Mistä on kyse? Alueellisia uusia murresanoja syntyy nykyisin enää harvoin.

Murteiden puhuminen ei kuitenkaan ole katoamassa – murre on tärkeä erottautumisen keino.

Uutta sanastoa syntyy vilkkaasti esimerkiksi monietnisissä yhteisöissä, joissa eri kielistä tulevia sanoja siirtyy yhteiseen käyttöön.

Osa puheen murrepiirteistä myös levittäytyy aiempaa laajemmalle alueelle.

Örffiila, huitu tai räätilimppu. Siis korvapuusti, kirnupiimä ja vehnäleipä. Murresanakirjaa selatessa alkaa nopeasti tuntua siltä, että nyt liikutaan historian lehdillä. Monet sanakirjoihin listatut sanat ovat vanhakantaisia. Ne yleensä ymmärtää, mutta omaan kielenkäyttöön ne eivät enää kuulu.

Perinteisten aluemurteiden sanasto laimentuu yleiskielen vaikutuksesta, ja elämänmuoto, johon sanasto liittyy, on osittain häviämässä. Esimerkiksi Oulun murteen sanaston vahvat ruotsalaisvaikutteet painuvat jatkuvasti enemmän taka-alalle, toteaa Oulun yliopiston suomen kielen professori Harri Mantila. Eikä uusia, alueellisia murresanoja synny enää puhekieleen kuten takavuosikymmeninä.

– On aika vaikea kuvitella, että murteeseen syntyisi sellainen uusi sana, jota ei ennen ole käytetty. Toki kieleen tulee koko ajan uusia sanoja, mutta eivätköhän ne tule koko kielialueelle yhtä aikaa. Murteet sinänsä voivat hyvin ja monet perinteiset murrepiirteet ovat edelleen kuultavissa, Mantila sanoo.

Tavalliset murteenkäyttäjät mieltävät usein murresanoiksi sanoja, joissa on joku tietty äänne ja muotopiirre. Vaikkapa sana ”kahavi” ei ole murresana, vaan sanaan ”kahvi” on lisätty murrepiirre.

Murre on erottautumiskeino

Vaikka alueellinen murresanasto laimenisikin, eivät murteet ole mihinkään katoamassa. Päinvastoin. Harri Mantila ottaa esimerkin Oulun murteesta.

– On murrepiirteitä, jotka ovat paikallisia ja suorastaan yleistyvät tällä hetkellä. Oulun puhekielessä yleistyviä, tai ainakin säilyviä piirteitä ovat imperfektimuodot kuten ”tekkiin”, ”tulliin”, ”näkkiin” ja ”lukkiikko nää tuonkin ulukua”. Ja kyllä nää-pronomini sinä-merkityksessä on hyvin elävää oulun murretta, eikä osoita minkäänlaista väistymisen merkkiä.

Oulun yliopiston suomen kielen professori Harri Mantila on pannut merkille, että kielen murrepiirteet kuuluvat edelleen vahvasti myös nuorten keskuudessa, vaikka alueellinen murresanasto onkin laimentunut. Juha Korhonen / Yle

Harri Mantila toteaa, että murteella puhuminen kuuluu vahvasti myös nuorten keskuudessa. Esimerkiksi Oulussa kuultavia murremuotoja käytetään entistä laajemmalla alueella.

– Mitä nuorempi murteen puhuja on, sitä voimakkaammin hän käyttää tämmöisiä muotoja. Ja mikä hämmästyttävintä, nämä ovat alkaneet levitä myös ympäristöön. Tästä on havaintoja Keski-Pohjanmaalta. Lisäksi niitä voi kuulla Kajaanissa ja Koillismaalla, pohjoisessa ne ovat menossa ainakin Keminmaassa asti, Mantila kertoo.

Sanoihin murrepiirteitä

Murre ei siis sanastoltaan sido yhteen alueita kuten ennen, mutta murteet kuuluvat puheenparressa ja ääntämyksessä. Erityistä murresanastoa syntyy pienemmissä ryhmissä, joita voivat olla esimerkiksi harrastus- tai ammattiryhmät.

Esimerkiksi räppärit voivat käyttää hyvinkin paikallisia sanoja, jotka ovat tulleet uudemmista maahanmuuttajakielistä. Heini Lehtonen

Murteen käyttäminen onkin tärkeä erottautumiskeino. Omaa murretta voidaan puhua hyvinkin pienen yhteisön kesken, muistuttaa tutkijatohtori Heini Lehtonen Helsingin yliopistosta.

– Kyse on siitä, että ihmiset haluavat erottautua kielellä toisistaan. Syyt ovat vähän erilaisia kuin vaikkapa sata vuotta sitten. Nyt on kaikenlaisia harrastusryhmiä ja hyvin erikoistuneita alakulttuureja, jotka saavat vaikutteita globaalisti.

”Mä vannon”

Heini Lehtonen on tutkinut pitkään itähelsinkiläisten nuorten puhetapaa. Erilaisista taustoista tulevien ihmisten kohtaamisessa syntyy uudenlaista sanastoa, joka voi levitä myös alkuperäänsä laajemmalle alueelle.

– Esimerkiksi räppärit voivat käyttää hyvinkin paikallisia sanoja, jotka ovat tulleet uudemmista maahanmuuttajakielistä. Sillä lailla ne voivat kyllä levitä, Lehtonen sanoo.

Ruotsissa monietnisten nuorten puhetavasta puhutaan nimellä ”rinkebysvenska”.

Toisaalta kyse on perinteisestä ilmiöstä. Samalla tapaa syntyivät aikanaan Oulun murteen vahvat ruotsalaisvaikutteet. Suomalaisten ja ruotsalaisten keskinäisestä vuorovaikutuksesta syntyi "kyökkiruotsi", jossa lainailtiin ruotsalaista alkuperää olevia sanoja arkikieleen.

Yle

Nykykehityksestä Lehtonen ottaa esimerkiksi somalin kielestä tulevan wallahi-sanan, joka on jo levinnyt alkuperäisistä piireistään laajemmalle alueelle.

– Olen tutkinut ilmausta ”mä vannon”, jossa vannoa-verbiä käytetään eri tavalla kuin ennen. Sillä näyttäisi olevan viitteitä wallahi-fraasiin, ja se näyttäisi olevan yleistynyt alkuperäisistä piireistään.

Oulun yliopiston professori Harri Mantila pohtii, että tässä yhteydessä voitaisiin puhua myös uudesta murteesta.

– Ehkä siitä voisi sanoa, että siitä on syntymässä omalla laillaan uusi murre. Se on täysin verrattavissa tähän rinkebysvenskaan.