Maisam vet vad hon borde säga. Polisen står i Restaurang Bollywood för att förhöra. Imran har precis krävt sin uteblivna lön och chefen har slagit till honom. Snabbt flimrar hennes egna problem förbi.

Månader utan lön. Hur hon fått igen en del av pengarna hon saknat hundralapp för hundralapp. Sonen där hemma. Restauranglokalen där hennes kolleger hela tiden sitter och väntar på sina utbetalningar.

Ändå följer Maisam blixtsnabbt chefens linje och ljuger:

– Imran slog först.

Dolce & Gabbana-klockan har han fått av sin flickväns mamma.

21-åriga Yelin tar alltid av sig den och lägger i ett särskilt skåp vid kassan innan han börjar jobba. Klockan är hans dyrbaraste ägodel. Köpt i Thailand. Får inte råka få deg på sig i köket.

Äldre arbetare har tipsat honom: Skriv alltid upp hur många timmar du jobbar, fotografera alltid av personalliggaren, du kan komma att behöva bevis.

Varför?

Yelin får inte veta mer. Han märker bara att dagarna går och att ingen nämner pengar. Han vill inte påminna om lönen. Det ger alltid en så dålig stämning.

Yelin väntar längre än någon annan. Det är november 2013 när han till slut är så desperat att han måste fråga. Ägaren exploderar.

– Du kan sluta. Gå hem. Och jag behåller klockan.

•••



Vi är i Albertslund, ytterst i Storköpenhamn. Vi rundar en Claude Monet-liknande liten damm när Imran visar hur slagen gick till genom att knuffa mig hårt. Jag faller bakåt i rekonstruktionen. Själv föll han av en stol i det verkliga fallet. Han medger att han direkt slog tillbaka, men förvånades över kollegan Maisams vittnesmål.

Först nu förstår han att inte heller Maisam fått sina pengar. Precis som Yelin.

Han förstår nu hur många som alltid varit rädda för chefen.

Imrans fall hade varit speciellt. Han förhandlade sig från början till en vit kocklön. Det här väckte en stor irritation. De andra arbetarna accepterade ju svart betalning.

Varför skulle Imran särbehandlas?

Efter två månader hade han totalt mottagit 13 260 kronor på sitt konto. Mycket jämfört med de som betalades svart, men inte mycket för två månaders heltidsarbete på vitt kontrakt.

Polisens besök resulterade i att två anmälningar registrerades. Först Imrans, om att chefen misshandlat honom. Sedan chefens, om att Imran misshandlat honom. Ingen av dem ledde vidare.

De forna kollegerna minns bara Imran som man minns de andra som svischat förbi. En tidigare anlitad servitris berättar:

– Det är onödigt att försöka lära känna andra i personalen. Alla kommer ju och går ändå. Jag såg mest att de alltid redan var i köket när jag kom, som att de aldrig gick hem. Jag kände igen vilka som jobbar där på att de alla då och då suttit och väntat på lönen. Långa timmar på någon stol i baren. Så fort någon tog upp lönediskussionen höll man sig undan.

En köksassistent som fortfarande saknar 20 000 kronor sedan tre år tillbaka berättar:

- Varje gång jag frågade efter lön sa han att han skulle ringa polisen om att jag jobbat svart.

•••



Restaurang Bollywood ligger bredvid Sveriges Radios Malmöredaktion. Här äter många journalister sin lunch.

2009 drog restaurangens serveringstillstånd in efter en omfattande genomgång av hur bokföring av personalens löner hanterades. Bland annat anmärktes på att ägaren Taraq Ahmed hänvisade till majoriteten av alla arbetare som prov- eller praktikanställda gratisarbetare.

2012 beslutar Skatteverket om betalningssäkring på en halv miljon då Taraq Ahmed "systematiskt undanhållit stora belopp från beskattning". Polisen har larmats till platsen 16 gånger de senaste åren.

Närheten till radioredaktionen är en av ägarens påstådda ess i rockärmen.

"Då kan jag ta min journalist. Från tv, radio och tidning", skriver ägaren senare till oss i ett sms när vi vill göra en konfrontationsintervju.

Också Expressen får känna av Taraqs övertalningsförmåga. Under arbetets gång blir vi uppringda av en tidningsanställd. Han ifrågasätter om vi granskar någon som egentligen själv befinner sig i underläge. Journalisten är stammis på Bollywood. Han har hört från restaurangägaren om vår granskning.

Journalistens reflex blir att ringa upp och återge Taraqs version. Att den verkliga historien ju är problemen den kämpande restaurangägaren haft med den jobbiga servitrisen Maisam.



På Bollywoods kontrakt för timanställning står att "lönen betalas ut andra månaden 15 till 25". Kanske låter det märkligt men just "15 till 25" är närmast ärligt.

Att få lön är en utdragen process på restaurang Bollywood och sker efter en särskild ritual.

