Käsi puristuu ilmassa nyrkkiin kuin pitäisi kiinni ämpärin sangasta. Kuurojen Liiton verkkotoimittaja Netta Keski-Levijoki viittoo ja viittomakielen tulkki tulkkaa:

”Luuletko, että ämpäreitä tarvitsee tyrkyttää? Ihmisethän himoitsevat niitä!”

Kuurojen Liiton kokoushuoneessa Helsingin Haagassa palaveria pitävät kaksi kuulevaa ja neljä kuuroa kollegaa. He valmistelevat osallistumista kesätapahtuman keskustelutilaisuuteen.

Keikkatulkki Heidi Kangas on mukana kokouksessa. Kangas on tilattu pariksi tunniksi Kuurojen Liiton oman tulkin Susanna Söderlundin työpariksi.

Kun seuraa neljää vilkkaasti viittovaa käsiparia ja kahta puhujaa, on helppo ymmärtää, että usean hengen kokoukset ja muut pidemmät rupeamat tulkataan usein pareina.

On tutkittu, että tulkkauksen laatu laskee selvästi jo 20 minuutin jälkeen. Parityö keventää urakkaa, helpottaa havainnointia ja auttaa pitämään keskustelun flow’ta yllä.

Tulkit nappaavat vuoron perään kiinni jokaisesta kommentista. He tulkkaavat viittomat puheeksi ja puheen viittomiksi, toistavat uskollisesti jopa asian vierestä lohkaistun vitsin.

Ja miksi puhutaan ämpäreistä?

Ämpäreitä jakamalla houkutellaan ihmisiä mihin vain – miksi ei myös Kuurojen Liiton ständille. Niitä on tarkoitus jakaa palkinnoksi viittomia opettavasta onnenpyöräpelistä.

Nopeimmissa lähdöissä Kankaalla jää kahvi kesken tai lounas tarjottimelle.

Tulkki Heidi Kangas tekee töitä osuuskunnan kautta. Välityspalvelua hoitaa Kela, joka buukkaa hänet tilauksesta palavereihin, luennoille, harrastusmenoihin, teatteriin, lääkäriin tai virastoasioille, häihin tai hautajaisiin. Tällä hetkellä hän tekee paljon televisiotulkkauksia.

42-vuotiaalle Kankaalle viittomakieli on vieras kieli, jonka hän oppi ensimmäisistä viittomista lähtien tulkkiopinnoissaan.

Kun Netta Keski-Levijoki ja kollegat viittovat jotain, mikä kieltä osaamattomasta näyttää muutamalta viittomalta, tulkki saattaa puhua useamman virkkeen.

Viittomakielen rakenne on omanlaisensa. Puhutussa kielessä sanat seuraavat toisiaan, mutta viittomakielellä voi tuottaa useita yhtäaikaisia viestejä hyödyntäen tilaa, kehoa ja ilmeitä.

Kangas on siitä onnekkaassa asemassa, että hän saa tehdä mielekästä työtään kuukausipalkalla Viittomakielialan osuuskunta Viassa.

Yhä useammin lääkäriasiointia, teatterikäyntejä tai kokouksia saapuu tulkkaamaan nollatuntisopimuksella työskentelevä keikkatyöntekijä, jolle tulkkauspalveluyritys maksaa vain tehdyistä tunneista. Koko ala pyörii yli 90-prosenttisesti Kelan ostamien palveluiden varassa, ja yritykset kilpailevat hinnoilla.

”Me olemme aika loppupäässä Kelan pisteytyksissä, mikä tarkoittaa ehkä sitä, että työt tulevat meille useammin viime tipassa. Muutoksia tulee jopa puolen tunnin varoajalla. Jos toisen firman tulkki sairastuu, keikka tulee meille”, Kangas kertoo.

Nopeimmissa lähdöissä Kankaalla jää kahvi kesken tai lounas tarjottimelle. Hän on rientänyt esimerkiksi työpaikan palaveriin 20 minuutin varoitusajalla.

Valmistautuminen tulkkauksiin on olennainen osa työtä. Tulkki perehtyy etukäteen asiapapereihin, luentomateriaaleihin, juhlan kutsuvieraslistaan ja ohjelmaan.

Kiirekeikoilla kokemus paikkaa sitä, että valmistautuminen jää olemattomaksi.

Kuuroille, kuurosokeille, huonosti kuuleville ja puhevammaisille tulkit ovat tärkeä väline yhteiskuntaan osallistumiseen.

Syntymästä asti kuuro 31-vuotias Keski-Levijoki käyttää Kelan välittämiä tulkkeja 50–60 tuntia vuodessa, mutta hänen etunaan on se, että omalla työpaikalla on tulkki.

Tulkkia tarvitsevilla on vuosittainen 180 tunnin kiintiö yhteiskunnan kustantamiin tulkkipalveluihin, ja kiintiötä voi tarvittaessa anoa lisää. Esimerkiksi kuuro opiskelija voi tarvita tulkkia lähes päivittäin koko tutkintonsa ajan.

