Kuinka vahvasti muslimit kokevat kiinnittyneensä asuinmaahansa? Entä miten paljon muslimit kokevat häirintää?

Nämä kaksi kysymystä erottavat Suomen muista EU-maista EU:n perusoikeusviraston vastikään julkaistussa tutkimuksessa. Toisen kerran toteutettu haastattelututkimus selvittää muslimien kokemaa syrjintää ja suhdetta yhteiskuntaan.

Tutkimus löytyy kokonaisuudessaan englanniksi EU:n perusoikeusviraston sivuilta (siirryt toiseen palveluun).

Tutkimukseen on haastateltu yhteensä 10 500 muslimiksi identifioituvaa ihmistä vuonna 2016. Tutkimus keskittyi vain maahanmuuttajataustaisiin muslimeihin.

Eri EU-maissa haastatteluja rajattiin eri tavoin: esimerkiksi Suomessa haastateltiin vain ihmisiä, joiden tausta on Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Haastateltavia oli 198. Kolme neljännestä oli ensimmäisen polven maahanmuuttajia.

Muslimit kokevat kuuluvansa Eurooppaan

Tutkimuksen mukaan muslimit kokevat vahvaa kuuluvuutta asuinmaihinsa. Kun haastateltavia pyydettiin arvioimaan asteikolla yhdestä viiteen, kuinka vahvasti he kokevan kiinnittyneensä asuinmaahansa, 76 prosenttia vastasi arvoilla neljä tai viisi.

Suomessa asuvat kokivat kaikista vahvimmin kotiutuneensa asuinmaahan. Seuraavaksi selvin kiinnittymisen tunne oli Ruotsiin asettuneilla.

Ihmisoikeusliiton vaikuttamistyön päällikkö Milla Aaltonen arvioi tuloksen voivan selittyä esimerkiksi suomalaiseen koulujärjestelmällä.

– Se on hyvä tulos Suomen kannalta, että moni kokee kiinnittyneensä tähän yhteiskuntaan. Sitä voi selittää se, että meillä on laajat hyvät peruspalvelut: lapset käyvät päiväkodissa ja sen jälkeen siirrytään yhteiseen peruskouluun, jota kaikki lapset käyvät. Ehkä nämä universaalit peruspalvelut kannustavat yhteiskuntaan kiinnittymiseen.

Tutkimuksen mukaan maahanmuuttajataustaiset muslimit luottavat myös instituutioihin, lähes kaikissa maissa jopa hieman kantaväestöä enemmän. Luotto tosin laskee toisen sukupolven joukossa.

Vihamielistä häirintää EU-keskiarvoa enemmän

Suomessa huomattavasti keskiarvoa useampi haastateltu kertoi kokeneensa vihamielistä häirintää vähintään kerran vuoden aikana ennen tutkimushaastattelua. Kun koko EU:ssa häirinnästä kertoi keskimäärin 27 prosenttia vastanneista, Suomessa sama luku oli 45 prosenttia.

Suomessa haastattelut oli kohdistettu nimenomaan Saharan eteläpuolisesta Afrikasta lähtöisin oleviin muslimeihin. Samantyyppinen haastatteluryhmä koki Suomea enemmän häirintää vertailussa vain Saksassa, missä 48 prosenttia kertoi joutuneensa vihamielisen häirinnän kohteeksi. Samaan aikaan esimerkiksi Britanniassa Saharan eteläpuolisesta Afrikasta kotoisin olevista haastatelluista vain 13 prosenttia kertoi kokeneensa häirintää.

Ihmisoikeusliiton vaikuttamistyön päällikkö Milla Aaltonen kertoo, että Ihmisoikeusliiton tietoon tulleiden tapausten perusteella julkisissa tiloissa tapahtuva häirintä on lisääntynyt viime vuosina. Aaltonen on tutkinut aiemmin muun muassa syrjinnän uhrien oikeusturvan saavutettavuutta.

– Ihmiset kokevat huutelua ja muuta kaduilla. Sanoisin, että meillä vakavaan rakenteelliseen syrjintään on vaikea puuttua. Tiedämme esimerkiksi, että ihmisen nimi voi vaikuttaa työnhaussa siihen, kuinka usein pääsee haastatteluun.

Kokemus syrjinnästä vaihtelee sukupolvittain

Tutkimus paljastaa ensimmäisen ja toisen sukupolven maahanmuuttajien kokevan eri tavalla syrjintää. Koko EU-aluetta tarkasteltaessa 22 prosenttia ensimmäisen sukupolven ja 36 prosenttia toisen sukupolven edustajista kertoi kokeneensa vihamielistä häirintää.

Aaltosen mukaan yksi selittävä tekijä sukupolvien välisen eron taustalla saattaa olla se, että toisen sukupolven maahanmuuttajat tunnistavat syrjintätilanteet paremmin.

– Mitä paremmin tunnet yhteiskunnan, sitä paremmin tunnet pelisäännöt ja sitä paremmin tiedät mihin olet oikeutettu, Aaltonen sanoo.

Aaltonen muistuttaa, että syrjinnästä voi esimerkiksi tehdä rikosilmoituksen poliisille, yhdenvertaisuusvaltuutetulle, eduskunnan oikeusasiamiehelle tai -kanslerille sekä aluehallintojen työsuojelun vastuualueille.

– Tutkimuksen mukaan Suomessa asuvat muslimit kokevat luottamusta instituutioihin, mikä ehkä selittää raportoinnin määrää. Valtaosa ei kuitenkaan raportoi, sillä vain kolmasosa on raportoinut viimeisimmästä kokemastaan syrjintätapauksesta eteenpäin, Aaltonen sanoo.