Osa artikkelin sisällöstä ei ole välttämättä saavutettavissa esimerkiksi ruudunlukuohjelmalla. Toteutus vaati toimiakseen JavaScriptin.

Studiossa istuu kummitus. Juice Leskisen maksa on hiljattain sanonut poks däng däng ja vienyt taiteilijan sairaalaan sisätautiosastolle. Siellä hänestä on imaistu ylimääräiset nesteet pois ja paino on pudonnut 25 kiloa.

– Mussa ei ollu läskiä niin paljon, että sais voileipäkeksin piiloon, Leskinen sanoo.

Rööki palaa, tuhkakuppina on maitotonkka. Leskinen vitsailee alkoholismistaan ja kuolemastaan.

– Olitko sä koko ajan pikkusen kaasussa? ohjelman isäntä Neil Hardwick kysyy.

– Enhän mä ollu normaali saatana, ellen mä ollu pikkusen kaasussa!

Yleisö mylvii.

Esityksen jälkeen Irwin vaahtoaa studiossa siitä, miten "niin sanotut mutakuonot" saavat heti "luukun, kun ne tulevat rajan yli".

Kun Leskisen kuolema on käsitelty, lavalle nousee toinen sinivalkoisten tuntojen tulkki.

Suosionsa huipulla oleva Irwin Goodman esittää rakastetun hittikappaleensa Mutakuono ja lakupelle. Vexi Salmen sanoittama kappale pilkkaa suomalaisten muukalaiskammoa, mutta Irwin ei sitä tajua. Esityksen jälkeen hän vaahtoaa studiossa siitä, miten "niin sanotut mutakuonot" saavat heti "luukun, kun ne tulevat rajan yli".

– Kiva nähdä sua selvin päin, Juice tokaisee.

– Mistä sä tiedät että se on selvin päin? Hardwick kysyy.

– Eikun minä olen.

Irwin ei tosiaankaan ole, ei ainakaan kauan. Jostain ilmestyy ryyppy, ja Irwin riemastuu. Keltaiset hampaat välkähtävät risuviiksien takaa.

– Nyt rupes paranemaan tämä homma!

Enää ei tulisi kuuloonkaan, että nuorison esikuvat esiintyisivät parhaaseen tai mihinkään katseluaikaan tuhannen tuubassa.

Pari vuotta ohjelman esittämisen jälkeen Irwin kuoli, vain 47-vuotiaana. Sydänkohtaus iski keikkareissulla vuonna 1991.

Juice pääsi hieman pidemmälle. Hän kuoli 56-vuotiaana vuonna 2006 kieltäydyttyään vaikean diabeteksensa vaatimista hoidoista.

Viina maistui molemmille loppuun asti.

Niistä ajoista on tultu kauas. Enää ei tulisi kuuloonkaan, että nuorison esikuvat esiintyisivät parhaaseen tai mihinkään katseluaikaan tuhannen tuubassa.

Suomen eturivin artistit käyvät päin vastoin entistä puhtoisemmiksi. Taiteilijoilta odotetaan entistä ihanteellisempaa käyttäytymistä ja vastuun kantamista. He mainostavat rahkaa ja kapselikahveja ja huoltavat kehoaan kuin huippu-urheilijat. Pressikuvissa ei tupakoida, instassa ei ryypätä.

Se on linjassa yleisen yhteiskunnallisen muutoksen kanssa, sillä tupakointia ja ryyppäämistä koskevat asenteet ovat kiristyneet. Nuoriso raitistuu, eikä dokaamista enää ihannoida.

Samaan aikaan suomalaiset suhtautuvat laittomiin päihteisiin entistä vapaamielisemmin.Joka neljäs suomalainen on ainakin kokeillut kannabista, ja entistä harvempi pitää sen käyttöä haitallisena. Suomalaisten huumeidenkäyttö on yleistynyt, eikä huumeita enää pelätä kuin 90-luvun alussa.

(Pidemmän jutun suomalaisten asenteiden muutoksista voit lukea täältä.)

Artisteihin vapaamielisyys ei kuitenkaan ulotu. Sen ovat saaneet huomata esimerkiksi Mikael Gabriel, Reino Nordin ja Jari Sillanpää.

Mitä koko sotkusta ajattelee suomiräpin tulevaisuudeksi nimitetty Ibe?

Ibeä eli 20-vuotiasta Ilmari Kärkeä on kutsuttu suomiräpin tulevaisuudeksi. Antti Haanpää / Yle

Suomiräpin tulevaisuus paistattelee päivää Helsingin Kalliossa. Ibe eli 20-vuotias Ilmari Kärki istuu Skorpioni-levy-yhtiön uuden toimiston sohvalla ja korkkaa energiajuoman. Aamupäivällä hän on käynyt tyttöystävänsä kanssa kahvilassa syömässä.

