Koreassa syödään koiria. Ällöttävää, barbaarista tai äärimmäisen huvittavaa.

Vai onko? Me länsimaalaiset olemme itsekeskeisiä paskiaisia. Muu maailma on meille loppumaton Disney-puisto, joka on olemassa vain meitä varten. Thaimaassa voi käydä hyväksikäyttämässä oman tyttärensä ikäisiä lapsia, minkä jälkeen voikin itse syyttää Suomessa maahanmuuttajia samasta asiasta Facebookissa.

Aasia on miehiemme vaimokasvattamo ja Afrikka naistemme mieskasvattamo. Muun maailman on mukauduttava länsimaiseen moraalikäsitykseen, joka on yhtä epäjohdonmukainen kuin YK:n valelaajakaistalähettiläämme selitykset Ugandasta.

Olympialaisten isäntämaalla Etelä-Korealla on siis imago-ongelma, koska maassa syödään koiria. Syötäväksi kasvatetut korealaiset koirat aiheuttivat maailmantuskan Yhdysvalloissa. USA:n populistiurheilija Gus Kenworthy on adoptoinut itselleen ruoaksi tarkoitetun koiran.

Yhdysvaltalaiset lehdet ja tv-uutiset ovat taivastelleet järkyttyneinä tätä korealaista kauheaa perinnettä. Myös Hesari uutisoi aiheesta isosti tällä viikolla.

Nyt iso kirja käteen! Miten voit nähdä koiran veljesi silmässä, mutta et näe kinkkua omassa silmässäsi?

Koiran syöminen ei ole tietenkään oikein, mutta ei ole minkään muunkaan eläimen. Koirien syönnistä järkyttynyt USA kuluttaa lihaa eniten koko maailmassa. Ja joka päivä Suomessakin keitetään, viilletään ja kaasutetaan kuoliaaksi älykkyydeltään viisivuotiaan ihmislapsen tasolla olevia sikoja, lintuja, lehmiä ja lampaiden vauvoja.

Suomi on eläimille se, mitä Pohjois-Korea on ihmisille. Jos Juice olisi syntynyt Koreassa, ihminen olisikin joululaulussa koira eikä sika.

Sanotaan se nyt niin selkeästi, että miehetkin ymmärtävät. Koiran syöminen ei ole sen epäeettisempää kuin sian syöminen. Vaikka kummankin elinolosuhteet ovat kuin suomalaisen vanhuksen hoitokodissa.

Jos maailman yli miljardia muslimia osoittaisivat mieltä joulukinkkuamme vastaan, siitä nousisi täällä kauhea rasistinen huuto. Jos Imaami adoptoisi Putte-possun, sen nimipäiviä vietettäisiin myös joulun jälkeen.

Tai entä jos miljardi hindua kauhistelisi maitoteollisuuttamme? Naureskelemme, että heille lehmä on pyhä. Olisitko itse mieluummin pyhä vai maidontuottoautomaatti, joka tapettaisiin ruuaksi? Hinduissa on kasvissyöjiä enemmän kuin koko Yhdysvalloissa asukkaita. En ole kuullut hindujen koskaan haukkuvan USA:ta lihasta.

Lihansyönti on ilkeä ongelma. Vain rikokset, joita tekee tarpeeksi harva, ovat yhteiskunnassa laittomia. Siksi eläinten orjuuttamisesta ei saa länsimaissa vankeutta vaan yritystukia. Moraalikäsitysten muuttaminen ei ole mahdollista ylhäältä alas. Mutta se on mahdollista mainonnalla ja propagandalla.

Parhaan keinon on keksinyt pohjoissuomalainen perheenäiti: syyllistämisen.

Tupakka-askin kyljessä on poksahtaneita keuhkoja ja lannistuneina housuihinsa kurkistelevia miehiä. Samoin lihapakettien kylkeen pitää painaa vanhaa kunnon propagandaa. Jokaisessa lihatuotteessa pitäisi olisi yksityiskohtaisia, verisiä kuvia eläimen murhaamisesta.

Ahdistuksen lisäämiseksi myös söpö kasvokuva eläinparasta ennen murhaansa ja lisäksi tarkka laskelma lihan vaikutuksista ilmastonmuutokseen. Se olisi loistavaa opetusta ihmisille vieraasta syy-seuraus-suhteesta. Lihaa pitäisi mainostaa sloganilla ”Meidän äiti murhaa teidän äidin ruuat”.

Vain ani harva ja luultavasti silloinkin sosiopaatti kykenee katsomaan teurastusvideoita. Tuomitsemme teurastusvideot. Meitä inhottaa nähdä tuskissaan kamppailevia eläimiä. Sitten lyllerrämme kuitenkin kauppaan ja ostamme juuri niitä samoja murhattuja eläimiä, kotona paistamme tapetut ruumiit, otamme kuvan someen ja lopuksi ahdamme ne diabeettiseen kehoomme.

Huippusuosittu ruotsalaiskoomikko Henrik Schyffert julkaisi Facebookissa kuvan metsästämästään hirvestä, jonka veristä ruhoa hän raahasi. Se aiheutti Ruotsissa silmittömän raivon. Ihmiset suuttuivat. Siis samat, jotka syöttävät lapsilleen tehotuotettua ja rääkättyä eläintä paketeista, joiden kannessa lehmät hymyilevät ja siat leikkivät.