Tänä vuonna edessä on mullistus, joka uhkaa pyyhkäistä alalta merkittävän joukon tulkkeja.

Kela järjesti hiljattain kilpailutuksen vuosille 2018 ja 2019 ja mahdollisesti vuosille 2020 ja 2021. Samalla se karsii ostopalveluita tuottavia yrityksiä. Kela on jakanut Suomen kuuteen kilpailutusalueeseen, ja tulkkijärjestön arvion mukaan tulkkien määrä vähenee joillakin alueilla lähes kolmanneksella. Nykyisin tulkkeja on noin 600.

Samalla palveluiden ehtoja on tiukennettu, mikä tarkoittaa entistä ahtaampia aikoja tulkkauspalveluyrityksille ja tulkeille. Kela ei jatkossa korvaa tulkin matkustukseen kuluvaa aikaa eikä viime hetkellä peruuntunutta tulkkausta, vaikka tulkki olisi ehtinyt jo paikan päälle. Yliajalle venyneestä tulkkauksesta ei makseta, vaikka esimerkiksi lääkärissä voi helposti vierähtää odotettua kauemmin.

Tulkit ja viittomakielisten asiakkaiden etujärjestöt ovat tyrmänneet kilpailutuksen, mutta mielenilmaukset ja adressit eivät saaneet Kelaa perumaan kilpailutusta tai muuttamaan sen ehtoja.

”Nykyisinkään tulkkia ei saa aina tarvittaessa. Miten tulkkaus jatkossa hoituu?” Netta Keski-Levijoki ihmettelee.

Kun Suomen Kuvalehti yritti kysyä Kelalta kilpailutuksesta ja sen vaikutuksista, Kelasta kukaan ei antanut haastattelua puhelimitse. Kelan vammaisetuusryhmän lakimies Noora Pajukoski vastasi sähköpostitse, että Kela ei kommentoi kilpailutusta ja siitä esitettyjä näkemyksiä kesken hankintaprosessin. Pajukosken mukaan Kela huolehtii palvelun saatavuudesta ja on tiedostanut myös tulkkipalveluiden käytön lisääntymisen.

Tulkkien ja asiakkaiden suhde Kelaan on ollut muutoinkin jännitteinen. Vuodesta 2014 välitys keskitettiin Kelalle Turkuun.

Keski-Levijoen mukaan aiempi, alueellinen palvelu oli henkilökohtaisempaa, silloin pystyi myös toivomaan tulkkia. Nykyinen tilausjärjestelmä toimii hänen mielestään epävarmasti.

”Aina ei ole varmaa, onko tilaus mennyt läpi ja tulkki tulossa paikalle”, hän kertoo.

”Valitettavasti tilaukseenne ei ole löytynyt tulkkia” on myös kilpailutusta vastustavan adressin mukaan tuttu viesti tulkkauspalvelun käyttäjille.

Facebook-ryhmässä ”Herää, Kelan tulkkauspalvelu!” asiakkaat huhuilevat tulkkeja. Usein näyttää siltä, että tekijöitä olisi vapaana, mutta silti tilauksia ei saada hoidettua.

Kelan mukaan palvelu kuitenkin toimii: vuonna 2016 kuulovammaisten asiakkaiden tilauksista 96 prosenttiin löytyi tulkki, kuurosokeiden tilauksista 97 prosenttiin ja puhevammaisten tilauksista 86 prosenttiin.

Kela sijoittaa keikat tulkkien kalentereihin, eikä yrityksillä ole lupa siirtää tilausta toiselle tulkille, vaikka toinen olisi esimerkiksi erikoistunut aihealueeseen.

”Aiemmin katsottiin, missä kukin on parhaimmillaan”, Heidi Kangas sanoo.

Kouvolassa asuva Elina Ylönen, 27, työskentelee tulkkina nollatuntisopimuksella. Kesällä lomakausi on hiljaista aikaa, joten monille päiville tulkkauksia ei ilmaannu lainkaan.

Keikkojen vähyys tarkoittaa pienempää liksaa, mutta Ylönen on viiden vuoden työuran aikana tottunut vuodenkiertoon. Hiljaisen kesän ja joulun tienoon jälkeen tulee taas enemmän töitä. Kilpailutuksen tuloksesta hän ei halua vielä stressata, vaikka se vaikuttaa hänenkin tulevaisuuteensa.

Ylönen työskentelee valtakunnallisessa Evantia-tulkkauspalveluyrityksessä. Hän tekee sekä viittomakielen tulkkausta, kirjoitustulkkausta että tulkkausta kuurosokeille, mikä voi tarkoittaa esimerkiksi viittomista kädestä käteen.

Osa tilauksista voi tulla neljä viikkoa etukäteen, osa vasta edellisenä tai samana päivänä.