Kärki on lyhyessä ajassa noussut yhdeksi kotimaisen rapin kiinnostavimmista muusikoista.

Uuden Ibelius-albumin kappaleista puolet nousivat ilmestyessään Spotifyn top 50 -listalle, Hesarikin antoi sille neljä tähteä. Julkkareita juhlittiin lähes loppuunmyydyllä Tavastialla, Emma-gaalassa Ibe oli ehdolla vuoden tulokkaaksi. Titteli meni Vestalle, mutta Kärki on Ibeliuksen vastaanottoon tyytyväinen.

– Nyt on tavallaan tää jälkikäsittelyvaihe. On näitä haastatteluja, oma brändi kasvaa ja sen kautta tulee lisää mahdollisuuksia. Koitan päästä tekee uutta musaa heti ku tulee inspist.

Tähän mennessä inspistä on piisannut.

Ensimmäiset biisit syntyivät yläasteen alussa. Biitit hän latasi netistä äänitykseen riitti "joku huntin mikki". Esikoisteos Reissumies anthem päätyi vain yhden kaverin kuultavaksi, mutta vähitellen hän alkoi myös julkaista musiikkia.

Skorpioni-levy-yhtiön kanssa he kohtasivat vuonna 2016. Siitä lähtien artisti ja levy-yhtiö ovat kasvaneet yhdessä.

– On niin paljon omaa pelissä, se tuntuu hyvältä ja oikeelta.

Kärki äänitti ensimmäiset kappaleensa yläasteen alussa. Antti Haanpää / Yle

Kärjelle itsensä brändääminen ja markkinoiminen on "sikaluontevaa".

Emma-gaalan myötä Kärki tajusi olevansa ihan oikeasti suosittu. Samalla hän ymmärsi, että hänellä ja hänen brändillään on nyt entistä enemmän mahdollisuuksia toteuttaa itseään.

Suomessa taiteilijoilla ei ole ollut tapana puhua itsensä brändäämisestä ja markkinoinnista, mutta Kärjelle se on "sikaluontevaa".

– Niinku mä pelaisin jotain pelii, josta mä tykkään ihan sikapaljon.

Kärki "kelaa" brändiään paljon, muttei kovin tosissaan. Brändi tarkoittaa hänelle yksinkertaisesti sitä, mitä ihmisten tavoitettavissa on netin välityksellä.

– Kun laittaa Googleen, Instaan, Facebookiin tai YouTubeen "Ibe" niin se, mitä sieltä alta löytyy, on mun brändi.

1980-luvulla artisteja kiinnosti brändin sijaan brandy. Mutta mikä tässä ajassa on niin erilaista, että artistit ovat muuttuneet sopertavista juopoista itseään brändääviksi yrittäjiksi? Se kiinnostaa tutkijoitakin.

Tampereen yliopiston tutkija Aki Luoto löytää muutoksen taustalta kolme syytä. Ne ovat:

Yhteiskunnan pirstaloituminen - Muusikoiden lisäksi nuorten huomiosta eli rahoista kilpailevat myös vloggaajien ja bloggaajien kaltaiset influensserit sekä peliteollisuus. Musiikkibisneksen muuttuminen - "Kukaan" ei enää osta levyjä, joten artistin on kerättävä toimeentulonsa entistä useammista lähteistä, kuten yhteistöistä eli mainoksista yritysten kanssa. Sosiaalinen media - Artisti tietää, että kuka tahansa saattaa milloin tahansa ottaa hänestä kuvan tai videon, joka voi sosiaalisen median kautta levitä minne tahansa kohtalokkain seurauksin.

1980-luvulla tällaisia murheita ei ollut. Valtakunnassa oli kaksi tv- ja kaksi radiokanavaa, eikä kilpailua juuri ollut. Vinyylit ja kasetit kävivät kaupaksi. Kukaan ei pöyristynyt, jos taiteilija toikkaroi humalassa, päin vastoin. Sitä pikemminkin odotettiin heiltä.

Luodon mukaan nuorisoidolin elämä oli 80-luvulla huomattavasti nykyistä kosteampaa. Känni ja paheellisuus ikään kuin kuuluivat toimenkuvaan, ja usein sitä vielä mediassa korostettiin.

Tapana oli, että poliitikkoa haastateltiin eduskunnassa, muusikkoa rööki huulessa baarissa, Luoto sanoo. Poikkeuksen teki Dingo, joka nousi 80-luvulla niin suosituksi, että yhtye kiikutettiin tapaamaan kansanedustajia.

VIDEO: Dingo-yhtyeestä tuli 1985 niin huomattava kulttuurivaikuttaja, että se vietiin eduskuntaan tapaamaan kansanedustajia. Juhannuksena 1985 uutiskamerat olivat läsnä Posion juhannuskeikalla.

Herkkä sielu vaatii rankat huvit.

