Midvinterns köld är hård, men det har (som vanligt) blivit betydligt kallare på den här sidan jul och nyår. Inte för att det är någon stor nyhet! Det kallas vinter.

Med väl utbyggd vattenkraft och kärnkraft står Sverige lyckligtvis rustat för också långa perioder av svår kyla. Vår kapacitet räcker till och med för att exportera el till mindre lyckligt lottade grannländer.

Eller så hade det åtminstone kunnat vara. Om det inte vore för att vattenkraften inte får byggas ut (på grund av goda bevarandeskäl) och kärnkraften håller på att avvecklas i förtid.

En föraning av vad som väntar fick vi häromdagen, då tre reaktorer stod stilla. Allvarligast var att en av dessa var den kraftfulla Forsmark 3 (1200 MW). Därmed befann sig Sverige en hårsmån från akut elbrist. Två oljekraftverk för reservbruk var fortfarande tillgängliga, men möjligheterna att importera el var liten. Finns det inte tillräckligt med ström så finns det inte och nästa steg hade varit att staten betalat Holmen och Stora Enso för att bryta sin produktion.

Till sist kan ytterligare elransonering av varierande omfattning aktualiseras. Fast dit är det en bit och kanske är det därför vi tar strömmen för så given.

Fyra reaktorer ska avvecklas i förtid, som en följd av den höjda så kallade effektskatten. I bakgrunden spökar också låga internationella elpriser, som gjort marginalerna små. Plötsligen lönar sig det inte att driva kärnkraft och ministären Löfvens miljöpartistiska element jublar.

När de i själva verket borde fasa.

Det är illa nog med varje reaktor som avvecklas i förtid, eftersom önskvärd kapacitetssäkring vid kalla vinterdagar försvinner. Fast det kan bli ännu värre. Vattenfall har varnat för att också de återstående sex reaktorerna riskerar snabbavveckling. Hårdare säkerhetskrav kräver kostsamma ombyggnader, men med dagens effektskatt försvinner vinstmarginalerna. Det statssubventionerade elcertifikatsystemet snedvrider konkurrensen ytterligare och branschen varnar för att det behövs besked redan innevarande år. Annars inleds den svenska kärnkraftens totalavveckling.

Effekterna skulle naturligtvis bli förödande om mer än 40 procent av elproduktionen avvecklades. För ersättning finns inte, det är bara Miljöpartiets företrädare som yrar om vindkraftens förtjänster. Det räcker att titta ut genom fönstret dessa kalla dagar och konstatera att det är – vindstilla. Det enda realistiska alternativet är smutsig el från exempelvis tysk kolkraft, men den räcker förstås inte hur långt som helst då Sverige inte är det enda europeiska land som upplever vinter. Dessutom skulle kapitalförstöringen löpa på 35-40 miljarder kronor.

Varningar har funnits länge, men det är först nu som regeringen reagerar och vår påstått industrivänlige statsminister äntligen förefaller beredd att köra över De gröna. Det hela påminner inte så lite om flyktingkaoset, där också Löfven tvingades köra över MP. Bättre sent än aldrig, men ineffektivt och framför allt riskabelt.

Det är lätt att skratta åt Åsa Romsons grodor, Gustav Fridolins Youtube-klipp eller bådas obegripliga debattartiklar. Men politik är på allvar och Miljöpartiet har en rent destruktiv inverkan på svensk politik. Man kan skylla detta på grön fanatism, grönt flummeri eller grön inkompetens – slutsatsen blir ändå att MP knappast har i riksdagen att göra, än mindre i vilken regering som helst.