Censurens nät har blivit mer finmaskigt och världens diktaturer kan nu hålla kontrollen utan att koppla bort nätet helt. Men även i länder med hög svansföring kring medborgerliga rättigheter vinner de som ropar på censur mer gehör.

Kuba tillhör skaran av länder som systematiskt övervakar sin befolkning. Oavsett om det är på nätet, i deras hem eller på gator och torg. Människor grips godtyckligt, en taktik för att tysta kritiker, människorättsaktivister och journalister. Förra året togs 8 899 människor i förvar på grund av aktiviteter som inte gillades av staten. Det är 23 procent fler än året innan.

En gång hörde Elizardo Sanchez till dem som greps. Sen slutet av 60-talet har han arbetat med människorättsfrågor, vilket gjort att säkerhetspolisen har kommit in i hans hem och sökt igenom det i jakt på bevis för kontrarevolutionär verksamhet. Han har suttit i fängelse två gånger, totalt 8,5 år. Amnesty har sett honom som en samvetsfånge, det vill säga någon som fängslats för sin åsikt trots att hen inte använt eller förespråkat våld.

I dag är han ordförande för organisationen Cuban Commission for Human Rights and National Reconciliation, CCHRNR. De samlar in och rapporterar missbruk av de mänskliga rättigheterna och registrerar hur många som grips av säkerhetspolisen varje månad. Den tillhör en av de mest prestigefyllda människorättsorganisationerna och citeras i medier världen över.

– Den kubanska regeringen är rädd för internet, för genom internet kan människor se hur andra människor lever i andra delar av världen. Men tack vare påtryckningar utifrån har de tvingats öppna små kanaler av kommunikation, för internet, mobiltelefoner och det kubanska intranätet, säger han.

"Tidigare hade man inte dragit sig för att censurera omfattande fält av nätet. Idag har det blivit mer finmaskig repression, mer tanke bakom."

Det går knappt att prata om internetuppkopplingar på Kuba. Det är ett av de mest övervakade länderna i världen, och präglas av långsamma uppkopplingar, censur och höga kostnader. Fem dollar är priset för en timmes övervakad och begränsad, surf. Detta i ett land där snittlönen ligger på 20 dollar i månaden. Elizardo Sanchez kollega Arturo Acosta berättar hur det ser ut i hans hemstad.

– Jag bor i Guantanamo, en stad på östra Kuba. Där bor 200 000 människor men det finns bara tio datorer. Sex stycken på internetcafé och fyra på ungdomsgårdar. De går bara att mejla på och alla kontrolleras av myndigheterna. Det sitter politiska poliser där och bevakar folk, säger han.

Elizardo Sanchez, med kollegan Arturo Acosta, har själv suttit fängslad i flera år. Här står de framför skylten med de politiska fångar som suttit på Långholmen.

Flera av de förändringar som den kubanska staten genomfört de senaste åren, som till exempel ett lokalt intranät och lättnader i restriktionerna för vilka som får ha privata uppkopplingar, är enligt Elizardo Sanchez ett spel för gallerierna.

– De accepterar inte internet, det är för kändisar och politiker utifrån. Så att de inte ska fråga varför det inte finns internet, säger han.

Det enkla svaret på vad regeringen ogillar och vill stoppa är: Allt som på minsta sätt kan tolkas som ett ifrågasättande av den rådande politiken. När bloggaren Yoani Sánches och hennes man öppnade sin nyhetssajt dröjde det inte länge innan den hackades och besökare leddes om till en sajt med propaganda mot henne. Twittrare utsända från staten har också baktalat henne i syfte att misstänkliggöra henne.

Enligt Reportrar utan gränser svartmålar regimen systematiskt bloggar och nätaktivister, anklagar dem för att vara legosoldater utsända från USA. De baktalas i både statsmedia och i sociala medier. Allt eftersom har myndigheterna insett att de har mycket att vinna på att själva aktivt finnas i sociala forum, inte bara för att övervaka. Internet har blivit ett verktyg för deras egen propaganda.

– Alla myndigheter jobbar aktivt på internet, de har tusentals specialister som bloggar och använder andra internetverktyg för att publicera propaganda. Om någon skriver något som staten inte gillar kan de definitivt gripas, det händer hela tiden. Men de är mer intresserade av att registrera och spara information för framtiden. Så att personen på sikt kan anklagas för att ha uttalat sig kritiskt. När det är lämpligt för regimen. Men mest används internet för att de ska få ut sin egen propaganda, säger Elizardo Sanchez.

På de få datorer som har tillgång till internet är många sajter blockerade. Redan i början av 2007 stängde man tillgången till sajter som Yahoo, MSN och Hotmail. De här sajterna var 2014 fortfarande inte tillgängliga för den stora allmänheten, förutom på turisthotellen. Sidor som tillhör oberoende media eller de som är kritiska till regimen tillhör också skaran som inte är tillgängliga för kubanerna.

