Den saudiske bloggaren Raif Badawi har blivit pryglad offentligt för att ha ”förlöjligat islam”. Han fick 50 rapp och mer väntar. Han pryglades offentligt utanför en moské efter fredagsbönen. I september 2014 fastställdes en dom mot Badawi på tio års fängelse och tusen rapp. Han kommer att få 20 omgångar piskrapp i veckan, tills hela straffet har verkställts. Raif Badawi, fängslad sedan 2012, är en av grunderna till ett liberalt nätverk: Free Saudi Liberals. Han stred för rätten att tänka, söka, tvivla, och ifrågasätta, ja, att vara mänsklig. Men man får inte vara mänsklig i det omänskliga Saudiarabien. Den som försöker blir kränkt, förnedrad, krossad.

Raif Badawi stod upp för den mänskliga värdigheten i en kungadiktatur som behandlar sina undersåtar som slavar. Saudiarabien ingår i koalitionen mot Islamiska staten (IS). Men vad är egentligen skillnaden mellan Saudiarabien och Islamiska staten? Ingen större skillnad, egentligen. Den ena styrs av en tyrann som kallar sig kung och den andra av en tyrann som kallar sig kalif.

Man undrar vad det är Saudiarabien egentligen fördömer när det fördömer Islamiska staten. Inte är det prygel, lemlästning och halshuggning. Sådant är man bra på själv. Inte är det synen på andra religioner och andra muslimer. Kristna har inga som helst rättigheter i Saudiarabien. Shiamuslimer utsätts för statlig sanktionerad förföljelse och diskriminering.

Både Saudiarabien och Islamiska staten har wahhabismen som officiell religion. Saudiarabien bildades genom terror och blodbad precis som Islamiska staten. Sedan dess har man blivit mer pragmatisk. Dess wahhabism är fortfarande lika monstruöst intolerant, men mera taktisk. IS håller sig däremot till wahhabismens ursprungliga anda.

Al-Qaida och numera Islamiska staten står för en wahhabitisk väckelse. Saudiarabiens wahhabism har tappat sitt sting, ja, har blivit gammal och trött. Man har glömt det viktigaste av allt: jihad.

Vilka är wahhabiterna? Nu är det så att wahhabiterna själva kallar sig salafiter, vilket kan orsaka förvirring. Men det är bara två namn på en och samma sak. Anhängarna kallar rörelsen salafitisk, andra muslimer kallar den wahhabitisk för att betona dess beroende av predikanten Muhammed ibn Abd al-Wahhab, som levde på den arabiska halvön på 1700-talet. Wahhabiterna själva erkänner ingen historisk utveckling. De följer bara ”sann islam”.

Wahhabismen är förvisso inte den enda intoleranta tolkningen av islam – det finns åtskilliga – men wahhabismen är den mest intoleranta av dem alla, och den mest störst utbredning och mest resurser. Därför förtjänar den extra uppmärksamhet. Wahhbismen är motorn i terrorismen – den finns som ideologisk kärna i Boko Haram, Al-Shabab, Al-Qaida och Islamiska staten.

Och i dess ”pragmatiska” form är den officiell religion i diktaturerna Saudiarabien och Qatar och har stort inflytande över moskéer i både muslimska länder och i väst. Missionen i väst är helt och hållet dominerad av wahhabismen. Och tyvärr är steget mellan denna ”pragmatiska” wahhabism och terrorwahhabismen eller den wahhabitiska väckelsen, inte särskilt stort.

Det är ur den wahhabitiska miljön som Al-Qaida har uppstått och det var också den miljön som formade Taimour Abdulwahhab, han som julen 2010 sprängde sig själv i luften i Stockholm på uppdrag av Islamiska staten i Irak, föregångaren till Islamiska staten (IS). När Taimour bodde i Storbritannien var han aktiv i wahhabitiska moskéer kopplade till den saudiska regimen.

För tre år sedan, 2012, tog jag initiativ till och organiserade en demonstration utanför den saudiska ambassaden på Sköldungagatan 5 i Stockholm. Det var den 1 september, och jag kom dit med ett plakat med den arabiska texten Ana al-Haqq! (jag fick bara plats med ett q på min kartongbit). Det betyder ungefär ”Jag är sanningen, verkligheten” eller mera slagkraftigt: ”Jag är Gud!” Dessa mäktiga ord yttrades första gången av sufin, den muslimska mystikern, Mansur al-Hallaj. Han blev korsfäst, anklagad för hädelse, i Bagdad år 922. Han var sin tids Raif Badawi. Han är sufiernas martyr per exellence. Han är en symbol för den andliga friheten. Därför anser jag att det är särskilt passande att åberopa hans minne när man står framför en symbol för andligt förtryck av det vidrigaste slag: Saudiarabiens ambassad.

Mansur al-Hallaj var muslim. Raif Badawi är muslim.

Jag föreslår en ny demonstration vid den saudiska ambassaden i Stockholm under slagordet: ”Frige Raif Badawi!”

När nöden är som störst är hjälpen som närmast, lyder ordspråket. Om det finns en superhjälte måste det finnas en superskurk. Därför har jag som motvikt till terrorkalifen skapat en antikalif. Han bygger ett motkalifat i lärdomsstaden Uppsala.

Antikalifatets manifest, helga skrift och konstitution finns i diktsamlingen Skymning öfver Upsala. Det är dikter som hyllar osäkerheten, tvivlet, sökandet och ifrågasättandet. Det är dikter som undrar om inte Adam och Eva gjorde rätt som bröt Guds bud och åt av kunskapens frukt. Det är dikter som funderar över om inte tankefriheten är värd mera än en enfaldig tillvaro i den religiösa ortodoxins paradis. För sådana dikter skulle poeten pryglas i Saudiarabien.

Antikalifen i Uppsala förkunnar att i hans rike har man rätt att läsa och skriva vad man vill, och att om det inte finns bibliotek i paradiset vill han inte dit. Ett sådant paradis är ett helvete.

Stöd rätten att häda genom att köpa den hädiska diktsamlingen Skymning öfver Upsala. Den kostar 100 kr. Betala till pg-konto 548413-4. Ange namn och adress.

Dela den här artikeln på Facebook och Twitter om du tror på yttrandefriheten, den mänskliga värdigheten och rätten att häda.

Läs mer om antikalifen här

Läs om mina böcker här

Vill du veta vad som händer? Följ mig på Facebook eller Twitter