Ei laturaivosta tietoakaan. Helsinkiläisessä Paloheinän hiihtokeskuksessa on aamuyhdeksältä tilaa. Ympärillä lykkii vain kourallinen kuntohiihtäjiä. Mutta eipä aikaakaan.

Kun aamu etenee, puiden kätköissä sivakoi yhä useampi koululainen ja lastentarhan kasvatti. Pian on parkkipaikkakin täynnä. Moni keski-iän ohittanut mies kaivaa autosta suksia. Kymmeneltä alkaa jo näyttää siltä, että hiihto on Suomen kansallisharrastus.

Onko se? Runsas kolmannes suomalaisista kävi viime talvikaudella hiihtämässä. Asia selviää kyselystä, jonka Taloustutkimus teki Suomen ladun pyynnöstä (siirryt toiseen palveluun) maaliskuussa 2018. 500 ihmiseltä tiedusteltiin, kuinka moni oli pyörähtänyt ladulla kaudella 2017–2018. Vastanneista 34 prosenttia kertoi käyneensä.

Näiden lukujen valossa hiihdon suosio näyttäisi kuitenkin olevan laskussa. Kahdeksan vuotta sitten 42 prosenttia (siirryt toiseen palveluun) suomalaisista kertoi käyneensä hiihtämässä, kun Suomen luonnonvarakeskus selvitti asiaa vapaa-aikakyselyssään (siirryt toiseen palveluun).

Lapset tykkäävät lopulta

Liikunnnanopettaja Veli-Pekka Dufva vetää Paloheinässä “Aleksis Kivi -harjoitusta”. Yhdellä suksella hiihdetään ja nojataan samalla poskeen. Treenaa tasapainoa. Helsingin normaalilyseon oppilaat ovat latinanluokalta ja lähdössä hiihtolenkille.

– Ennen kuin tulemme tänne, he saattavat ajatella, että tämä on tylsää hommaa, mutta kun hiihdetään rennosti ja käydään mehulla, jää hyvä fiilis. Loppupeleissä lapset tykkäävät hiihtämisestä, Dufva sanoo.

Dufvan oppilaat ovat 7. luokalla ja kuuluvat juuri siihen ryhmään, jonka hiihtoharrastuneisuutta on selvitetty Lasten ja nuorten vapaa-aikatutkimuksissa. Vuonna 2013 (siirryt toiseen palveluun) hiihtoa harrasti seitsemän prosenttia 7–29-vuotiaista. Vuonna 2016 (siirryt toiseen palveluun) enää kaksi prosenttia samanikäisistä.

Seiskaluokkalaiset Hertta Miettinen, Pyry Pallaskorpi ja Pyry Jäppinen ovat lähdössä Normaalilyseon luokan kanssa ladulle. Mitä he ajattelevat hiihdosta?

– Hiihtäminen on ihan kiva talviurheilulaji, mutta enemmän tykkään laskettelusta, Miettinen sanoo.

Jäppinen kertoo käyvänsä joskus Kaivopuistossa hiihtämässä, jos on hyvä talvi.

– Jos pääsee Lappiin talvella, siellä hiihtää paljon, Jäppinen sanoo.

Pallaskorpi puolestaan kertoo harrastavansa hiihtoa joskus mökillä.

– Suurin ongelma on, että asun kaupungissa ihan keskustassa, eikä siellä ole hiihtopaikkoja. Minulla on sen verran vähän aikaa, etten ehdi lähteä puolen tunnin matkan päähän hiihtämään.

Hilppa Hyrkäs/Yle Uutisgrafiikka

Kansallinen liikuntatutkimus tehtiin edellisen ja viimeisen kerran lähes 10 vuotta sitten. Siitä selvisi, että 19–65-vuotiaiden (siirryt toiseen palveluun) harrastajamäärät olivat tippuneet neljässä vuodessa 84 000:lla. Samansuuntaista laskua oli havaittavissa myös 3–18-vuotiaiden (siirryt toiseen palveluun) kohdalla. Pudotusta tuli 43 000:lla.

Osasyyllisiä: sää ja suuret ikäluokat

Harrastajamäärien lasku on huomattu myös ulkoilu- ja liikuntajärjestö Suomen ladussa. Järjestön viestintä- ja markkinointipäällikkö Panu Könönen löytää useita selittäviä tekijöitä. Vanhemmat – ja suuremmat – ikäluokat ovat perinteisesti hiihtäneet enemmän. Kun ne lopettavat, harrastajamäärät laskevat.

Myös ilmastolla on vaikutusta. Leutoina talvina ei hiihdetä.

– 30–40-vuotiaat ovat ilmastonmuutoksen uhreja siinä mielessä, että 1990- ja 2000-luvuilla on ollut todella paljon huonoja talvia. Jos ei ole hiihtänyt nuorena ja lapsena, kynnys lähteä ladulle on korkea, Könönen sanoo.

Tämä näkyy Könösen mukaan myös Suomen ladun hiihtokouluissa, joissa oli viime kaudella paljon juuri 30–40-vuotiaita naisia.

