– Pahus soikoon, näyttää maistuvan kaskiruis metsäkauriillekin.

Olemme Hämeen ammattikorkeakoulun Mustialan kampuksen pellolla, jossa kasvaa maatiaisruista. Puuskahtaja on koulun lehtori ja maatiaiskasveihin erikoistunut Annika Michelson. Ajamme kauriit pois ja kävelemme ihailemaan vanhaa viljakasvia.

– Tämä ruis on löydetty metsäsuomalaisten asutusalueelta Norjasta. Suomalaiset, etenkin savolaiset, menivät Norjaan 1600-luvulla ja veivät rukiin siemenet mukanaan.

Eräästä vanhasta norjalaisriihestä löydettiin vuonna 1969 kymmenen jyvää, joista seitsemän saatiin itämään. Nyt vanha savolainen ruis kasvaa Tammelan Mustialassa, selittää Annika Michelson.

Vanhoja jyviä voi edelleen löytyä aitan hirsien rakosista, minne hiiretkään eivät yllä. Timo Leponiemi / Yle

Maatiaislajikkeet hupenivat viime vuosisadalla

Vuoteen 1902 saakka Suomessa käytännössä kaikki viljelykasvit olivat satoja, ehkä jopa tuhansia vuosia vanhoja lajikkeita. Luonnonvarakeskuksen tutkijan Maarit Heinosen mukaan muutos alkoi viime vuosisadan alkupuoliskolla. Uusia jalostettuja lajikkeita alkoi tulla ulkomailta Suomeen. Jo 1920-luvun alussa kaurasta enää vain kolmannes oli vanhoja eli maatiaislajikkeita.

Viisikymmentäluvulla myös ohran ja vehnän maatiaislajikkeet alkovat olla kadonneet. Pisimpään sinnitteli ruis, mutta sekin antoi periksi 70-luvulla.

Syy uusien lajikkeiden valtakauteen oli selvä: ne toivat suuremmat sadot. Hämeen ammattikorkeakoulun Mustialan yksikössä halutaan kuitenkin herättää henkiin maatiaislajikkeita.

Parasta on maku

– Eräs tärkeä syy saada lisää maatiaislajikkeita viljelyyn on maku. Maatiaislajikkeesta tehdyissä tuotteissa on paljon makua ja erilaisia makuja, naurahtaa Annika Michelson.

Tietysti tärkeä syy on myös luonnon monimuotoisuus.

– Mitä enemmän Suomen pelloilla viljellään samanlaisia kasveja, sitä enemmän on erilaisia ongelmia, esimerkiksi kasvisairauksia, jotka leviävät kaikkialle. Jos jokaisella kylällä olisi oma ruis tai ohra, niin silloin sairauksia ei leviäisi ainakaan niin paljon, haaveilee Annika Michelson.

Annika Michelson kehuu maatiaisrukiin makua ja ravinnepitoisuutta. Antti Ruonaniemi / Yle

Michelson pitää kädessään maatiaisrukiin tähkää eikä hänen tarvitse kumartua. Tähkä ulottuu lähes naisen olkapäiden korkeudelle. Michelson markkinoikin maatiaisviljaa erityisesti luomuviljelijöille.

– Pitkä korsi tukahduttaa ainakin osan rikkakasveista ja helpottaa näin mekaanista rikkojen torjuntaa. Siksi maatiaislajikkeet sopivat hyvin luomuviljelyyn, jossa ei käytetä torjunta-aineita rikkakasvien poistamiseen.

Maatiaisviljat tuottavat kuitenkin selvästi vähemmän satoa kuin jalostetut lajikkeet. Tähänkin Michelsonilla on lohdun sana.

– Maatiaislajikkeet sisältävät tutkimusten mukaan runsaasti ravinteita. Ne sisältävät enemmän mineraaleja, vitamiineja, antioksidantteja ja proteiinia kuin jalostetut lajikkeet.

– Ruotsalaisen tutkimuksen perusteella saman ravinnemäärän saamiseksi maatiaisruisleipää tarvitsee syödä huomattavasti vähemmän kuin nykyisiä leipiä, kehuu Annika Michelson.

Viljelijät mukana kehitystyössä

Maanviljelijä Sakari Raiskio Jokioisilta on viljellyt maatiaislajikkeita koeluontoisesti jo toista kesää.

– Kiinnostus vanhoihin lajikkeisiin on ollut takaraivossa jo pidempään, mutta sysäys viljelyyn alkoi Mustialasta, kun olin siellä kylvämässä koulun maatiaisviljaruutuja.

– Kun Annika Michelson tarjosi siemeniä, niin ei tarvinnut kahta kertaa kysyä, kun olin valmis kokeilemaan lajikkeita omalla pellollani.

Sakari Raiskio Jokioisilta on pitänyt vanhoja lajikkeita tuotannossa nyt toista kesää. Antti Ruonaniemi / Yle

Sakari Raiskiolle maatiaisviljojen viljely on vielä enemmänkin harrastus.

– Tärkeintä minulle tässä vaiheessa on pitää vanhat lajikkeet hengissä ja saada geenivaranto pidettyä tallessa. Kyllähän haaveissa on saada maistaa joskus maatiaiskaurasta tehtyä kaurapuuroa, mutta saattaa olla, että ihan vielä se ei onnistu.

Raiskiolla on koealoillaan maatiaisviljoista vehnää, kauraa, ohraa ja ruista sekä tattariakin.

– Toki viljelijänä on aina mielessä myös se, että jos jossain vaiheessa maatiaisviljoista saisi myös jotain tienestiä, mutta nyt ollaan vasta alkuvaiheessa ja haetaan sopivia lajikkeita, tuumii Sakari Raiskio katsellessaan vielä matalia kasvustoja.

Kuiva kesä koettelee myös maatiaislajikkeita. Vaikka sato jäisi pieneksi, aikoo Raiskio sen korjata.

– Otan siemenet talteen vaikka sirpillä, jos se on tarpeen, naurahtaa Sakari Raiskio.

Isoisän ruisleipää on jo tarjolla

Maatiaisrukiin viljely alkoi kuihtua viisikymmentäluvulla ja sen viljelyala kuihtui lähes olemattomiin jo viitisenkymmentä vuotta sitten. Vanhemmilla ihmisillä saattaa olla vielä mielessä "oikea" ruisleivän maku.

Heille ja muillekin on lohtuna se, että maatiaisviljojen orastavan nousun mukana myös pienleipomoilla on myynnissä maatiaisviljatuotteita. Ainakin somerolaisen Paijan tilan pienleipomossa maatiaisviljalajike Juuso-ruis leivotaan leiväksi.

Juuso-ruis sopii hyvin ruisleivän leivontaan, kertoo Anna Paija Somerolta. Antti Ruonaniemi / Yle

– Ehkä se aluksi oli vähän vahinko, mutta sitten aika nopeasti löysimme maatiaisrukiin, jonka leivontaominaisuudet ovat todella hyvät, selittää yrittäjä Anna Paija valintaansa pyöritellessään taikinasta tarkkaan punnittuja ruistaikinapalloja.

Annan mies Antero Paija litistää pallot, pistelee niihin muutaman reiän ja laittaa uunipellille, uuniin laitettavaksi.

– Maatiaisviljasta saa todella hyvänmakuista leipää. Olemme saaneet leivästämme tosi paljon kiitosta. Juuso-ruis toimii hyvin meidän juuressa, mikä antaa maun ja rakenteen leivälle, selittää Anna Paija hymyillen.