Det märktes under Pridefestivalen att partiernas valkampanjer dragit igång. De partiledare som bedömde att det var ett bra sätt att ragga röster gick med i paraden. Övriga två avstod av samma skäl.

Bland annat paraderade Moderaterna med tröjtrycket ”Frihet var dag”, sossarna under parollen ”Ett Sverige för alla” och Folkpartiet med det något maoistiska ”Låt tusen barn blomma”. Nya medieanpassade slogans som med sin formuleringskonst ska dölja det faktum att budskapet är substanslöst.

Med all sannolikhet kommer resten av valrörelsen att gå längs samma linje.

Några kängor delas ut åt de andra partierna för att de inte har gjort nog för att det ska bli så där öppet, rättvist och fint som alla partier säger sig vilja ha det. Självklara konstateranden som alla kan skriva under på lyfts fram som revolutionerande reformer. ”Vi måste skapa jobb, bygga bostäder, ge alla rättvisa chanser och jämlika utbildningsmöjligheter.” Harmlöst, partipolitiskt och apolitiskt som sig bör om man vill vinna över de gäckande mittenväljarna.

Stressen på arbetsplatserna, känslan av att inte kunna göra ett bra jobb och olyckorna som sker till följd av ett alltför högt tempo. Faktumet att vårt sociala skyddsnät är så söndertrasat att folk får klamra sig fast vid lösa trådar för att få någon hjälp och elever som går ut högstadiet och knappt är läskunniga. Hbtq-personer som utvisas till en säker död och en nedmonterad psykvård som omöjligt kan hjälpa alla de ungdomar som mår allt sämre. De här frågorna är svåra att göra lockande slogans av.

Det går att skylla bristerna på sina politiska motståndare eller den mytiska krisen men det är svårare att lyfta fram konkreta lösningar. Det konkreta blir lätt plakatpolitik. Men ibland måste plakaten få ta plats.

Så här kommer en enkel och banal politisk sanning: Mer pengar till en verksamhet leder till större utrymme för att ha fler anställda och ett ökat handlingsutrymme för de anställda att kunna hjälpa.

Fler som jobbar leder till en minskad arbetsbörda och en minskad arbetsbörda ger större möjlighet att kunna göra ett bra jobb. Mindre pengar ger motsatt effekt. Inte så fyndigt eller välformulerat men otroligt viktigt för alla som påverkas av de besparingskrav som fortsätter drabba såväl den offentliga som stora delar av den privata sektorn.

Att dela på jobben och att låta behov gå före budget är uttjatade krav som varken skapar twitterstormar eller löpsedlar. Att kräva något så uttjatat som mer resurser är att vara en bakåtsträvare i entreprenörskapets och självhjälpsmantrats Sverige. Det är så mycket mer tacksamt att prata om enskilda inspirerande individer i stället för tråkiga strukturer. Det är roligare att prata om kreativ energi i stället för utbrändhet.

Nu är det ju så att politik inte alltid är så spännande. Ibland är politik banal och repetitiv.

Ibland är politik helt enkelt att säga vad som behövs och att kämpa för att få det.

Ibland är politik allt annat än harmlöst, partipolitiskt och apolitiskt och det är precis så det måste vara. Valår eller inte.