Första maj-demonstrationerna är falsk marknadsföring. Det går ju, milt uttryckt, inte så särskilt bra för de samhällen som tagit till sig demonstranternas krav på mer socialism. I motsats till slagorden om trygghet och solidaritet så har de fått utstå förtryck, svält och ekonomisk kris. Värst blir det för den arbetarklass som demonstranterna säger sig företräda.

Dessa återkommande misslyckanden hanteras enligt ett märkligt mönster. Först kommer upphetsning över det socialistland som är mest populärt för stunden. Det lyfts fram som ett lysande hopp, det kommer att lyckas där dess föregångare misslyckats. Om någon pekar på varningstecken, misskött ekonomi eller bristande demokrati avfärdas de som illvilliga borgare. Tiden går och när landet sedan urartat i fattigdom och förtryck kommer bortförklaringar i stil med att det ”inte var riktig socialism” eller att allt har varit USA:s och kapitalismens fel. Sedan dröjer det en stund, ett nytt land dyker upp och mönstret upprepar sig.