For langt de fleste mennesker kunne computere lige så godt være magi. Vi benytter dem dagligt, men har ingen indsigt i, hvordan de faktisk fungerer.

Vi så det i sidste uge, da anden runde af Danmarks største hackersag endte med, at Gottfried Svartholm Warg fik stadfæstet sin dom ved Østre Landsret – trods det, it-kyndige kalder særdeles tvivlsomme beviser imod ham. Men det kan de it-kyndige sige herfra og til dommedag. Det er (åbenbart) ikke dem, der sidder på nævningebænken eller bag dommerskranken.

I byretten i 2014 talte den amerikanske hacker og it-sikkerhedsekspert Jacob Appelbaum om et »kulturelt og teknologisk sammenstød«, og selv ud fra mine relativt beskedne it-kompetencer har dele af retssagen mildest talt virket som en farce. Jeg skal ikke udtale mig om, hvorvidt Warg virkelig er uskyldig dømt – det ved han ret beset kun selv – men det er forstemmende, at tilliden til den dømmende og udøvende magt må ligge på et meget lille sted i teknisk komplekse sager.

Hverken anklager, nævninge eller sågar forsvarer var på sikker grund, da tekniske begreber blev slynget gennem retssalen. Og hvordan skulle de også være det? For den almindelige borger er Python en slange og Hercules et fly.

Det er den samme problematik, der gør sig gældende, når vi taler datasikkerhed og masseovervågning. Den almindelige borger aner ikke, hvad kryptering betyder, og hvorfor det er vigtigt. Den almindelige borger tager begreber som »skyen« for gode varer, når der i virkeligheden blot er tale om en ekstern server, som man villigt lagrer sin private data på. Den almindelige borger bliver chokeret over, hvor mange informationer, der afgives ved almindelig færden på nettet, men magter samtidig ikke at udøve bare en minimal mængde digitalt selvforsvar.

Jeg vil gå så langt som at sige, at befolkningens manglende it-forståelse er et demokratisk problem, især når den danske regering hovedløst digitaliserer flere og flere processer. Det er et problem, at vi som borgere ikke har forudsætningerne for at forholde os kritisk til såvel private firmaers ageren som vores folkevalgtes it-udspil.

Problemet bliver ikke mindre af, at vi såkaldt ’digitalt indfødte’ stikker os selv blår i øjnene, når vi betragter os selv som superbrugere af internettet. Alle ved, at du ikke bliver en god mekaniker af at være god til at køre bil; alligevel tror vi, at vi har vores på det tørre, bare fordi vi kan finde ud af at installere AdBlock eller ændre layoutet på vores hjemmeside.

Vi burde i langt højere grad opmuntre den enkelte borger til at skabe og dekonstruere i stedet for blot at konsumere teknologi. Det er dog op ad bakke, når overdreven interesse i programmering og internetsikkerhed stadig bliver anset for at være farlig, når en far bliver sigtet af politiet for at påpege sikkerhedshuller i børnehavens intranet, og når Warg dømmes for at udnytte CSC’s latterligt dårlige sikkerhed, mens CSC selv går fri.

De seneste par år har vist os, at vi hverken kan eller skal have blind tiltro til de systemer, der forvalter vores private data. Der findes snart ikke et aspekt af vores liv, som ikke involverer informationsteknologi i et eller andet omfang, og som borgere kan vi ikke længere tillade os blot at udlicitere principielle it-diskussioner til ’nørderne’. Det er ansvarsfralæggelse af højeste kaliber.

Nej, it er ikke sexet. Men det er os selv, vi snyder, hvis vi kun interesserer os for digitale problematikker, når renskurede tv-værter forklarer dem for os på letforståeligt dansk i velproducerede temalørdage. Heldigvis går det så småt den rigtige vej. Programmering er på vej ind i folkeskolen. De førnævnte it-kyndige holder cryptoparties, hvor almindelige borgere kan lære at kryptere. Men vi har stadig et samfund, hvor kun få mennesker har en reel viden om informationsteknologi, og resten er funktionelle analfabeter.