Det nya begreppet är besvärligt. På många vis. Merparten av Sveriges kust sköljs ju ännu av Östersjöns vågor. Dessutom är det felaktigt.

Definitionen av ett rike är ett territorium under ett statsöverhuvud. På kartorna över "Östersjöriket" ingår förstås de svenska besittningarna i norra Tyskland: Bremen-Verden och Svenska Pommern.

Men där var varken Kristina eller de påföljande Karlarna högsta höns, de var vasaller i Det heliga romerska riket av tysk nation. Precis som alla andra grevar, hertigar och kungar löd de här under kejsaren som häckade i Wien när han inte var på resande fot.

Så om termen "Östersjöriket" ska användas korrekt får vi sudda ut de tyska provinserna från kartorna i läroböckerna. Vilket vore synd eftersom till exempel den vackra hansestaden Wismar var en svensk provins i teorin ända fram till 1903, fast den då varit pantsatt till hertigdömet Mecklenburg-Schwerin i hundra år.

Stormakten syns överallt

Den som går en guidad stadsvandring i Wismar får veta att regimkritiska DDR-medborgare fantiserade om att överlämningsavtalet skulle rivas upp. Det hade ju undertecknats av en makt som inte längre fanns. Sverige skulle förklara papprena ogiltiga och köpa tillbaka staden, drömde man.

Vart man än går på museer och stadsvandringar i Tyskland, Polen, Estland, Lettland, Litauen och Tjeckien är Sverige ständigt närvarande. Gustav II Adolf hänger över allt. I Ingolstadt i Bayern finns en uppstoppad häst, Der Schwedenschimmel, som sägs ha skjutits under majestätet i april 1632 och därmed är taxidermiskt äldre än hans ståtliga Streiff som är Livrustkammarens symbol.

Olomouc i Mähren är utsedd till världsarvsstad eftersom den är byggd i enhetlig barock. "Tack vare Lennart Torstensson", förklarar guiden. Fältmarskalken monterade ner alla hus - utom kyrkorna och ett par ståtliga profana byggnader - för att bygga befästningar av stenen och teglet under de åtta år Sverige ockuperade staden. Sen blev det nybyggnadsrusch.

Gustav II Adolf, stormaktskung.

Peace, love & Skolverket

I Bydgoszcz är gamla stan inget att hurra för. Men det var inte allierade bombanfall eller sovjetisk inmarsch som fördärvade stadskärnan. Den tog sig aldrig efter "den svenska syndfloden", det andra nordiska kriget på 1650-talet. Polackerna sjunger fortfarande "Som Czarniecki till Poznań, efter den svenska ockupationen, för fosterlandets räddning, ska vi återvända över havet" i sin nationalsång.

Ingen av de tre senast nämnda städerna ligger för övrigt vid Östersjön. Men de, som så många andra, formas fortfarande fysiskt och mentalt av Sveriges agerande under den tid vi var en stormakt.

Skolverkets motivering för begreppsbytet är att "ordet stormaktstiden riskerar att begränsa undervisningen till att handla mest om militärhistoria."

Slaguppställningsspecialisten Svenne lär inte ägna mindre av sin lärargärning åt Breitenfeld, Lützen, Narva och Poltava på grund av bytet. Kollegan Kumbaya-Karin torde prata lika mycket som förr om krigets fasor.

Vi måste tala om stormaktstiden. Inte för att trona på fornstora dar, inte heller för att be om ursäkt - utan för att förstå oss själva och vår omvärld lite bättre.

Finns i sjön gör vi ändå.

Läs även: Rädda museerna från normpolisen

Och varför inte:

Museer ska inte lajva Grön ungdom

Följ Expressen ledare på Facebook för fler ledare och krönikor!