”Olen ollut työttömänä 10 kuukautta ja saanut kaksi työpaikkatarjousta TE-toimistosta. Samaan aikaan olen itsenäisesti hakenut noin 90 eri työpaikkaa”, kirjoittaa Jukka Hedeman.

Kirjoittajan työnhaku takkusi, eikä omaehtoinen opiskelu tullut kysymykseen. Sitten työ- ja elinkeinotoimistosta ilmoitettiin, että tilanteelle olisi tehtävä jotain.

”Luulin, että työvoimatoimiston järjestämissä koulutuksissa olisi kyse koulutuksesta ja työharjoittelusta. Nyt meitä kurssilaisia kuitenkin markkinoitiin sanoilla ’rautaisen kokemuksen omaava ammattilainen’.”

”Voi kysyä, onko työharjoittelun sisältävissä työvoimakoulutuksissa lopulta edes kyse työttömyyden hallinnasta ja helpottamisesta”, kirjoittaa Hedeman.

Mitä mieltä olet? Rekisteröidy Suomenkuvalehti.fin käyttäjäksi ja osallistu keskusteluun.

Kuva Jarno Mela / Lehtikuva.

Olen ollut työttömänä 11 kuukautta ja saanut kaksi työpaikkatarjousta TE-toimistosta. Samaan aikaan olen itsenäisesti hakenut yli 100 eri työpaikkaa.

Oltuani työttömänä yli puoli vuotta työ- ja elinkeinotoimiston tomera rouva sanoi, tilanteelleni pitäisi tehdä jotain. Hän tarjosi työvoimakoulutusta, joka koneen näytöltä ilmoitusta katsellessamme tarkentui TE-toimiston ostamaksi koulutuspalveluksi, johon liittyisi vajaan kuuden kuukauden työharjoittelu jossain sopimusyrityksessä. Työvoimakoulutuksen aiheena olisi kouluttautuminen ja harjoittelu HR-osaajaksi (Human Resources, henkilöstöhallinto).

Tarve työvoimakoulutukseeni tuli yllätyksenä, koska työttömyyteni alkaessa olin kysynyt mahdollisuuksiani omaehtoiseen opiskeluun. Tällöin rouva sanoi, etten saisi lupaa opiskeluun ansiosidonnaisella päivärahalla, koska minulla on tutkinto, työkokemusta ja oman alani työpaikkoja on avoinna. Lisäksi hän totesi, että nykyaikainen tapa ei ole tehdä tutkintoja tutkintojen päälle, vaan työpaikoilla tapahtuva oppiminen ja harjoittelu.

Myöhemmin kerroin, että menisin avoimeen yliopistoon suorittamaan hyödylliseksi kokemani perusopintokokonaisuuden, jonka voisin myöhemmin liittää ansioluettelooni. Rouva sanoi, ettei opiskelu onnistu, ellen tee siitä kirjallista lupahakemusta TE-toimistoon, joka sitten arvioi saanko opiskella avoimessa yliopistossa.

Ilmeni, etteivät avoimen yliopiston ovet olleetkaan avoinna kaikille suomalaisille. Oli yllättävää, etten voinut vapaasti opiskella avoimessa yliopistossa, vaikka en saisi mitään opintoetuuksia eikä opiskeluni olisi johtanut tutkintoon. Usein esillä ollut elinikäisen oppimisen ihanne ei näin ollen automaattisesti koskenutkaan minua, koska olin työtön.

Tartuin TE-toimiston koulutustarjoukseen, koska kokemukseni mukaan TE-toimiston kanssa asioista ei neuvotella. Toki valinnanvaraa on, mutta sen kustannuksena saattaa olla ansiosidonnaisen päivärahan menetys. Tämän olin kokenut jo aiemmin, kun samainen elinkeinotoimiston rouva lähetti minulle työpaikkatarjouksen.