– Aika monella se tarina on, että on koulussa hiihdetty muutaman kerran. Siitä on jäänyt trauma: on ollut ikävää, ei ole ollut oikeanlaisia vehkeitä, ei ole kerrottu, miten pitäisi hiihtää.

Arvaamattomat talvet vaikuttavat myös toisella tapaa. Vanhempien motivaatio ostaa kasvaville lapsille joka vuosi uudet monot, sukset ja sauvat laskee, jos ei ole varmuutta siitä, onko niille juuri tänä talvena käyttöä.

– Kieltämättä tämä on myös sosio-ekonominen kysymys. Hiihtoharrastuksella niin kuin kaikella kestävyysliikunnalla alkaa olla keskiluokkaisuuden leima, Könönen toteaa.

Esa Syväkuru / Yle

Millä hiihto nousuun?

Mitä sitten pitäisi tehdä, että ihmiset saataisiin laduille? Könösen mukaan nyt on meneillään huipputalvi ja sellaisia tarvitaan lisää. Lunta riittää.

– Sitten tarvitaan sitä, että innostetaan koululaisia ja eri-ikäisiä ihmisiä hiihtämään. Siitä se lähtee.

Veli-Pekka Dufvan oppilaat käyvät hiihtämässä pari kertaa kaudessa. Koulu on kaupungin keskustassa ja matkoihin uppoaa opettajan mukaan 40 minuuttia suuntaansa.

– Jos latu olisi vieressä, hiihtäisimme varmasti vaikka joka päivä. Siihen me pyrimme, että tuomme lapsia tänne ja saamme iskettyä heihin hiihtokipinän, Dufva sanoo.

Dufvan mielestä lapsia pitäisi innostaa ladulle silloin, kun aurinko paistaa. Rentoa tunnelmaa voi luoda käymällä vaikka mehulla. Jos ensimmäinen kerta on positiivinen kokemus, tulee lähdettyä toistekin.

– Hiihtämään oppii hiihtämällä, mutta lenkki pitäisi tehdä omaan tahtiin. Ei räkää poskella, vaan hyvää fiilistä ja samalla opetellaan tekniikkaa. Siitä se into nousee.

Nuorissa on tulevaisuus. Myös hiihdon. Ainakin seitsemäsluokkalainen Pyry Pallaskorpi pitää lajista.

– Jotenkin tämä on vain hauskaa. Saa mennä kovaa ja tykkään suomalaisista maisemista.

Hiihto häviää lisensseissä jalkapallolle ja jääkiekolle

Asiaa voi tarkastella myös tutkailemalla lajin lisenssejä. Hiihtoliiton tilastoista selviää, että maastohiihdon lisenssimäärät nousivat jyrkästi vajaasta kuudesta tuhannesta noin yhdeksään tuhanteen kausien 1998–1999 ja 2008–2009 välillä.

– Nousu selittyy ainakin osittain sillä, että vuonna 2000 tuli uusi tuote, Skipassi, joka vaadittiin piirikunnallisiin kisoihin, sanoo Suomen hiihtoliiton seurapalvelupäällikkö Larissa Erola.

Lisenssit ovat kuitenkin kääntyneet taas laskuun. Viime kaudella 2017–2018 niitä hankittiin enää vajaat 6 500 kappaletta.

– Lasku johtunee paljolti sääolosuhteista ja miksei muidenkin lajien vetovoimasta, Erola pohtii.

Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskuksen johtava asiantuntija Jari Lämsä pitää hiihtoa edelleen suosittuna harrastuksena, mutta massojen kilpaurheilulajina se ei hänen mielestään enää ole iso tekijä Suomessa.

– Sen huomaa vertaamalla muihin lajeihin. Jalkapallossa on 140 000, jääkiekossa on yli 70 000 ja yleisurheilussa noin 30 000 lisenssiä, Lämsä sanoo.

Esa Syväkuru / Yle

Tilapäinen sääilmiö vai hiipuva harrastus?

Mitä tästä pitäisi päätellä? Monet hiihtoharrastuksen suosiota mittaavista tutkimuksista ovat melko vanhoja ja sirpaleisia. Tilastokeskus selvitti vapaa-aikatutkimuksessaan yli 10-vuotiaiden säännöllisesti hiihtoa harrastaneiden määriä edellisen kerran vuonna 2002. Määrät olivat tuolloin pudonneet vuodesta 1991 (20 prosenttia) vuoteen 2002 (14 prosenttia).

Uusia lukuja on kuitenkin luvassa pian lisää. Tilastokeskus on laskenut suomalaisten vapaa-ajankäyttöä vuonna 2017 ja julkaisee tulokset ennen kesää. Helmikuun lopussa paljastetaan myös uusi Lasten ja nuorten vapaa-aikatutkimus.

Myös Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskus julkaisee aiheesta kevään aikana lisää. Ennen kesälajeja saataneen siis selville, onko hiihdon notkahdus ollut vain tilapäinen sääilmiö vai onko kansallislajin harrastus hiipumassa.