ÅSTED NORGE (TV 2): Først etter at han knivstakk et uskyldig offer 41 ganger, ble han nylig dømt til fengsel. Men retten mener han vil være like farlig når han slippes ut om tre år – og politiet fortviler.

Det var natt til 14. september 2017 at en 36 år gammel mann og hans kjæreste møtte en tilsynelatende høflig, ung mann utenfor hjemmet sitt på Vulkan i Oslo.

De ante ingenting om at det hyggelige bekjentskapet skulle ende med at 36-åringen nesten ble drept.

Åsted Norge har fulgt rettssaken mot 17-åringen i Oslo tingrett og hatt tett kontakt med offeret. Han orker ikke å stille til intervju, men han ønsker at historien fortelles. Han lurer på: Hvordan kan samfunnet beskyttes mot unge, farlige kriminelle? Og han er ikke alene. Politiet lurer på det samme.

Offeret i ambulansen. Foto: Politiet

Politiet fortviler

– Terskelen for når man skal bruke fengsel for mindreårige er blitt veldig, veldig høy, sier politioverbetjent i Gatepatruljen, Jan Erik Bresil til TV 2.

Politiets gatepatrulje er en sivil enhet som jobber forebyggende overfor unge kriminelle under 18 år i Oslo. Men nå er de fortvilet og mener at verken de eller barnevernet har verktøyene som trengs for å holde de farligste ungdommene borte fra gata.

Bresil og hans kolleger kjenner godt til 17-åringen. Han er en såkalt gjenganger, og Bresil er ett av 25 vitner mot ham under rettssaken. Der forteller han at politiet i Oslo har registrert 17-åringen hele 175 ganger siden han var 14 år, og at de har sendt 40 bekymringsmeldinger til barnevernet.

Likevel har ingen klart å stoppe ham.

Jan Erik Bresil (t.v.) i Politiets Gatepatrulje og kollegaen Vibeke i dialog med gutter på 14, 15 og 18 år som de mistenker skulle kjøpe narkotika på Vaterland i Oslo. Foto: Åsted Norge

– Mange av de ungdommene som vi møter i disse miljøene, kommer fra hjem som kanskje sliter med fattigdom. Kanskje bor man sju-åtte barn i en to-treroms leilighet med mor og far. Og veldig fort vil jo mye av livet ende på gata, for man har jo ingen steder å ta venner med hjem og spille Playstation eller gjøre andre ting. Da blir fort de på gata heltene, og da begynner en veldig ond spiral når man kanskje er 11-12 år gammel, sier den erfarne politimannen.

— Hvem har ansvaret?

I 2014 vedtok Stortinget at unge kriminelle under 18 år skulle fengsles i langt mindre grad enn tidligere. De skulle heller få alternative straffereaksjoner med oppfølging av kriminalomsorgen og konfliktrådet utenfor fengselet.

Jan Erik Bresil mener dette fungerer bra for mange, men ikke for alle.

– De fleste som begår kriminalitet, er involvert i én eller to saker før de forsvinner for godt fra vårt register. Og det er jo kjempebra. Men hva gjør man med de som ikke forsvinner, de som får ti saker, femti saker? Hvem har ansvar for dem, spør han.

«Høy risiko for ny kriminalitet»

17-åringen var allerede dømt to ganger før han nesten ble drapsmann.

Like før han fylte 16 år, ble han dømt for drapstrusler og flere tilfeller av grov vold mot uskyldige mens han bodde på en barnevernsinstitusjon på Sørlandet.

I dommen står det: «Retten viser til at det er tale om uprovosert vold, begått nattestid på offentlige steder (...). Voldshandlingene var rettet mot de fornærmedes hoderegioner, med det skadepotensial dette medfører.»

Videre står det: «Hensett til at tiltalte i løpet av kort tid har begått flere alvorlige kriminelle handlinger, foreligger det etter rettens skjønn en høy risiko for ny kriminalitet.»

Likevel slapp han å sone i fengsel på grunn av sin lave alder, men fikk en betinget dom på to år.

Dømt for andre gang

Deretter flyttet han hjem til Oslo, men bare ett år senere ble han dømt igjen. Også denne gangen for flere tilfeller av grov vold mot uskyldige og drapstrusler.

I dommen står det blant annet hvilke trusler 17-åringen kom med mot en miljøarbeider på en skole:

«Jeg vet hvor du bor, jeg vet hvilken bil du kjører. Jeg vet om barna dine. Jeg skal drepe dem».

Han slapp nok en gang fengsel på grunn av sin lave alder, men ble idømt en samfunnsstraff på 120 dager. Seks uker senere ble han nesten drapsmann.

