Har man ansvar för sina handlingar? I vilken ålder uppstår ansvaret? Eller uppstår det aldrig? Kan man alltid skylla på sin uppväxt, på sin bakgrund, på omständigheterna, på grupptillhörigheten?

Det är att göra det alltför lätt för sig att säga att svaret är självklart. Omständigheterna och uppväxten formar individerna - till en del: Den som blivit slagen slår. Den som blivit sviken sviker.

Men många går bortom sina omständigheter och yttre förutsättningar. Annars skulle det inte finnas någon social rörlighet! För individernas och det gemensammas bästa måste samhället slå fast vilka rättigheter och skyldigheter vi har. Och alla måste hållas ansvariga för sina handlingar oaktat grupptillhörighet, kulturell bakgrund eller sociala omständigheter.

I Sverige har vi länge vattnat ur begrepp som ansvar och ansvarsutkrävande, "brott och straff", rätt och orätt. Nya teorier har gjort förövare till offer. Statsminister Stefan Löfven förflyttade snabbt och enkelt ansvaret för ungdomsrånen till alliansregeringen:

– Under en lång tid pågick en politik, under åtta år med den förra borgerliga regeringen, som innebar skattesänkningar och neddragningar i välfärden. Det håller inte. Nu har vi lagt om den politiken. Vi skall satsa mer på välfärden, sa Löfven.

Som så ofta förändras debatten under galgen. Gängskjutningarna, sprängningarna, åldringsrånen och nu förnedringsrånen mot unga, har ändrat tongångarna. Alla politiker tycks vara ense om att något måste göras och det skyndsamt. Vad är mer oklart!

Ungdomsrånen ökade med över 30 procent förra året. Mellan 2016 och 2019 ökade rån mot barn och unga med 100 procent. I en del fall kännetecknas rånen av enorm brutalitet och förakt för offren. Det handlar inte bara om pengar, klockor, märkesjackor och mobiler utan om våld och empatibefriad förnedring.

I torsdags föll domarna mot två 16-åringar som rånat och förnedrat 18-årige Liam (som egentligen heter något annat). Rånarna dömdes till ungdomsvård för rån, övergrepp i rättssak och olaga integritetsintrång. Bakom den kliniska rubriceringen döljer sig följande: Rånarna tog Liams mobil och kreditkort. Under tre timmar försökte de få ut pengar från Liams konto. De slog, hotade och förödmjukade honom. De hotade att mörda hans familj och avslutade de vidriga timmarna med att föra Liam bakom en kyrka. Där misshandlade de honom och en av 16-åringarna urinerade på honom, filmade förnedringen och la ut filmen på sociala nätverk.

En ung man i Göteborg blev rånad, avklädd och misshandlad och fick ett öra avskuret. Ett annat rånoffer tvangs kyssa rånarens bara fötter medan han smädades. I Stockholm nyligen misshandlades två 16-åringar, den ene blev urinerad på medan gärningsmännen bland annat skrek "jävla vidriga svenne".

I en gästkrönika på GP:s ledarsida i fredags uppmanade frilansskribenten Anosh Ghasri till att "tala klarspråk om ungdomsrånen". Ghasri menar att en av förklaringarna till ungdomsrånen går att finna i att "många av förövarna är barn till människor som invandrat till Sverige" och som "aktivt motsätter sig majoritetssamhällets normer" och ser ner på ensamma och fega "svennar".

Anders Karlsson, polisinspektör i Göteborg, var inne på samma linje i en debattartikel i GP härom dagen:

"Invandrarkillar är kraftigt överrepresenterade som gärningsmän i dessa rån. Jo det är fakta, vi behöver inte blanda in känslor eller annat tyckande, utan så här ser verkligheten ut, skrev Anders Karlsson.

"Vi tog emot en enorm våg av flyktingar som efter ett tag slussades ut i redan utsatta områden där befintliga problem förstärktes, klanstrukturerna växte, narkotikaförsäljningen ökade och vapenhanteringen blev vanligare ... Det finns naturligtvis inte ett korrekt facit på åtgärder som kan få brottskurvan att plana ut, men något måste göras och det omgående, då staten faktiskt har ett ansvar att skydda sin medborgare från kriminella", menade Anders Karlsson.

Enligt Karlsson handlar det bland annat om klassiskt polisarbete, sunt förnuft, synlighet och tillgänglighet. Därtill bör ungdomsrabatten och mängdrabatten för brott slopas och inlåsning vara en rimlig påföljd för en myndig återfallsförbrytare. Så långt Anders Karlsson.

Ansvar är ett nyckelord för att komma till rätta med det samhällsgissel som drabbar alla oavsett bakgrund.

Således:

• Den som begår brott är ansvarig, inte offret. När åtgärder diskuteras för att komma till rätta med ungdomsbrottslighet är det offrets barnperspektiv som skall går före förövarens.

• Att individer har ansvar för sina egna handlingar innebär inte att samhället inte har ett ansvar. Samhället måste ta ansvar för att ge alla oavsett bakgrund en bra start med bra skolor, där lärarna har de instrument som krävs för att förmedla kunskap i en ostörd miljö. Också i skolans värld är det viktigt att de som fördärvar inte ges större rättigheter än de som sköter sig.

• Samhället måste också säkra tillräckliga resurser och befogenheter både för sociala myndigheter och polisen.

Vi har alla ett ansvar att inte generalisera och demonisera men också att se verkligheten som den faktiskt är. Utan insikt kan man inte lösa problem. Och den bristande integrationen är en av orsakerna till stora delar av den ökande brottligheten.

Slutligen: Samhället har också ett stort ansvar gentemot den alldeles överväldigande del av dem med utländsk bakgrund som sköter sig och berikar vårt samhälle. Kommer vi inte tillrätta med gängkriminalitet, ungdomsrån och sprängningar är risken stor för växande misstro och spänningar mellan människor med olika bakgrund.