Aturar-nos. Parar el frenètic ritme que ens empeny a produir. Deturar el treball reproductiu i de cures, aquell que se’ns invisibilitza i no se’ns remunera. Frenar el consum. Sota aquestes premisses dones treballadores de més de 170 països del món abandonen el 8 de març la seva quotidianitat per reivindicar-se contra el patriarcat. Sororitat internacional.

Però no és la primera vegada que les dones s’aturen. Experiències similars s’han reproduït amb anterioritat en alguns països, generant consciència col·lectiva, unitat d’acció i, fins i tot, en alguns casos, tota una revolució.

1. Islàndia

El principal precedent històric ens remunta a la Islàndia del 1975. S’estima que el 90% de dones islandeses no van acudir al seu lloc de feina el 24 d’octubre d’aquell any. Per contra, van decidir desbordar els carrers per exigir la igualtat salarial, en un dia conegut com el “Dia Lliure de les Dones“. Com a contrapartida, els homes el van batejar com el “Divendres Llarg“. Sigui com sigui, l’èxit de la convocatòria va forçar el govern a moure fils per cosir la bretxa salarial, fet que va desembocar en la creació d’una llei que regula ara l’equiparació de sous.

2. La Unió Soviètica

El 8 de març del 1917 (23 de febrer al calendari julià), coincidint amb el seu Dia Internacional, treballadores del tèxtil de diferents empreses de Petrograd van acordar començar una vaga al clam de “Pa per als obrers” i “Enderroquem el tsar”. Van desfilar fins a les portes de la Duma per condemnar els dos milions de morts durant la Primera Guerra Mundial i denunciar l’escassetat d’aliments. A cada minut s’hi sumaven més persones. Mentre el tsarisme s’ensorrava a poc a poc, els soviets es reorganitzaven, recuperant l’essència dels episodis viscuts el 1905. Havia començat la revolució russa.

3. Xile

Les empreses que explotaven el nitrat de Xile pagaven el sou dels seus treballadors amb una fitxa intercanviable per aliments. Les dones eren relegades a la llar per ocupar-se de les tasques domèstiques i de cura. Però una d’elles, Teresa Flores, va decidir recórrer la pampa per convèncer-les de revoltar-se. Amb el seu suport, el 1912 va fundar el Partit Obrer Socialista i va crear els comitès de treballadores de la llar. Una de les primeres iniciatives que van tirar endavant va ser la “vaga de les cuines apagades“. Les dones es van negar a preparar els àpats i van obligar així als homes a organitzar-se per organitzar al seu temps una vaga que millorés les seves condicions laborals.

4. L’Índia

Cansades de veure’s explotades pels amos de l’empresa, un grup de treballadores de la fàbrica tèxtil Goldenseam de Bangalore van negar-se a seguir treballant fins que no tanquessin un acord amb l’amo de la companyia que millorés les seves condicions laborals. Assegudes a l’escala de l’edifici, van sembrar la llavor del sindicat no-mixt Garment Labour Union, conformat únicament per dones que treballen en el sector. Pagaven el cost de les empreses que havien aterrat a la regió de Tamil Nadu per abaratir els seus costos de producció i generar més beneficis. Ara, s’organitzen per dignificar el valor del seu treball.

5. Polònia

Milers de dones van abandonar els seus llocs de feina i les tasques domèstiques vestides de negre. El govern polonès guardava a la recambra un enduriment de la llei de l’avortament, quan la legislació vigent ja es considerava una de les més restrictives d’Europa. Aquest escrit registrava penes de presó per aquelles dones que interrompessin el seu embaràs. El 3 d’octubre del 2016 van decidir sortir als carrers per manifestar-se i avisar al partit conservador Llei i Justícia que no desistirien fins a impedir-ho. L’èxit de la convocatòria va obligar a l’executiu a frenar els seus plans, tot i tenir majoria absoluta al Parlament per tirar la llei endavant.

6. L’Argentina

El 16 de març de 2015 el cos de Daiana García, desapareguda cinc dies abans, es va trobar quasi nu dins d’una bossa d’escombraries. El dia de la seva desaparició es complien deu anys sense pistes de Florència Pennacchi, una jove estudiant. El 10 de maig del mateix any es van trobar les restes de Chiara Páez, una adolescent embarassada i assassinada a mans de la seva parella. El cúmul de casos de violència masclista va empènyer milers de dones a ocupar els carrers de vuitanta ciutats argentines per dir prou als feminicidis. Sota el lema ‘Ni una menys‘, han repetit fins a tres vegades la convocatòria, sempre massiva. S’estima que durant el 2016 cada 30 hores una dona era assassinada a l’Argentina pel sol fet de ser-ho. Un any després, la xifra va ascendir a una cada 18 hores.