Képzelje maga elé a frissen felújított pesti rakpartot. Ahol eddig parkoló autók álltak, vagy bokros dzsungel terpeszkedett, ott most kellemes park húzódik a Dunával párhuzamosan. Kis társaságok piknikeznek a folyóparton, vagy a vízen lebegő stégekről nézik a Dunát. A fák alatt teraszokon beszélgetnek a városlakók, a parkban pedig biciklisek és gyalogosok haladnak céljuk felé.

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

Jól képzelje el ezt az idillt, mert Budapest vezetése mindebből semmit sem tudott megvalósítani. Ha kimegy az Árpád híd és a Margit híd közti, frissen felújított szakaszhoz, akkor lekövezett, árnyéktalan sivataggal szembesül.

Mintha az élet jelei zavarnák Budapest vezetőit.

Pedig nem valami hirtelen ötlettől vezérelt beruházás valósult meg a pesti Duna-parton. A rakpartok élhetővé tétele évtizedek óta tartja lázban a fővárossal foglalkozó szakembereket.

Ha nem látnánk naponta, nehéz lenne elhinni, hogy létezhet olyan város, amelyiken a világ egyik legszebb folyója fut keresztül, de vezetői mindent megtesznek, hogy a lakókat elszigeteljék tőle.

Budapest ilyen önsorsrontó város: a Duna mindkét partjára kétsávos autópályát telepítettek, ahol pedig nem tombol a forgalom, ott autóparkoló vagy csak sima rozsdazóna tenyészik. Minden adott, hogy az emberek ne élvezhessék a folyó látványát, közlekedési vagy sportolási lehetőségeit.

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

A vizes vb gyakorlatilag végtelen költségvetéssel bíró beruházása kellett ahhoz, hogy Budapest végre kezdjen valamit ezzel a tébollyal. Az Árpád hídtól hosszú hónapok munkájával sétányt építettek, amire már most rámerészkedhetünk. Hogy rögtön rádöbbenjünk:

a sétányt nem azért építették, hogy a budapestiek életminősége jobb legyen, hanem hogy a vb alatt rendezettnek tűnjön a környék.

„Ebből a sétányból ki lehetett volna hozni a legjobbat. Itt semmi nem volt előtte, szabadon tervezhettek volna” – legyintett Bardóczi Sándor, ahogy végigtekintett a távolba nyúló kősivatagon. A tájépítészt azért hívtuk el, hogy hátha az ő szakmai megközelítése segít értelmet találni a fejlesztésben. Tévedtünk.

Kősivatagot terveztek a budapestieknek

„Itt régebben bokros, fás terület volt. A fákat kivágták, az egészet pedig lekövezték. Meg sem próbálták összekapcsolni a várost és a folyót” – foglalta össze a helyzetet a szakember.

A rég várt parti sétány valóban ennyi volt: egy 3 méter széles, lekövezett sáv a Duna-parton, padokkal.

A folyó mellett megmaradt az eddigi, kikövezett rézsű, tetejére azonban kerítést raktak, nehogy le lehessen menni a Dunához. A kerítés után jött egy széles térköves rész a gyalogosoknak. Aztán egy másik sávot aszfaltoztak le a biciklistáknak és a világítás oszlopainak. Végül kókadozó, frissen ültetett facsemeték sora mögött gyér fűvel borított placc következett. Vagy ahol meghagyták, ott a régi liget zöldellt.

Itt tavaly még egy 110 éves nyárfa állt.

„A tervezőknek meg sem fordult a fejében, hogy ezeket meghagyják, és így árnyékos, élhető zóna jöjjön létre” – kezdett bele a szomorú terület elemzésébe a tájépítész.

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

„Nézd meg ezt a játszóteret” – álltunk meg a Dráva utca alatti szakasz kiszélesedésénél. Néhány frissen felállított mászóka aszalódott az árnyéktalan placcon. Nemhogy árnyékot adó fát, de a meghittség legkisebb jelét sem láttuk a környéken.