Muusikoiden ja päihteiden välillä on Suomessa vallinnut pyhä ja kostea liitto. Dosentti Marko Ahon mukaan rappioalkoholismi on kuulunut suomalaisen miesartistin sankarikuvaan.

Herkkä sielu vaatii rankat huvit, ja niinpä esimerkiksi Rauli Badding Somerjoen ja Olavi Virran rajua ryypiskelyä katsottiin ja katsotaan läpi sormien. Naisiin ja laittomiin päihteisiin vapaamielisyys ei ulottunut.

Alkoholistiksi tiedettyä Laila Kinnusta paheksuttiin aikoinaan voimakkaasti. 80-luvulla Yle hyllytti Sielun Veljistä suunnitteilla olleen dokumentin, kun yhtyettä syytettiin hasiksen hallussapidosta.

Reaktio tuntuu nykyään ylimitoitetulta. Kysehän oli vain hasiksesta, ei esimerkiksi heroiinista. Tuohon aikaan huumeet olivat kuitenkin suomalaisille varsin tuntemattomia. Nykyään puolet suomalaisista pitää kannabiksen kokeilemisen riskejä vähäisinä.

Julkisuudessa se ei kuitenkaan näy.

Ibe ei halua ryhtyä firmojen kansikuvapojaksi. Antti Haanpää / Yle

Jos yritys haluaa tehdä yhteistyötä, se on rahaa myös levy-yhtiölle. Ilmari Kärki

Marraskuussa 2017 poliisi pysäytti Mikael Gabrielin. Räppärin hallusta ja verestä löytyi kannabista, sitten pistettiin hösseliksi.

Artisti julkaisi Facebookissa vuolaan anteeksipyynnön, jossa hän pahoitteli käytöstään, kiitti poliisia yhteistyöstä ja pyysi anteeksi kaikilta sidosryhmiltään keikkamyyjistä ja taustatiimeistä alkaen.

Ilmari Kärjestä se oli outo juttu.

– Mikael Gabriel kuitenkin räppää sen biiseis kolmen gramman tuuteist. Ehkä sitä pelotti, että hanat menee kii.

"Hanat" ovat niitä Kärjen mainitsemia kaupallisia yhteistyökuvioita.

Sanni keittelee kapselikahvia ja seikkailee kehnoissa Aku Ankka -tarinoissa (Aku Ankkaa kustantava Sanoma ja Sannin tähdittämää Vain elämää esittävä Nelonen ovat samaa konsernia). Cheek mainostaa Finnairia, Robin ja Vesta Huawein älypuhelimia. JVG:n Takajeejee-kappaleen musiikkivideolla pyörivät Elisan "hintasaarnaajat". Jenni Vartiainen etsii Bonaquan kanssa "positiivisesti päättyneitä tarinoita" ja niin edelleen.

– Jos yritys haluaa tehdä yhteistyötä, se on rahaa myös levy-yhtiölle. Silloin levy-yhtiön mielestä on järkevää panostaa siihen artistiin, ja artisti kasvaa isommaksi, Kärki sanoo.

Niin kauan kuin mä en mainosta mitään ja pystyn kasvattamaan brändiä vain omal tekemisel, se puskee mua eteenpäin. Ilmari Kärki

Artistien kannattaa olla julkisuudessa mahdollisimman tylsiä, koska neutraali imago tekee artistista houkuttelevamman yhteistyökumppanin. Kärki ei usko, että yritykset varsinaisesti sanelevat artistien tekemisiä, mutta diileihin voi liittyä kirjoittamattomia sääntöjä ja oletuksia.

Ibelläkin on yhteistyökuvioita vireillä, mutta keulakuvapojaksi hän ei halua ryhtyä. Eräs kotimainen yritys haluaisi ostaa hänen yhden kappaleensa käyttöönsä, Helsingin Seudun Liikenne (HSL) puolestaan lupasi 39N-bussilinjasta riimitelleelle Ibelle ilmaiset matkat kesään asti.

– Niin kauan kuin mä en mainosta mitään ja pystyn kasvattamaan brändiä vain omal tekemisel, se puskee mua eteenpäin. En voi chillata yhtä kuukautta sen takii, et oon saanu Huaweilt viis tonnii.

Helsingin Seudun Liikenne tarjosi 39N-biisin ansiosta Ibelle ilmaiset matkat kesään asti. Antti Haanpää / Yle

Artisteilta vaaditaan puhtoisuutta usein siksi, että he ovat lasten ja nuorten esikuvia. Pelätään, että paheellinen elämä ajaa nuoret huumehelvettiin. Huolta aiheuttaa sekin, että lapset kuuntelevat ikäisilleen sopimatonta musiikkia.

