För socialister är problemet ofta en fri ekonomi, och de bedriver opinionsarbete för inskränkningar och begränsningar av ett fritt ekonomiskt utbyte.

De inrättar insider-organisationer för att gynna sina egna medlemmar, bortser från vad dessa leder till för de fattigaste och påstår ändå att de gör gott.

I Dalarna är de fyra största kommunerna S-styrda. Där har LO:s politiska gren haft det mycket lätt att ordna så att det blivit skattebetalarnas uppdrag att avlöna kommunala lobbyister för att föra ut LO:s vänsterpolitik om hur internationell handel bör fungera.

Upplägget heter numera Fairtrade och tidigare Rättvisemärkt. Den bygger på grundföreställningen att "den fria marknaden inte fungerar", vilket Harriet Lamb, VD för Fairtrade International är helt öppen med i propagandafilmen Hejdå, fattigdom!

Systemet bygger i Sverige på ett aktiebolag och en förening. I föreningens styrelse sitter nästan uteslutande rörelsenära makthavare men också några för Svenska Kyrkan, som tagit till sig socialdemokratiska ideal när det gäller handel.

Ändå påstår Fairtrade återkommande att man är verksam med "en oberoende produktmärkning". Det är förstås bara trams, men denna föreställning förekommer överallt i de kommunala processerna. Till och med i Falun, där initiativet togs av en förvaltning, påstås att Fairtrade är "oberoende".

LO-kampanjen kallas även "oberoende" på den hemsida, "kollpåkonsumtion.se", som Falun kampanjar med sedan mitten på maj och i den kommunala tidning som når samtliga hushåll påstods i senaste numret, Vårt Falun nummer 2, att det är en bra sak att LO-märkta produkter innebär att "minimipriset för produkten aldrig understiger produktionspriset".

I själva verket vore det rimligt att kommuninvånarna informerades om det omvända, vilket också vore i linje med nationalekonomisk teori - att en utslagen prismekanism håller kvar ett land i utdaterade och improduktiva tillverkningsmetoder.

Om LO-kampanjen upplyser om vad nationalekonomin säger? Naturligtvis inte. Många länder och regioner borde lämna kaffeodling till förmån för andra branscher och föråldrad kaffetillverkning upphöra, och ekonomisk utveckling skulle äga rum om det rättvisa marknadspriset skulle få genomslag. Om det tillverkades mindre kaffe skulle priset stiga. Men en marknad är för LO per definition "orättvis".

Opinionsarbetet siktar även in sig på små barn; Fairtrade har tagit fram läromaterialet Bananens långa resa som är tänkt att användas av förskolepedagoger. Fairtrade har nått hundratals skolor med vänsteridéer om hur illa fri marknadsekonomi fungerar. I de fall den LO-kontrollerade föreningen lyckas få sina vänsterideal att bli en allmän kommunal policy, gynnas ett LO-kontrollerat företag, Fairtrade AB, (Wanja Lundby-Wedin är ordförande) som säljer produktmärkningen som sådan.

LO-bolaget växer kraftigt, vilket skapar medel för ökad opinionsbildning, vilket gör att än fler kommuner ansluter sig och att LO-bolagets inkomster ökar ytterligare.

I Borlänge startade processen att gynna LO:s aktiebolag ekonomiskt sedan en S-ledamot lämnat in en motion till fullmäktige författad av aktiebolaget självt.

Så går det till.

I villkoren för att bli en Fairtrade City, vilket Ludvika, Borlänge och Avesta redan är, och Falun strävar efter att bli 2017, kräver Fairtrade att en styrgrupp för att föra ut LO:s idéer tillsätts.

LO-tänkandet ska implementeras i kommunens egna verksamheter men skattebetalarna ska också förbinda sig att övertala privata affärsidkare att sälja LO-märkt kaffe samt att vanliga konsumenter ska avstå från frihandel och gå in för LO-märkta produkter i stället.

