PariisiAsuntoa imuroidessa huomasin epämiellyttävän näyn: pariisilaisasuntoni seinän maalipinta oli selvästi alkanut kupruilemaan. Paikalle saapunut putkimies hymähti huolestuneesti, vahvisti epäilyni vesivahingosta ja ryhtyi repimään seinää suurieleisesti auki.

Mistään ihan pikkuvuodosta ei ollut kyse, vaan vettä oli ehtinyt vuotaa asunnon rakenteisiin viikkojen ajan. Syylliseksi paljastui se perinteinen eli vanhuuttaan hapertunut keittiön putki. Vuoto korjattiin, mutta mihinkään monimutkaiseen kuivatusoperaatioon ei ryhdytty.

Olen asunut Ranskassa useissa eri asunnoissa, ja niissä jokaisessa on tapahtunut jossain vaiheessa vesivahinko. Rakennukset ja niiden putket ovat vanhoja, ja niitä korjaillaan sitä mukaa, kun ongelmia ilmenee.

Yhteistä tapauksille on ollut, että niitä ei ole selvitelty kovinkaan perusteellisesti. Veden annetaan imeytyä talon rakenteisiin ja toivotaan, ettei alakerran naapuri tule soittamaan ovikelloa. Hometta voi sitten rapsutella irti seinästä.

Olen joskus huvikseni pohtinut, kuinka monta tuhatta litraa iäkkäiden pariisilaistalojen sisuksiin on vuosien varrella imeytynyt vettä. Kaksituhatta litraa? Kymmenentuhatta litraa? Enemmän? Olen myös ihmetellyt, miten ranskalaiset rakennukset eivät lopulta lahoa pystyyn tai homehdu kauttaaltaan.

Harva talo onneksi romahtaa tai lahoaa, sillä vanhat kivitalot ovat pääosin erittäin järeää tekoa. Kosteuden ja homeen hajua niissä usein kyllä leijailee.

Meidänkin rappukäytävässämme tuoksahtaa voimakkaasti, ja kantakahvilassani osaan valita sen pöydän, joka ei ole kaikkein homehtuneimman seinän vieressä. Pistävästä hajusta tulee joskus päänsärky. Sen enempää en ole asiaa Pariisissa kuitenkaan ajatellut, koska homeesta tai homeen aiheuttamista sairauksista ei juuri puhuta.

Homeeseen ei suhtauduta lainkaan samanlaisella vakavuudella kuin Suomessa. Homeläikkä on Ranskassa lähinnä esteettinen haitta, joka peitetään maalilla tai siirtämällä sohvan paikkaa.

Tiedän Ranskassa joitain homeongelmien kanssa painiskelevia ihmisiä, mutta he ovat kaikki suomalaisia. Se ei tietenkään tarkoita, etteikö ranskalaisillakin olisi homeeseen liittyviä oireita.

Oirehdinta tuntuu kuitenkin olevan selvästi Suomea harvinaisempaa: siitä ei puhuta eikä aiheesta kirjoiteta lehdissä.

Homekeskustelun laimeutta selittää osaltaan erilainen rakentaminen. Ranskalaiset talot eivät ole liian tiiviiksi eristettyjä, ja vanhat materiaalit ovat hengittävämpiä kuin muovilevyt ja kipsilevyseinät. Lisäksi huoneita tuuletetaan tyypillisesti ympäri vuoden, mikä sekin edistää ilmanvaihtoa. Sisätiloissa myös vietetään Suomea vähemmän aikaa.

Ranskalaisilla tuttavillani on ylipäätään varsin vähän allergioita. Kenties home ei siis aiheuta Ranskassa niin herkästi oirehdintaa – ja homeitakin on tunnetusti monenlaisia.

Toisekseen home ei huoleta täkäläisiä, sillä Ranskassa riittää suurempiakin ongelmia. Asunnonostajia pelottavat esimerkiksi termiitit, lyijy, asbesti ja lämmityskustannukset.

Mahdolliset kosteusongelmat ja putkien kunto ovat toissijaisia huolenaiheita. ”Hometalon” käsitettä ei tunneta, ja kosteustutkimuksia teettävät vain kaikkein valveutuneimmat ostajat.

On kuitenkin mielenkiintoista seurata, muuttuuko asia tulevaisuudessa, kun ranskalaisiakin taloja ryhdytään eristämään energiatehokkuuden parantamiseksi.

Voit keskustella aiheesta Yle Tunnuksella kello 20 saakka.