Som feminist är det lätt att förfäras och förundras över vänsterns plötsliga tystnad när kvinnor i vår närhet förtrycks och behandlas som andra klassens medborgare. Nå, det är nu inte bara vänsterfolk som ser mellan fingrarna på radikalmuslimska ”hedersväktare” som i somliga förorter trakasserar och förföljer kvinnor. Men är det främst liberala röster som på allvar talat om dessa motbjudande rörelser i socialt utsatta områden.

Som fem ledare för lika många kvinnoorganisationer, bland andra Varken hora eller kuvad, skrev på SvD Brännpunkt i tisdags, handlar det om religiös radikalisering som ”i vissa förorter leder till social kontroll av flickor och kvinnor”. Det är ett psykiskt och fysiskt förtryck av medmänniskor som pågår varje dag i vårt land. Hur kan man inte uppröras och vilja agera för att komma åt dem som uppmuntrar till och ligger bakom övergreppen? Som påpekas i nämnda artikel har vi trots allt en regering som med näsan i vädret titulerar sig feministisk. Kvinnorna som styrs och kontrolleras av självutnämnda hedersväktare borde var högprioriterade för varje politiker med feministpretentioner.