Folk med erfaring fra Finansministeriet udgør en stigende andel af danske topembedsmænd, og de kommer også markant hurtigere til tops end dem, der ikke har erfaring fra Finansministeriet.

Det viser bogen Skolet i den Røde Bygning, der indeholder den første komplette kortlægning af karriereforløbene for alle topembedsmænd i centraladministrationen. Bogen udkommer i næste uge og er skrevet af cand.scient.pol. Hjalte Gram.

»Der er langt flere topembedsmænd, der har været forbi Finansministeriet i deres karriere sammenlignet med for 20 år siden. De er også langt mere mobile inden for centraladministrationen, og i gennemsnit forfremmes de flere år tidligere end deres kolleger, der ikke har erfaring fra Finansministeriet,« siger han.

Ifølge bogen har 42 procent af departementcheferne, 40 procent af alle afdelingschefer, 23 procent af direktørerne og 15 procent af vicedirektørerne i styrelserne det til fælles, at de har erfaring fra Finansministeriets departement. Det er en stigning fra en lignende opgørelse i 1999, der viste, at 30 procent af departementscheferne, 23 procent af afdelingscheferne og 13 procent af direktørerne i styrelserne havde erfaring fra ministeriet, mens vicedirektører dengang ikke blev talt op.

I alt har 25 procent af alle topembedsmænd erfaring fra Finansministeriet, mens kun 12 procent har været i Statsministeriet, og 9 procent har erfaring fra Justitsministeriet.

Lotte Jensen, der er institutleder og professor ved Institut for Ledelse, Politik og Filosofi på CBS og har skrevet flere bøger om Finansministeriet, mener, at der kan være forskellige forklaringer på, at embedsmænd med erfaring fra Finansministeriet breder sig til mange andre dele af den offentlige sektor.

»Grundlæggende rekrutterer Finansministeriet dygtige kandidater. Og de medarbejdere, der arbejder med finanslovsparagrafferne, er typisk i kontakt med mange forskellige parter, hvilket er et jobmæssigt udstillingsvindue for dem,« siger hun.

Om kortlægningen Topembedsmænd er i bogen Skolet i den Røde Bygning defineret som dem, der er chefer for andre chefer. Det vil sige: Departementschefer og afdelingschefer i ministerierne og direktører og vicedirektører i styrelserne.

Data er indsamlet i april 2017. Ubesatte stillinger fratrukket er der tale om 265 topembedsmænd. Fem vicedirektører er dog ikke kommet med på grund af for mange manglende oplysninger, så undersøgelsen baserer sig i alt på 98 procent af de relevante karriereforløb.

Kortlægningen er baseret fortrinsvis på indsamling fra åbne kilder som b.la. nyhedsmedier, organisationernes egne hjemmesider, Kraks Blå Bog, LinkedIn og opslagsværket Hof og Stat.

Hjalte Gram har foretaget indsamlingen som en del af sit speciale i statskundskab på Københavns Universitet, og det er Foreningen for Elite og Magtstudier, der udgiver Skolet i den Røde Bygning.

Det øgede fokus på budgetstyring efter finanskrisen og vedtagelsen af budgetloven betyder også, at netop de kompetencer, man får i Finansministeriet, bliver set som væsentlige i hele centraladministrationen.

»Der er en bestemt styringstænkning, der vinder hævd som den nødvendige og naturlige. Det er en styringstænkning funderet på, at orden i økonomien er det primære og en bestemt opfattelse af, hvad effektivitet er,« siger Lotte Jensen.

»Mester i grundhåndværket«

Finansministeriet har selv en officiel vision om at være det ministerium, der skaber »fremtidens topledere«. På dets hjemmeside er der blandt andet et interview med departementschef i Skatteministeriet Jens Brøchner, der har tilbragt 13 år af sin karriere i Finansministeriet.

Han forklarer kommende ansatte, hvad de kan få ud af at arbejde i ministeriet:

»Man lærer at lave korte, solide og præcise beslutningsgrundlag og får tillært sig en meget stringent og systematisk måde at angribe problemstillinger på. Man bliver med andre ord mester i selve grundhåndværket som DJØF’er – og det er meget værd, også uden for Finansministeriet,« forklarer han.

I undersøgelsen dokumenterer Hjalte Gram, at vejen til en topstilling for folk med erfaring fra Finansministeriet kun tager gennemsnitligt syv år fra afsluttet uddannelse til den første lederstilling med personaleansvar og 12 år, før de bliver chef for andre chefer. Til sammenligning tager det henholdsvis ti og 16 år for folk uden erfaring fra Finansministeriet.

Ifølge Hjalte Gram er det dog ud fra tallene alene svært at sige noget sikkert om, hvorfor folk med erfaring fra Finansministeriet stiger så hurtigt til tops i hele den offentlige sektor.

Det kan være, fordi Finansministeriet lykkes med sin vision om at være dem, der uddanner de bedste topledertalenter. Det kan også skyldes, at folk, der alligevel ville være kommet til tops i embedsværket, søger mod Finansministeriet, fordi det bliver opfattet som vejen til magten.

Administrerende direktør i Kommunernes Landsforening Kristian Wendelboe, der selv har været både fuldmægtig, kontorchef og afdelingschef i Finansministeriet, inden han blev departementschef i flere forskellige ministerier, forstår godt, hvorfor folk fra Finansministeriet er efterspurgte.

