Kuvitteelliseen Varjakan kuntaan sijoittuva viihdesarja Kaikki synnit murtaa sukupuolirooleja ja ammentaa inspiraatioa Pohjois-Suomen tarinarikkaista maisemista.

Oulun lentoasemalla kuvattiin torstaina Maria Sidin ja Johannes Holopaisen tähdittämää, keväällä 2019 ilmestyvää Kaikki synnit -rikosdraamaa.

Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa julkaistavan kuusiosaisen sarjan on ohjannut Mika Ronkainen.

Ronkaisen mukaan Suomessa on viime vuosina puhuttu paljon rikostarinoiden ikisuosiosta ja suoranaisesta Nordic noir -buumista.

– Nordic noir käsitetään siten, että filmatisointien värit ovat mahdollisimman tummia, päähenkilöinä nähdään kaksi poliisia, jotka tiuskivat toisilleen ilman sen kummempaa syytä, ja kaikkia ahdistaa hirveästi. Yleensä kuvastossa on mukana erotisoituja, teini-ikäisiä nuoria naisia kuolleina. No, meidän sarjamme ei ole sellainen, hän luonnehtii genren konventioita.

Ronkaisen mukaan uutuussarja edustaa sen sijaan tulevaa trendin aallonharjaa, jota hän nimittää kujeilevasti Finnish weirdiksi.

Kaikki synnit sijoittuu fiktiivisen Varjakan kuntaan, Oulun kupeeseen. Sarjan Varjakka on tyypillinen pohjoissuomalainen paikkakunta – pieni ja hiljainen, mutta uniikki ja värikäs keitos erilaisia ihmisryhmiä kauppiasta anarkistinuoriin ja hengellisiin seuroihin.

Kun kunnan alueelta löytyy viikon välein kaksi iäkästä miestä murhattuina, keskusrikospoliisi päättää lähettää paikalle etsiväparivaljakko Lauri Räihän (Holopainen) ja Sanna Tervon (Sid). Kaksikosta etenkin Räihä joutuu kohtaamaan oman menneisyytensä kipukohtia.

– Teini-ikäisenä Helsinkiin lähtenyt Räihä on kasvanut ristiriidassa itsensä ja ympäristönsä kanssa, koska ei ole seksuaalisuutensa vuoksi hyväksytty vanhoillislestadiolaisessa yhteisössä, Holopainen kuvailee.

Oulun lentoasemalla kuvattiin torstaina rikosdraamaa Kaikki synnit. Näyttelijä Maria Sid (vas.) tunnustaa, ettei itse juuri lue dekkareita tai katso jännäreitä - ne kun ovat liian pelottavia ja vievät pahimmassa tapauksessa yöunet. Kuva: Janne Körkkö

Holopainen uskoo, että juuri rikostarinoiden kautta on mahdollista kertoa äärimmäisistä tilanteista, kuten henkilökohtaisista kriiseistä.

– Pidän sarjan arvoista, joita se ajaa. Yksilönvapaus, rakkauden ja hyväksynnän voima kohtaavat kontrollin ja pelottelun.

Sid myötäilee, että vahvat tunteet nousivat pintaan käsikirjoituksesta jo ensilukemalla.

– Pidän tärkeänä sitä, että olen saanut ja pystynyt tekemään tällaisen roolin, hän luonnehtii.

Sidin mukaan Sanna Tervo on urasuuntautunut, elämästä nauttiva nainen, joka pakenee yksityiselämäänsä ankaralla työnteolla.

– Rooli on kirjoitettu niin, että se rikkoo vanhoja sukupuolirooleja. Se on tavattoman hienoa, koska tällaisia naisia on. On naisrikostutkijoita ja -ylikomisarioita, he eivät vain juuri näy valkokankaalla.

Sid kertoo, että on joutunut antamaan sarjalle jopa vähän enemmän itsestään kuin yleensä.

– Minulla on pieni henkilökohtainen ongelma, hän naurahtaa.

– En pysty katsomaan rikosdraamaa, en mitään pelottavaa. Jos jotain satun näkemään, laitan silmät visusti kiinni. Joskus nuorena katsoin kauhuelokuvan, ja olen katunut sitä loppuelämäni. En lue edes dekkareita, koska minulla on liian vilkas mielikuvitus. Näissä kuvauksissa olen joutunut menemään ruumiiden äärelle, mikä on ollut haastavaa.

Milloin näyttelijät ovat itse tehneet viimeksi syntiä?

– Olen sarjan vuoksi miettinyt paljon sitä, mikä oikeastaan on synnin määritelmä. Ehkä teemana on eniten noussut rehellisyys itseään – jos en ole sellainen, olen varmaan sitten syntinen, Sid pohtii.

– Kai sitä joka päivä, Holopainen nauraa.

Tuottaja Ilkka Matilan mukaan suoratoistopalvelut ovat elävöittäneet elokuva- ja tv-alaa merkittävästi ja tehneet sen voimakkaasti kansainvälisemmäksi. Kuva: Tiina Wallin

Sarjan tuottaja Ilkka Matilan mukaan suoratoistopalvelut ovat edesauttaneet valtavia muutoksia elokuva- ja tv-alalla.

– Sarjoille on helpompi saada rahoitusta, koska alalle on tullut niin paljon uusia toimijoita.

Matilan mukaan pitkiä elokuvaa rahoitetaan vieläkin hyvin perinteisin keinoin, ja niiden markkinat ovat käyneet kapeammiksi. Tällä hetkellä sarjoille on globaalisti enemmän kysyntää kuin elokuville, mikä samalla mahdollistaa tuotannoille kotimaata laajemman katsojatavoitettavuuden.

– Pitkällä elokuvalla harvoin on kansainvälistä jakelijaa, joka olisi myös rahoittamassa tuotantoa. Sarjamuotoisissa tuotannoissa tämä alkaa olla jo itsestäänselvyys.

Kaikki synnit -sarja on osittain brittiläisen Sky:n rahoittama, ja sitä kautta sarja pääsee suuntaamaan myös kansainvälisille markkinoille.

– Minulla on oma teoriani: yleisö on oppinut Netflixiä tai HBO:ta katsellessaan, että tekstityksen kielen voi vaihtaa napin painalluksella. Silloin alkuperäissarjan puhekielellä ei ole katseluelämyksen kannalta merkitystä.

Sarjojen kasvava kysyntä on vaikuttanut myös niiden visuaaliseen kuvakieleen. Suoratoistosarjat ovat tyyliltään elokuvallisia, sillä niitä kuvataan CinemaScope-kuvaformaatissa, ja kuvakerronta itsessään on suunniteltua, harkittua, hyvin valaistua ja näyttävää – "ei enää puhuvia päitä", kuten Matila asian ilmaisee.

– Ihmisten audiovisuaalinen lukukyky on kehittynyt. Elämme visuaalisessa kulttuurissa, joten yleisö edellyttää sarjoilta laadukasta ilmettä.

Muun muassa Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa alkuperäissarjat ovat katsotuimpien ohjelmien joukossa.