Den grufulle natta

Kjæresteparet som møtte ham på gata i fjor høst, hadde ingen grunn til å mistenke at noe var galt. De kunne ikke ane at 17-åringen egentlig sonet en alvorlig dom, og at han lett tyr til vold hvis han misforstår sosiale situasjoner eller føler seg krenket.

Ett av politiets egne bilder fra åstedet. Pila markerer hvor høyt blodspruten har stått.

Det skjebnesvangre møtet skjedde da paret kom beruset hjem fra byen. Den unge mannen dukket plutselig opp på gata utenfor leiligheten deres på Vulkan i Oslo.

Han ga kvinnen vann, deretter fulgte han dem opp i leiligheten. Han var både omsorgsfull og høflig.

Kvinnen gikk og la seg, mens den unge gjesten fikk en øl av den 36 år gamle mannen. De drakk, pratet og spilte musikk. Stemningen var ifølge offeret god, inntil 17-åringen spurte om å få sove over på sofaen. Da 36-åringen svarte nei, startet det brutale angrepet som nesten kostet ham livet.

Angrepet var så brutalt at den første kniven knakk. Da hentet gjerningsmannen en brødkniv på offerets kjøkken og fortsatte angrepet. Foto: Politiet

Barnevernet får «verstingene»

Gatepatruljens leder, Jan Erik Bresil, forteller at politiet tidligere lettere kunne jobbe forebyggende. Når de fikk fengslet en slags leder, kunne de jobbe med- og påvirke de som var igjen på gata. Men dette er nå endret.

– For ti-tolv år siden, da jeg begynte i politiet, var det gjerne sånn at man fengslet barn og unge fra 15 til 18 år når de truet med skytevåpen, gjorde et ran eller den typen ting. Nå får vi i liten grad fengslet barn og unge under 18 år, og i noen tilfeller tror jeg dessverre at det er rett å gjøre det for å beskytte samfunnet. Jeg tror også at det i noen tilfeller kan være det beste for barnet, å få en pause fra et tungt miljø, sier Bresil.

Han mener at de mest kriminelle gjengangerne bør fengsles langt tidligere, og at det må reageres raskere hvis de bryter vilkårene for alternative straffer.

– Hvis man dreper noen eller gjør noe som er nesten like alvorlig, så vil man kunne havne i fengsel når man er under 18. Men vi bør jo også kunne forebygge før vi havner der, påpeker han.

Han mener at mange av de som er blitt farlige for samfunnet nå havner hos barnevernet, og anslår at det på landsbasis er snakk om mellom 150 og 200 ungdommer.

Bodde hos barnevernet

17-åringen bodde på barnevernets akuttinstitusjon på Ullevål i Oslo da han nesten ble drapsmann. Han ble innbragt i håndjern av politiet seks uker før den skjebnesvangre natta på Vulkan. De to første ukene var han der på et såkalt tvangsvedtak og levde bak låste dører.

Men ifølge barnevernsloven skal de kun bruke tvang eller låse dørene hvis dette er til barnets beste. Etter to uker må ethvert tvangsvedtak revurderes.

– Det er et krav at man skal bruke minst mulig tvang i enhver sak, sier leder Turid Wollman Olsen på barnevernets akuttinstitusjon.

I 17-åringens tilfelle ble han sintere, reddere og mer paranoid av tvang. Dermed vedtok hans lokale barnevernskontor at tvangsvedtaket ikke skulle forlenges, og han gikk over på en frivillig plassering på akuttinstitusjonen. Da kunne han bevege seg fritt.

– Barnevernet vil aldri ha en fengselsfunksjon eller en samfunnsbeskyttende funksjon. Dette er ikke et fengsel. Ungdommene skal kunne bevege seg her og betrakte det som en omsorgsbase, forklarer Turid Wollman Olsen.

Etter seks uker på institusjonen gikk 17-åringen ut en tur natt til 14. september. Han kom tilbake på morgenkvisten med blodige klær.

Angrepet

I retten forteller 36-åringen at han satt med ryggen til og plutselig kjente et hardt slag i bakhodet da 17-åringen slo ham med ei tung flaske. Deretter begynte knivstikkingen.

– Jeg fatter ikke hvorfor han gjorde det. En sånn type aggresjon og jævelskap, forteller offeret gråtende i vitneboksen.

Til høyre i bildet ser man flaska som ble slått i offerets bakhode. Foto: Politiet

– Jeg faller inn og ut av bevissthet. Det føles som det aldri slutter, fortsetter han.

I ettertid skal det vise seg at offeret hadde blitt midlertidig lammet av et stikk i ryggmargen. 17-åringen påfører ham flere dype stikk i overkroppen til kniven knekker. Da går han ut på kjøkkenet, henter en brødkniv og fortsetter angrepet.