Jag har begärt ut underlagen för beslut för att bli Fairtrade Cities hos de S-kommuner som hittills blivit det. Inte i något beslutsunderlag förekommer något åberopande av forskning på effekterna för exempelvis fattigdomen i tillverkningsländerna.

Det är LO:s egna påståenden om vad Fairtrade leder till som legat till grund för besluten. I stället är själva anslaget i de kommunala processerna att Fairtrade är något gott i sig.

Men det är inte svårt att hitta svensk och internationell forskning om Fairtrades effekter. När statliga Livsmedelsekonomiska institutet stängde gick uppdraget att forska på området till Sveriges lantbruksuniversitet och Lunds universitet som bildade Agrifood Economics Centre.

Rapporten Vad uppnås med rättvisemärkning? därifrån slår fast att små, fristående och fattiga producenter missgynnas av Fairtrade.

De som haft råd att licensiera sig och hamna i värmen på insiderorganisationens insida överproducerar sina produkter eftersom de har garanterats ett minimipris. Och det som inte kan säljas som Fairtrade dumpas ofta på den fria marknaden, vars pris därmed pressas ned för de fattigaste producenterna.

Rapporten konstaterar att det är mycket ineffektivt, eftersom mycket av pengarna försvinner i mellanled, att via ett konstruerat kaffepris investera i exempelvis skolor i fattiga länder.

Ur forskningssammanfattningen:

Därmed kan märkningen aldrig få någon betydande effekt på världens fattigdom. Dessutom är Fairtrade ineffektivt både när det gäller att transferera resurser från konsument till producent och när det gäller att hantera övriga problem, som till exempel bristande kredit och för få skolor. (...) Konventionell handel har på grund av sin omfattning, möjlighet att lyfta många fler människor ur fattigdom än Fairtrade.

Fairtrade motverkar en nödvändig strukturomvandling av jordbruket i fattiga länder, vilket håller kvar länderna i relativ fattigdom. Studier av nationalekonomer vid toppuniversiteten Harvard, Stanford och Berkeley bekräftar bilden.

Arbetarna i kaffebranschen i Costa Rica fick det inte bättre av Fairtrade, barnen fick inte bättre utbildning.

En studie vid Stanford visar att en stor andel av Fairtrades resurser hamnar i de kooperativa kaffeproducenternas (som kaffejordbruken måste vara anslutna till om de vill ingå i LO-systemet) kontorslokaler och tjänstemannalöner.

När ekonomiprofessorn Bruce Wydick vid University of San Francisco frågade 16 ledande nationalekonomer för utvecklingsländer om de bästa fattigdomsbekämpningsprogrammen rankades Fairtrade näst sist (färskvattenbrunnar i byarna rankades högst och laptopdatorer i skolorna rankades lägst).

Dessa perspektiv lyser med sin frånvaro i LO:s opinionsbildning i Dalarna. Skattebetalarna i Falun, Ludvika, Borlänge och Avesta ska avlöna kommunala lobbyister för att föra ut en vänsterpolitisk uppfattning om att Fairtrade motverkar fattigdom.

Det är en ideologiskt motiverad bluff som upprätthålls med miljoner från skattebetalarna i Dalarna varje år. Professor Wydicks konklusion: "Låt oss fokusera på de sätt att hjälpa de fattiga som fungerar - och överge de sätt som inte gör det."

Några basala nationalekonomiska förhållanden kommer invånarna i Dalarnas fyra största S-styrda kommuner aldrig att få information om av LO-lobbyisterna i de officiella kommunkanalerna.

Det vore komplett otänkbart att skattebetalarna skulle avlöna lobbyister för att propagera för köp av produkter från företag som arbetar systematiskt och transparent för att ta social, ekonomisk och miljömässig hänsyn inom ramen för frihandelns principer - och där inkomster från certifieringen skulle tillfalla ett av Svenskt Näringslivs aktiebolag!

Men att skattebetalarna ska finansiera LO-lobbyister som jobbar heltid i kommunerna för att höja ett LO-företags inkomster ses som en god gärning.