E deja o modă, cred. Înainte de a fi văzuți de mamele lor, copiii sunt prezentați de tați pe Facebook. Văd multe poze de-astea în ultima vreme. Tatăl, care probabil a dat 50 de lei asistentei să i-l aducă pe ăla mic, ține copilul în brațe, pe holul maternității și face un selfie cu el. Mama nu apare, pentru că nu și-a revenit încă, săraca. Mă întreb ce-o gândi o mamă când se trezește și vede poza pe Facebook, când animalul e deja la băutură cu prietenii. Ia uite, nemernicul, eu m-am chinuit atât să-l port, să mănânc sănătos timp de nouă luni, am luat 15 kile, m-am lăsat de fumat iarbă, de băut, iar după ce l-am scos, când eram leșinată în salon, maimuțoiul ăsta își făcea poze pe hol cu copilul meu, să se dea mare pe Facebook. Vai, nemernicul, și nici tag nu mi-a dat! Ia uite, a tăguit-o pe mă-sa!

Oricât de ușor ai naște, trebuie să te enerveze treaba asta, ca femeie. De-aia zic, cred că prima poză a copilului trebuie să fie alături de maică-sa. Mi se pare de bun simț.

Apoi, altă chestie e cu numele primite de acești copii. Unele sunt normale: s-a născut Andrei, s-a născut Nicoleta, s-a născut Robert, s-a născut Ion. Dar foarte multe sunt puse în bătaie de joc. Și știți de ce? Pentru că nu există nicio lege care să interzică să-ți bați joc de copil. Ar trebui să existe măcar o lege, ca la numirea unei societăți comerciale. DA, există mai multă grijă din partea statului pentru numele unei societăți comerciale decât pentru numele unui copil. Nu poți, frate, să-i pui copilului orice nume, așa, aiurea. Uite, am văzut unul azi-dimineață, la mine pe ”perete”: s-a născut Maximilian. Să fie sănătos, să conducă lumea. Dar pe bune? Maximilian? Vreți să-l faceți împărat? Și cum o să-l strigați? Max? Nu trebuia să treceți, doamnă, prin chinurile astea, ca să aveți ceva pe care să-l strigați Max. Max, fă-ți curat în cameră! Iar musafirii: uau, câinele vostru își face singur curat în cameră?

V-ați gândit cum o să-l strige colegii? Maaax! Maxiii! Sau poate Maxim? Desigur, copiii sunt inventivi. Sigur unul o să-i spună Minimax, altul o să se gândească la Maxi-taxi. Sunt o mulțime de variante care-l vor face pe copil să vă spună, după prima săptămână în clasa întâi, că el nu mai vresa să meargă la școală.

Bun, copiii fac porecle din orice nume, Andreea mea a venit supărată într-o zi acasă pentru că îi spuneau colegii Ardeia. Totuși nu e mai bine să nu o cauți cu lumânarea pentru copilul tău? Nici ai mei n-au avut de lucru. Pe mine mă mai cheamă și Iustinian (da, mama a visat că voi fi popă, și-a zis să dea o mână de ajutor în sensul ăsta), iar pe sor-mea o cheamă Draga. Când l-am întrebat pe tata, Dumnezeu să-l odihnească, ce-i prostia asta, mi-a spus: Bombix, uite care-i treaba: Pătraru Dragoș Iustinian și Pătraru Draga Ioana. Vezi, aceleași inițiale: PDI. Așa, și? Asta era ideea, să avem aceleași inițiale? Suntem numere de mașină sau ce? Crezi că vom marca istoria omenirii, că o să dea ăștia numele unui aeroport cu inițialele noastre? Iar eu și sor-mea suntem cazuri fericite, ale unui împătimit de rebus. Am scăpat ușor, Dragoș și Ioana. Dar ne-a trecut glonțul pe la ureche.

Discuția asta cu tata am avut-o după o oră de română, la liceu. Mi-aduc aminte cu mare plăcere de dragul meu profesor de limba română, domnul Vulpescu. Clasă de filologie, aveam vreo zece ore de română pe săptămână, în două zile erau câte trei legate. Avea omul un har de povestitor extraordinar, ne ținea câte trei ore, vorbindu-ne despre lucruri pe care le lega apoi atât de natural de materie, astfel încât doar dacă erai idiot nu pricepeai. În clasă, eram doi băieți și 33 de fete. Da, a fost frumos la liceu! Dar nu asta vreau să vă povestesc. Într-o zi, domnul Vulpescu ne spune: fetelor, vă rog ceva: aveți mare grijă cum vă botezați copiii. E foarte important! De pildă, spunea el, cum să-ți numești copilul Codruț? O să fie frumos cât va fi copil, la grădiniță, la școala primară. Vai, Codruț e frumos, Codruț e inteligent, doamnă, Codruț învață bine, Codruț a trecut o babă strada… Dar mai târziu? V-ați gândit vreodată dacă acel Codruțel frumușel ajunge să aibă doi metri și 150 de kilograme? Cum o să-l strigați? Vă închipuiți, una dintre voi, mamă, strigându-vă copilul în piață, când are 30 de ani? Codruuuuuț? Și ditamai malacul dă jos trei cetățeni și două cântare când se întoarce. Și apoi spune: da, mami! Moare lumea de râs. Spune-i, dragă, simplu, Codru, dacă ții la numele ăsta, dar nu-l umili în certificatul de naștere! Mă rog, și de-aici, o excelentă discuție despre nume, diminutive, când e bine să le folosim, când nu e cazul.

Așadar, cred că ar trebui să existe o lege care să stabilească ce nume nu ai voie să-i pui unui copil, pentru binele lui. Vrei să-i zici Maradona? Și dacă va ajunge șeful Poliției? L-ai terminat! Vrei să-i pui numele copilului Televizor? Nu merge, numele ăsta nu se poate da unui copil. Peste ani, poate ajunge să fie nominalizat la Nobel. Ne face pe toți de râs, nu doar pe el și pe idioții care i-au pus numele ăsta! Deci, nu vă gândiți ce vreți voi să devină copiii voștri, egoiștilor! Găsiți nume care, dacă nu-i ajută, măcar să nu-i încurce în viață.

ți-a plăcut acest articol ?