Man kan väl säga att den grundläggande problematiken är var Stockholms cyklister ska träna.

Många bilister blir upprörda när träningscyklisterna väljer körbanan i stället för cykelvägarna. Men när stora klungor av snabba cyklister kommer upp på cykelbanorna så skapar det andra problem.

– Jag tycker inte att problematiken kring det som händer på cykelbanorna har lyfts tillräckligt, säger Troxhammarbon Kerstin Örnberg.

Hon menar att träningscykling inte hör hemma på gång- och cykelvägarna då målen i Ekerö kommuns gång- och cykelvägsplan avser kommunikation i kommunen och inte träningsarenor för hela Stockholm.

– Jag har uppfattat att cykelbanorna skulle vara till för de vanliga trafikanter som kommer med sin cykel eller går med sin barnvagn. Men det är omöjligt när cykelklubbarna tränar, säger hon.

Hon tycker att problemet inte gäller den enskilda cykelpendlaren utan just träningscyklisterna som i stora klungor tränar på öarna. Eftersom deras syfte är att träna så kör de så fort de kan och då krockar det med syftet hos andra som använde gång- och cykelbanan, menar hon.

►LÄS ÄVEN: Cykelpendlare: Tänk som en cyklist

När träningscyklisterna i stället cyklar på bilvägen så flyttar frustrationen dit i stället. Många bilister blir upprörda när de ska samsas med stora klungor av cyklister. Det förstår Kerstin Örnberg.

– Man kan väl säga att den grundläggande problematiken är var Stockholms cyklister ska träna. Och jag har inga svar. Men det kan inte vara rätt att de med sin snabbhet ska finnas på gång- och cykelvägen, säger hon.

Trafikregeln säger att om det finns en cykelbana så ska cyklisterna använda den. Men Bo Göingberg, utredare på Transportstyrelsen, menar att just när det gäller träningscykling kan bilvägen vara mer lämpad.

– Det har varit en fredlig samexistens många gånger, mellan den vanliga vägtrafiken och de motions- och tävlingscyklisterna som faktiskt inte cyklar i enlighet med bestämmelserna i trafikförordningen, säger han.

På samma sätt som bilar och andra fordon måste träningscyklisterna anpassa hastigheten efter vad trafiksäkerheten kräver. Framförallt gäller det att solidariskt dela på det utrymmet som finns.

– Vad vi måste ha för ögonen är att det inte är min egen väg eller din egen väg utan det är en gemensam yta. Vi är många som gemensamt ska utnyttja utrymmet och om en trafikantkategori tar för sig för mycket så vållar det oegentligheter för andra trafikantkategorier, säger Bo Göingberg.

►LÄS ÄVEN: Snabba cyklister stör bilister

Cykelklubben Fredrikshof är en av de som gruppcyklar på Mälaröarna. I deras snabba grupp går hastigheterna upp till över 33 kilometer i timmen. Men sådana hastigheter hålls bara när omständigheterna gör det möjligt, menar en av ledarna Fabian Mogren.

– Det är inte på cykelbanan bland barnvagnarna man kör så fort. Det är situationen som styr, säger han.

I måndags hade Fabian Mogren lett en grupp med cyklister ute på Mälaröarna och mött en mamma med barnvagn och en fyraåring gående bredvid.

– Den passagen gjorde vi i tre kilometer i timmen. Vi kröp förbi så att jag till och med hann få en high-five av fyraåringen. Det där måste man klara av att situationsstyra, säger han.

Han tycker själv att de mest obehagliga situationerna uppstår när de som cykelgrupp möter en gångtrafikant samtidigt som en annan grupp, som inte är organiserad med en ledare som planerar och styr deras cykling.

– Då är det för gångtrafikanten som att hamna mellan två mötande godståg. Och det är olyckligt, säger han.

Trafikklimatet skulle bli bättre om fler träningscyklister åkte i organiserade grupper, tror Fabian Mogren. Där finns det tydliga regler för hur man cyklar och en person som fattar beslut om hur gruppen ska bete sig i knepiga situationer.

– Dessutom syns det på oss vilka vi är, eftersom vi har tröjor som avslöjar oss. På min rygg står det dessutom ledare så det är väldigt klart vem som har gjort bedömningen om hur en situation ska hanteras. Det är ett ansvar man har med sig, säger han.