Jag älskade att vara ung och lovande. Att slå folk, och framför allt arbetsgivare, med häpnad, och framstå som om jag bara var lite extra naturligt begåvad. Att det var lätt att leverera.

Nuförtiden väntas jag i stället vara vuxen och professionell. Och hur kul är det? Att vara riktigt bra tycks dessutom hela tiden blir svårare och ta längre tid.