Kære liberale ven, Jeg kan huske fra min egen tid som ungt, libertariansk medlem af KU, at gode råd fra ældre personer sjældent var velkomne og måske ofte heller ikke blev anset for at være særligt gode.

Så jeg forventer på ingen måde, at du vil tage imod dette brev med begejstring. Og det også i orden, fordi livet skal – som Kierkegaard siger – leves forlæns, mens forståelsen for det meste kommer baglæns.

Men der er især én ting, jeg gerne vil berolige dig med fra start: Du er et godt menneske. Du har sikkert allerede opdaget, at det er skidt at være borgerlig eller liberal. Man er nemlig et bedre menneske, hvis man hører til den røde side af spektret. Man er mere empatisk, mere solidarisk og mere menneskelig, og selv om man måske nærmest forventer en dag langt ude i fremtiden at blive mere borgerlig, så er det dejligt at sole sig i sin egen godhed, så længe man ikke for alvor selv er begyndt at betale regningerne for den.

»Hvis man ikke er rød som ung, har man intet hjerte. Hvis man stadig er det, når man bliver ældre, har man ingen hjerne,« say the old folks, der skal bortforklare deres egen forvirrede ungdom.

Jeg ser dog alt for ofte eksempler på det modsatte.

En af de ting, der gjorde størst indtryk på mig, da jeg gik i 8. klasse, var, da vi havde besøg på skolen af unge politikere i opløbet til valget i 1977. Med en stor sort manke slog en ung Anders Fogh – der var født i Skals, ikke så langt fra Løgstrup Centralskole – alle de andre af banen og skrev efterfølgende sin Ayn Rand-inspirerede bog om minimalstaten. Men senere kom han til at stå for store udvidelser af den offentlige sektor. Og der er mange andre eksempler. Lad være med at blive opslugt af systemets uheldige dynamikker, hvis du en dag får en vigtig politisk post.

Fra Toscana til Vesterbro

Det er vigtigt at holde fast i, at det faktisk er os liberale, der er de socialt ansvarlige og de empatiske. Vi har også hjerte, men det behøver ikke at betyde, at man slår hjernen fra. At skabe et økonomisk stærkt samfund er den afgørende faktor for, at vi overhovedet har mulighed for velfærd.

Der findes bestemt mennesker, der har et helt reelt behov for hjælp fra samfundets side. Men vi liberale holder os skarpt for øje, at det allervigtigste er at få integreret mennesker på arbejdsmarkedet og give dem mulighed for at opleve glæden ved at bidrage, ved at deltage i en meningsfyldt aktivitet, hvorved de opnår respekt fra deres omgivelser og tilfredsheden ved at klare sig selv.

Via Facebook har jeg tidligere været i kontakt med Gadejuristens Nanna W. Godtfredsen, der hurtigt slog til, da jeg efter min datters heldigvis solbeskinnede bryllup i Toscana (og egentlig mest for sjov) tilbød 100 hvide paraplyer til hvem der måtte have brug for dem. Dem kunne de hjemløse da have fornøjelse af, skrev Nanna til mig. Ved Folkemødet i år mødte jeg så denne dejlige, barmhjertige kvinde for første gang, og hun viste mig skræmmende eksempler på, hvordan vi har tabt grupper af meget udsatte mennesker fuldstændigt på gulvet på Vesterbro: gadeprostituerede, psykisk syge og narkomaner. Folk, der virkeligt har brug for vores hjælp, men som vores berømmede velfærdssystem overser. Måske fordi de ikke stemmer eller råber højt?

Selv om du og jeg, kære liberale ven, er rationelle og resultatorienterede, må det aldrig fjerne medmenneskeligheden over for dem, der virkelig har det svært og ingen udvej har for at hjælpe sig selv. Der er langt fra et bryllup i Toscanas sol til regn og håbløshed på Vesterbro. Men der er altså noget galt, når man ser det meget store antal danskere på overførselsindkomst. Vi har betydeligt flere end i ellers meget sammenlignelige lande som f.eks. Sverige. Er det, fordi danskere er svagere eller mere udsatte end svenskere? Naturligvis ikke. Det er for manges vedkommende grundet en usund incitamentsstruktur, der også skader dem selv.

For det at placere folk, der kunne klare sig selv, uden for arbejdsmarkedet og uden for det sociale miljø, som en arbejdsplads skaber, er ikke en god gerning. Det er noget, der forringer livskvalitet og misbruger de økonomiske ressourcer, som kunne have været stillet de allersvageste til rådighed.

Så glem ikke, når du kommer under pres fra dine røde venner, at det er dig, der som liberal er den socialt ansvarlige, og at det er dig, der leverer langtidsholdbare løsninger. Det er ikke de højtråbende, indignerede mennesker i Enhedslisten. Hvis samfundet blev, som de ønsker, ville taberne være de svage, for de stærke kan blot rejse hen et sted, hvor de er mere velkomne end hos Johanne Schmidt Nielsen og hendes venner.

