Talousviisaiden mukaan ajat ovat pian huononemassa. Tämä puhe ei yllätä.

Liki kolme tuhatta vuotta sitten kirjoittaneen kreikkalaisen Hesioduksen mukaan myyttistä kulta-aikaa seuraavat huonommat ajat ja lopulta viimeisimpänä rautainen aika. Silloin rehellisten sijasta palkitaan pahantekijät. Vaiva ja huoli vallitsevat. Silloin riidellään, valehdellaan ja petetään kuin Trumpin lehdistötilaisuudessa.

Hesioduksen rautainen aika on siis meidän aikamme.

Se on aika, jolloin ajatellaan vain pieniä ajatuksia eikä osata puhua kuin taloudesta.

Se on aika, jolloin näperrellään irtisanomislakien kaltaisten farssien parissa. Se on näköalattomuuden aika.

Kun SAK astuu huoneeseen, se ilmoittaa ettei muita vaihtoehtoja ole. Kun työnantajat astuvat huoneeseen, he ilmoittavat ettei muita vaihtoehtoja ole. Kun pääministeri Juha Sipilä astuu huoneeseen, hän ilmoittaa että tämä on ainoa vaihtoehto. Että taloudesta on puhuttava koska se luo hyvinvointia. Vaikka talous luo vain rahaa. Ja vaikka hyvinvointia ei osteta pelkillä euroilla.

Tällä rautaisella ajalla kaikki ovat kaikesta eri mieltä paitsi siitä, että horjumme katastrofin partaalla, josta kaikki ovat yhtä mieltä. Jos emme tee töitä minuutin pidempään, joudumme kaikki kerjuulle. Jos tehdään kuten Sipilä vaatii, korpit nokkivat köyhiltä silmät ja molempia tulee lisää, köyhiä ja korppeja. Jos taas ei tehdä kuten hallitus vaatii, mannerlaatat järkkyvät ja taivaalle ilmaantuu pyrstötähtiä. Niin tai näin, tuho tulee joka tapauksessa.

Ilma on sakeana uhkista, eikä ilmassa muuta enää olekaan, ei kevättä eikä toivoa.

Ilma on sakeana uhkista, eikä ilmassa muuta enää olekaan, ei kevättä eikä toivoa. Ilmastonmuutos kuulemma tuhoaa meidät. Geenimuunneltu ruoka karkaa käsistä ja steriloi koko maanpiirin. Tekoäly tulee ja orjuuttaa. Miljardi afrikkalaista ryntää tänne huomenna ja ensi viikolla tulee lisää.

Sanotaan, ettei parempaa ole enää odotettavissa. Rautaisella ajalla kaikki unelmat ovat kuolleet.

Reilut viisikymmentä vuotta sitten presidentti John F. Kennedy julisti unelmaksi mennä Kuuhun ei siksi, että se on helppoa vaan siksi, että se on vaikeaa. Mennä Kuuhun siksi, että se on tavoite, joka tuo esiin ihmisen parhaat kyvyt.

Kuulennot olivat teollistuneen maailman yhteinen unelma. Toki oli niitä, ja on edelleen, joiden mielestä mitään ei voi tehdä ennen kuin viimeinen sotaveteraani on saatettu hautaan. Tai että kaikki rahat olisivat aina ja joka hetki paremmassa käytössä toisaalla.

Mutta ei talous eikä elämä ole nollasummapeliä. Pienet unelmat eivät ole poissa suurista unelmista.

Suuria unelmia ei enää ole. Nyt toivotaan vain torjuntavoittoja. Että ilmastonmuutos pysäytetään. Että siirtolaisvirta pysäytetään. Nyt unelmoidaan jopa ajan pysäyttämisestä. Amerikan punaniskat haluavat jäädyttää sen 50-luvulle. Samaa toivotaan uuninpankoilla, joiden taittovirheisistä tirkistysrei’istä katsoen Suomi on kansainvaellusten kärkikohde.

Itse kuulun niihin, joille polkupyörän ja nyhtökauran pyhä pastoraali ei riitä. Kaipaan jotakin suurempaa.

Ilmastonmuutoksen kaltaiseen myrskyyn on toki syytä valmistautua, mutta mitä myrskyn jälkeen? Mitä sitten, kun ilmastonmuutos on selätetty? Itse kuulun niihin, joille polkupyörän ja nyhtökauran pyhä pastoraali ei riitä. Kaipaan jotakin suurempaa.

Mikä olisi unelma, jonka tavoittelu saisi taas esille sen, mikä meissä on parasta?

Minulla itselläni on ollut unelma järjen, tasa-arvon ja suvaitsevaisuuden Euroopasta. Mutta katsokaa Eurooppaa. Jokainen maa on linnoittautumassa siilipuolustukseen. Ja jokaista askelta vartioi rautaisen aikamme talouden rautainen kuristusote.

Syytän likinäköisiä johtajiamme, joilla ei ole rohkeutta eikä visioita. Yksi huopaa samalla kuin toinen soutaa sen mukaan, kuka somessa kovimmin huutaa. Ja siellä raikaavat mielen alhaisimmat tunnot aina juutalaisvihaa myöten.

On helppo yhtyä sanontaan, että moisten kääpiöiden politiikkaan heittämät pitkät varjot paljastavat sivilisaation auringon olevan laskemassa.

Mutta kun aurinko laskee Euroopan reunalla, se samalla tekee nousuaan Kiinan muurilla. Ja minusta vaikuttaa, että kiinalaisilla on unelma. En vain ole varma, olemmeko me suomalaiset ja eurooppalaiset enää osa tuota unelmaa.

Kari Enqvist

Kirjoittaja on kosmologian professori Helsingin yliopistossa ja tietokirjailija. Hän on kiinnostunut ihmisen paikasta maailmankaikkeudesta ja kaikesta siitä, mikä on liikuttavaa tai ihmeellistä.