Euroopan keskuspankki ylittää elvyttää Euroopan taloutta ja siinä sivussa inflaatiota negatiivisilla koroilla, mutta raha ei oikein kulkeudu yritysten rahoittamiseen. Syynä tähän on, että pankkikriisien opettamana Euroopassa on rajoitettu pankkien riskinottoa. Ongelman nimi on Basel 3.

Voi olla järkevää, että talletuspankit eivät saa ottaa riskejä, jota vaarantaisivat asiakkaiden talletukset ja niiden turvaamiseksi kaataisivat tappiot valtion (tai toisten pankkien) rahoitettaviksi. Mutta jotenkin pitäisi järjestää riskirahoitus yrityksille.

Tarvittaisiin riskirahoituslaitoksia, joihin voisi tallettaa vähän paremmalla korolla tietäen, etteivät talletukset ole turvattuna. Tai paremmin ja pienemmillä hallinnollisilla kuluilla toimia sijoitusrahastoja rahoittamaan suomalaisia yrityksiä.

Pankkimääräyksiin on tulossa lisää tiukennuksia. On tekeillä Basel 4, joka rajoittaa pankkien riskinottoa niin, että joidenkin tulkintojen mukaan talletuspankit eivät voisi rahoittaa asuntotuotantoa muuttotappioalueilla – tai saavat rahoittaa, jos lainan vakuudeksi keksitään jotain arvonsa säilyttävää.

Aika järisyttäviä aluepoliittisia vaikutuksia olisi sillä, jos asunto ei kelpaisi lainan vakuudeksi suurimmassa osassa Suomea.

Varmaankin nousee esille vaatimus siitä, että valtion on taattava asuntolainat siellä, missä pankit eivät hyväksy asuntoja vakuudeksi. Tämä ei ole aivan yksinkertaista, sillä voi olla muitakin syitä evätä iso asuntolaina kuin se, että alueella asunnot ovat muuttumassa arvottomiksi.