TE-toimiston työpaikkatarjoukset eivät kuitenkaan ole aitoja tarjouksia, jotka voi ottaa vastaan sanomalla ”otan”. Ne ovat tavallisia työpaikkailmoituksia, joihin työttömän tulee hakea. Mielestäni tarjottu tehtävä ei vastannut ollenkaan koulutustani ja työkokemustani. Ilmoitin asiasta TE-toimistoon, kuten tarjouksessa tällaisessa tilanteessa pyydettiin tekemään. Lisäksi kerroin kuinka työnhakuni oli edennyt ja että olin sillä viikolla jo ehtinyt hakea neljää koulutustani ja työkokemustani vastaavaa paikkaa ja liitin mukaan näiden työpaikkojen ilmoitukset. Vastauksessaan rouva ilmoitti seuraavaa:

”Hei!

Kiitoksia ilmoituksestasi. Hienoa, että työnhaku on aktiivista ja paljon paikkoja on haussa. Näistä omatoimisista työnhauista ei ole velvoitetta ilmoittaa meille mutta niihin työtarjouksiin, joita te-toimisto tekee, tulee aina hakea. Jos katsot sitä virallista tekstiä siinä työtarjouksen alussa, niin siitä se velvoittavuus ilmenee. Tehdessämme työtarjouksia työnhakijoille, palvelemme ensisijaisesti työnantajia, joille etsimme soveltuvaa työvoimaa. (…)

Pyytäisin vielä vahvistamaan, aiotko viestini jälkeen hakea paikkaa.

Joudumme aina tekemään kirjallisen selvityspyynnön, mikäli työnhakija ei hae tarjottuun työmahdollisuuteen. Vastauksen perusteella työttömyysturvatiimissä arvioidaan, onko hakijalla työvoimapoliittisesti hyväksyttävä syy kieltäytyä hakemasta ko. paikkaa.”

Tästä episodista minulle jäi kuva, että on ihan se ja sama mitä työvoimaneuvojan tapaamisten välillä puuhailen, kunhan teen ne asiat joita TE-toimisto minulta erikseen pyytää. Minua myös uhattiin korvausten menettämisellä, vaikka olin toiminut juuri niin kuin oli käsketty: olin ollut yhteydessä TE-toimistoon, koska koin ettei tarjottu työpaikka sopinut minulle. Samalla oma-aloitteisesti kertonut, että olen aktiivinen työnhaussani ja antanut ymmärtää, ettei työllistymiseni olisi tästä yhdestä tarjotusta työpaikasta kiinni.

Lisäksi rouvan vastauksessa huomiota herätti tieto, että TE-toimisto palvelee ensisijaisesti työantajia – olin aina luullut, että TE-toimisto palvelisi ensisijaisesti työnhakijoita. Nykyään ymmärrän paremmin keiden tarpeita TE-toimistot palvelevat.

Eräs absurdi tapaus ja osoitus TE-toimiston hieman vanhahtavasta toimintatavasta oli ulkomaanmatkani. Olin talvella lähdössä kuudeksi päiväksi Norjaan ja koska tiesin, että työttömän liikkumisvapautta ja ulkomaanmatkoja on rajoitettu, ilmoitin tapaamisessamme rouvalle tulevasta matkastani. Hän sanoi, ettei suullinen ilmoitus riitä. Minun tulisi tehdä kirjallinen ilmoitus matkastani ja ilmoittaa kohde sekä majoitusliikkeiden yhteystiedot.

Kysyin, eivätkö TE-toimiston tiedossa olevat puhelinnumeroni ja sähköpostiosoitteeni riitä? Ei riittänyt, siispä kirjoitin paperille osoitteet, fax- ja puhelinnumerot majoituspaikkoihini.

