Det är synd och skam att även vi nordbor först associerar till Nessie när vi hör termen sjöodjur nämnas. Snacka om marknadsföring! Här i Norden har vi nämligen en hel bunt sjöar i vilka vittnen sett något utöver det vanliga. På grund av Nessie-entusiasternas reklam så tror de flesta numer att ett sjöodjur måste vara en slags svanödla, vilket förstås inte är sant. Termen sjöodjur kan innebära nästan vad som helst, alla sjöodjur är inte lika skapta.

Ur nordiskt perspektiv så måste man ju säga att sjöormar är mer vanliga än plesiosaurier. En relativt välkänd sådan är Selma i sjön Seljordsvattnet i Telemark Norge. Redan 1750 ska Selma ha vält en roddbåt med ett flyttlass i Seljordsvattnet och observationer görs än idag.



År 2001 såg ett par människor ett gigantiskt ormliknande djur ligga på stranden. Efter att ha tittat på dem gled djuret tillbaka ner i vattnet. Längden uppskattades till drygt 12 meter. En ung tjej lyckades eventuellt fånga Selma på film 2012:

Den norska sjön Mjösa härbärgerar enligt utsago en sjöorm som observerats ända sedan 1500-talet. En dristig yngling ska 1522 ha lyckats döda ett sjöodjur med ett regn av pilar. Det spolades iland och byborna brände det. De ben som fanns kvar låg och drällde på stranden tills några tyska köpmän fick lov att ta dem med sig. Ett ungt par rapporteras ha sett sjöormen på stranden nära deras bondgård. Den var brunsvart, runt 50 cm tjock med ett hästliknande huvud utan synliga öron. Ungefär 10 meter av kroppen befann sig på stranden, resten låg kvar i vattnet. När paret närmade sig reste odjuret huvudet och drog sig snabbt tillbaka till vattnet.

På Island återfinner vi bl.a. Lagarfljótsormen som setts i sjön Lagarfljót vid Egilsstadir på östra Island. Iakttagelser har rapporterats åtminstone sedan 1345. Sjöormen har iakttagits många gånger, bl.a. 1963, av den dåvarande chefen för Islands skogsbruksmyndighet, Sigurður Blöndal. Ett arbetslag som 1983 höll på att lägga ut telefonkabel noterade en stor, rörlig massa vid den östra stranden då de höll på med djupmätningar. När de senare drog upp den icke fungerande kabeln fann de att den var trasig, ja söndersliten på 22 ställen just där den legat över den underliga massan. I februari 2012 fångades något på film i Lagarfljót av en 67-årig bonde:

Även sjön Kleifarvatn på sydöstra Island ska hysa ett sjöodjur.

I sjön Vindommen utanför Åtvidaberg gjordes 1998 en iakttagelse av en ca 20 meter lång varelse i sjön av två män som var ute i sin båt. Männen som inte är av den sensationslystna typen har själva försökt förklara sin iakttagelse med att det kan ha varit en älgko med två kalvar som var ute och sam eller något underligt vågfenomen, även om de tyckte varelsen mest liknade ett sjöodjur av modell Nessie. Det fanns inga båtar ute på sjön vid tillfället och det var så gott som vindstilla. En liknande iakttagelse hade gjorts några år innan av tre damer vid en annan vik i Vindommen.

Vättern ska ju också vara begåvad med ett sjöodjur. Olyckligtvis figurerar en mängd flummiga historier som att Vättern är sammanbunden med Loch Ness via en underjordisk tunnel och att det därför rör sig om samma sjöodjur. En annan skum historia är att Vätternodjuret är en avkomma av Nessie då ett ägg fördes dit av skottar representerande kaledonienkanalen vid invigningen av Göta Kanal. Ägget sänktes i Vättern och…ja. Enligt en del sägner klev ett odjur upp från Vättern 1897. Detta odjur hade minsann två korta ben och försvann senare tillbaka ner i djupet. Olyckligtvis hittar jag inga beskrivningar på hur odjuret såg ut i övrigt. Beskrivningen med två korta ben skulle kanske kunna likna den alpina folktrons Tatzelwurm.

Kapten Egon Johansson såg från sin bogserbåt 1947 två stora pucklar bryta vattenytan. Pucklarna ska ha varit runt 10- 12 meter långa och ha rest sig 60 cm över vattenytan. När ett flygplan flög över sjön försvann pucklarna. 1975 klagade några fiskare på att något stort och okänt slitit hål i deras nät, något som det kanadensiska odjuret Ogopogo också är känt för att göra. Den 25 juli 2001 såg ett par människor tre pucklar ungefär 50 meter ut i vattnet. Det är svårt att få tag på faktiska iakttagelser men inte desto mindre har ”lill-Nessie”, numera ”Gustie”, hedrats med en staty i Huskvarna. Mer information fanns troligen på GUST’s hemsida men går inte längre att få tag på.

Vänern sägs också ha ett sjöodjur på runt 5 meter, men det verkar mera vara en typ av sagoväsen. Koffa kallas det och ska se ut som en blandning av ett barn och en lake… Stackars liten.

