Programul de educație cinematografică pentru liceeni Éducation à l’image revine de săptămâna viitoare cu o nouă ediție și se află în căutare de profesori pasionați de cinema din București, dornici să afle alături de elevii lor cât mai multe lucruri despre filme și felul în care se fac ele.

Anul acesta Éducation à l’image aduce la cinema Domnișoarele din Rochefort (regia Jacques Demy, Franța, 1967), Oslo, 31 august (regia Joachim Trier, Norvegia, 2011) și O vară de neuitat (regia Lucian Pintilie, România-Franța, 1994), iar sesiunile de formare pentru profesori vor avea loc pe 7, 8 și 9 septembrie la Cinema Elvire Popesco.

Ca să aflăm mai multe despre program și de ce cred ei că e atât de necesară educația cinematografică astăzi, i-am rugat să ne răspundă la câteva întrebări pe coordonatoarea programului, Yvonne Irimescu, pe criticii de film Andrei Gorzo și Ionuț Mareș și pe regizorul Tudor Cristian Jurgiu, cei care vor susține cele trei sesiuni de fomare pentru profesori de anul acesta.

De ce e importantă educația vizuală/ cinematografică astăzi?

Andrei Gorzo: Unele dintre argumentele în favoarea educației cinematografice în licee sunt argumente în favoarea educației artistice în general: pe scurt, dacă e bine făcută, aceasta deschide uși spre autocunoaștere și spre o anumită cunoaștere a lumii (măcar sub anumite aspecte și din anumite unghiuri). Apoi, cinematograful - în calitatea sa de artă, dar și în cea de tehnologie, în cea de limbaj, de cultură populară, de instrument de arhivare a realității ș.a.m.d. - e o prezență fără de care istoria recentă (de la începutul secolului XX încoace) e de neconceput. Iar în prezent, la câte interpelări vin dinspre mass-media, la cât divertisment se consumă, la ce cantități de text multimedia se produc și la cât de mare e ponderea imaginii și a sunetului în toate acestea, nevoia de reflecție, de instrumente critice, de educație cinematografică și audiovizual-mediatică ar trebui să fie evidentă.

Tudor Cristian Jurgiu: Copiii și adolescenții sunt supuși unui volum foarte mare de conținut vizual. Tot mai mult informația pe care ei o acumulează se transmite pe canale audio-vizuale. Chiar și domenii care erau tradițional rezervate lecturii sunt acum adaptate mediului audio-vizual: textul din manualul de istorie este înlocuit de un documentar istoric, lecția de biologie include și un film științific etc. Educația cinematografică este necesară deoarece le dezvăluie mecanismele și uneltele care stau în spatele producerii unui material vizual. Ei trebuie să fie conștienți că e vorba de un construct artificial, care folosește un limbaj specific pentru a influența emoțiile și intelectul spectatorilor. Asimilând o astfel de înțelegere, ei pot alege cu mai mult discernământ ce le place și ce nu și de ce. Cred că unul dintre scopurile educației în general este de a crea un reflex critic în tinerii adulți, un reflex care să-i facă să chestioneze și analizeze orice bucată de informație li se oferă și felul în care le este oferită. Cred că educația cinematografică/vizuală ajută la crearea acestui reflex.

Ionuț Mareș: Filmul ca expresie artistică este parte din cultura şi viaţa noastră. Ne rafinează emoţiile şi ne ascute gândirea. Ne învaţă să privim. Prin urmare, este firesc să încercăm să îl înţelegem. Să îi desluşim sensurile. Să vedem de ce ne fascinează.

În afara efectelor imediate, eu văd programul Éducation à l'image ca un fel de investiţie în viitor, atât în cel apropiat, cât şi într-unul mai îndepărtat. Profesorii şi elevii care iau parte la proiect pot dobândi un instrumentar de bază care ar trebui să îi ajute să privească altfel filmele şi implicit imaginile de care suntem cu toţii înconjuraţi. Programul pregăteşte un public. Un public cultivat, deschis, inteligent, care ştie să se bucure de un film bun la cinema, să îl înţeleagă şi să îl discute.