På soverommet våkner kvinnen når hun hører kjæresten stønne «au au, stopp». Hun hører også en annen stemme. Den er aggressiv og sier «hold opp, jeg skal drepe deg.»

I stua ser hun kjæresten ligge på magen i en blodpøl, og den unge mannen som stikker ham flere ganger i ryggen.

I vitneboksen forteller hun at hun først ville lukke øynene og tenke at det var et mareritt, før hun skjønner at det faktisk er ekte.

– Jeg tenkte at jeg kom til å bli drept. Jeg fikk dødsangst og tenkte på familien min. At de skulle få beskjed om at jeg var knivdrept i Oslo, og at de måtte leve videre med det, sier hun.

Snarrådigheten

Kvinnen er snarrådig. Midt i den brutale voldshandlingen som skjer bare noen meter unna henne, klarer hun å tenke at hun ikke kommer seg usett ut av den lille leiligheten, og at hun må lure den unge angriperen.

Hun står opp og møter ham i entreen. Hun sier «hei, hei» og får ham til å tro at hun nettopp har våknet. 17-åringen er kun iført genser og boxershorts, og kvinnen sier at hun vil at de to skal stikke av sammen, bort fra kjæresten hennes.

Åstedet. Pila viser den andre kniven som ble brukt mot offeret. Foto: Politiet

— Jeg tenker at den eneste måten å komme meg ut på, er sammen med ham. Jeg tør ikke ta sjansen på å løpe. Jeg vil ikke ha tid til det før han reagerer, forteller hun i vitneboksen.

Hun lar den unge mannen holde rundt seg og kysse henne på munnen.

På den måten klarer hun å lirke opp dørlåsen og komme seg ut i gangen. Hun blir overrasket når 17-åringen går tilbake til leiligheten og lar henne slippe unna.

Flukten

Hun hamrer på flere nabodører, uten at noen hører henne. Heller ikke på hotellet i nabobygget hører noen at hun slår på den nattestengte ytterdøra. Hun får til slutt stoppet en bil, hopper inn og ber dem kjøre henne til politiet.

Dette overvåkningsbildet viser hvordan offerets kjæreste løper for livet for å finne hjelp. Hun får stoppet en bil som etterhvert får tak i politiet.

Personene i bilen snakker kun engelsk og kjører henne til Oslo Plaza en kilometer unna. Der møter de en taxisjåfør som tilkaller politiet.

I retten forteller politimannen som først møter henne at hun er hysterisk og ikke husker adressen til kjæresten sin. Hun er bare på besøk i Oslo og bor selv i en annen by. Etterhvert klarer de å lokalisere leiligheten, og kvinnen er da overbevist om at kjæresten er død.

Skadene

Offeret blir kjørt til Ullevål sykehus og operert i sju timer. Tilstanden er kritisk, men han overlever ved et mirakel. Når rettssaken starter har det gått sju måneder, og offeret har begynt å forstå at han må leve med skadene som ble påført ham.

Offeret lå sju timer på operasjonsbordet og hadde store skader. Foto: Privat

Han er fortsatt delvis sykemeldt og har store traumer. Ryggmargsskaden har ført til at han har redusert muskelstyrke på høyre side av kroppen, og redusert sensibilitet for temperatur og smerte på venstre side.

Han har også problemer med finmotorikken og har konstant øresus etter at en trommehinne ble sprengt av slaget mot hodet.

Offeret fotografert av sin far.

Et aktivt liv fylt med toppturer og klatring må bygges opp på en ny måte, og offeret tør ikke lenger bo i Oslo.

Rettssaken

17-åringen ble pågrepet noen timer etter ugjerningen. Det finnes flere DNA-spor på begge knivene og i leiligheten, samt flere overvåkningsbilder av ham utenfor. Han har ikke erkjent straffskyld, og sier han husker lite fra ugjerningen.

Han har sittet i varetekt fram til rettssaken, og i denne tiden har han flere ganger vært voldelig. Han har også kommet med flere trusler om å drepe eller voldta de ansatte og barna deres. De ansatte i fengselet sier også at han ofte snakker høyt med seg selv.

I sin sluttprosedyre argumenterer aktor Tomasz Edsberg for at 17-åringen bør dømmes til forvaring. Han anser gjentakelsesfaren som stor.

Forvaring er en tidsubestemt straff som kan forlenges inntil den domfelte viser at han er klar til å slippes ut igjen. Så langt har kun én mindreårig blitt dømt til forvaring i Norge. Det var for drapet på miljøterapeuten Anna Kristin Gillebo Backlund høsten 2014 i Asker.

