Det har blivit uppenbart för svenska folket att ledningen inom Kommunal har lämnat medlemmarnas verklighet långt bakom sig. Men trots vad många hävdar är skandalen inte förvånande. Avslöjanden om dubbelmoral och ett leverne i sus och dus bland ”arbetarrörelsens” eliter har dykt upp decennium efter decennium. Att det uppstår korrupta beteenden i sådana miljöer är naturligt.

LO och dess medlemsförbund har länge varit en stat i staten. Socialdemokraterna har använt de långa maktinnehaven till att på en rad olika sätt gynna facken (även TCO och SACO, men de saknar formell S-koppling). Bland annat är det ofördelaktigt för anställda att stå utanför, då man exempelvis missgynnas i LAS- och MBL-förhandlingar och riskerar hanteras sämre av a-kassorna (som är formellt självständiga men i praktiken integrerade med LO-förbunden).

I gengäld har LO sett till att förse partiet med fotfolk och pengar, så att den politiska makten kan behållas. Det är korruption som är så omfattande och som har funnits så länge att vi inte reagerar.

Arbetarrörelsen brukar försvara sig med att LO och dess förbund tar sina beslut i demokratisk ordning. Men i dessa organisationers stadgar står det uttryckligen att man ska vara demokratisk socialist/dela arbetarrörelsens värderingar (formuleringarna varierar) och det finns ett otal exempel på borgerliga personer som blivit utsedda av sina arbetskamrater men sedan sparkade av högre uppsatta fackpampar.

Undersökning på undersökning, inte minst av LO:s egen tidning Arbetet, visar dessutom att den absoluta merparten av medlemmarna motsätter sig att deras pengar och mandat används partipolitiskt. I senaste opinionsundersökningen från SIFO (december 2015) var S inte ens största parti i LO-kollektivet.

En alternativ försvarslinje brukar vara att LO och S är två grenar i samma rörelse, och att det var facket som grundade partiet. Det konstiga då är att Margot Wallström, i sina attacker på kamraterna i facket, samtidigt menar att hon inte är i beroendeställning till Kommunal. Hennes maktinnehav beror ju på miljonrullningen från LO-sfären och den armé av ombudsmän och andra som inför valet förvandlas till partiarbetare. Wallströms chef, statsminister Stefan Löfven, har gjort hela sin karriär inom den fackliga grenen. Det var helt naturligt för rörelsen att IF Metalls chef blev partiordförande och statsminister.

Det är inte bara denna metakorruption som ligger bakom den kultur som finns inom Kommunal. Eftersom LO formellt sett inte är en del av den offentliga makten, inte en myndighet utan en privat intresseorganisation, saknar medborgarna möjlighet till insyn och ansvarsutkrävande. Och att medlemmarna körs över såg vi ovan.

En något desperat förklaring till Kommunalledningens utsvävningar är att den anpassat sig till motparten i förhandlingarna, vilket skulle innebära att facktopparna lärt sig av landets kommun- och landstingsledningar, av vilka de flesta är S.

Om det här bara var en angelägenhet mellan LO och S vore problemet inte så stort. Det är när staten blandas in som det blir allvarligt. Här är Kommunals hyreskontrakt med Wallström illustrativt. För det inte är inte partimedlemmen som har rätt att bo i lägenheten, utan just utrikesministern. I vilket annat land eller i vilken annan sfär hade det varit naturligt för en privat intresseorganisation att förse en minister med en bostad så länge hen är minister?

Skandalen i Kommunal är bara toppen av isberget. Under ytan finns en stor kantig massa som skär hål i samhällsreven. Arbetarrörelsen är uppbyggd på en bas av metakorruption.

Fredrik Segerfeldt

Författare till boken Sossesverige