Startul de sezon muzical alternativ m-a trimis direct în spațiu

Românilor le prind bine orașe ca Londra sau Berlin, unde colaboerază cu localnici, pentru a importa ultimele răcnete.

Sergiu, Eamon și nava lor spațială. Foto de Andrei Gabriel Bot

Sergiu și Eamon sunt niște băieți la 28, respectiv 21 de ani. S-au cunoscut în Londra și au pus-o de-un proiect muzical mișto, cu un sunet proaspăt, numit Voyager II. Chiar dacă Brexitul a îndepărtat un pic Regatul Unit față de Europa, e clar că tot în familie rămânem. Așa că băieții au dat sfoară-n țară, iar Aethernativ le-a găzduit aseară prima cântare.

Treaba începe la 21:48. Acorduri smooth de chitară se împletesc cu niște snappy snares. Suntem într-o curte interioară, plină ochi, a unui viitor oraș cosmopolit. Vreo câteva zeci. A doua piesă e visătoare și uplifting. La a treia intrăm deja într-o peliculă. Chitările spațiale vin ca un strat protector peste sample-uri selenare. Cred că am aterizat. Houston, n-avem nicio problemă de semnalat.

Pe piesa-fanion cu cod morse pe fundal, un oarecare ogar alb vine să-și ia porția de afecțiune de la stăpână. Oamenii sunt atenți de peste tot, inclusiv de sus, de la Cuib. Ogarul se tolănește, publicul soarbe din băuturi, iar un oarecare actor local de teatru dă din mână pe ritm.

Îl văd pe Michi, o treime de JazzyBIT (printre altele), și-l întreb cum i se pare.

„Sergiu, care locuiește în Londra, e foarte actual cu scena muzicală de nu jazz de-acolo. Se simt influențe hip hop și muzică electronică. E un vibe londonez, mie așa mi se pare. E cu siguranță ceva neexplorat în oraș. Nu mai sunt trupe care cântă așa.”

Voyager II și ogarul răsfățat. Video de Vlad-Marko Tollea

O piesă mai alertă animă spiritele. Sau oamenii. Se dă drumul iar la sample-uri și tot felul de pedale. Are BPM de d'n'b, iar starea publicului saltă în sincron cu tempoul.

Mă duc la baie să fac loc pentru vin, unde dau de niște tipi ce fac rap spontan dintr-un closet în altu’. E ca-n vis / zici că suntem în paradis / într-un banlieu din Paris. / Am zis!

Concertul se termină. Auditoriul e mulțumit. Îi las pe băieți să-și strângă sculele, după care ieșim pe stradă la o poveste. Mi-au detaliat un pic cum s-au întâlnit, ce influențe muzicale le-au croit drumul, dar și care-i viitorul pentru proiectul ăsta meteoric, posibil stelar.

in.TM: Care-s jumătățile din Voyager II?

Sergiu: Eu-s Sergiu Fănică din Reșița.

Eamon: Și Eamon Foreman din Londra. De descendență irlandeză.

E pentru prima oară când cântați în România?

Da, pentru prima dată când avem o cântare cum trebuie în formula asta.

Cum e să revii acasă?

Sergiu: E bine. N-am mai fost acasă de vreun an și mi-era dor de prieteni și familie. Și dacă și-așa aveam proiectul ăsta în care chiar credem, am zis să venim și să ne prezentăm muzica aici chiar și înainte de a cânta la Londra. Am mai cântat în alte formule, dar nu cu Voyager. E, practic, primul nostru proper gig. Ne știm de vreo șapte luni, deci e o relație artistică proaspătă, dar e pentru prima dată când chiar am ocazia să colaborez cu un muzician pe bune. Cred că ne-am conectat. De-asta sunt aici.

De ce Voyager II?

Eamon: Că suntem doi. Dar poate are legătură și cu al doilea Voyager lansat în spațiu.

Cât de adânc sunteți în spațiu?

Destul de departe. De fapt, nu știu. Poate că nu. Clar ne place să călătorim pe distanțe lungi.

Sergiu: Întotdeauna revenim, dar iubim să călătorim.

Video de Andrei Gabriel Bot

Întreb deoarece am remarcat că într-o piesă am aselenizat lin și corect.

Da, asta pentru că nava noastră e foarte mișto. Avem o tehnologie ca lumea și de-aia aterizăm de obicei așa. Suntem amândoi la butoane și cunoaștem direcția.

Eamon: Da, însă nu cunoaștem destinația.

Sergiu: Așa e, dar avem încredere în propriul instinct.

După lună, ce urmează? Marte?

Eamon: Poate. Sau chiar și mai departe. Poate chiar alte dimensiuni.

Ce genuri vă ghidează drumul spre infinitate și chiar mai departe?

Jazz, hip hop și electronică sunt cele trei puncte centrale. De exemplu, Aphex Twin, Burial și…

Sergiu: Boards of Canada.

Cine face sample-urile pentru piese?

Tot eu. De obicei iau din discuri sau mi le fac pe ale mele, dar și Eamon face multe cu chitara sa. Le structurează peste ale mele. E practic, o conversație dintre un drum machine și un sentiment ambiental, uman, al chitării.

Voi cum v-ați descrie muzica? Electronică, jazz?

Jazz e doar atitudinea. La modul sincer, e doar un cuvânt. Nu vreau să etichetez muzica, pentru că, după mine, toată muzica e la fel. Are doar texturi diferite.

Voi ce texturi descrieți în peisajul vostru sonor?

Eamon: Orice simțim că e bine. E gros, cu bass. Evident că stilul garage ne-a inspirat. Burial e un exemplu care a luat garage-ul și l-a combinat cu stilul său straniu. E clar că a avut un impact masiv pentru mine, personal. Și o grămadă de oameni din ambient.

Sergiu: Brian Eno!

Ce v-a marcat în perioada adolescenței?

Miles Davis, în primul rând. Sun Ra ascult aproape tot timpul.

Eamon: Pe mine Hendrix. Chiar dacă nu provin dintr-o familie care cânta la instrumente, tot timpul ascultau muzică. Mama mea avea mult jazz și soul, care a rămas cu mine în tot timpul ăsta.

Cât de mult v-a influențat cultura DIY felul de a fi?

Eu unul am învățat să cânt la chitară doar din ascultat. Și e clar că toată cultura do it yourself e mult mai accesibilă acum, cu internetul și toate resursele tehnologice.

Sergiu: Da, suntem autodidacți. Adică și eu am terminat o școală de muzică în Londra, dar nu acolo am învățat efectiv să cânt. Poate doar 5% din ce știu e de la școală. Mult am prins doar din ascultat de casete.

Ce urmează în misiunea de explorare a Voyager II?

Să cântăm la Cluj. După care să ne relaxăm. Sper să scoatem ceva anul ăsta. Un EP sau poate chiar un album. O să fie sigur online. Probabil Bandcamp.