F.E.C -koulutus

Minulle tarjottiin F.E.C-koulutusta¹, jonne pääsemiseksi vaatimuksena oli korkeakoulututkinto ja työkokemusta HR-tehtävistä. Olemassaolevaa asiantuntemusta oli kaiketi tarkoitus syventää. Tosin kouluttavan yhtiön esitteessä yhteistyöyrityksille sanotaan näin:

”Uuden osaavan työntekijän etsiminen on usein kallista ja aikaa vievää. Tarvitsetteko rautaisen kokemuksen omaavan HR-ammattilaisen kehittämään henkilöstöänne muutostilanteessa?”

Tämän luettuani oloni oli melko tyrmistynyt. Luulin, että työvoimatoimiston järjestämissä koulutuksissa olisi kyse koulutuksesta ja työharjoittelusta. Nyt meitä kurssilaisia kuitenkin markkinoitiin sanoilla ”rautaisen kokemuksen omaava ammattilainen”.

Uskon, että rautaisen kokemuksen ammattilainen ei enää tarvitse palkatonta työharjoittelua, mutta ehkä olen luuloineni väärässä. Samassa esitteessä oli työntekijän hintalappuna 6200 euroa + alv vajaan puolen vuoden ajaksi. Tämä on se hinta, jonka harjoittelijan tarvitsevat yritykset joutuisivat maksamaan kouluttavalle yritykselle. Se ei ole paha hinta ”rautaisesta kokemuksesta”.

Koulutuksen järjestäjänä olisi TE-toimiston kilpailuttama osakeyhtiö, jota voimme tässä jutussa kutsua vaikkapa Suomen johtamiskoulu Oy:ksi. Tämä tarjoaisi meille koulutukseen valituille 15 räätälöityä koulutuspäivää ja vapaasti valittavaksi 15 koulutuspäivää heidän muusta yrityksille suunnatusta kurssitarjonnastaan. Käsittääkseni nämä vapaavalintaiset kurssit järjestettäisiin joka tapauksessa, eli me F.E.C:läiset olisimme vain lisäkuuntelijoina, eikä ylimääräisiä kuluja Suomen johtamiskoululle täten syntyisi. Yhtään koulutuspäivää ei työttömille annettaisi, ennen kuin harjoittelupaikka olisi löytynyt. Koulutuspalvelut ovat TE-toimistojen kilpailuttamia palveluita ja Uudellamaalla TE-hallinnon maksuosuus koulutettavaa kohden on viime vuosina ollut keskimäärin 2600 euroa + alv ja vaihteluväli noin 500 – 6500 euroa + alv.² Keskimääräistä hintaa käyttäen minun enintään 30 päivän koulutukseni maksaisi täten 6200 + 2600 euroa, yhteensä 8800 euroa + alv.

Menin koulutuksen alkuinfoon, jossa tapasin muut kurssille valitut – meitä oli viisi henkeä. Kyseinen kurssi pyörii jatkuvasti, joten ymmärtääkseni näitä pieniä ryhmiä syntyy pitkin vuotta. Keskustelimme kurssin tavoitteista ja katselimme Powerpointshowta, jonka ensimmäistä diaa katsoessani tuli outo tunne, kun kouluttavan yhtiön edustajat esittelivät omaa toimintaansa, työntekijämääriä, kurssitettavien lukumääriä ja muuta perustietoa. He esittivät jonkinlaista kevyttä, ehkä oleellistakin, markkinointiviestiä omasta yrityksestään ja saivat minut tuntemaan että minä, kurssille valittu työtön, en olekaan näiden koulutuskuvioiden keskiössä. Jo silloin ymmärsin, että tämä on varmasti hyvää liiketoimintaa niille yhtiöille, jotka TE-toimisto on valinnut kurssittajiksi. Tapaamisessa ei selvinnyt listausta mukaan lupautuneista yrityksistä, joissa olisi avoinna harjoittelupaikkoja, vaan edustajat kertoivat, että he alkaisivat nyt tämän alkuinfon jälkeen etsiä mahdollisia ”yhteistyökumppaneita”.