Dellenodjuret och Gryttjenodjuret är grannar i Hälsingland. Dellen och Gryttjen ligger så pass nära varandra att det mycket väl kan röra sig om samma odjur som setts i sjöarna. 1985 var paret Hult ute i sin motorbåt på Dellen då ett huvud och en hals reste sig 2 meter ur vattnet bakom aktern. Det rörde sig snabbt och dök efter en stund upp så nära båten att paret kunde räkna dess ryggkotor. Odjurets huvud ska ha varit gråvitt och kroppen en mörkare grå färg. 1926 fick ett flottarlag syn på odjuret som kom i full fart mot deras flotte. De ställde sig redo med båtshakarna för att fånga besten men blev dragna vid näsan av det sluga odjuret som försvann ner i djupet. Några dagar tidigare hade några unga fiskare varit ute i en eka då flera dunkningar kom från ekans undersida. Strax därpå dök ett skräckinjagande huvud upp intill båten men försvann strax igen. Fiskarna rodde in till stranden i rekordfart.

2011 såg en kvinna något med tre pucklar, allt som allt ca 10 meter långt vid Norra Dellens södra strand.

Storsjöodjuret är inte det enda i i Jämtland. I Flåsjön i Strömsunds kommun har ett sjöodjur observerats åtminstone sedan 1800-talet. Sjön är runt 18 meter djup men norr om haraholmarna ska den ha ett djuphål där inte ens en 600 meter lång lodlina fått bottenkänning. Det finns ganska många rapporter om iakttagelser av detta odjur som beskrivs som stockliknande då det ligger på stranden och ormliknande då det rör sig i vattnet.

Flåsjöodjuret- en saga eller verklighet.

I Åmänningen i Fagersta kommun ska ett sjöodjur ha setts åtminstone sedan 1940-talet.

I sjön Stora Le i Dalsland verkar det som om det ska finnas ett sjöodjur som även synts på den norska sidan av samma vatten i ett område som kallas Römsjöen.

Tavelsjöodjuret sägs hålla till i Tavelsjön i Umeå kommun och vara malliknande.

I Varbergs vallgrav rapporterades det 2006 om ett odjur av det mindre slaget. Någonting grönbrunt med fjällig ovansida och slät undersida, drygt 2 meter långt som livnär sig på sjöfåglar.

I den finska sjön Höytiäinen i Norra Karelen rapporterades under 1800-talet en underlig varelse som kunde ses simma nära vattenytan i lugnt väder fram till att sjöns vattennivå sänktes p.g.a. byggandet av en kanal då vattenvolymen minskade med hälften.

En annan sjö i Finland som ska vara hem åt ett sjöodjur är Loukusanjärvi i Norra Österbotten, nära finska Lappland. Här ska ett krokodilliknande odjur ha visat sig flera gånger mellan 1950 och 1989.

Island, Norge, Finland och Sverige har alla mystiska varelser i sina sjöar, men av någon anledning lyckas jag inte hitta ett enda litet sjöodjur i Danmark. Om någon läsare har något tips så kontakta mig gärna.

Sjöormen Selma och andra sjöormsliknande odjur skulle eventuellt kunna vara en fisk av arten sillkung Regalecus glesne. Sillkungen är en djuphavsfisk som finns i de tempererade delarna av världen. Normal blir den runt 3 meter lång men exemplar på ända upp till 17 meter har hittats. Även om denna fisk normalt rör sig på 300-600 meters djup så händer det att den då och då fångas eller sköljs upp på land, även här i Norden.

En annan möjlig förklaring till sjöodjursiakttagelser skulle kunna vara en annan fisk, stören. Den atlantiska stören som kan bli drygt 4 meter lång fanns även i Sverige till 1900-talets början men anses nu vara ”nationellt utdöd”. Den europeiska stören som kan bli 3,5 m är så pass utrotningshotad att det idag endast finns ett känt bestånd kvar, I Garonne i Frankrike. Den ryska stören lever företrädesvis i Kaspiska havet, Svarta havet och Azovska sjön och kan bli runt 2,40 m lång, även om vissa påstår att det funnits exemplar på över 4 meter. Någon väldigt enstaka gång händer det att en rysk stör dyker upp i nordiska vatten, som 2009 utanför Öland och 2011 utanför Enånger. Inom störfamiljen hittar vi även beluga/ hus, fisken man får rysk kaviar från, som har sitt huvudsakliga utbredningsområde i norra Adriatiska havet, Svarta havet och Kaspiska havet samt i tillhörande floder. Den inplanterades i Östersjön av Sovjetunionen på den tid det begav sig men är ändå mycket sällsynt. Belugan kan bli så mycket som 9 meter lång och väga ända upp till 1,5- 2 ton! Alla störar är långsmala och saknar fjäll på kroppen vilket, om man bara såg en del av den, skulle kunna föra tanken till en orm.

Ytterligare en förklaring skulle kunna vara ål, även om den inte direkt blir stor som ett odjur. Troligare är då mal. Malen kan bli 5 meter lång och väga över 180 kg. Den förekommer i mellersta Europa, upp till södra Sverige i sött och bräckt vatten.

Har du hört om några andra iakttagelser av underliga odjur, för det finns många andra sjöar som sägs hysa mer än bara fiskar, så hör gärna av dig till mig. 🙂