnustanut nainen ei ole lapsen äiti, neuvottelua äitiyden selvittämiseksi ei järjestetä. Tällöin pöytäkirjan tulee sisältää tieto siitä, että kukaan 6 §:n 2 momentissa mainituista henkilöistä, eli äiti, tunnustaja tai henkilö, joka katsoo olevansa lapsen vanhempi, ei ole viimeistään 30. päivänä lapsen syntymästä ilmoittanut käsitystään siitä, että äitiyden tunnustanut nainen ei ole lapsen äiti. Lisäksi pöytäkirjan tulee sisältää lastenvalvojan lausuma siitä, että hänen tiedossaan olevien seikkojen nojalla ei ole aihetta epäillä sitä, että joku muu kuin tunnustaja olisi lapsen vanhempi. Myös yksinkertaistetusta pöytäkirjasta tulisi lakia toimeenpantaessa laatia lomakepohja.





Pykälän 3 momentissa säädetään pöytäkirjan sisältöä koskevasta tiedonsaantioikeudesta. Säännöksen mukaan äidillä, 15 vuotta täyttäneellä lapsella ja naisella, jolla on 25 §:n 2 momentin mukainen kanneoikeus, on pyynnöstä oikeus saada tieto äitiyden selvittämistä koskevasta pöytäkirjasta kokonaisuudessaan sen estämättä, mitä viranomaisen toiminnan julkisuudesta annetun lain (621/1999) 11 §:n 2 momentin 1 kohdassa säädetään. Tiedonsaantioikeutta selostetaan tarkemmin isyyslain 12 §:n 3 momenttiin liittyvissä yksityiskohtaisissa perusteluissa hallituksen esityksessä isyyslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi (HE 91/2014 vp).





11 §. Tunnustamistilaisuuden varaaminen ja kanteen nostaminen. Pykälä rinnastuu isyyslain 13 §:ään.





Pykälän 1 momentissa säädetään lastenvalvojan velvollisuudesta antaa naiselle mahdollisuus tunnustaa äitiytensä, jos saadun selvityksen valossa voidaan pitää todistettuna, että nainen on lapsen äiti. Säännöksen tarkoituksena on vähentää selvien asioiden etenemistä tuomioistuinkäsittelyyn.





Pykälän 2 momentissa säädetään lastenvalvojan velvollisuudesta ajaa kannetta äitiyden vahvistamiseksi lapsen puolesta, jos voidaan pitää todistettuna, että nainen on lapsen äiti, mutta nainen ei tunnusta äitiyttään. Säännös koskee tapauksia, joissa lapsi ei ole täyttänyt 18 vuotta. Jos lapsi on tätä vanhempi, lastenvalvoja ei voi käyttää hänen puhevaltaansa eikä muutoinkaan ole velvollinen edustamaan lasta oikeudenkäynnissä.





12 §. Muutoksenhaku. Pykälässä säädetään äitiyden selvittämisen keskeyttämiseen liittyvistä oikeusturvatakeista. Pykälä rinnastuu isyyslain 14 §:ään.





Pykälän 1 momentissa on säännös muutoksenhakumahdollisuudesta hallintotuomioistuimissa. Muutoksenhakumahdollisuus koskee sekä keskeyttämispäätöstä että päätöstä keskeytetyn äitiyden selvittämisen uudelleen aloittamisesta. Lapsen synnyttänyt äiti, 15 vuotta täyttänyt lapsi ja nainen, joka katsoo olevansa lapsen toinen äiti, saavat hakea muutosta keskeyttämispäätökseen valittamalla hallinto-oikeuteen siten kuin hallintolainkäyttölaissa (586/1996) säädetään. Edellä mainitut tahot ja lastenvalvoja saavat hakea muutosta hallinto-oikeuden päätökseen, jos korkein hallinto-oikeus myö