Heti tämän jälkeen mainittiin, että harjoittelupaikkoja kannattaa ehdottomasti hakea myös itse ja että heiltä saisi apua tähän itsensä myymiseen yrityksille. Infon jälkeen parin päivän sisällä sain sähköpostilla valmiit sähköpostipohjat, joilla voisin lähestyä mahdollisia työharjoittelupaikkoja.

Alkuinfosta on nyt kulunut yli kolme kuukautta, eikä Suomen johtamisopisto ole ilmoittanut, että he olisivat harjoittelupaikkaa minulle löytäneet. Ymmärrän tietenkin, että avoimia paikkoja on näinä aikoina vähän ja yritykset miettivät rahankäyttöään tarkasti. Ammattitaitoisen harjoittelijan ottaminen on kuitenkin niin edullinen vaihtoehto hoitaa tietty työtehtävä, että luulisi halukkuutta taantuman keskelläkin löytyvän. Voi olla niin, että Suomen johtamiskoulu luottaa pelkästään kurssilaisten itsenäiseen harjoittelupaikan hakuun, ellei sitten kurssille satu tulemaan jotain aivan erityisen hyvää harjoittelijaa, jonka välittäminen eteenpäin on poikkeuksellisen helppoa.

Kuten totesin, esitteessä selvisi että harjoittelupaikan antajien tulee maksaa 6200 euroa + alv Suomen johtamiskoululle siitä, että he saavat työharjoittelijan. Minulle tämä näyttäytyy siten, että TE-toimisto lähetti minut kouluttavalle yhtiölle materiaaliksi, jonka eteenpäin myymisellä tämä tekee liikevoittoa ja mikä parasta, tämän eteenpäin myymisen saattaisi materiaali tehdä ihan itse.

Koska HR-asiantuntijaksi koulutettavilta vaadittiin korkeakoulututkinto ja työkokemusta HR-tehtävistä, saisivat harjoittelupaikan tarjoavat yhtiöt osaavan työntekijän 5-6 kuukaudeksi reilun 1000 euron kuukausikululla, eli Suomen johtamiskoulun myymän tuotteen hinta-laatusuhde on hyvä. Hyväksi sen tekee harjoittelijoiden hinta ja se, että osittain julkisesti rahoitettuun koulutukseen valitaan vain henkilöitä joilla jo on koulutus ja työkokemusta, eli heikommassa asemassa olevia ei edes yritetä auttaa tämäntyyppisten harjoittelujen avulla.

Laajemmin voisi ajatella, että Suomessa pyöritetään eräänlaista ”koulutusteollisuutta”, joka tarvitsee raaka-aineekseen työttömien massaa, jonka toimittamisesta vastaavat TE-toimistot. En tarkoita koulutusteollisuudella ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen koulutuksia, tai yrittäjyysvalmennuksia, vaan kilpailutettujen yritysten jatkuvia harjoitteluohjelmia, non-stop -kursseja, jollaiselle itsekin päädyin.

Harjoittelun aiheuttama lisäkulu yhteiskunnalle on TE-toimiston maksuosuus F.E.C-kurssista ja noin 200 euron korotusosuus ansiosidonnaiseen päivärahaani. Päivärahankorotus kuluisi minulla kokonaisuudessaan HSL:n kuukausilippuun ja työpaikalla ruokailuun, eli harjoittelun nettovaikutus minulle olisi nolla tai sen alle. En tietenkään oleta, että yhteiskunnan pitäisi maksaa minulle harjoittelusta mitään ylimääräistä, mutta tuon korotetun osan voi nähdä myös niin, että sillä varmistetaan harjoittelijan pääsy harjoittelupaikalleen ja ettei tiukka taloudellinen tilanne estä harjoittelun hoitamista. Tämä pieni lisäraha on yksi tavoista varmistaa, että yhtiöt saavat hyviä harjoittelijoita tekemään työtä ja kokonaisuudessaan työharjoittelu näyttäytyy eräänlaisena yritystukena harjoittelupaikan tarjoaville yrityksille.

