Ledare

Likvärdighet är bara en glosa

Svensk skolas prestation har följt med samhällets segregation och brist på högkompetenta lärare. Det kan ingen statlig utredning om kösystem ändra på.

Regeringens särskilda utredare Björn Åstrand och utbildningsminister Anna Ekström (S). Foto: Henrik Montgomery/TT

Detta är en ledarartikel som uttrycker Ystads Allehandas politiska linje. Ystads Allehanda verkar på ledarplats för humanistiska värderingar och fri ekonomi. Tidningens politiska etikett är liberal.

Friskolesystemet har under de senaste åren framställts som roten till allt ont. Inte minst har de två lärarfacken ensidigt inriktat sig på kritik mot möjligheten att välja skola. Facken har låst fast sig vid att det är valmöjligheterna som skapar skilda skolresultat och att formen ”aktiebolag” har något magiskt illasinnat över sig.

Det är en felaktig utgångspunkt. Skolans förändring är främst ett resultat av samhället runt omkring. Befolkningssammansättningen har förändrats, det är väsentligt större kulturella, språkliga och sociala skillnader i dag än för 20, 30 och 40 år sedan. Bostadssegregeringen har vuxit på det viset att människor har bosatt sig där de haft råd och där de funnit kulturell gemenskap. Svensk migrationspolitik svängde från att en gång handla om arbetskraftsinvandring till att handla om asyl- och anhöriginvandring. Den invandringen möttes dessutom med en ny attityd. Integrationspolitiken blev till segregationspolitik då anpassning till svensk kultur, assimilation, ansågs förlegat. Så drevs utvecklingen av etniska enklaver på. Därför har Sverige i dag mycket stora skillnader i sysselsättnings-, utbildnings- och jämställdhetsnivåer mellan olika bostadsområden.

Det är lika tydligt att vissa kommuner och områden under flera decennier samtidigt har dragit människor som är etablerade i Sverige, med högre inkomster och högre utbildning.

Den växande segregationen har självklart gett utslag på skolområdet också. Sverige har gjort ett åtagande som välfärdsstaten inte orkat bära. Barnen som har kommit hit har inte fått chansen att gå i det som på fluffspråk och i skollagen kallas ”likvärdig skola”. De har inte fått chansen att integreras bland jämnåriga från det nya landet, så som det var förr. De har hamnat med klasskompisar från det gamla landet och andra länder – men få från Sverige. Hela tiden har nya elever med den bakgrunden fyllt på klasserna. Det är inte rymdforskning, knappt ens den gamla skolans särskilda matematik, att det leder till sämre utfall vad gäller kunskap i skolans kärnämnen och förståelse för det svenska samhällets uppbyggnad än vad som hade varit möjligt för pojkar och flickor som kommit till ett Sverige med ambitionen att integrera dem.

Denna period sammanföll med en tid där läraryrket föll i status. Personer med höga betyg, höga resultat på högskoleprov och höga ambitioner för yrkeslivet sökte sig till andra banor. Konkret har det inneburit att urvalet för att få fram riktigt bra lärare har minskat. Precis som i varje yrkeskår finns det någon form av normalfördelningskurva i kompetens hos lärarna. De lärare som fanns kvar i utanförskapsområdena eller som kom dit som nya ställdes inför ett allt svårare uppdrag. De kravställande krafterna i form av skolledare och lärare med extremt engagemang och vilja var för få för att utgöra mer än några få ljus i mörkret. Att se till att göra läraryrket attraktivt har förvisso under några år varit ett politiskt mål för politiker av olika kulör, och möjligen har det kunnat visa visst resultat. Men fortfarande gäller att lärarna när de väl kommer ut på skolorna har en chans att klara sitt uppdrag under rimliga villkor, annars ger även de bästa – kanske särskilt de bästa – upp.

De stora samhälleliga förändringarna är omöjliga att vrida tillbaka och svåra att hitta sätt att kompensera för. Lättare är att då hitta bisaker, som friskole- och kösystem. Visst finns det poänger i att förändra för att uppmuntra större blandning, att motarbeta segregering. Att hitta andra sätt än tid i kö, som det nationella gemensamma ansökningsförfarande till kommunala och friskolor utredningen föreslår, är en möjlig metod. Inget kommer att vara helt rättvis och inget kommer att vara utan byråkrati.

Och tyvärr kommer nya problem att dyka upp. Elever kommer att fortsätta stå tillbaka, inte passa in, inte nå i närheten av sin potential. Likvärdighet är nämligen en glosa bland alla andra vackra som ingen egentligen kan förklara vad den betyder och innehåller. Den ger en illusion av att kunna sudda ut sådant som inte går att sudda ut: arv, miljö, vilja, kontaktnät, resurser, tur...