Läs mer: Så rundas Kinas nätcensur

– De stänger inte hela sajter längre. Föreställ dig att en nyhetssajt har en sida där det står att ni inte får komma in. Så är det när man vill läsa de mänskliga rättigheterna på FN:s hemsida. Under de över 50 år som gått sen revolutionen har staten aldrig publicerat de mänskliga rättigheterna, säger Elizardo Sanchez.

Trots begränsningarna försöker människor ändå få tillgång till internet och internationell tv. Man köper satelliter och en svart marknad där man säljer usb-stickor med spel och tv-program har uppstått.

– Men det är brottsligt, man får inte ha satellitmottagare, upptäcker polisen att man har den kan de konfiskera utrustningen och personen kan få böter eller fängelse, säger han.

Elizardo Sanchez och fyra andra medlemmar ur organisationen var i Stockholm för en veckas seminarium med Civil rights defenders. Kanske är det ödets ironi att de höll till på Långholmens gamla fängelse, där svenska politiska fångar suttit fängslade. På agendan stod bland annat utbildning i digital säkerhet. Men också betydligt mer praktiska ting.

– Jag sitter och uppdaterar deras datorer just nu, det är sånt som tar väldigt lång tid på Kuba, med den långsamma uppkopplingen, säger Martin Löwdin, säkerhetsexpert på Civil right defenders.

Kuba är inte ensamt om att omfamna internet som medel för sina egna ändamål. Martin Löwdin ser att samtidigt som det finns mer internet och mer relativ frihet så ökar också repressionen i de ofria länderna.

– Internetfriheten är mer rotad i dag än den någonsin varit, men man kan se ett tydligt mönster av ökad repression. Framför allt tar den sig nya uttryck. Tidigare målade man med bred pensel. Tidigare hade man inte dragit sig för att censurera omfattande fält av nätet. Idag har det blivit mer finmaskig repression, mer tanke bakom. Snarare än inställningen ”vi behöver bli av med problemet som är internet”, säger han.

Martin Löwdin från Civil Rights Defenders ser hur censuren och friheten på internet förändras i takt med att tekniken och samhället utvecklas.



Ofria länder tar i högre utsträckning fram metoder för att göra internet mer selektivt. Praktexemplet är Kina som noggrant beskär den information som finns tillgänglig. Ständigt blockeras sökord, särskilda sidor och sociala nätverk.

– Det är klart att folk märker det, men så som jag förstått det utifrån min insyn, så är de flesta internetanvändare medvetna om att det finns information som de inte kommer åt. Men de bryr sig överlag inte. Censuren syftar till att hindra de som vill skaffa sig information utifrån, att få det. Men de flesta googlar inte Himmelska fridens torg.

Skillnaderna mellan vad olika länder censurerar är små. I de allra flesta fall handlar det om information om politiska, mänskliga och medborgerliga rättigheter. Det saknas fri nyhetsförmedling, oppositionella sajter hackas, information om hbtq-frågor censureras slentrianmässigt. Inget av detta är nytt och har egentligen inte förändrats efter den digitala revolutionen.

– Skillnaden mellan händelserna på Himmelska fridens torg 1989 och de kring Taksimtorget 2013 är hastighet och intensitet, samma information går ut i större volym och snabbare, säger Martin Löwdin.

Ofta hänvisar länderna till redan existerande lagstiftning, i de fall där människor faktiskt ställs inför rätta. Martin Löwdin ser dock hur lagstiftningen i så väl fria som ofria länder anpassas till en digital värld. I Thailand, där det är strikt förbjudet att förolämpa kungen, har man skärpt lagstiftningen kring majestätsbrott just för att människor börjat använda internet för att förolämpa kungen. I Kenya har man tagit fram helt nya lagar.

– Efter upploppen i samband med valet 2013, då blockerade man vissa ord i sms för att stävja politiskt våld. De hade uppfattningen, rätt eller fel vet jag inte, att människor använde sms för att koordinera attacker på politiska motståndare. Jag är inte helt säker på om de var fel ute, men inte heller om det var rätt väg att gå, säger han.

Lagarna som då instiftades används inte i dag, men lagrummet som kan tvinga operatörerna att censurera ord i sms-trafiken finns kvar. Martin Löwdin menar att den snabba teknikutvecklingen och förändringarna innebär att det skapats lagar som har extremt breda användningsområden. Vilket i fel händer kan leda till en ökad censur i samhället.

Elizardo Sanchez vet att den kubanska regimen vet exakt vad han gör och var han befinner sig. Nätverket av kubanska spioner sträcker sig över hela världen säger han. Men trots det får de fortsätta sitt betydelsefulla arbete.

– Vi jobbar inte politiskt, vi konspirerar inte mot regeringen. Om de vill så samarbetar vi gärna för att lösa landets problem, säger han.