Adam Nyholm saa ja uskaltaa hyppiä jälleen trampoliinilla, vaikka hän oli halvaantumisen partaalla elokuussa 2017

Adam Nyholm saa ja uskaltaa hyppiä jälleen trampoliinilla, vaikka hän oli halvaantumisen partaalla elokuussa 2017 Axel Brink / Yle

Viime elokuussa, 12. päivä, 11-vuotias Adam Nyholm oli hyppimässä kaverinsa kanssa trampoliinilla Mustasaaren Tölbyssä. Oli kesäloman toiseksi viimeinen päivä.

Adam oli hyvä hyppimään trampoliinilla. Hän osasi tehdä monia temppuja. Hän oli myös poika, jolla oli paljon harrastuksia - jalkapallo, jääkiekko, yleisurheilu ja musiikki.

Tuplavolttejakin hän oli tehnyt satoja kertoja aikaisemmin. Tällä kertaa alastulo ei kuitenkaan sujunut suunnitelmien mukaan.

– Kierähdin hieman liian hitaasti, Adam Nyholm sanoo.

Puhelin soi

Äiti Mia Nyholm sai soiton Adamin toverin äidiltä, joka sanoi Adamin olevan trampoliinilla. Adam ei voinut liikkua.

– Hän pohti, kutsuisiko ambulanssin. Sanoin, "soita, soita", Mia Nyholm kertoo.

Adam oli tullut tuplavoltistaan alas trampoliinille pää edellä, kun keho oli edelleen eteenpäin. Poika itse kuvailee tunnetta kuin virtanapin painallukseksi, joka vaikuttaa koko kehossa.

Adamin isä Magnus Nyholm hyppäsi autooon heti saatuaan tiedon onnettomuudesta. Kun hän saapui onnettomuuspaikalle, Adamin kaverin isä istui ja tuki pojan niskaa.

– Adam ei voinut liikkua, eikä tuntenut vasenta käsivarttaan. Hän oli kuin matto matolla, kertoo Magnus.

Adam matkalla Tampereelle Magnus Nyholm

Kaksi ambulanssimatkaa

Ambulanssihenkilökunta laittoi Adamin ympärille ilmapatjan, jonka avulla he pystyivät nostamaan Adamin varovasti autoon.

Ambulanssi ajoi Vaasan keskussairaalaan, missä Adamin niskasta otettiin röntgenkuvat. Kuvat lähetettiin Tampereen yliopistolliselle sairaalalle.

Adam sai niskatuen ja magneettikuvaus varattiin seuraavalle päivälle.

– Itse asiassa sanottiin, että meidän pitäisi lähteä sairaalasta kotiin, Magnus sanoo.

Adam käveli kuitenkin horjuen ja jaloissa ei tuntunut olevan voimaa. Magnus Nyholm protestoi, eikä uskonut, että poika pystyisi lähtemään kotiin.

Magneettikuvien ottaminen siirrettiin pyynnöstä samalle illalle.

– Puolen tunnin kuluttua röntgenkuvista lääkärit kertoivat, että meidän pitäisi välittömästi mennä Tampereelle ambulanssilla. He totesivat, että kyse oli elämästä ja kuolemasta, Magnus sanoo.

Adamin äiti, Mia vieraili sairaalassa aina kun ehti Magnus Nyholm

Pitkä sairaalahoito

Adam vietti sairaalahoidosta 16 päivää. Niska oli murtunut ja selkäydin venynyt.

Adamin mukana Tampereelle lähti hänen isänsä Magnus. Mia-äiti jäi kotiin Adamin sisarusten kanssa. Lisäksi Magnuksen suomen kielen taito oli vahvempi kuin Mian – ja sitä tarvittaisiin Tampereella.

Mia on opettaja ja hänen oli tarkoitus palata opetustyöhön maanantaina.

– Olin töissä yhtenä päivänä, mutta sitten en enää jaksanut. Sain sairaslomaa ja lähdin Tampereelle, sanoo Mia.

Magnus Nyholm kuvaa poikaansa taistelijaksi. Samalla hän on onnellinen ja nöyrä, kertoo Magnus.

– Joka aamu kun kysyin, mikä vointi oli, Adam vastasi "hyvä", vaikka hän makasi tuijottaen kattoon kaulassa olevan kauluksen vuoksi, Magnus kertoo.

Tie kuntoon

Sairaalassa haluttiin ensin odottaa ja katsoa, parantuisiko Adamin niska itsestään. Viikon kuluttua se päätettiin kuitenkin operoida.

– Jollain tavalla Adam oli täysin nollautunut. Hän ei saanut vasenta kättään nyrkkiin ja hänen oli opeteltava pureskelemaan ja nielemään. Se oli hermovaurio, isä-Magnus kertoo tunnelmista leikkauksen jälkeen.

Adamin monet kehontoiminnot oli hävinneet. Tunto ja tasapaino olivat kadonneet, vasen käsi ei toiminut ja oikeaa kättään Adam ei pystynyt nostamaan.

Ensimmäiset neljä päivää Adam oli letkuruokinnassa. Sen jälkeen Magnus Nyholm syötti poikaansa.

Leikkauksen jälkeen Adamin vointi parani. Oikean käden hienomotoriikka alkoi palata ja Adam onnistui muun muassa ratkaisemaan Rubikin kuution toimivalla kädellään kahdessa minuutissa.

Seuraava testi on muutaman askeleen ottaminen. Pisin ensimmäinen kävelymatka tuettuna oli wc:hen, joka sijaitsi metrin päässä.

