Før sommerferien faldt der dom i en af danmarkshistoriens største bestikkelsessager, den såkaldte ATEA-sag, der nu er anket til Landsretten.

Danmark var hele efteråret på alverdens forsider som følge af hvidvaskskandalen i Danske Bank.

Lige før efterårsferien kom det frem, at en betroet medarbejder i Socialstyrelsen havde svindlet for mere end 110 mio. kr.

Danmark har (igen-igen) fået international kritik af Europarådet (GRECCO), fordi vi ikke lever op til egne løfter og internationale standarder om gennemsigtighed i forhold til politikeres private interesser.

Der er et flertal i Folketinget for at gøre offentlighedsloven mere åben. Men man kan ikke blive enig om hvordan. Resultat: fortsat lukkethed.

Året sluttede med, at det kom frem, at der var nepotismesager i forsvarets ledelse. En af dem involverede departementscheferne i både Forsvars- og Statsministeriet.

Året startede med kritik af statsministeren, fordi det kom frem, at man kunne købe sig til opmærksomhed hos statsministeren (som privatperson) ved at donere penge til Løkkefonden.

Og for lige at trumfe, er »whistlebloweren« som begreb nomineret som årets dansker af Berlingske.

Det er derfor ikke så mærkeligt, når Transparency International har haft meget taletid i medierne i 2018. Endnu mindre mærkeligt er det, at journalisterne stiller det helt åbenbare spørgsmål: »Med alle disse sager, hvordan kan Danmark så stadig ligge i toppen af Transparency Internationals årlige måling af korruption i verdens lande, den såkaldte CPI (Corruption Perception Index)?«

»Typisk dansk er vi ret gode til at pege ud, men vi er ikke gode til at se på os selv.«

Vi ved det ikke. For det er ikke sådan, at en enkelt eller to sager får direkte betydning. Men det, der er sikkert, er, at Danmark har mistet sin førsteplads, og at det bygger på en trend, som går flere år tilbage. Om vi ligger nr. 1, 2, 5 eller 10 er ikke i sig selv afgørende. Både udsving og alt det, vi har set i 2018, viser, at vi også i Danmark må erkende, at vi ikke er immune for korruption.

Hvorfor er et lavt korruptionsniveau så vigtigt?

Danmark er et effektivt land med en velfungerende offentlig sektor. Vi får meget for vores skattekroner. Generelt er Danmark et godt land at drive forretning i. Man skal/kan ikke bestikke sig til bedre service. Der er generelt stor åbenhed i forvaltningen. Det er til at gennemskue, hvad man skal, og hvem man skal tale med. Det bygger på mange hundrede års tradition.

Mange vil sikkert sige, at de oplever bureaukrati og kontrol i deres dagligdag. Et velfungerende land kan ikke fungere uden et vist niveau af bureaukrati og kontrol. Det gælder om at finde den rette balance.

Er der slet ikke nogen lyspunkter?

Jo, det er der da. Danmark har i forbindelse med, at verdens største anti-korruptionskonference, IACC, der blev holdt i Bella Centeret i oktober, for første gang fremlagt en samlet oversigt over indsatsen mod korruption i Danmark.

Når man læser papiret, er den bedste nyhed, at det er der. Det er første gang. Det er der grund til at kippe med flaget for. Indholdsmæssigt er det mere broget.

Danmark har gjort korruptionsforebyggelse til et tema i den danske udviklingsbistand. Det er godt. Det har i mange år været mantraet, at pengene ikke måtte havne i de »forkerte lommer«. Det er med til at underminere tilliden hos donorerne. Det er rigtigt. Men lige så vigtigt, ja, faktisk vigtigere, er at arbejde med at fjerne den generelle korruption i landene. Det er jo en kultur. Opbygning af retssamfundet. Det er det, der rykker noget.

Typisk dansk er vi ret gode til at pege ud, men vi er ikke gode til at se på os selv. Og her er det en tynd kop te, hvor allerede eksisterende tiltag opregnes. Vigtige ting. Hvidvask strategi for at nævne et eksempel. Men det er lidt som te-brevet, der får en tur mere i det lunkne vand.