Liberale af navn

Desværre er der også mange, der kalder sig liberale, selv om de er alt andet end liberale. Det skyldes systemets dynamik, og der findes en del af dem på Christiansborg. De er blevet kustoder for et forældet, umoralsk, selvforstærkende system.

De tænker ikke længere på frihed. De tænker ikke på, at du som individ har en ubetinget ret til at leve, arbejde og indrette dig, som lige netop du gerne vil, så længe du ikke begrænser andres ret til det samme. De glemmer, at du har retten til at lykkes og til at fejle. At du har retten til at bestemme over resultaterne af din indsats

Der mangler fornyelse i dansk politik, og derfor var det også med entusiasme, at jeg bakkede Anders Samuelsen, Naser Khader og Gitte Seeberg op, dengang jeg første gang hørte om Ny Alliances projekt fra Asger Aamund.

Men projektet løb af sporet med et historisk rodet partiprogram, og den korte opblomstring af et liberalt projekt røg hurtigt i baggrunden igen. Her lærte jeg, at man er nødt til at tage konsekvensen, hvis man pludselig finder sig rodet ind i et projekt, der begyndte godt, men som man ikke længere kan stå inde for.

Jeg faldt helt fra som støtte igen, men heldigvis kom muligheden tilbage, da partiet genopfandt sig selv som Liberal Alliance. Gå aldrig på kompromis med det liberale. Så er det bedre slet ikke at være med.

At mange såkaldt liberale ikke er det af gavn, ses tydeligst på accepten af det danske skattetryk, verdens højeste. Jo mere man beskatter en ting, jo mindre forekommer der generelt af den, og derfor er det dumt at brandbeskatte arbejde og investering. Men det er også umoralsk.

Det er grundlæggende liberalt arvegods, at folk bør have lov til at beholde hovedparten af den værdi, de skaber. Husk at begrunde dine liberale valg ikke blot utilitaristisk, altså fordi de fungerer bedre end socialismen, men også fordi de er moralsk rigtige.

Det at sænke skatterne i Danmark er et liberalt must, både af praktiske, konkurrencemæssige grunde og af moralske, frihedsorienterede grunde. Simpel ommøblering af skattetrykket – det evige mantra om at ’finde finansieringen’ – er ikke liberal politik, hvis der dermed blot menes nye skatter og afgifter. Det er det derimod at mindske størrelsen af den offentlige sektor. Så når man taler om ’finansiering af skattelettelser’, må udgangspunktet altid være: Hvordan begrænser vi den offentlige sektors ineffektivitet og fejlslagne forbrug? Og hvordan skaber vi mere plads til, at ydelser og offentlige services kan privatiseres, outsources eller simpelthen nedlægges i videst muligt omfang? Vær ikke bange for at være ærlig om det, for det er det eneste, der virker.

Og glem aldrig, at personlig frihed drejer sig om frihed fra staten. Der findes desværre en hel del borgerlige – nok oftere konservative end liberale – der på nogle områder accepterer alt for stor magt til staten. Men blot fordi politiet udfører en række væsentlige opgaver for samfundet, giver det dem absolut ikke lov til at lægge venstreorienterede demonstranter i lænker i mange timer på en kold decembernat.

Det giver dem ikke ret til at opføre sig uforskammet eller magtfuldkomment. Som liberale må vi sige fra med det samme, hvis politiet, eller SKAT eller andre embedsmænd går udover deres beføjelser eller glemmer, at de er der for befolkningens skyld og ikke omvendt.

Vi skal nok vinde

Det sidste, jeg vil advare dig om, kære unge liberale, er, at dit engagement kommer til at give dig mange frustrationer.

Der er godt nok en positiv udvikling i mange kredse. Blandt de unge, blandt iværksættere og mindre virksomhedsejere, blandt de intellektuelle og debattørerne og selvfølgelig blandt de vælgere, der for første gang i et par årtier har et reelt liberalt parti at stemme på.

Men der er stadig et markant flertal af danskere, der enten er ligeglade med politiske spørgsmål og derfor ofte vælger status quo. Andre har decideret fravalgt friheden, fordi de ønsker et andet samfund, men uden altid helt at indrømme det. Glem dog ikke, at et liv leves på både makro- og mikroniveau. Selv om du er frustreret over samfundet som helhed, kan du sagtens søge liberale veje personligt: Lav din egen virksomhed. Vælg en privat velgørenhedsorganisation og hjælp den økonomisk eller med fritidsarbejde. Deltag i sportsklubber og kulturelle aktiviteter. Hav respekt for andres rettigheder – også selv om du er uenig med dem politisk. Flyt til udlandet i nogen tid, og oplev andre (og ofte mere frie) samfundsindretninger.

Der er mange måder at være liberal på i hverdagen. Vores agenda skal nok vinde en dag, også på samfundsniveau, for den danske model er ikke holdbar i længden.

Men undervejs i den proces, der kommer til at vare årtier, må du også tænke på dit eget liv. Der er masser af muligheder for et ungt liberalt menneske i denne verden.

Held og lykke med det, og tak for din indsats for et bedre Danmark og et bedre liv for danskerne.

Bedste hilsener,

Lars