„Ki az, aki ilyen helyre hozza a gyerekét játszani? Mit csinál a szülő, amíg a gyereke játszik? Áll a napon?”

Aki ilyet tervezett, valószínűleg nem látott még gyereket.

A park további elemei is nélkülözték az emberbarát megoldásokat.

A sétány keleti oldalára ültettek facsemetéket, így azok akkor sem adnak majd árnyékot, ha 30 év múlva terebélyes fák lesznek. „Az árnyékuk délután, amikor a legtöbben használják a sétányt, pont a másik oldalra esik, azaz az itt sétálók mindig is a tűző napon kénytelenek majd gyalogolni.”

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

Kivágták a fákat, de helyette nem sikerült parkot létrehozni. „Világszínvonalú, hogy a most telepített fák és a fű már szárad ki, egy folyótól néhány méterre” – mutatott Bardóczi a Riverside lakóparkkal szemközti, kopár, füves területre.

Nem alakítottak ki keresztirányú sétányokat, hogy a városlakókat a Dunához, a sétányhoz vonzzák. Mintha nem is a Budapestieknek épült volna ez az egész.

Kerítést raktak ki a Duna és a sétány közé, ezzel végleg elvágva a városlakókat a folyótól. „Minek egy rézsű tetejére kerítés? – tette fel a kérdést a tájépítész. – Eddig sem volt, és nem gurultak le az emberek a lejtőn. Így viszont megszűnt annak a lehetősége, hogy könnyedén lemenjünk a vízhez.” 13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

A sétány mellé telepített facsemetéket a meghagyott fák árnyékába ültették. „Ennek így semmi értelme, ezek a fák nem fognak rendesen megnőni. Látszik, hogy csak ki akarták pipálni a feladatot, ki volt adva, mennyi fát kell elültetni. Mindegy volt, hova teszik.”

Még oda sem raktak zöldet, ahol a véletlen kínálta a helyet. Az Elektromos sporttelep előtti kiszélesedés és a mellette magasodó támfal teteje ideális hely lett volna néhány bokornak, fának, hiszen ott úgysem jár senki. Ehelyett a beugrót és a támfal tetejét is leaszfaltozták a falig. 13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

Nem lesz barátságosabb a környezet a Dráva utcától a Margit híd irányába vezető szakaszon sem. Itt a bicikliút már a fenti rakparton fut, a víz mellett pedig marad a kopár térkő, amely mellé időnként kubista formájú ágyásokat terveztek. Fának nyoma sincs, marad viszont a kerítés, nehogy egy óvatlan sétáló megközelíthesse a folyót.

Legalább autók nincsenek

A fehér kövön tomboló napfény megrémített, és igyekeztem valami pozitív gondolatba kapaszkodni. „Van valami jó is a fejlesztésben?” – leptem meg váratlan kérdésemmel a tájépítészt.

A legnagyobb pozitívum, hogy legalább az autós forgalmat nem hozták el az Árpád hídig

– összegezte a szakember.

Bardóczi a minimalista, kő-fa padokat sem kritizálta, csak annyit jegyzett meg: „Ki az az őrült, aki ezekre nyáron kiül? Talán tavasszal, és ősszel lesznek népszerűek, amikor még árnyék nélkül sincs olyan meleg.”

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

A sétány egyetlen eleme biztos siker: a napozóágyak, amelyeknek éppen az a lényegük, hogy napon legyenek. A széles, fából készült ágyakon már akkor hevertek a gyík lelkületű városlakók, amikor néhány méterrel arrébb még munkások köszörülték az utcaköveket. A humánus hozzáállás persze ezen a területen is hasznos lett volna. A napozók nyilván jobban szerettek volna a vízközelben heverészni, mint a felső rakpart alá helyezett placcon, ahol sem bokrok, sem fák nem teremtenek meghitt környezetet.