Hän pyrkii valmistautumaan keikkoihin huolellisesti: selvittää nettisanakirjoista tai kollegoilta tulkkauksen aihepiirin erikoissanastoa ja -viittomia tai perehtyy etukäteen materiaaleihin.

”Haastavaa on tulkata, miltä jokin tuntuu. Esimerkiksi lääkärikäynnillä kertoa, millaista kipu on.”

Vastuu on suuri. Joskus joutuu myös menemään paikalle valmistautumatta, vaikka silloin, kun hänet on tilattu lennosta, kun hän on ollut matkalla toiselle keikalle.

Ylönen asuu 10 kilometrin päässä Kouvolan keskustasta, ja kotoaan käsin hän on lähtövalmiina, kun tilaus ilmestyy järjestelmään.

Hän ajaa autolla parhaimmillaan usealle paikkakunnalle saman päivän aikana, hänen toimintasäteensä on noin 150 kilometriä. Palkkaa tulee tulkkaustunneilta ja pienempää korvausta ajomatkoista. Työpäivään kertyy helposti enemmän ajotunteja kuin tulkkaustunteja.

Takavuosina alueelliset välityspalvelut pyrkivät optimoimaan keikkoja myös tulkkien liikkumisen kannalta.

”Nyt tulkit ajavat ristiin rastiin ympäri Suomea. Helsinkiläinen tulkki voi ajaa Turkuun keikalle ja turkulainen samaan aikaan Helsinkiin”, sanoo Suomen Viittomakielen Tulkkien puheenjohtaja Emilia Norppa.

Tällä hetkellä välitysalueet ovat Etelä- ja Pohjois-Suomi. Jatkossa tilanteen pitäisi parantua, kun välitysalueita tulee kuusi.

Monet viittomakielen tulkit eivät työllisty täysipäiväisesti, ja alan harventaminen voisi parantaa jäljelle jäävien työllisyyttä. Tulkkien etujärjestö ei tätä niele.

Kilpailutuksessa Kela on järjestön mukaan aliarvioinut tarvittavan tulkkien määrän, koska se ei laske mukaan tulkkien liikkumiseen käyttämää aikaa.

Kelan lakimies Noora Pajukoski kirjoitti sähköpostissaan, että jatkossa tulkkeja välitetään lähialueelta ja tulkkien matka-ajat lyhenevät.

Kelan pääjohtaja Elli Aaltonen on aiemmin ilmaissut, että jos arvioitu tulkkien määrä ei riitä, resursseja hankitaan lisää.

Emilia Norppa pelkää, että resursseja ei kohta ole. Tulkkien raju karsiminen neljäksi vuodeksi tarkoittaa sitä, että työttömäksi jäävät vaihtavat alaa. Yksi kouluttaja, Kuopion Humak, ei ota tänä syksynä lainkaan tulkkiopiskelijoita.

’Miksi ihmeessä suomalaiset aina kysyvät minulta, mitä kuuluu? Haloo, ei mitään!”

Kuurojen Liiton palaveripöydässä istuu Gavin Lilley, brittiläinen kuuro koomikko, joka heittää esityksissään huumoria niin suomalais-brittiläisistä kulttuurieroista, kuuroudesta kuin kuulevien ennakkoluuloista.

Lilley esiintyi keväällä Suomen hauskin tavis -televisio-ohjelmassa, jossa mitä kuuluu -ihmettely oli hänen avauksensa. Nyt puheenaiheena on tuleva keikka keskustelutapahtumassa Kuurojen Liiton kanssa.

Liiton toiminnanjohtajan assistentti Tiina Hedren ehdottaa, että Lilley välttäisi kaikkein ronskeinta sisäpiirihuumoria kuulevista ihmisistä – pubikeikoilla yleisö on ehkä sellaiseen vastaanottavampaa. Kulttuurieroista ainakin saisi hyvää settiä aikaan?

Lilley ottaa ehdotuksia vastaan rennosti vitsaillen, mutta vakavoituu. Hänellä on huoli tulkkauksesta.

Tavallisesti Lilleyllä on standup-keikoillaan mukana joku tutusta tulkkiringistä, mutta nyt he eivät ole saatavilla ja Kela välitti kaksi tuntematonta tulkkia.

”Olisi tärkeää, että tulkki tuntee minut. Kuka tahansa ei pysty spiikkaamaan standupia suomeksi”, hän viittoo.

Standupissa pitää tulkillakin olla lavapresenssiä ja standupin rytmin tajua. Joskus epävarma tulkki on jänistänyt ja perunut.

Palaverikumppanit lupaavat, että asia selvitetään.

Lilley näyttää peukkua.

Artikkeli ilmestyy osana nuorten aikuisten työtä ja toimeentuloa tutkivaa Ajolähtö-hanketta (2015–2017), joka kuuluu Koneen Säätiön Jakautuuko Suomi? -ohjelmaan.