Alla som växte upp under 1980-talet minns kampanjerna mot droger. Vi fick besök i skolan av före detta pundare som förklarade hur hemskt deras liv var och vi fick se film om hur ett enda bloss leder till tungt missbruk, psykos och en död i rännstenen. De flesta av oss skrattade mest åt det hela, och tog temadagen som en vila från plugget. Propagandan var för kraftig. De som ville upplysa oss talade inte på ett sätt som träffade rätt: för nedlåtande, för panikartat ensidigt. Ingen identifierade sig med den besökande ex-pundaren, och alla ”visste” att de inte var lika lättledda som de som gick under av ett bloss. Det enda resultatet var att förtroendet för de vuxna i dessa frågor urholkades.

Flera har tagit upp slagsidan i rapporteringen kring brexit, i Sverige såväl som i Storbritannien. De som ville stanna har ofta fått positiv behandling, medan de som ville lämna unionen framställts som lurade dumma personer som egentligen inte borde fått rösta om saken alls.