Työvoimakoulutuksista ja työharjoittelusta

Harjoittelijoiden käyttö työmarkkinoilla edullisina työntekijöinä ei ole enää salaisuus kenellekään. Aiheesta on kirjoitettu useissa eri lehdissä (esim. HS 19.8.2012)³.

Voi kysyä, onko työharjoittelun sisältävissä työvoimakoulutuksissa lopulta edes kyse työttömyyden hallinnasta ja helpottamisesta. Varmasti tätä jollain tavalla tapahtuu, mutta ehkä hallinta jää pääosin työttömyystilastojen tasolle.

Kilpailuhenkisessä nykyajassa ei markkinahäiriöitä ja -vääristymiä yleensä katsota hyvällä, mutta harjoittelijoiden työmarkkinoita vääristävältä vaikutukselta halutaan sulkea silmät. Jos yritys tukeutuu runsaaseen edullisten harjoittelijoiden käyttöön, lisää tämä myös kilpailijoiden painetta samaan harjoittelijoiden hyväksikäyttöön. Seurauksena tästä ovat edelleen vähenevät avoimet työpaikat kyseisissä tehtävissä. Alkuaan oletettavasti hyvää tarkoittanut työvoimahallinnon ideariihessä syntynyt ajatus työharjoittelusta, saattaa lopulta itse asiassa pahentaa työttömyyttä.

Yksilötasolla työttömyyttä ei myöskään helpota, mikäli työtön F.E.C-koulutusten yhteydessä alkaa etsiä harjoittelupaikkaa itsenäisesti.

Harjoittelupaikkojen etsiminen, hakemusten kirjoittaminen ja harjoitteluhaastatteluissa käyminen on sisällöllisesti aivan samanlainen tehtävä kuin oikeiden työpaikkojen hakeminen. Uskon, että harjoittelupaikkojen hakeminen vähentää työpaikkojen hakua, eikä näin toiminen edistä työnsaantia, joka kaiketi on työttömän pääasiallinen tavoite.

”Työ- ja elinkeinohallinto määrittää kilpailutettavat koulutusteemat. Osa ideoista syntyy

hallinnon sisällä, osa on kouluttajien ennen kilpailutusvaihetta hallinnolle tuottamia

ideoita.” (Lähde: Fec-koulutuksen volyymin lisääminen uusien toteutusmallien avulla, Uudenmaan ELY-keskus, 2011)

Eikö harjoittelupaikan ja toivottavasti myöhemmin rekrytoivan yrityksen pitäisi määrittää minkälaisia harjoittelijoita ja koulutusta se tarvitsee? Kuvittelisin, että suurin hyöty tämän tyyppisistä koulutuksen ja harjoittelun yhdistelmistä olisi, mikäli yritys ei löytäisi markkinoilta omiin aivan erityisiin tarpeisiinsa koulutettua työntekijää, tämä voisi lähestyä työvoimaviranomaisia ja esittää omat koulutustarpeensa.

Nyt tilanne on päälaellaan: koulutetaan melko yleisiin tehtäviin työttömiä, joita sitten käytetään harjoittelijoina, eli monesti palkattomina työntekijöinä. HR-tehtävät ovat varmasti sellaisia melko yleisluontoisia töitä, että niihin olisi valmiiksi tekijöitä Suomen työttömien joukossa, mikäli yrityksillä olisi halua palkata heitä. Ainakin omalla kurssillani oli viisi osaavaa ja koulutettua HR-tuntijaa. Tietenkään palkkaaminen ei ole niin houkuttelevaa, jos sama tehtävä tulee hoidettua harjoittelijoiden avulla, joita välitetään muun muassa F.E.C-tuotemerkin alla.

