Etelä-Pohjanmaan Ely-keskuksessa syntyi vuonna 2012 omituinen tilanne, jota on selvitelty hallinto-oikeutta myöten. Oikea käsi kerjää vasemmalta kädeltä saman hillopurkin antimia, eikä kumpikaan ole huomannut, että kädenväännön tuoksinnassa hillopurkista läikkyy koko ajan lattialle.

Kyse on Ullavanjärven kunnostuksesta. Järven penkereiden kunnostuksesta järjestettiin tarjouskilpailu vuonna 2009. Työn teettäjä eli Ely-keskuksen _Ympäristö- ja luonnonvarat -vastuualue _oli olettanut, että urakka jää alle 100 000 euron kansallisen kynnysarvon eli sitä ei tarvitse ilmoittaa julkisessa HILMA-rekisterissä, jonne kootaan julkisia hankintoja koskevat kilpailutukset. Yksikkö perusti käsityksensä parin vuoden takaisiin vastaaviin tarjouspyyntöihin, joiden perusteella se arvioi saavansa työmiehet järvelle 80 000 eurolla. Halvempi kahdesta saapuneesta tarjouksesta nousi 117 000 euroon.

Valtiovarainministeriö tarkasti hankkeen vuonna 2011, tukikelvottomia kustannuksia ei hankkeesta löytynyt. Sen sijaan tarkastajat puuttuivat menettelytapavirheisiin eli urakkakilpailu olisi pitänyt julkaista HILMAssa.

Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne-, ja ympäristökeskus – tarkemmin sanottuna sen hallintopuolen maksatusyksikkö – tarttui ministeriön kuuliaisena hallintoalamaisena tähän epäkohtaan ja räknäsi, että Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen _ympäristö- ja luonnonvarat - vastuualueen _on maksettava takaisin perusteettomasti maksettuna tukena 4 859,62 euroa.

Ympäristö- luonnonvarat -vastuualue _eiilahtunut moisesta ja vaati isäntäänsä eli Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne-, ja ympäristökeskusta perumaan päätöksensä. Kun asiasta ei kyetty sopimaan talon sisällä, seuraavaksi viiden tonnin riita vietiin oikeuteen. Vaasan hallinto-oikeus oli sitä mieltä, että kilpailutussäädöksiä oli rikottu. Oikeuden mukaan _ympäristö- ja luonnonvara -vastuualueen olisi pitänyt viheltää kilpailutus poikki, kun se huomasi tarjousten kipuavan yli sadan tuhannen euron ja julkaista HILMAssa uusi tarjouskilpailu.

Etelä-Pohjanmaan Ely-keskus on siis käynyt itsensä kanssa oikeutta vajaan viiden tuhannen euron riidan takia. Voi vain arvailla asiasta tehtyjen selvitysten, vastineiden, työn ja energian määrää, mitä se jo kuluttanut. Seitsemänsivuisen päätöksen perusteella Vaasan hallinto-oikeuskin on käyttänyt kohtuu paljon aikaa asian setvimiseen.

Ja samaan aikaan kunnissa tuskastellaan sitä, että esimerkiksi kaavavalitusten käsittely kestää kohtuuttoman kauan hallinto-oikeuksissa.

Valtio hävisi, EU voitti

Elyn ympäristö- ja luonnonvarat vastuualueen johtaja Aulis Rantala pitää asiaa poikkeuksellisena. Se on hänen mukaansa osaltaan seurausta siitä, että Ely-keskusten tehtäväkenttä on laaja. Tavallisempaa kuitenkin on, että esimerkiksi ympäristö- ja liikenneosastojen näkemyseroja joudutaan yhteen sovittelemaan.

Maksatusryhmämme tekee riippumattomasti näitä päätöksiä. Minä en saa esimerkiksi ylijohtajan roolissa puuttua tällaisissa tapauksissa maksatuksiin Antti-Jussi Oikarinen, ylijohtaja

– Ely-keskus joutuu joskus tekemään itsensä vastaisia päätöksiä. Näihin hankkeisiin liittyvä EU-byrokratia on aika monimutkaista. Halusimme saada tähän nyt ulkopuolisen arvion. Emme varmaan vie tätä kuitenkaan Korkeimpaan hallinto-oikeuteen, toteaa ympäristö- ja luonnonvarat vastuualueen johtaja Aulis Rantala.

Vaikka nyt oikeudessa väännettiin viidestä tonnista, kokonaissumma nousee noin 20 000 euroon, koska sama kuvio toistui myöhemmissäkin urakkatapauksissa. Rantalan mukaan edes valtiovarainministeriön tarkastusraportti ei kehottanut tuen takaisinperintään.

– Meidän tulkintamme mukaan tarkastajat olivat samalla kannalla kuin me. Nyt se (20 000) jää maksettavaksi valtion pussista, muuten se oli mennyt EU:n yhteisestä isosta laarista, selittää Rantala.

Etelä-Pohjanmaan Ely-keskuksen ylijohtaja Antti-Jussi Oikarisen mukaan vastaavat itse toteutettavat hankkeet ovat jäämässä pois, mikä on hyvä hallinnoinnin selkeyden kannalta.

– Meillä on linjaus, että näitä omia, itse toteutettavia hankkeita pitää käsitellä rahoittajan roolissa samoin kuin ulkoisiakin hankkeita. Niiden on oltava aivan samalla viivalla.

Oikarinen myöntää, että Ullavanjärven tapaus on poikkeuksellinen. Hän muistuttaa, että mikäli EU-tarkastuksissa ilmenisi väärin maksettuja tukia, se vasta tulisikin valtiolle kalliiksi.

– Maksatusryhmämme tekee riippumattomasti näitä päätöksiä. Minä en saa esimerkiksi ylijohtajan roolissa puuttua tällaisissa tapauksissa maksatuksiin. EU-säädökset ovat tulkinnanvaraisia, ei haittaa jos joskus haetaan ratkaisua ulkopuolelta. Sitten se vasta tulisi kalliiksi jos avustusepäselvyyksien johdosta tulisi rahoituskorjauksia eli perittäisiin takaisin. Näiden kanssa pitää olla tarkkana.