– Sitten kävelymatka oli kymmenen metriä, sitten viisikymmentä metriä. Myöhemmin menimme kahvilaan, joka oli muutaman sadan metrin päässä, Magnus muistelee.

Adam Nyholm sairaalassa Magnus Nyholm

Epävarmuus oli pahinta

Sairaalassa ollutta aikaa Magnus Nyholm kuvaa jatkuvana epävarmuuden tunteena. Mia-äiti kulki Mustasaaren ja Tampereen välillä.

– Se oli raskasta aikaa, kun lääkärit ei voineet kertoa, mitä tulevaisuudessa tapahtuisi. Ainoa asia, jonka halusimme kuulla, on, että kaikki olisi kunnossa, Mia Nyholm muistelee.

Kuudentoista sairaalassa vietetyn päivän jälkeen Adam pääsi kotiin. Perhe oli valmistautunut siihen, että poika siirrettäisiin Tampereelta Vaasan keskussairaalaan.

– Mutta he sanoivat, että meidän pitäisi mennä kotiin - oikeaan kotiin, Magnus Nyholm kertoo.

Vaikka uutinen oli iloinen, syntyi uusi huolenaihe siitä, kuinka hyvin Adam pystyisi liikkumaan portaissa tai jopa istumaan tuolille.

Hitaasti mutta varmasti

Syksyllä Adamin elämä sisälsi vielä paljon rajoituksia. Hän ei voinut kantaa omaa koululaukkuaan eikä osallistua liikuntatunneille. Hän ei voinut myöskään ajaa polkupyörällä tai juosta.

Adam kävi katsomassa jääkiekkoliigan otteluita ja piti yhteyttä joukkuetovereihinsa, jotka tukivat häntä. Kerran viikossa hän kävi fysioterapiassa ja teki kotona erilaisia harjoituksia.

– Kitaran soittaminen oli loistavaa harjoitusta hienomotoriikalle, Magnus Nyholm sanoo.

Jossakin vaiheessa syksyllä Adam alkoi ymmärtää, että tulevaisuudessa kaikki voisi olla hyvin.

– Sairaalassa en tiennyt, miten oikeasti menee. Mutta kun aloin liikkua enemmän, ajattelin, että kaikki menisi hyvin, Adam sanoo.

– Olimme hyvin tyytyväisiä hänen tekemästään edistymisestä, Mia toteaa.

Mia, Adam ja Magnus Nyholmilla, sekä Adamin kahdella sisaruksella on takanaan intensiiviset kaksi kuukautta. Axel Brink / Yle

Joululahja

Vielä elokuussa Tampereella lääkärit sanoivat Nyholmeille, että Adamin käsivarren voimien palautuminen voi kestää jopa kaksi vuotta. Muutamaa kuukautta myöhemmin, jouluviikon aikana, viesti oli jo erilainen; Tampereen kirurgi kertoi puhelimessa, että Adamin ei tarvitse enää rajoittaa elämäänsä.

– Hän sanoi, että Adamin pitäisi todella tehdä, mitä hän teki aiemmin. Mutta tuplavoltteja trampoliinilla hän ei saisi tehdä, Magnus Nyholm sanoo.

Seuraavan viikon aikana Adam osallistui yhteentoista erilaiseen harjoitukseen.

Kultaa

Syksyllä perhe unelmoi, että Adam voisi osallistua toukokuussa Turussa ruotsinkielisten koulujen väliseen suureen viestijuoksukilpailuun.

– Me harjoittelimme ahkerasti kotona ja kävimme fysioterapiassa, jotta Adam voisi juosta, Mia sanoo.

Vuonna 2017 Adamin tiimi oli saavuttanut kilpailuissa seitsemännen sijan. Tänä vuonna joukkue pärjäsi vieläkin paremmin.

– Voitimme kultaa, Adam kertoo.

– Adam pystyi nostamaan joukkueen kolmannelta paikalta ensimmäiseksi, Magnus-isä sanoo. Hän muistuttaa kuitenkin, että se oli joukkue, joka voitti.

Magnus kertoo, että Adam itki, kun oli juossut osuutensa.

– Oli monia, jotka itkivät silloin, Magnus sanoo.

Hyvin ansaittu voitto Magnus Nyholm

Takaisin arkeen - lopulta

Trampoliinilla hyppiminen on lajina riskialtis. Vaaratilanteita syntyy muun muassa väsyneenä hyppimisessä, temppujen kuvaamisessa ja näyttämisen halussa. Tukesin ylitarkastaja Petteri Mustonen evästää trampoliinihyppelijöitä tunnistamaan omat taidot ja välttämään liian vaikeita temppuja.

– Ei hypitä näyttämisen halusta, vaan liikunnan ilosta, Mustonen totesi Ylen haastattelussa maaliskuussa.

Nyholmin perheen elämä on heitellyt tunnelmasta toiseen hyvin lyhessä ajassa. Nyt he odottavat innolla normaalia elämää.

– Olemme ikuisesti kiitollisia. Sanoin sairaalassa, että en olisi jaksanut olla samalla tavalla toiveikas kuin Adam oli. Minä olisin varmasti lamaantunut, Magnus kertoo.

Tämä kesänä Adam aikoo uskaltautua hyppimään trampoliinilla.

– Mutta ilman tuplavoltteja, Adam sanoo.

Adamin onnettomuudesta ja toipumisesta kertoi ensimmäisenä Axel Brink Yle Österbottenilta: Adam bröt nacken på en studsmatta - vann guld i Stafettkarnevalen nio månader senare