En servitris berättar:

– Först frågar du efter dina pengar. Du får till svar att komma till restaurangen en viss dag och tid då du inte jobbar. När du kommer säger chefen "sitt, vänta". Under tiden tar han hand om kunderna. Efter någon timme kommer han med beskedet "nej, det finns inte pengar i dag, kom nästa vecka?" och så bokar ni en ny tid och upprepar proceduren.

En naanbrödsbakare har liknande erfarenheter:

– Ägaren ber dig komma klockan fem. Sedan "sitt, vänta". Där kan du bli sittandes. En dag väntade jag till elva på kvällen. Sen kom han: "jag har glömt pengarna hemma, kan du komma nästa vecka?" Och så börjar det om.

Han fortsätter:

– Ett tag passerade så mycket personal förbi att det kändes som varannan student som pratar ägarens modersmål hade varit här och provjobbat gratis en vecka var. Han skojade om att "alla studenter ska jobba här, jag ska bli en akademi".

Jag börjar spara personnamn och summorna de saknar från restaurang Bollywood i ett litet Exceldokument. Snart har det femtio rader.

Ur rutmönstret växer en liten berättelse fram.

När lönen är svart blir allting svart. Ditt schema, antalet timmar du jobbar, din säkerhet. Med svarta inkomster växer behov av särskilda bankkonton eller överföringstjänster, särskilda lojalitetsfyllda relationer som kan ersätta försäkringar och särskilda indrivare.

•••



Dolce & Gabbana-klockan ligger orörd i ett skåp. De arbetare som är kvar ser den och undrar. Men ingen frågar.

Yelin har en farbror i området Nørrebro i Köpenhamn med stor makt i kriminella kretsar. Borde han ringa honom och be om hjälp att få igen sin uteblivna lön? Det här är en tanke han har långt före den att gå samman med kolleger, trots att han känner till att de har samma problem.

Alla på Bollywood försöker nu gå genom egna kontaktnät för att få sina pengar.

För två år sedan redovisade sociologen Tapio Salonen statistik på hur över 25 procent av Malmös invånare lever utan sysselsättning och hur 6,5 procent av dem inte har en enda krona i registrerade inkomster. De levde alltså, men på luft.

Det är högre siffror än i någon annan kommun. I luftrummen skapas egna yrkeskategorier. Men det som slår mig när jag följer dem är hur lika de är den vanliga världens titlar. Egna kopior av revisorer, indrivare, hjälpare, arbetsförmedlare organiserar de oregistrerade inkomsterna och arbetspassen.

•••



Jag följer med Maisam ett par vanliga dagar. Dagarna består av samma sak. Diskutera vad hon ska svara till olika personer som ringer och vill ha tillbaka pengar hon lånat. Försöka få någon att ringa någon annan och be denna någon om något sorts råd.

Och hela tiden: Hur kan hon få igen de 10 500 hon saknar från Restaurang Bollywood?

Hon pratar med andra servitriser, köksarbetare från restaurangen, vet du hur jag kan göra, vet du något? Hon går om och om igen till Bollywoods lokal och tjatar på chefen. Ett sorts hopplöst eget inkassobolag förkroppsligat i en 23-årig mamma.

Maisam menar att hon en gång fått betalt för två heltidsmånader men att lika mycket saknas. Hon säger sig alltså ha fått hälften av vad de kommit överens om och därefter något kontantuttag vid absolut kris, som när hon fick 400 från kassan för mat till sonen.

Samma historia har naanbrödsbakaren:

– En månad började han fråga mig, vad behöver du egentligen pengar till? Busskort, sa jag. Kan du inte cykla, svarade han. Vi fortsatte och jag sa, mat. Vad handlar du för, kontrade han och vi kom överens om några hundralappar. Som att han var en pappa.

Yelin raderar den danska farbroderns nummer. Han vill gå den anständiga vägen. Vänder sig i stället till den svenska polisen och Skatteverket. Vi har inga skatteuppgifter på dig än, säger skattehandläggaren trött. Och de övriga problemen hanterar vi inte här. Du kan vända dig till polisen. Yelin går dit. Polisen antecknar vad han säger och hör aldrig av sig igen.

Revanschkänslan av att inte ha ringt farbrodern i Nørrebro avtar.

•••



Maisam får oftast information genom att fråga folk hon känner. Hur arbetsförmedling, praktik, soc, löner och annat funkar förmedlas av kompisar. Som ett datorlöst google.

Vi går runt mellan människor hon känner som jobbar på olika platser i stan.

Vi träffar Zaland som Maisam arbetat med på Bollywood. Zaland säger sig ha 6 000 kronor kvar att få ut. Han räknar upp ursäkter han hittills fått höra:

"Du ska få pengar, skicka ditt kontonummer", följt av att inte svara på sms eller samtal efter kontonumret skickats.

"Tyvärr jag har blivit sjuk"

"Tyvärr jag är på semester"

"Jag ska skicka nästa vecka, på måndag", följt av att ingenting händer.

"Okej, du ska komma hit och få kontanter", följt av ett möte där han föreslår att dela upp betalningen.