Diagnosen

Underveis i rettssaken kommer det fram at psykologer i fengselet, der 17-åringen har sittet i varetekt, mener han har barneautisme. De sakkyndige i retten støtter denne diagnosen og mener at tiltalte også er lettere psykisk utviklingshemmet i rettslig forstand.

Han blir likevel kjent tilregnelig ettersom det ikke var tegn til langvarig psykose før-, under- eller etter handlingen.

Hans forsvarer, Lise Reiersen, er enig i at hennes klient er blitt farlig for samfunnet, men mener at hans diagnose er årsaken til at han både har ruset seg og blitt voldelig. Hun mener dette bør få betydning for dommen.

– Han må beskyttes og samfunnet må beskyttes til han får et tilspisset, godt tilbud som kan ivareta hans behov, sier hun.

I retten vitner også tiltaltes mor. Hun forteller om årelange bekymringer som startet allerede da sønnen gikk i barnehagen. Foreldrene merket at han utviklet seg sent. Han kunne ikke gå før han var to og et halvt år og snakket ikke før han var fire, men ifølge henne fikk de ingen hjelp før gutten var 8-9 år. Da ble han henvist til Bup uten at de kom fram til en barneautisme-diagnose.

Deretter har gutten vært under barnevernets omsorg i flere perioder, uten at det har hjulpet. Foreldrene mener at sønnens diagnose burde vært avdekket langt tidligere.

Fra vitneboksen beklager tiltaltes mor dypt til offeret, og på tilhørerbenken gråter hun åpenlyst.

Dommen

9. mai falt dommen, signert tingrettsdommer Inga Bejer Engh og tre meddommere.

Dommeren viser til de mange vitnemålene om grov vold og trusler både før- og under varetektsfengslingen, når hun skriver:

«Retten er etter dette kommet til at det i dag er nærliggende fare for nye alvorlige voldshandlinger. Slik retten ser det vil ikke denne faren endres etter endt soning av en fengselsstraff på tre år og åtte måneder. Med fradrag for tiden i varetekt vil han - uten prøveløslatelse - være ferdig sonet våren 2021. Tiltaltes utviklingsforstyrrelse og funksjonsevne er forhold det ikke på kort sikt er mulig å endre i vesentlig grad.»

Men for å kunne idømme en person under 18 år forvaring, krever lovgiver at det må foreligge «helt ekstraordinære omstendigheter».

I dommen står det: «Retten har under adskillig tvil kommet til at det i denne saken ikke foreligger «helt ekstraordinære omstendigheter» som gjør at det kan idømmes forvaring.»

Retten er likevel ikke i tvil om at 17-åringen handlet forsettlig og dømte ham til ubetinget fengsel i tre år og åtte måneder - i henhold til rettspraksis for mindreårige. En voksen person ville fått en dobbelt så lang straff.

I sommer fyller den tiltalte 18 år og vil være for gammel for barnevernets omsorg når han kommer ut i 2021. Da må han selv ønske- og søke hjelp for sine alvorlige psykiske problemer. Tvangsinnleggelse kan kun benyttes hvis han blir psykotisk.

Offerets reaksjon

Den 36 år gamle mannen som ble knivstukket har valgt å sende oss følgende kommentar til dommen.

«Jeg oppfatter dommen som uforsvarlig og at den ikke tjener sin hensikt hverken for meg, gjerningspersonen eller samfunnet. Problemet flyttes bare fremover og vil ramme neste uskyldige offer. Tanken på at denne personen slipper ut om 2-3 år er skremmende. Voldsoffererstatningen som er gitt står på ingen måte i tråd med den livslange skaden som er påført meg.»

Offeret vil motta en erstatning på 180.000 kr.

Mulig anke

Aktor Tomasz Edsberg sier til Åsted Norge at påtalemyndigheten vurderer å anke dommen. Han kommenterer den slik:

– Jeg konstaterer at retten har kommet til at det foreligger et reelt behov for å beskytte samfunnet mot domfelte, men har landet på en reaksjon som i begrenset utstrekning ivaretar dette behovet. Resultatet synes først og fremst å være et utslag av at lovgiver har oppstilt svært strenge rettslige vilkår for bruk av forvaring i tilfeller hvor domfelte var under 18 år på gjerningstidspunktet.

Aktor Tomasz Edsberg la ned påstand om forvaring. Han anser gjentakelsesfaren som stor. Nå vurderer han å anke dommen.

Åsted Norge har også kontaktet Riksadvokatens kontor, som har sendt oss følgende svar:

«Generelt kan vi si at vi følger utviklingen i ungdomskriminaliteten nøye, også med tanke på om reaksjonene vi har i dag er tilstrekkelige, eller om det er behov for å utrede nye virkemidler eller reaksjoner.»