”Jag känner ingen som vill bli åklagare och allt färre som vill domare.” Den person jag talar med är en ung och högt begåvad jurist, som arbetar som notarie vid en tingsrätt. Han berättar om ett hysteriskt arbetstempo för landets domare, där även kvällar och helger måste tas i anspråk. Samtidigt snålas det på allt ned till minsta fikabröd; det finns inte ens pengar till en egen lagbok för notarierna.

”Det känns ovärdigt. Domaryrket har varit ett attraktivt yrke och ska vara det finaste inom rättsväsendet. Nu söker sig folk till advokatbyråerna i stället”, konstaterar den unge juristen.

Denna dumsnålhet är talande för den kvartalspolitik som bedrivs på rättsområdet. Först dröjde satsningarna på polisen. Sedan började regeringen skjuta till pengar till polisen, men struntade i att förstärka de andra delarna av rättskedjan. Efter nödrop från bland andra Åklagarmyndigheten och Kriminalvården har hålen börjat fyllas igen där, men domstolarna glömdes bort.

Avlasta polisen och ge den bättre verktyg

Så hafsigt kan inte rättspolitiken bedrivas. Det säger sig självt att en satsning på polisen genererar fler dömda i andra änden. I sammanhanget är det dessutom små summor det rör sig om.

Ett minimikrav är därför att regeringen ihop med stödpartierna C och L skjuter till de pengar som behövs inom rättsväsendet i den kommande budgeten. Här är resten av listan på åtgärder som krävs:

• Öka uppklaringen. Ett stort bekymmer i kampen mot gängvåldet är den låga upptäcktsrisken. Enligt Brå klarades bara 32 procent av morden och dråpen med skjutvapen upp mellan åren 2014 och 2017. I exempelvis Danmark har polisen betydligt bättre verktyg, såsom kameror vid alla motorvägar som kan följa flyktbilar i realtid. Det ska ha varit avgörande i jakten på gärningsmännen efter dubbelmordet i Herlev i somras.

Polis och åklagare behöver få tillgång till fler kameror, hemlig dataavläsning, utvidgade möjligheter till hemlig rumsavlyssning, anonyma vittnen och kronvittnen. Införandet av förbuds- och visitationszoner bör utredas.

• Avlasta polisen. En del initiativ har redan tagits på detta område, som att låta Kriminalvården hjälpa till med transporter och Länsstyrelsen ta hand om djur i nöd. Men mer behöver göras. Polisen tar varje år hand om runt 60 000 fyllerister. En annan grupp som tar mycket tid i anspråk är de psykiskt sjuka. Det är ohållbart att ingripandepoliser kan ägna så mycket som hälften av sin arbetstid åt att ta hand om grupper som inte ens gör sig skyldiga till något brott. Låt dessutom ordningsvakter hjälpa till med allt ifrån transporter till bevakning och patrullering.

• Mobilisera hela samhället. Alla myndigheter som på något sätt är berörda bör involveras i kampen mot den organiserade brottsligheten. Det gäller inte minst Tullverket som omedelbart måste förstärkas med både pengar och befogenheter att hindra införsel och utförsel av kriminellt gods. Men hemläxan bör ges brett. Bolagsverket ska inte vara en inkörsport till kriminalitet, Kronofogden ska inte tvätta svarta pengar, Transportstyrelsen ska inte bidra till identitetsfusk, Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan ska inte läcka pengar till den organiserade brottsligheten och så vidare. Alla utbetalningar bör samlas hos en myndighet och alla ID-handlingar utfärdas av polisen.

Även kommuner och fastighetsägare måste arbeta brottsförebyggande, exempelvis genom att erbjuda aktiviteter efter skoldagens slut i utsatta områden så att 12-åringarna håller sig borta från trappuppgångar och centrum.

• Fler poliser på gatorna. Det finns ett starkt sug inåt inom polisen - bort från radiobilarna in till skrivborden. Det måste motverkas med hardship-tillägg för personal i yttre tjänst, fler karriärmöjligheter för ingripandepoliser och utredare, mer flexibla scheman och förbättrat personligt skydd. För att lyckas i utanförskapsområdena krävs närvaro och lokalkännedom, inte ständiga uttryckningar.

• Snabbare lagföring. Samhällets reaktion på brott är på tok för långsam och undfallande. Snabbare straff är därför ännu viktigare än hårdare straff. Försöksverksamheten i Stockholm Nord, där polisen löser enklare brott direkt på plats, bör så snabbt som möjligt permanentas och spridas till resten av landet.

• Tydligare konsekvenser för unga förövare. Varför sticker Sverige ut med så grov gängkriminalitet bland unga? Ett skäl är troligen att ingen sätter stopp för normbrytande beteende i tid. Därmed skolas ständigt nya barn in i grov kriminalitet och blir hantlangare åt äldre gängkriminella. Det är helt enkelt rationellt med barnarbete inom den organiserade brottsligheten.

Så kan vi inte ha det. Regeringen måste ta ett helhetsgrepp kring hanteringen av unga kriminella. Alltifrån straffmyndighetsåldern och straffrabatter till möjligheterna att frihetsberöva minderåriga och införa särskilda ungdomsfängelser bör ses över. Grovt kriminella 17-åringar kan inte vara socialtjänstens ansvar.

• Skärp straffen. Nej, det handlar inte om att planlöst höja straffsatser till höger och vänster. Det är själva brottsbalken som bör reformeras, däribland mängdrabatten vid brott liksom synen på återfall i brott och utvisningar.

• Stoppa nyrekryteringen. På lång sikt finns det bara ett sätt att kväsa gängkriminaliteten: Det måste bli lättare att lyckas i skolan och svårare att lyckas som kriminell. Så länge vi har skolor där över hälften går ut nian utan godkända betyg kommer rekryteringsbasen till kriminaliteten att vara enorm. Ge den tidigare rektorn Hamid Zafar i uppdrag att ta fram en handlingsplan för att vända problemskolor i utanförskapsområden. Om inget hjälper - stäng skolorna.

• Strama åt migrationen. Hur man än vrider och vänder på saken är den organiserade brottsligheten ett resultat av en misslyckad integration. Då går det inte att fortsätta att fylla på utanförskapsområdena och förvänta sig att problemen med trångboddhet, katastrofala skolresultat och kriminalitet ska minska.

Januaripartierna saknar krisinsikt

Det finns inget enskilt förslag som kommer att stoppa skjutningarna och sprängningarna i Sverige. Det som krävs är att kampen mot den organiserade brottsligheten måste prioriteras i alla lägen - när resurserna fördelas, när regleringsbreven skrivs till myndigheterna och i målkonflikterna med alla andra intressen.

Trygghetskrisen är tillsammans med kommunkrisen den stora politiska uppgiften under denna mandatperiod.

Visst lägger regeringen en del bra förslag, men det går på tok för långsamt. Ta bara den hemliga dataavläsningen som inrikesminister Mikael Damberg nu flaggar för. Den utlovades redan hösten 2015 av Stefan Löfven efter terrordåden i Paris. Ja, frågan utreddes faktiskt första gången år 2005 (SOU 2005:38).

Den som läser 73-punktsprogrammet inser att prioriteringarna för januaripartierna ligger någon helt annanstans. Den grundläggande krisinsikten saknas.

Det gör det svårt att vara optimist.

LÄS MER: Låt hela staten knäcka den organiserade brottsligheten

LÄS MER: Snabbare straff är ännu viktigare än hårdare straff