Professorn i produktionsekonomi vid Aalto-universitetet i Helsingfors, Paul Lillrank, skriver en replik i Hufvudstadsbladet till den svenske asylrättsadvokaten Viktor Banke om de påfrestningar som ett samhälle utsätts för när det tar emot stora mängder migranter på kort tid. En replik som bör få genomslag i den debatt vi står i nu i Sverige.

Det vi redan vet är att migranterna måste bosättas, försörjas och administreras. I ett land med högt skattetryck och en ansträngd offentlig ekonomi betyder detta nedskärningar på annat håll. Pensionerna, äldrevården och universiteten är de som först drabbas. Sedan kommer indirekta ekonomiska kostnaderna av att de nyanlända brukar offentliga tjänster utan att bidra i motsvarande utsträckning med dagens långa etableringstider och ökar trycket på bostadsmarknaden vilket den professor Magnus Henrekson redogör för i ett av de första videoinslagen som Ledarsidorna.se publicerade i Youtubekanalen.

Lillrank menar att

Men detta handlar ju bara om pengar. De sociala kostnaderna för multikulturalism räknas i annan valuta. Det säger sig själv att när ett stort antal människor med främmande värderingar och livsstilar kommer och förväntar sig bli behandlade som gäster uppstår det kulturkrockar. … Det uppstår en otrevlig konflikt mellan nationalister och multikulturalister. När de etablerade medierna mörklägger sådant man kan se med egna ögon vänder folket sig till alternativa medier. Då myndigheterna inte velat presentera data har privatspanare gått igenom domstolsprotokoll och kommit till att i 93 procent av alla fällande domar för sexualbrott är gärningsmännen av utomeuropeisk härkomst. Vad säger man till detta, om Brottsförebyggande rådet inte publicerar sina siffror? Olika verklighetsuppfattningar tär på tilliten i samhället när hattalet flyger i båda riktningarna.

Kulturfriktionerna som uppstår i mötet mellan det numera tynande sekulära samhället som tagit oss mer än 100 år att bygga upp och de diasporor som anlänt sedan konflikten på Balkan och som nu kulminerat sedan Alliansens migrationsöverenskommelse 2011 är uppenbara och spär på det som professor Lillrank pekar på. Trots försöken att måla utfallet i inga färger eller påhittade färgskalor uppfylls inte globalisternas löften i vardagen.

Inte bara de ekonomiska effekterna märks av i kommunernas budgetar, kulturfriktionen mellan radikala islamister, som Dawah-rörelsen och ännu inte könsmogna kvinnliga innebandyspelare sätter situationen på sin spets. Långt ifrån alla migranter är så extrema som Dawah-rörelsen, vilket Fredrik Antonsson konstaterar i sin tredje artikel, men att krafter som bejakar religösa enklaver, parallellsamhällen, hederskulturer och antisemitism är på frammarsch i Sverige är uppenbart. Hederskulturer är inte något som är den muslimska diasporan förunnat med ensamrätt, även andra arabiska och persiska diasporor odlar denna form av starkt klanbaserade vanföreställningar även fast förekomsten av till exempel kvinnlig könsstympning är överrepresenterat i de muslimska klanerna. Trots att det inte finns något stöd i Koranen för detta övergrepp.

BRÅ har i samarbete med Forum för Levande Historia dessutom kommit fram till att den antisemitism som växt snabbast har sina rötter i Mellanöstern. Inte i Sverige. Antisemitismens större utbredning i den muslimska gruppen har sannolikt flera orsaker konstaterar BRÅ.

En viktig bidragande faktor torde vara den öppna judefientlighet som propageras i arabvärlden och delar av den icke-arabiska islamiska världen och som förs vidare till muslimska grupper i Europa och Sverige bland annat via egna medier, som kabel-TV kanaler från ursprungsländerna samt religiösa och politiska extremister.

Debatten om vilket kontrakt vi skall bygga vårt samhälle på är inget som har intresserat våra folkvalda alls. Försöket att få igång en debatt för snart ett år sedan misslyckades då svaret blev ett mer eller mindre oförskämt ”Nej tack”. I samhällskontraktet ingår, som professor Lillrank pekar på, priset för kulturfriktionen. Priset som uppstår när ett samhälle inte försvarar sina värderingar och i vårt fall vår sekularitet. Att i Sverige skiljer vi på politik och religion. Men inte längre vilket får effekter. Det pris som framför allt kvinnor tvingas betala i form av att inte kunna klä sig på ett sådant sätt de vill eftersom de riskerar dra på sig oönskade vredesutbrott eller annan uppvaktning.

I samhällskontraktet ingår inte bara ett pris för välfärden och våldsmonopolet. Det finns ett pris på kulturfriktionen som uppstår. Precis som i fallet med de utlovade ekonomiska effekterna, som skulle bli så bra enligt politikerna men som nu uteblir så skapar kulturfriktionerna en besvikelse. Allt som skulle bli så bra, att allt skulle bli så berikande, slutar i att Sverige ligger i topp på att leverera IS-krigare per capita till Syrien, att vi har mellan 2 000 och 3 000 jihadistiska extremister som rör sig fritt i samhället och att några arga unga män står och skrikandes bankar på en toalettdörr där två små skräckslagna flickor sitter inlåsta.

Diskrepansen mellan det utlovade förlovade landet och det som nu levereras föder ofrånkomligen en motreaktion från väljarna. Väljare som förr eller senare helt enkelt tröttnar på partier som gång på gång sviker löften och målar bilder som inte stämmer. Bilder som blir lättare och lättare att slå hål på om inte dagens riksdag och regering börjar närma sig väljarnas vardag.

Spegeln har spruckit. Från kant till kant.

Foto: CJS*64

Kommentar:

Jag försöker konsekvent att använda mig av ord som “kulturfriktion” och “systemstress” istället för “kulturkrock” och “systemkollaps”. Orsaken är ett en friktion eller stress fortfarande går att åtgärda medan “krock” och “kollaps” vittnar om något slutligt. Almedalsveckan i år lärde mig en läxa. Vi måste i en polariserad tid vara vaksammare med orden och även fast jag är långt ifrån perfekt och har gjort, samt kommer göra, felsteg så är min ambition att försöka dra ner tonläget.

Det borde finnas vägar framåt och jag drivs av att försöka finna dessa. För att till varje pris undvika den slutliga krocken och/eller kollapsen.

Det finns goda exempel, som jag skrivit om tidigare, och som jag kommer fånga upp imorgon. Islam, som mycket kretsar kring, har mekanismer i sig om vi vet var vi ska leta i den muslimska världen. Muslimska länder som utvecklar en annan form av Islam än den som vi ser utvecklas i Sverige.

Detta kommer jag beskriva imorgon.