Krönika Alla människor är lika mycket värda. Vilket förstås låter bra, även om det naturligtvis inte är sant.

Om alla människor var lika värda skulle vi inte höra röster med jämna mellanrum som hävdar att det är lätt att se att ett ensamkommande flyktingbarn är långt över 18 år, samtidigt som vi hävdar att det är jättesvårt att se om ett svenskt barn är över 20 år när han eller hon försöker köpa alkohol på Systembolaget.

Om alla människor var lika mycket värda skulle inte sexköpen fortsätta att öka bland unga svenska män, utan att det kostar mycket mer än några dagsböter om de åker fast för att ha köpt sex av flickor i våra egna döttrars ålder som hålls inlåsta med hot

i lägenheter mitt ibland oss.

Om alla människor var lika mycket värda skulle jag inte kunna läsa om Danmarks skärpta asylregler där den danska statsministern förklarar att flyktingar från Syrien inte ska kunna räkna med att kunna återförenas med sina familjer, samtidigt som jag blir bombarderad av reklam från Danmarks officiella turisthemsida VisitDenmark på Facebook med slogan som ”Familjevänliga Danmark” och ”Familjemys i Danmark” med bilder på blonda mödrar med sina skandinaviska barn samlade i famnen tillsammans med uppmaningar som ”Packa bilen och lämna vardagen”.

”Om alla människor var lika mycket värda skulle varje båt som går under på Medelhavet ses som en Estonia. Och en till. Och ytterligare en till.”

Om alla människor var lika mycket värda skulle inte Sveriges kommuner betala enorma summor per år för att göra sig av med vissa invandrare som inte vill något hellre än att arbeta, samtidigt som de en gång om året åker ner till en holländsk emigrantmässa i Utrecht med uppstoppade renar och spettekaka och torkat renkött i ett försök att locka till sig holländska utvandrare med hjälp av gigantiska affischer på folk som ligger ner och chillar på en brygga med ett halmstrå i munnen.

Om alla människor var lika mycket värda skulle kommunerna svara samma sak när man frågar vilka invandrare från Irak och Syrien som de är intresserade av, som när jag frågar vilka invandrare från Nederländerna som de är intresserade av. Nämligen, ”Vi tänker inte så. Vi delar inte upp människor på det sättet. Vi ser alla människor som en tillgång.”

Om alla människor var lika mycket värda skulle varje båt som går under på Medelhavet ses som en Estonia. Och en till. Och ytterligare en till. Och vi skulle inte bara sörja de döda varje gång det sker. Vi skulle sörja för de levande genom att skapa lagliga flyktvägar och broar över till Europa genom att ge dem möjlighet att söka asyl från andra sidan havet.

Om människor var lika mycket värda.

Lena Sundström är journalist

och författare.