Den 21-årige Sundsvallsbon som står inför rätta på onsdag startade sin brottsliga bana redan som 12-åring. Han har sedan tidigare dömts för rån, stölder, bedrägerier och narkotikabrott. Så sent som i november släpptes han villkorligt efter att ha avtjänat ett fängelsestraff och bara sedan nyår ska han ha försökt begå mängder av brott med hjälp av stulna bankkort. Listan är lång när det gäller de privatpersoner och företagare som har utsatts.

Läs även: Nytt åtal mot yrkeskriminell Sundsvallsbo

Läs även: Unga bröder på kant med tillvaron (21-åringen omnämns som den yngsta brodern vid en vandalisering)

Mikael Eskelinens historia skiljer sig i många delar från 21-åringens, men det finns också likheter. Mikael började dricka alkohol när han var elva år och vid fjorton injicerade han amfetamin. Därefter väntade drygt tio år där brottsligheten och jakten på droger var Mikaels vardag.

– Jag var en sådan som föräldrar pekade på och sa "bli aldrig som han".

Innan Mikael fyllde 21 hade han genomgått fem olika missbruksbehandlingar. När han var 20 bodde han i ett familjehem efter ett rån och vid tre tillfällen har han suttit i fängelse.

– Första tiden i fängelset är väldigt jobbig med avtändningen, men sedan är det som ett sommarkollo, jämfört med livet utanför murarna. Man får mat, kan umgås, spela badminton och spela kort. Men när man sedan har avtjänat straffet har man ingenting. Själv fick jag en bussbiljett hem till Kramfors. Jag hade bara en väska med kläder, det var allt jag ägde.

Första gången han dömdes var han 15 år och åtalspunkterna var många. Det handlade om stölder, inbrott, skadegörelse, olaga hot och våld mot tjänsteman.

– Att begå brott gav en adrenalinkick, men huvudsyftet var att få pengar så jag kunde köpa droger.

Det var i samband med en stadsfest han tog den första sprutan.

– Jag hade testat piller tidigare och när jag träffade mina polare såg jag att de var påtända av amfetamin. Jag frågade om de hade något åt mig och de gav mig en fulladdad spruta. Sedan åkte jag hem till farsan och ställde mig i duschen och tog den. "Skjutsen" jag fick då har jag sedan jagat i tio år, säger han.

I dag är Mikael Eskelinen 27 år och han har betalat ett högt pris för beroendet han utvecklade.

Han lider av sömnsvårigheter, ångest, depressioner, paranoia och borderline. I dag medicinerar han.

– Det kom med drogerna. Jag hade inga sådana problem innan, men när man är inne i ett missbruk trycker man undan alla känslor och när man sedan inte har några droger att ta till kommer ångesten med full kraft. Det handlar om mycket om skuld och skam. Man är ju inte alltid så snäll när man är inne i ett missbruk.

I dag mår Mikael bra.

– Och medicinerna jag tar är inte sinnesförändrande, säger han.

När Mikael Eskelinen bestämde sig för att försöka bryta med sitt tidigare liv var han på botten.

– Då var jag verkligen less och jag insåg att ingen annan skulle kunna göra resan åt mig. Jag fick inga kickar längre och det kändes inte som om jag hade någon framtid. Jag bodde hos pappa och knarkade väldigt hårt.

Mikael kom hem från tre olika perioder med avgiftningar innan det fanns någon som kunde ta emot honom.

– Men tjejen jag hade kontakt med på alkohol- och drogenheten fortsatte att leta efter behandlingshem. Efter tredje avgiftningen lades jag in inom psykiatrin och sedan kom jag till Norrsjö behandlingshem.

I Sundsvall fanns Mikaels flickvän sedan många år och efter behandlingen öppnade Kris dörren för honom.

Läs också: Efter drygt ett års drogfrihet – Martin vägrade morfin när han bröt nacken

– Nu jobbar jag här och går på lönebidrag. Jag flyttar åt folk, tar emot kläder som skänks vidare och sköter trädgården. Längre fram hoppas jag kunna få något annat arbete eller att jag ska kunna gå en utbildning. Jag vill jobba med kroppen. Måla, gräva, vad som helst, säger han.

I dag ser Mikael positivt på framtiden.

– Om fem år skulle jag vilja ha ett hus, körkort, en bil och ett bra jobb där jag trivs. Och jag och tjejen kanske har gift oss.

Mikael anser att unga missbrukare måste få hjälp tidigt, innan drogerna har brutit ner dem.

– Jag önskar inte att någon ska behöva gå igenom det jag har gjort. Hade jag inte bestämt mig för två år sedan och fått den hjälp jag fick hade jag varit död i dag, säger han.