Knappt hade krutröken lagt sig efter de senaste dåden i Paris förrän EU-kommissionen presenterade ett lagförslag – utan konsekvensutredning – som bland annat handlade om att förbjuda halvautomatiska gevär samt att förbjuda vapenannonser på internet och vapenhandel mellan privatpersoner. (Det sistnämnda är för övrigt redan reglerat i Sverige eftersom det kräver licens utfärdad av Polismyndigheten.)

Dessa förslag skulle inte få någon som helst inverkan på terrorism och organiserad brottslighet eftersom sådant bedrivs med illegala vapen. Jag är emellertid inte förvånad. Denna hoplofobiska offensiv (hoplofobi = vapenskräck) riktad mot laglydiga samhällsmedborgare är inget nytt.

Jag var delaktig i att skriva Svenska Jägareförbundets remissvar på Doris Högne Rydheims vapenutredning som kom för ett par år sedan. Utredningen var ett juridiskt moras, saknade empirisk underbyggnad och föreslog lagvidriga förändringar som bland annat innefattade retroaktiv lagstiftning, något som är förbjudet enligt regeringsformen 2 kap 10 §. Detta var anmärkningsvärt med tanke på att utredaren själv är rektor för Polishögskolan i Solna och ledamot av Rikspolisstyrelsen. Utredarens objektivitet kunde starkt ifrågasättas, i synnerhet som Rydheim i SVT inför utredningen yttrade sig: ”Skytte är ingen sport, tacka vet jag hockey!”

Rydheims utredning ville förbjuda flera skyttegrenar såsom det nationella kpistskyttet, en sport som en gång hade stor relevans och sågs som en samhällelig tillgång under kalla krigets dagar, samt IPSC, så kallat dynamiskt skytte. Det rimliga hade varit att polisen betraktade dessa som en nyttig tillgång för kåren av samma skäl som att Försvarsmakten en gång i tiden aktivt sponsrade skytterörelsen.

I stället motarbetas dessa sporter aktivt av Rikspolisstyrelsen, bland annat genom återkommande vilseledande propaganda i massmedia från myndighetens verksamhetsansvarige i vapenfrågor, Peter Thorsell. Min uppfattning är att polisen driver en egen politisk agenda i stället för att objektivt följa de förordningar och lagar som riksdagen fastställt. Motsvarande gäller även vapenlicenshanteringen där hundratals JO-anmälningar strömmat in mot myndigheten, inte minst i Västra Götaland, där chefsjurist Barbro Jönsson fällts för upprepat domstolstrots men trots detta tillåtits fortsätta sitt värv.

Redan 2013 försökte EU-kommissionär Cecilia Malmström driva igenom ett lagförslag som i mångt och mycket var detsamma som det nu presenterade EU-förslaget. Malmströms idéer gick helt i linje med vad Rikspolisstyrelsen försökt driva igenom på nationell nivå. Jag skulle förmoda att det samråtts mellan Malmström och Rikspolisstyrelsen. Malmströms förslag från 2013 ledde tack och lov ingenstans. Att EU nu försöker utnyttja tragedierna i Paris för att göra ett nytt försök är beaktansvärt.

Terrorism och vapenrelaterad kriminalitet kan inte begränsas genom åtgärder som riktar sig mot laglydiga medborgare eftersom det inte är legala vapen som utgör problemet. Problemet är snarare segregation, utanförskap, radikalisering och bristande gränskontroller. Dessa är dock svåra att åtgärda varför lagskärpningar som egentligen är slag i luften tillgrips av politiker och myndigheter, antagligen för att i allmänhetens ögon ge intryck av dådkraft.

Det finns en tendens att framställa vapen som onda i sitt väsen, att flytta fokus från människans ansvar och spela på känslor snarare än empiri. För att ge lite perspektiv kan sägas att det i svensk kriminalhistoria stulits EN kpist. Denna återfanns emellertid och kom aldrig att användas i brottsligt sammanhang. Det har aldrig någonsin stulits ett halvautomatiskt gevär som nyttjas inom IPSC i Sverige. De automatvapen som figurerar inom gängkriminaliteten i våra storstäder har sitt ursprung på Balkan. Mest handlar det om före detta militära vapen som kom ut på svarta marknaden efter Balkankrigen på 1990-talet. Dessa vapen har aldrig någonsin varit legala i Sverige. En skärpning av lagen för civila laglydiga sportskyttar och jägare är därför fullkomligt verkningslös.

I takt med att vildsvinstammen ökat i Sverige så ställs andra krav på utrustning än vid gängse älgjakt. Den som deltar i drevjakt på vildsvin inser snabbt att en halvautomatisk studsare har sin plats. Att förbjuda denna vapentyp, när terrorister och kriminella i alla fall nyttjar illegala automatkarbiner och handgranater, är meningslöst. Den som är verksam inom svensk skytterörelse vet för övrigt att den sociala kontrollen och ”självsaneringen” där är framträdande. Skyttet som sport är enkom för genuint intresserade och laglydiga samhällsmedborgare.

Denna sport motarbetas alltså av Polismyndigheten, inte minst i Västra Götaland. Inom skytterörelsen har begreppet ”Västra Götalandssjukan” myntats. Polisen tycks ha en medveten strategi att göra det så krångligt som möjligt med oändligt långa handläggningstider och regelvidriga avslag med åtföljande överklaganden för att få sportskyttarna att ledsna och lägga hörselkåporna på hyllan och sluta.

Jag uppmanar våra politiska företrädare att stå upp för laglydiga jägare, vapensamlare och sportskyttar inom EU och säga nej till ytterligare överstatlig inblandning i nationell lagstiftning som inskränker för laglydiga medborgare. Jag önskar också att politikerna kunde förmå polisen att sluta driva en egen vapenpolitik. Vi är i Sverige är 600 000 laglydiga vapenägare och samtliga har rösträtt.

Dennis Andersson är sedan unga år inbiten jägare och sportskytt tillika stats- och samhällsvetare med Umeå Universitet som alma mater.