»Magt korrumperer. Det gør det i alle lande. Også i Danmark. Politik er magt.«

Danskerne har generelt god moral

Hver gang nogle af disse store historier er i medierne, reagerer danskerne. Vi vil ikke finde os i, at en person kan svindle for 110 mio. kr. fra satspuljerne. Danskerne opsiger deres konti i Danske Bank.

I sommer var Transparency International på Roskilde Festival som »equality partner« og fik lov at tale med de unge festivalgængere om korruption. Vi fornemmede klart, at danskerne godt ved, hvad der er rigtigt og forkert. Det moralske kompas er i orden. Til gengæld kan det være sværere at genkende korruption i en dansk sammenhæng.

Er det korruption, spørger de, når vi kommer med konkrete eksempler fra dagliglivet, om f.eks. snyd med ventelister på lejligheder, eller når man for at komme back-stage til en koncert, skal hygge med dørmanden i turbussen. Ja, det er korruption. Det er misbrug af betroet magt til egen vinding.

Natascha Linn Felix Fold sammen Læs mere Læs mere

Men er det strafbart? Ikke nødvendigvis. Men det er for så vidt også ligegyldigt. For alarmklokkerne om mulig korruption skal jo ringe 100 meter inden, vi nærmer os det strafbare område.

Og dermed er vi tilbage, hvor året startede. Sagen om kvotekongerne, statsministeren, privat-Lars og Løkkefonden. Inden man kunne tælle til ti, blev det jo gjort til en juridisk diskussion. Var det lovligt? For os er spørgsmålet slet ikke juridisk. Det er helt anderledes simpelt: Kan det være sådan, at en mulighed for at få statsministerens opmærksomhed (privatperson eller ej) er, at man skal have penge op af lommen?

Politiske dobbeltstandarder

Hver gang sagerne kommer tæt på politikerne, gælder der ligesom andre spilleregler. Der er jo ingen politikere, der har forsømt lejligheden til at kræve nye stramme regler og tilsyn med banker og hvidvask. Skal vi vædde med, at der kommer yderligere politiske krav om øget kontrol, når undersøgelserne af Socialstyrelsen er færdig?

Men hvad så med politikerne selv? Når Danmark får kritik af manglende gennemsigtighed om f.eks. politikeres personlige interesser? Eller når Danmark mod internationale anbefalinger fastholder en beløbsgrænse på 20.000 kr. til anonym partistøtte, og at det er fuldstændig uigennemsigtigt, hvem der donerer til partiernes erhvervs- og pengeklubber, eller pengeindsamlinger på Facebook? Tavshed. Eller reaktionen fra Folketingets formand, der udtalte, at de internationale organisationer er pinlige.

Jesper Olsen Fold sammen Læs mere Læs mere

Magt korrumperer. Det gør det i alle lande. Også i Danmark. Politik er magt. Politik er et af verdens mest korrupte erhverv. Det er derfor heller ikke overraskende, at politikere år efter år ligger nederst på listen, når Radius kårer de mest og mindst troværdige erhverv.

Og det er ret ærgerligt. For det er noget helt grundlæggende, vi har at gøre med her. Den danske kultur og hele grundlaget for vores industrielle revolution og opbygningen af velfærdssamfundet bygger på tillid. Tillid er en forudsætning for, at vi kan have det skattesystem, vi har. Det er det, der er på spil.

Og så meget desto mere ærgerligt er det, at politikerne tøver, når det kommer til dem selv. Men også at de tøver med at få fastlagt en national strategi. Hvis vi måtte fremsætte et juleønske, er det, at vi fik en sådan, og at den indeholdt følgende elementer:

Fuld offentlighed om partistøtte og politikeres private interesser

Nødvendige ændringer i offentlighedsloven

Nødvendigt fokus på hvidvask og økonomisk kriminalitet

En rammelov om beskyttelse og rådgivning til whistleblowere

Information om, hvordan vi på alle niveauer kan forebygge korruption

Måtte 2019 blive året, hvor vi som danskere og vores politikere evner at se korruptionsspøgelset i øjnene og handler!