”Toisaalta mätsääjäkeskeinen (harjoittelupaikan etsiminen harjoittelijalle. Kirj. huom.) parinmuodostus on kallista: keskimäärin 1/3 koulutuksen kustannuksista syntyy tuossa työvaiheessa.”

”Kun ulkopuolinen taho tuottaa palvelua, kantaa se samalla tappioriskiä: FEC-koulutuksissa on tavattu toimia niin, että laskutus on opintosuoriteperusteista ja tappioriskiä syntyy jo työvaiheista, jotka edeltävät koulutuksen alkua.”

(Lähde: Fec-koulutuksen volyymin lisääminen uusien toteutusmallien avulla, Uudenmaan ELY-keskus, 2011)

Tämän selvitystyön ”workshopeihin” on osallistunut useiden kouluttavien yritysten edustajia, joten yritysten huolet on saatu välitettyä TE-toimistoille asti. Kouluttavat yritykset ovat F.E.C-koulutusten yhteydessä huolissaan tappioriskistä ja siitä, että työnteko aiheutta kouluttaville yrityksille kuluja, eikä jokaisesta työtehtävästä voida laskuttaa. Hyvin usein on niin, etteivät kaikki yrityksen toiminnot vaikuta suoraan sisääntulevaan kassavirtaan. Kärjistetysti: lumet pitää lakaista rappusilta – muuten ei pääse töihin. Koska koulutusten yleväksi tavoitteeksi on asetettu työllistyminen, eikö tämän tulisi silloin olla myös ohjelmien onnistumisen kriteeri ja siten yksi laskutuksen perusteista. Nyt kouluttajat laskuttavat opintosuoriteperusteisesti, eikä tämä kerro mitään ohjelman pääasiallisen tavoitteen toteutumisesta.

Työharjoittelun etuja

Mielestäni HR-osaajaksi tulisi kasvaa työpaikoilla työtä tekemällä palkattuna työntekijänä normaaleine koeaikoineen, enkä usko että maailmassa on paljoa työpaikkoja, joissa työt voidaan aloittaa ilman alkuperehdytystä ja työtä tehdä ilman uuden opettelua.

Mielestäni TE-toimiston ostamasta työvoimakoulutuksesta ja harjoittelusta on kuitenkin kolmea hyötyä:

1) työtön voidaan siivota hetkeksi tilastoja ja työvoimaneuvojien kalentereita rumentamasta

2) harjoittelupaikan tarjoavat saavat osaavan työntekijän huomattavan halvalla, huonoja työntekijöitä he eivät saa, koska paikkoja haetaan aivan kuten työpaikkoja haetaan ja haastattelujen jälkeen yritykset ottavat harjoitteluun kenet haluavat

3) liiketominta, jossa tuote myy itse itsensä, eikä kuluja välttämättä synny, ellei kauppoja synny, kuulostaa melkein liian hyvältä ollakseen todellista liiketoimintaa. Valitettavasti Suomen johtamiskoulu on perustettu vasta tänä vuonna, joten tilinpäätöstä emme vielä pääse lukemaan.

Tämä on se kuva mikä minulle on työttömänä omasta näkökulmastani syntynyt ja on melko varmaa, että nämä koulutukset ymmärretään aivan eri lailla TE-toimistojen ja kouluttavien yritysten puolelta. Minä kritisoin asiaa omasta näkökulmastani, vaikka minulla ei olekaan esittää uusia tuoreita ideoita työttömyyden hoitamisen keinoiksi. Jos minulla olisi esittää ratkaisu Suomen työttömyysongelmaan, en todennäköisesti olisi työtön tälläkään hetkellä.

¹ Further Educated with Companies, on Uudenmaan ELY-keskuksen rekisteröimä tuotemerkki

² Lähde: Fec-koulutuksen volyymin lisääminen uusien toteutusmallien avulla, Uudenmaan ELY-keskus, 2011

³ Helsingin Sanomat 19.8.2012