Det påstås pågå en normalisering. En normalisering av rasism och intolerans. De som anklagas för denna normaliseringsprocess är de som hävdar att lika rättigheter är principiellt rätt, också när rättigheterna brukas av de vars åsikt man inte delar. Utspel om att debatt med och om Sverigedemokraterna leder till normalisering av främlingsfientlighet har enbart verkat kontraproduktivt. Partiets offermentalitet har strukits medhårs, opinionsstödet har inte sjunkit, och kanske allvarligast – en uppsättning relevanta sakfrågor har lämnats obesvarade.

**En del frågor **är för viktiga för att inte tas på allvar. Till de viktigaste framtidsfrågorna hör just migrations- och integrationspolitiken. Hur ska sysselsättningsgapet mellan utlandsfödda och inrikesfödda minska? Hur ska Sverige bli ett mer attraktivt land för högkvalificerad arbetskraft från tredje land, arbetskraft som vi är i behov av för att möta den demografiska utmaningen? Hur ska utanförskapet, ur ett bredare perspektiv än det strikt ekonomiska, minska och känslan av delaktighet, stolthet och tacksamhet öka?