Hirvessä oli sentään kyse riistasta, joka oli saanut viettää elämänsä metsässä onnellisena ja vapaampana kuin Suomen hallituksen kyttäämä työtön.

Markkinatalous on nerokas tapa parantaa ihmisten moraalia. Silloin ihminen saa omien moraalikäsitystensä pohjalta päättää, onko eläinten murhaaminen oikein. Maailman moraalittomin asia ovat maataloustuet. Ne ovat Suomessakin miljardien tulonsiirto köyhiltä hyväosaisille.

Ne myös ohjaavat luonnon haaskaamiseen, esimerkiksi maidon sisältämä energia kierrätetään tuntevan eläimen kautta. Yhtä loogista olisi syöttää bensan ainekset lehmälle ja tankata sen jälkeen auto lehmänmaidolla.

Ben Johnsonkin tiesi sen. Teemu Selänteestä ei ole todisteita.

En ole mikään pyhimys. Tai siis olen, mutta en suhteessa ruokaan. Syön yleensä vain kasvisruokaa, joskus myös kalaa. Tutun metsästäjän ampumaa hirveä söin jouluna, kun kasvissyöjäanoppini sitä minulle valmisti.

Kasvissyöjänä himoitsen eniten tartar-pihviä. Mutta niin Jammu-setäkin himoitsi lapsia.

Ihminen on eläin siinä missä simpanssi tai evoluution todisteena toimiva puuttuva linkki Huutokauppakeisari. Silti ihminen perustelee toimintaansa lajilleen tyypillisellä, poikkeuksellisella älyllä. Orjuutamme kaltaisemme eläimet käyttöömme. Koska voimme. Onpas todella älykästä! Monet eläimet ovat kemosensorisesti paljon ihmistä älykkäämpiä. Koiran hajuaisti on älyä, lepakon suunnistuskyky on älyä, kalan kylkiviiva-aisti on todellista älyä. Ihmiset ovat rasisteja omaa lajiaan puolustaessaan.

Tai siis ”lajisteja”.

Ajatus, että eläimiä ei saa syödä, koska ne ovat älykkäitä, on tietysti myös epämoraalinen. Emmehän määritä ihmisenkään arvoa Mensa-tuloksen pohjalta. Sitä paitsi ihminen kehittyy eläimistä hitaimmin. Simpanssi voi olla viisivuotiaaksi saakka ihmistä fiksumpi.

Simpanssieläinkokeiden sijaan olisi siis eettisempää käyttää eläinkokeissa alle viisivuotiaita lapsia tai kehitysvammaisia, jos siis äly- ja tunneargumenttia käytetään. Ja ihan hyvin pikkulapsia voisi myös syödä, jos syömme vasikoitakin.

Ei. En halua murhata lapsia, mutta en halua murhata eläimiäkään. Ainoa, jonka murhaa minulle on usein ehdoteltu ja jota olen harkinnut, on itseni.

Kasvissyönnin laajeneminen epäonnistuu, jos siitä tekee uskonnonkaltaisen järjestelmän, jossa on vain synnittömiä kieltäytyjiä tai kylmäverisiä murhaajia. Itse olen bernsteinilainen kasvissyöjä. Tärkeintä on liike oikeaan suuntaan.

Vegaanit kusevat omiin vegaanisiin muroihinsa jakamalla ihmiset ”meihin” ja ”heihin”. On parempi vaihtaa edes joskus aortan tukkiva hormonipihvi kasvisversioon kuin hysteerisesti kieltäytyä kaikesta, joka tuo jonkinlaista iloa tähän elämäksi kutsuttuun sarjaan epäonnistumisia.

Tasavallan presidentti Sauli Niinistö on ilmoittanut pitävänsä vain yhden lihapäivän viikossa, ja rouva Jenni Haukio on puhunut hienosti eläinten oikeuksien puolesta. Ja totta kai jihadisti-vegaanit pilkkasivat sitä. Arvostan presidenttiparia tästä. Parempi sekin on, että syö lihaa vain kerran viikossa.

Itsekin pidän nykyään vain yhden lapsipornokatselupäivän viikossa.

Suomi saa vihdoin uuden eläinsuojelulain. Lain tarkoitus on ehkäistä eläimille aiheutettua kipua ja kärsimystä ja lisätä hyvinvointia. ”Hyvinvointi” saa tässä aivan uuden, Suvi Lindenin moraaliakin joustavamman merkityksen. Suomen uusi eläinsuojelulaki ei edellytä parsinavetoiden, porsitushäkkien tai turkistarhauksen kieltämistä. Ja kanalle riittää edelleen A4:n kokoinen tila, eikä eläimillä tarvitse olla jatkuvaa vedensaantia pysyvissä olosuhteissa.

Samoin voi siis vaatia tasa-arvoa muslimimaahan kritisoimatta tyttöjen ympärileikkauksia, vaatimatta naisten äänioikeutta, oikeutta ajaa autoa tai vapautta esiintyä julkisesti ilman Mustakaavun asua.

Eläimet ovat kuin vanhukset. Kiva että kuolevat, sillä siitä hyödymme me, mutta sen tulee tapahtua steriilisti jossakin katseilta piilossa. Katsellessamme Madventuresia tuomitsemme jyrkästi eläimiä käsin tappavat ihmiset raakalaisina samalla, kun pyyhimme liian pienissä häkeissä eläneiden kanojen töhrimiä kananrasvaisia sormiamme salaa sohvaan.