Miten suhtautuisit hallituksen esitykseen laiksi hyvästä elämästä?

Kukaan muu kuin ihmisvihaaja ei voi vastustaa näin nimettyä lakia, mutta laki on tietysti mahdoton toteuttaa. Tämä pätee myös lakiin sosiaali- ja terveyspalveluiden valinnanvapaudesta.

Kaikki haluavat valintoja ja vapautta. Sosiaali- ja terveyspalveluiden tarpeet ovat kuitenkin äärettömiä, joten valinnat ja vapaus ovat aina rajoitettuja. Siksi jää myös kysymys siitä, mitä tuon nimisellä lakiesityksellä todellisuudessa tavoitellaan.

Sote-uudistuksen veturia, peruspalveluministeri Juha Rehulaa (kesk.), tentattiin A-studion Talk –ohjelmassa siitä, miksi marraskuun 2015 hallituskriisin jälkeen hallitus päätti siirtää sote-palvelut 18 maakunnalle sekä toteuttaa valinnanvapauden uudistuksen ensimmäisessä vaiheessa. Hallitusohjelmassa valinnanvapaus oli uudistuksen kolmas vaihe.

Käytännössä lähes kaikki muut paitsi suoraan mainitusta lakiehdotuksesta hyötyvät tahot vastustavat sen toteuttamista esitetyssä muodossa

Hallituksen ja puolueen uskollisena soturina Rehula ei voinut ohjelmassa myöntää, että kyse oli vaihtokaupasta, jossa keskustapuolue sai himoitsemansa maakuntamallin ja kokoomus valinnanvapauden. Toisaalta Rehula oli rehellinen siinä, ettei tapahtunutta suoraan kiistänytkään.

Sote-uudistuksessa on viime kädessä raadollisesti kyse vallasta – ei siitä, että haluttaisiin ensisijaisesti parantaa sote-palveluita. Keskusta halusi käyttää valtaa saadakseen itselleen mieluisen aluehallintomallin, jossa sille on odotettavissa vahva asema. Kokoomus halusi parantaa yksityisten sote-tuottajien asemaa suhteessa julkisiin tuottajiin. Perussuomalaisilla ei ollut ilmeisesti vahvaa mielipidettä kummastakaan kysymyksestä.

Kyse ei ole siis siitä, että maakuntamalli tai valinnanvapaus toteutettaisiin suomalaisten tai mainittujen puolueiden kannattajien hyväksi, vaan yksinkertaisesti siksi, että asiasta tehtiin puolueiden kesken sopimus.

Tähän sopimukseen on syytä palata uudelleen ja uudelleen, sillä se on ainoa selitys sille, miksi hallitus ajaa laajasta kritiikistä huolimatta valinnanvapautta kuin käärmettä pyssyyn. Maakuntamalli ei ollut paras vaihtoehto sote-palveluiden järjestämiseksi. Palveluja järjestäviä tahoja on edelleen liikaa. Malli on kuitenkin parempi kuin nykyinen, ja sen kanssa voidaan elää.

Sen sijaan valinnanvapaus on vaarassa heikentää dramaattisesti julkista sote-järjestelmää. Käytännössä lähes kaikki muut paitsi suoraan mainitusta lakiehdotuksesta hyötyvät tahot vastustavat sen toteuttamista esitetyssä muodossa. Myös jotkut kokoomuslaiset sote-asiantuntijat (siirryt toiseen palveluun) ovat kääntäneet selkänsä omalle puolueelleen.

Kolmen puolueen sopimus raukeaa, kun Sipilän hallituksen valtakausi päättyy

Suuri kysymys onkin se, miksi kokoomus haluaa valinnanvapauden ja mitä sillä todellisuudessa tavoitellaan. Jälkimmäiseen kysymykseen on helppo vastata. Kyse on yksityisten yritysten – ennen muuta suuryhtiöiden – roolin tuotannon kasvattaminen julkisesti rahoitetuissa sote-palveluissa suhteessa julkisiin tuottajiin.

Siksi onkin harhaanjohtavaa puhua sote-palveluiden valinnanvapauslaista. Ehdotan, että lakiehdotusta kutsuttaisiin laiksi sote-palveluiden julkisesta ja yksityisestä tuottamisesta.

Ei ole itsestään selvää, että julkisesti rahoitettujen palveluiden tulisi olla myös julkisesti tuotettuja. Joissain tapauksissa on järkevää tuottaa julkiset palvelut yksityisesti. Sote-palvelut eivät ole kuitenkaan samanlaisia kuin vaikkapa jätehuolto tai kouluruokailu. Tutkimus ja käytäntö ovat osoittaneet, että julkisten sote-palveluiden markkinoilla tulisi edetä hitaasti ja varovasti. Näyttö on esitetty moneen kertaan myös Suomessa käydyssä keskustelussa (siirryt toiseen palveluun).

Miksi kokoomus haluaa lain, jonka seuraukset julkiselle sote-palvelujärjestelmälle voivat olla kohtalokkaita. Onko puolueen sisällä yksityisten palveluntuottajien viides kolonna? Siihen viittaisi näkyvien kokoomuspoliitikkojen loikkaaminen hoivapalveluyrityksiin.

Vai onko kysymys sokeasta uskosta vapaiden markkinoiden ideologiaan? Tähän en osaa vastata.

Kolmen puolueen sopimus raukeaa, kun Sipilän hallituksen valtakausi päättyy. Sen jälkeen valinnanvapaudelle tuskin löytyy muista puolueista uusia palkkasaarnaajia.

Heikki Hiilamo

Kirjoittaja toimii sosiaalipolitiikkaan erikoistuneena professorina VID yliopistossa Oslossa ja Helsingin yliopistossa. Aikaisemmin hän on työskennellyt mm. toimittajana Yleisradiossa 1994–1997.