A Duna-parti plázs hangulata olyan, mintha direkt exhibicionista napfürdőzőknek tervezték volna, akik szeretnek távolról is jól látható terek közepén heverészni.

Ilyen lesz a Római is

Kritizálni persze könnyű. De hogyan lehetne jobb egy ilyen sétány? – öltöttem magamra a budapesti tervezőmérnök pedáns kék munkaköpenyét.

Bardóczi Sándor szerint nem kellett volna felforgatni a fizika törvényeit a barátságosabb végeredményhez. „Itt a megfelelő szemlélet hiányzott. Már csak a felesleges korlátok árából rengeteg jó dolgot lehetett volna csinálni”

„Minimális ökológiai érzékkel telepíthettek volna zöld sávot a biciklis és a gyalogos rész közé” – vetette fel Bardóczi.

Nem kellett volna kivágni a fákat.

„Közöttük vezethették volna a gyalog- és bicikliutat. Akkor nem kellene facsemetéket ültetni, és várni, amíg megnőnek. Rögtön kaptunk volna egy árnyékos sétányt.”

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

„Az igaz, hogy egy ilyen park kialakítása kevesebb gépi és több kézi erőt igényel, amiből pedig kevesebbet lehet ellopni” – említette meg az állami beruházások – bírálók szerint – legfontosabb szervezőelvét a szakember.

A vízig futó rézsűre építhettek volna lépcsőket, hogy a városlakók lesétálhassanak a Dunáig, vagy telepíthettek volna olyan szerkezeteket is, amelyekbe fákat lehet ültetni. „Vannak árvízálló szerkezetek, amelyekkel mindez megoldható.”

A tervezők érdektelensége egyébként olyan fokú volt, hogy nemcsak azokat a lehetőségeket hagyták ki, amik csak szimplán örömet okoztak volna a budapestieknek, hanem azokat is, amik még pénzt termeltek volna.

„Ezekben a ronda támfalakban kialakíthattak volna üzlethelyiségeket, kiskocsmákat, ahogy azt például a hamburgi Hafencity esetében tették. Annál az Elba-parti fejlesztésnél a házak alsó részét vízálló módon alakították ki, és az ilyen üzlethelyiségek pedig vízálló ajtóval lezárhatók. Ha jön az ár, bezárnak a helyek, amúgy pedig üzemelnek a teraszok” – mesélte, én pedig elképzeltem, hogy délutánonként élénk teraszélet pezseg a Duna-parton, miközben sokan bicikliznek, futnak, sétálgatnak a környéken. Majd felvetődött a kérdés:

miért nem jutott eszébe ugyanez az idilli kép a tervezőknek?

A tervezéssel régi vágású útépítő cégeket bízott meg a főváros. „A területet a Főmterv és az Enviroduna Kft. nevű projektcég tervezte. Ezek mérnökcégek, amelyek mérnöki megoldásokat szállítanak."

13 Galéria: A pesti rakpart átalakítása kősivataggá: sétány a Duna-parton Fotó: Földes András / Index

„Egy ilyen, útépítésben nevelkedett mérnöknek meg sem fordul a fejében, hogy egy fa lehet érték. Egyenes vonalzóval kijelölték a sétányt a parton, és mindent kivágtak, ami útban volt” – ismertette Bardóczi, hogyan kell szerinte a Tarlós-érában sétányt tervezni. A tájépítész megnyugtatott, hogy a vonalzóval tervezett Duna-part valószínűleg nem stílusgyakorlat, hanem trend lesz Budapesten.

„Az Enviroduna tervezi a római-parti mobilgátat is."

A rakpart tökéletes előkép, hogy fog kinézni a Római-part.

És ha eddig nem telepedett volna a kedves olvasóra a düh és a kétségbeesés sajátos keveréke, végezetül még megjegyezzük: szakértőnk szerint a rakpart zöld, emberbarát felújítása semmivel sem került volna többe, mint ez a kősivatag.