Samanlaisia huolia esitettiin myös 80-luvulla, mutta miksei Juice lopettanut tupakointia tai Irwin ryyppäämistä? Tai miksei Dingon kuuntelu turmellut kaikkia nykynuorten vanhempia?

Luoto sanoo, että 80-luvulla päihteiden käytöllä nimenomaan tavoiteltiin paheksuntaa. Paheellinen imago vahvisti artistin asemaa. Haters gonna hate.

Nykyään voimakas paheksunta voi rahavirtojen hiipumisen lisäksi merkitä kovia kolauksia urakehitykselle. Kohut iskevät nopeasti ja kovaa. Sannin Vahinko-kappaleen musiikkivideo ehti olla esillä vain päivän, kunnes Helsingin Sanomien toimittajalle tuli (siirryt toiseen palveluun)"epämiellyttävä olo" siitä, että videolla lapset laulavat oletettavasti seksistä. Video poistettiin, ja kaikilta pyydettiin anteeksi.

Miksi artistit sitten pyrkivät asemaan, jossa yleisö ja etenkin yleisön vanhemmat seuraavat heidän jokaista liikettään? Miksi aikuinen taiteilija alkaa pelätä somemyrskyjä ja luopuu vapaaehtoisesti ilmaisunvapaudestaan?

Koska asettumalla roolimalliksi voi tehdä itsensä tarpeelliseksi, Luoto sanoo.

Ibe ei juo ennen keikkoja, koska esiintyminen on työsuoritus. Antti Haanpää / Yle

Kärki ja hänen brändinsä suhtautuvat esikuvana olemiseen varauksella. Hänestä olisi mukavaa kannustaa ihmisiä toteuttamaan itseään ja tavoittelemaan unelmiaan. Päihteitä ja muita elämäntapoja koskevat valinnat jokaisen on kuitenkin tehtävä itse. Ibenkin kappaleissa vilahtelevat dänkkispliffit ja kokaiiniviivat.

– Mä toivon, että mul ei oo mitään lammasfanei, jotka ajattelee, et mitä tahansa mä teen, niin se on vitun hyvä juttu.

Kärki kertoo polttaneensa lukioaikoina paljon pilveä ja kokeilleensa "joitain lääkkeitä". Hän lopetti käytön, kun polttelu alkoi kotiseudulla saada hauskanpidon sijaan päihdeongelman piirteitä. Hän kertoi asiasta vanhemmilleen ja huomasi huumeidenkäytön satuttavan heitä. Sen jälkeen hän on pysytellyt laillisissa päihteissä. Känni pari kertaa kuussa, tupakkaa ja nuuskaa silloin tällöin. Juhlia hän osaa selvin päinkin.

Ennen keikkoja hän ei juo. Esiintyminen on työsuoritus.

– Mut en mä kyl voi väittää, etten ois joskus saanu päihteistä inspiraatioo.

Ei täs mitään räppilaiffia eletä, tää on duunin tekemistä. Ilmari Kärki

Luoto uskoo, että tulevaisuudessa suhtautuminen päihteisiin määrittelee nuorisoidoleita entistä voimakkaammin. Yhdet alkavat nykyistä enemmän korostaa puhtoisuuttaan, toiset paheellisuuttaan.

– Kun yhteiskunta muuttuu, myös paheellisuuden rajat muuttuvat, Luoto sanoo.

80-luvulla yhtenäiskulttuurin Suomea oli helppo shokeerata. Mitä liberaalimmiksi suomalaisten päihdeasenteet muuttuvat, sitä vähemmän puistatusta poppareidenkin pajauttelu aiheuttaa.

Ilmari Kärjen tulevaisuus on vielä avoinna.

Kärki kirjoitti ylioppilaaksi viime jouluna. Opiskelu kiinnostaa, mutta ala on vielä mietinnässä. Aalto-yliopiston luovat alat kiinnostavat, samoin äidinkieli ja kirjallisuus. Ulkomaillekin voisi lähteä, mutta ensin on aika luoda uraa Suomessa.

– Ei täs mitään räppilaiffia eletä, tää on duunin tekemistä. Semmosen duunin, josta tykkää tosi paljon.

Jutun lähteinä on käytetty Mikko Piispan kirjaa Yhdeksän sanaa Y-sukupolvesta (Teos 2018), Anton Vanha-Majamaan Kannabiskirjaa (Kosmos 2018), THL:n selvityksiä suomalaisten huumeiden käytöstä ja huumeasenteista vuosilta 1992–2014 (2016) ja vuonna 2018 (2019) sekä Poliisiammattikorkeakoulun ennakointitutkimusta Huumeet Suomessa 2020 (2012).

Lue myös:

Jo joka neljäs suomalainen on käyttänyt huumeita – Näin päihdeasenteet ovat vuosien varrella muuttuneet

Vihreä aalto etenee maailmalla, mutta milloin kannabis laillistetaan Suomessa? Näin vastaavat puolueet