I takt med att Göteborg går från gammal dåtid mot en diffus framtid stegras den nostalgiska tonen: "Vi måste bevara kulturarven!". Kranarna i hamnen ska bevaras. Heden ska bevaras. Ändå står en hel stad tyst och ser på när den mest urgöteborgska av kulturer suddas bort från historien. De där som inte passade in. Tjackisarna.

För inte så länge sen var de lite överallt. Folk som hamnat snett, men fick plats i samhället ändå. Händerna i byxfickorna, bakåtlutad i en vinkel som trotsade gravitationen, som om själva livet var en stor motvind som hotade blåsa omkull honom. Han sparkade sig genom luften, ett steg i taget.

Schillerska. Finns lösningen här? Foto: Börge Skotnes

"Usssäkta mig, du har inte fem spänn?"

Och han med långt hår och röd täckjacka och ledsna ögon som aldrig sa något utan bara sträckte fram handen. Och han, nyrakad i blå Adidas-tracksuit, som på bibliotekets fjärde våning smygdrack starköl, spelade internetschack och lyssnade på Santana.

Med tiden blev det tuffare. Fem spänn blev tio spänn. Den ledsne mannen med långt hår och blå täckjacka tittade bara trött på enkronorna som låg i hans hand. Skägget växte. Blev vitt. Nu finns nästan ingen av dem kvar.

Kanske beror det på Göteborgs Stads inhumana vägran att införa sprutbyte. Kanske beror det på den rasande dyrheten i innerstan, som tvingar alla som inte gör både ROT- och rutavdrag långt utanför centrum. Förhoppningsvis har de bara repat sig. Jag hoppas på det sista.

Men faktum kvarstår. De som inte riktigt passade in börjar försvinna från stadsbilden. En hel subkultur utraderad utan att någon reagerar. För även om tjackisarna alltid förtjänade ett bättre liv än det de levde, var deras närvaro i stadsbilden lika given som Poseidon och Kopparmärra. En opolerad glimt av världen bakom det vita och fräscha, sida vid sida med alla andra, vars minne nu sopas under mattan och gladeligen glöms. "Det aviga utom synhåll? Skönt!"

Kommunen borde därför, som man säger, göra något.

Här finns goda möjligheter att kombinera de så kallade kultursommarjobben för gymnasielever som varje år tvingas ut på stan från Schillerska Gymnasiet för att mot en ringa betalning klä ut sig till clowner, spela plågsamma tolkningar av Håkan Hellström eller sätta upp viktig politisk friteater med starka inslag av genus. Allt detta har förstås sin plats. Men för att vara konsekvent med all annan bevarandeiver behövs en ordentlig kursomläggning.

I år borde man därför byta fokus. Mitt förslag? Ge alla gymnasister rikligt med tuggummi att tugga på. Lär dem en lite knepig gångstil och en stirrig blick. Sätt dem längst bak på spårvagnar med var sin luggsliten schäfer och be dem prata högt med människor som verkligen inte vill prata med dem om hur "folk får in cd-skivorna i de däringa iphonesen egentligen"?

Det vore om något ett minne av det gamla Göteborg som jag kommer sakna mer än någon rostig kran eller citynära grustag.