"Jag råkade skicka till fel konto, kan du skicka kontonumret igen?"

"Jag fick inte ditt e-mail med kontonumret, kan du skicka igen?", följt av att e-mailet skickas om, sedan tystnad.

Zaland väntar på 6 000 kronor. Han vet inte vad han ska göra. Han fikar med Maisam och hennes lilla son. Har någon en idé?



Också chefen på Bollywood går i hämndtankar. Nog för att Imrans polisanmälan lades ner men han slog faktiskt till honom, ska det bara få passera?

En köksassistent använder aldrig ordet indrivare när han berättar om hjälparen. Inte heller att det är specifikt svartarbetare som killen hjälper. Han berättar bara om möjligheten att just få hjälp:

– Det finns en kille. Folk vet att han känner kriminella. Så han kan hjälpa. Både restaurangägare och sådana som jobbar ringer honom. Men jag vet att han vägrade att hjälpa till mot Imran. För det var mot hans principer. Han har själv jobbat svart och vet hur det är att inte få lön.

Det blir ingen hjälp från den informella ordningsmakten.

Maisam och jag går till Restaurang Bollywood. Chefen Taraq Ahmed vänder sig direkt till mig. Han vill visa papper som bevisar att Maisam varit till stora problem för honom och lovar att ordna fram dessa om jag kommer tillbaka.

Vi bestämmer en intervjutid, men inför den får jag många sms där jag ombeds ta med en kopia på mitt pass eller ID-kort.

"Jag behöver detta...", skriver Taraq Ahmed.

Jag talar med några av arbetarna ur Excellistan. De känner igen den diffusa metoden. En före detta kock berättar:

– Jag blev alltid livrädd när han tog kopior på passet. Då var någonting i gång.

Chefen kastar ett snabbt öga på Yelin när han kommer in genom dörren. Vänder sig om och hämtar något ur ett skåp. Det är Yelins armbandsklocka från Dolce & Gabbana. Yelin får tillbaka sitt armbandsur. Den var ändå det viktigaste, tänker han. Han får jobb som budförare. Kör bilen genom Malmö. Glömmer bort restaurangen.

Imran lämnar Malmö och börjar som städare i Köpenhamn. Ett bemanningsföretag skickar nya adresser varje morgon och han pendlar dit från Albertslund. Pengarna från Malmö får han aldrig tillbaka men han har en vit anställning nu. Eller som han beskriver det:

– Nu finns jag på papperet.

•••



Jag och en fotograf går in i Restaurang Bollywood för att försöka få svar. Taraq har en pappersbunt till mig.

Först kommer telefonräkningarna. Han vill visa att Maisam missbrukat sin tid på restaurangen genom att använda telefonen. Han har ringat in summorna hon kostat honom. En landar på 88 kronor, en annan rör delar av en räkning på 166 kronor.

Hon har gjort mycket fel på jobbet - men han har ändå fortsatt anlita henne för att vara snäll. Hon har också tagit socialbidrag men jobbat svart samtidigt - även om Taraq Ahmed menar att han vägrat betala henne svart kvarstår den anklagelsen.

Han har också en kopia på Restaurang Bollywoods klassiska timanställningskontrakt om att "lönen betalas ut andra månaden 15 till 25" men ordet anställning har han strukit över med en bläckpenna och ersatt med PRAKTIK. I Maisams Iphone finns en bild på ett likadant kontrakt men där är ordet PROV tillagt i stället för PRAKTIK. Mönstret liknar det som tillståndsmyndighetens rapport beskrivit.

När vi går över till Zaland och Imrans fall blir tonen hårdare. Och när jag fortsätter längs listan med de femtio namnen ombeds vi lämna lokalen.

Taraq Ahmed påstår att Imran fått sparken för att han var en dålig kock och sedan hittat på anklagelser i ilska mot avskedet. Zaland påstås inte ha fått pengar för att han vägrat skaffa ett bankkonto. Zaland menar att han haft ett sådant länge, sedan han fick sin SFI-bonus som inte betalas ut utan ett bankkonto. Bara en vecka efter vårt besök får också Zaland de saknade tusenlapparna.



Maisam springer mellan möten på socialkontoret och självutnämnda gatustrateger. När det utreds varför den grått beskattade sfären bygger sitt eget rättssystem tänker jag på just alla omkring mig som springer runt mellan olika instanser och försöker få hjälp, av vem som helst. Jag kallar dem skuggboxare. När lönen blir svart blir allting svart. Ditt schema, dina timmar, din säkerhet.

Men även en rättslös försöker hitta rättvisa.

Maisam och jag ses utan att köpa någonting till oss själva men över ett Happy Meal till sonen. Han fingrar på leksaken, för liten för att förstå hur den ska användas. Men om jag någonsin byter samtalsämne rättar hon mig snabbt tillbaka till grundfrågan. Johanna, hur ska jag få tillbaks pengarna?

– Jag vet inte, gumman.