Der gik ikke mange sekunder, fra der i sidste uge blev fundet en mulig forekomst af mikroplast i dansk drikkevand, til det miljøpolitiske Danmark råbte bål og brand. Mindre end et døgn tog det oppositionen at kræve yderligere undersøgelser og miljø- og fødevareminister Esben Lunde Larsen (V) for en gangs skyld at komme sine politiske modstandere i møde.

Ja, nogle krævede ligefrem mikroplast forbudt:

Kampen mod mikroplast er vigtig. Godt der sker noget nu. Vi vil have forbud https://t.co/aHiKBAcix0 #dkpol #dkgreen— Alternativet (@alternativet_) 21. september 2017

Men for mikroplast gælder det, at vi endnu ikke ved, i hvilket omfang det er sundhedsskadeligt. Vi ved dog, at det er ekstremt vanskeligt at undgå, fordi selv den mindste bevægelse, der skaber friktion – at skrive denne artikel på et tastatur eksempelvis – afgiver en eller anden form for mikroplast.

Som Nanna B. Hartmann, seniorforsker på Institut for Vand og Miljøteknologi på DTU Miljø udtrykker det:

»Mikroplast udskilles alle steder omkring os: fra vores tøj, fra vores køkkensvamp, fra karklud, fra bildæk, fra skosåler.«

Er over alt

Særligt i verdenshavene forekommer det i stigende omfang, da der årligt udledes eller skabes omkring 10 millioner ton mikroplast på verdensplan. Størstedelen kommer fra nedslidning af bildæk. Dertil kommer naturligvis nedbrydning af alt det plastaffald, som flyder rundt i verdenshavene.

De større stykker plastaffald er et kæmpemæssigt miljøproblem, men hvad angår mikroplast og sundhed sagde lektor på Institut for Naturvidenskab og Miljø på Roskilde Universitet Kristian Syberg blandt andet til Danmarks Radio, at »vi er ikke ret langt med at finde ud af, hvad det betyder for vores helbred.«

På 50 år er det samlede, globale forbrug af plastic næsten 21-doblet, og der blev ifølge en rapport fra World Economic Forum produceret omkring 311 millioner ton plastic i 2014. Samme rapport konkluderer, at der i 2014 var 150 mio. ton plastic i havet. Hvis du befinder dig på H.C. Andersens Boulevard i København, vil der gennemsnitligt være en koncentration på omkring 30.000.000 skadelige partikler i én liter luft – og luft indånder vi trods alt konstant. Det er godt 1,6 millioner gange så mange partikler, som der – muligvis – befandt sig af mikroplast i én liter vand.

Flere biler, 'mindre mikroplast'

Sammenlignet med de enorme mængder af plast i miljøet er mængderne i drikkevand, som undersøgelsen fra forskere fra Cphbusiness fandt, ekstremt små, 18 partikler per liter i gennemsnit.

Hvis vi vil undgå mikroplast, skal vi begrænse biltrafikken, for jo flere biler, vi får, jo mere kører vi, og jo mere bliver der slidt af dækkene og frigivet til miljøet. De seneste års politiske aftaler har trukket i en anden retning.

Biler er også en af hovedsynderne, når det gælder luftforening. Her har vi helt anderledes håndfaste beviser for skadevirkningerne. Beskidt luft er den største dræber af alle forureningskilder og har årligt syv millioner dødsfald på samvittigheden, anslår verdenssundhedsorganisationen WHO. En opgørelse fra miljøorganisationen Det Økologiske Råd viser, at 300-500 dødsfald årligt kan kædes sammen med partikler fra trafikosen i København.

Partikler i madvarer

Det var så det helt store plan. Skal det trækkes ned på det – størrelsesmæssigt – helt lille niveau, er det værd at se på nogle af de partikler, som vi optager på anden vis, eksempelvis gennem mad.

Steffen Loft, institutleder på Institut for Folkesundhedsvidenskab, mener, at man burde kigge i retning af nogle af de partikler, som bevidst tilsættes eksempelvis fødevarer:

»Man kan blandt andet se på titaniumdioxid og carbonblack, som findes i adskillige af vores madprodukter. Celle- og dyreforsøg viser, at de har mange tydelige skadevirkninger. De kan f.eks. give betændelsesreaktioner, lungeskader og celleskader,« siger han.

Titaniumdioxid bruges som et hvidt farvestof i solcreme, bestemte typer af slik og dressinger, for at nævne nogle eksempler.

Selv om der altså findes miljøproblemer, som er værre for sundheden, og som ikke skaber store overskrifter og øjeblikkelig handling på Christiansborg, så kan der være gode argumenter for at undersøge, hvorvidt mikroplast faktisk er til stede i vores drikkevand, og om de få partikler i givet fald udgør et problem for sundheden.

Men til tider glemmer den kollektive mediepanik at sætte tingene i relief, så det har vi forhåbentlig gjort her.