Berättelser om framgång har ofta ett element av misslyckande i sig. Ingen trodde att låtskrivaren Tove Lo kunde bli artist, Alicia Vikander sökte scenskolan fem gånger utan att komma in och J K Rowling bodde hos sina föräldrar och skrev Harry Potter-böcker som blev refuserade dussintals gånger innan hon blev en världsberömd författare.

I efterhand är det såklart oemotståndligt. Det uppenbara, nu framgångsrika, geniet som alla kan se är en unik snöflinga har också fått kämpa sig till sin karriär. Har också varit fattig, misslyckad och utskrattad men vägrat ge upp. Kompromisslös i sin passion – att få jobba med kultur.

LÄS MER: Ge mig kraft att vara pretentiös igen!

Men det som glöms bort när någon redan är erkänd är alla som trillat bort långt innan dess, eller som kanske aldrig ens vågade satsa. Det är ingen rättighet att bli popstjärna, konstnär eller författare, men kultur i sig har ingen självklar status i samhället i dag. Det är inget självändamål. Den enda kultur som har status är den som är lönsam, eftersom pengar är det verktyg vi har att mäta framgång med.

Bara den med viss dödslängtan satsar på ett kreativt yrke idag. Ingenting i vår uppväxt eller i samhällets struktur uppmanar till det. I veckan gick Arbetsförmedlingen ut med en “varning” om vilka yrkesområden du ska undvika om du vill ha ett jobb i framtiden. Arbeten inom kultursektorn, som fotografer, grafiska formgivare, musiker, kompositörer, sångare och journalister ligger i listans botten.

LÄS MER: Ed Sheeran är en symbol för patriarkatet

Men i takt med digitalisering och automatisering får kulturarbetaren sällskap av nya yrkesgrupper, som banktjänstemän, administratörer och finansanalytiker. Nu är det fler parametrar än tillgång och efterfrågan som styr framtidsutsikterna för respektive yrkesgrupp – datorer kommer i mångt och mycket att ersätta oss.

Trots att mycket pekar på att vi borde låta bli, jobbar vi mer och har mindre fritid än någonsin. I en studie gjord av David Graeber, ekonom på London school of economics, svarade över 40 procent av de intervjuade att de tillbringat hela sina arbetsliv med att jobba med saker de tycker är helt meningslösa. Och kanske är de faktiskt det, bortsett från dess lönsamhet, som telemarketing, reklam, administration. De drömde om att få göra något meningsfullt, men hade helt enkelt inte råd.

LÄS MER: Leave Ulf Lundell alone!

Så i en värld som blir allt rikare, där mer och mer digitaliseras och automatiseras, och där vår konsumtion håller på att förstöra vår planet är det kanske dags att damma av utopin om medborgarlön igen.

I boken "Utopia för realister” argumenterar historikern Rutger Bregman för att det fungerar. Tanken är på inget sätt ny, Aristoteles framförde den redan under antiken. Sedan dess har otaliga filosofer och fem av nobelpristagarna i ekonomi drömt om en värld där det enda som behövs för att du ska kunna försörja dig är att du "har en puls".

I studier där medborgarlön testats har inte bara antalet jobb ökat och ekonomin blomstrat, psykisk ohälsa, våld i hemmet och sjukdomar har minskat. Kanske kan den även höja kulturens status.

Om inte pengar är det enda som avgör, kan fler få tid och råd att ägna sig åt kultur, att skapa och att ta del av det som skapas. Och kanske till och med känna att livet är rätt meningsfullt.