»Da jeg blev departementschef i andre ministerier, var min helt store fordel, at jeg vidste, hvordan beslutninger blev til. Det var en indsigt, jeg havde fra min tid i Finansministeriet. Hvis min minister ville et eller andet, så havde jeg viden om, hvordan det kom til at flyve og blive regeringens politik,« siger han.

»De er ret bevidste om betydningen af, at de eksporterer folk. Det er også meget fint for dem at have nogle ude omkring, der forstår den økonomiske logik, som de opererer ud fra. Det handler om budgetdisciplin, og at hvis man står med et valg mellem to ting, så vælger man nok den billigste,« siger han og nævner, at Finansministeriet ofte vælger få emner, de går meget op i, og som i en periode kommer til at præge rigtig mange områder.

»I et par år har det været den offentlige saldo og budgetloven. Det har også været forbrug og investeringer, finanseffekt eller arbejdsudbud. Det er så en logik, de lægger ned over alting, og det med at forstå, hvad det er for en logik, de tænker i, det er smart, hvis man vil have noget igennem,« siger Kristian Wendelboe.

Et faresignal

Undersøgelsen viser også, at topembedsmændene fra Finansministeriet breder sig over langt større dele af centraladministrationen end tidligere. I 1999 havde 11 ud af 20 ministerier ikke folk med erfaring fra Finansministeriet i sin topledelse – i dag er det kun Udenrigsministeriet, Justitsministeriet og Kirkeministeriet, hvor det er tilfældet.

»Den generelle tendens er, at specialister som for eksempel har en uddannelse inden for et fagområde som læger og militært uddannede, bliver afløst af samfundsvidenskabelige generalister som jurister, økonomer og statskundskabere, der besidder topposterne. Her repræsenterer de folk, der har været i Finansministeriet, i særlig grad denne tendens,« siger Hjalte Gram.

Knud Aarup, der er tidligere direktør i Socialstyrelsen, har, siden han stoppede i 2015, advaret mod den fortrængning af andre fagligheder, som udviklingen medfører. For det giver problemer, hvis kun én logik bliver dominerende på bekostning af alt andet.

»Det er et udtryk for, at man har reduceret politik til økonomistyring mellem særinteresser. Derfor er Finansministeriets folk absolut de mest kvalificerede folk til at gøre det. Men det gør ikke samfundet bedre,« siger Knud Aarup og tilføjer:

»Jeg oplever det helt basalt som et spørgsmål om, at man ikke kender det felt, som man virker ind over. Det er et problem, hvis du sidder på undervisningsområdet, og din eneste erfaring med skolen er, at du har gået der engang. Man har ikke været i det ledelsesfelt, som gælder i den kommunale virkelighed.«

Også Kristian Wendelboe mener, at der kan være grund til bekymring, hvis en enkelt faglig tænkning kommer til at dominere:

»Hvis der er en type af faglig logik, der vinder over alle de andre, så er det et faresignal. Hvis al offentlig topledelse er befolket af folk fra Finansministeriet, så er det ikke godt, ligesom det ikke er godt, hvis politikerne overlader al magt til Finansministeriet. For de har en logik, og de har nogle mål, de forfølger, og det er fair. Det skal bare vejes op mod nogle andre hensyn,« siger han og tilføjer:

»Du sætter heller ikke nødvendigvis økonomichefen til at lede virksomheden. Der kan godt være andre fagligheder inden for sundhed og undervisning, der kan være relevante.«

Selvforstærkende udvikling

Ifølge Kristian Wendelboe handler det også om personlige netværk, der kan gøre medarbejderne med erfaring fra Finansministeriet mere attraktive for andre ministerier og dermed bidrage til at forstærke den finansministerielle tænkning i hele centraladministrationen.

»Jeg kender rigtig mange folk, fordi jeg har været i Finansministeriet. Jeg oplever ikke, at det er en loge, men det har da en betydning, at man har et fagligt netværk og nogle folk, man kender,« siger han.

Lotte Jensen påpeger, at udviklingen meget vel kan blive selvforstærkende, da de, der ansætter folk, også har en tendens til at værdsætte de fagligheder, der minder om deres egne. Laver man en lignende opgørelse om ti år, kan udviklingen altså meget vel være fortsat, og en endnu større andel af topembedsmænd dele baggrund fra Finansministeriet.

»At tidligere finansministerielle embedsmænd fylder godt i chefrækkerne andre steder og avancerer relativt hurtigt kan have at gøre med, hvad der genkendes som spidskompetencer af de cheflag, som allerede sidder i chefstolene rundt omkring og af netværk fra tidligere samarbejder,« siger hun.

»Der er en tendens til at spejle de indkommende i egne kompetencer og være mest tryg ved at rekruttere nogen, der ligner, eller nogen, man har erfaring med. Dermed skabes til dels en selvsupplerende dynamik af chefer, som tænker relativt ensartet og derfor også rekrutterer ensartet.«

Bogen Skolet i den Røde Bygning udkommer samme dag, som den regeringsnedsatte Ledelseskommission skal levere sine anbefalinger til innovationsminister Sophie Løhde (V). Kommissionen har blandt andet set på, hvad der karakteriserer de offentlige ledere og skal komme med anbefalinger til, hvad »der kan fremme og understøtte en styrkelse af ledelseskvaliteten i den offentlige sektor«, som der står i kommissoriet.