Konekeskeinen tuotanto tulee muuttamaan työtä ja tulonjakoa todella paljon. Parantunut tuottavuus sataa suoraan yritysten, ei työntekijöiden, laareihin.

Robotiikka, tekoäly, automaatio ja 3d-tulostus nivoutuvat kokonaisratkaisuksi, jonka avulla voidaan suorittaa tällä hetkellä ihmisen tekemiä töitä ja tehtäviä järkyttävän tehokkaasti, tarkasti ja skaalautuvasti. Kutsutaan tätä vaikkapa konekeskeiseksi tuotannoksi.

Miten konekeskeinen tuotanto vaikuttaa tuloeroihin? No, lähtökohtaisesti ohjelmistoille, roboteille tai muille laitteille ei makseta palkkaa. Ihmisille taas maksetaan palkkaa.

Nykymallilla niiden työpaikkojen, jotka korvataan koneilla tai ohjelmistoilla, tuotoksen arvo siirtyy lyhentämättömänä tuottajalle. Tässä tapauksessa siis yritykselle, joka palvelun tai tuotteen tuottaa. Aikaisemminhan tuotoksen arvosta osa jäi työntekijäportaalle palkkana.

Työnteko on yhteiskunnassa keskeinen osa tulonjaon logiikkaa: Palkkasi määräytyy sen mukaan, kuinka vaativaa työtä teet ja kuinka paljon.

Aikaisemmin monien tuotteiden saatavuus on ollut niukkaa. Kun ihmiset ovat tarvinneet niitä enemmän kuin on voitu tuottaa, hinnat ovat olleet korkeita. Kysyntä on ollut suurempaa kuin tarjonta, jolloin tuottavuuden kasvu on vain hellittänyt niukkuutta.

Teollisen vallankumouksen kautta tuottavuus parani merkittävästi. Historiankirjoista näemme miten teollinen vallankumous vaikutti yhteiskuntaamme. Vaikutus oli merkittävä elintason, mutta myös ympäristön ja yhteiskunnan sekä tulonjaon rakenteiden kannalta. Tärkeä pointti on kuitenkin se, että tuottavuuden kasvun kautta niukkuus hellitti. Mutta se ei kadonnut.

Konekeskeisen tuotannon vallankumouksesta voi seurata, että niukkuus teollisuustuotteista katoaa. Voi olla että ruoan niukkuus katoaa. Uskallan ennustaa myös, että monien asiantuntijapalveluidenkin niukkuus häviää. Tästä lisää tuonnempana.

Takaisin tulonjakoon.

Tulonjaossa kansantulo jakautuu seuraavasti: palkat, työnantajan sosiaaliturvakulut, yksityisten elinkeinonharjoittajien tulot, voitot, korot ja vuokrat. Jos ennustukseni osuu oikeaan, valmistavan teollisuuden tulolajeista palkat ja sosiaaliturvakulut kanavoituisivat yrityksen alariville voitoksi. Olettaen tietysti, että koneiden hankinta- ja ylläpitokustannukset ovat pienemmät kuin työntekijöihin kohdistuvat kulut.

Haaste onkin se, miten estämme eriarvoistumisen maailmassa, jossa koneet tekevät suurimman osan työstä. Kuten sanottu, nykymallilla hyödyt valuisivat yrityksille ja sitä kautta omistajille.

Minkälaisia töitä sitten voi automatisoida? Jo nyt valmistava teollisuus automatisoi paljon. Mutta tämän lisäksi tekoälyn kehityksen edetessä puhutaan jo lääkäreiden, analyytikoiden, kirjanpitäjien, myyjien ja monen muun ammatin automatisoinnista.

Julkisella puolella tilanne on selkeämpi. Mitä pienemmillä byrokratiakustannuksilla maa selviää, sen parempi. Mitä enemmän rahaa jää käytettäväksi tärkeisiin palveluihin, kuten terveydenhuoltoon, kulttuuriin, koulutukseen, tutkimukseen, turvallisuuteen ja järjestykseen, sen parempi. Jo nyt Kouvola on kaikessa hiljaisuudessa parantanut tuottavuutta vajaalla 10 prosentilla.

Tuntuu siltä, että suuri osa työstä voitaisiin teoriassa korvata koneilla. On kuitenkin tärkeää tunnistaa ne alueet, joilla ihmiskeskeisyys on välttämätöntä. Tämä on osin filosofinen ulottuvuus, mutta itse en luovuttaisi esimerkiksi vanhustenhuoltoa koneille.

Takaisin tuloerojen polarisaation ehkäisyyn.

Olisiko ratkaisu verotuksen muuttaminen työn verotuksesta kohti tuottavuuden verotusta? Tulisiko yhteisöverosta sittenkin tärkein verotyyppi ja perustulosta yksi tärkeimmistä ihmisten toimeentulon kannalta? Asettaisiko tämä malli ne ihmiset, joiden töitä ei voida automatisoida, merkittävästi parempaan asemaan verrattuna ennustettuun oloneuvosten armeijaan?

Loppukevennyksenä vielä optimistisempi näkemys. Ehkä koneet eivät syrjäytäkään suurta osaa meistä. Konekeskeinen tuotanto saattaa vain lyhentää työaikojamme, mutta nostaa vastaavasti tuntiliksaamme. Tätä mieltä on ainakin Richard Branson.