Vankeusrangaistusten pituuksista muodostuu kansalle harhakuva

-Sitä vankeusrangaistusta, jonka tuomioistuin määrää, harvoin kärsitään vankilassa. Meillä tuomitaan bruttorangaistuksia nettorangaistusten sijaan, toteaa rikosoikeuden professori Jussi Tapani Turun yliopistosta.

-Sitä vankeusrangaistusta, jonka tuomioistuin määrää, harvoin kärsitään vankilassa. Meillä tuomitaan bruttorangaistuksia nettorangaistusten sijaan, toteaa rikosoikeuden professori Jussi Tapani Turun yliopistosta.



-Vankeusrangaistusten määrääminen on Suomessa aika läpinäkymätön järjestelmä, hän moittii.



-Yksi perustelu nykytilalle ovat vangeista valtiolle aiheutuvat kustannukset. Jos järjestelmä olisi läpinäkyvämpi, kansalaiset todennäköisesti alkaisivat vaatia ankarampia rangaistuksia. Muutos lisäisi vankilukua.



Tapani ei ota kantaa siihen, pitäisikö Suomessa siirtyä nettorangaistusten määräämiseen.



-Mutta kyllähän se on myönnettävä, että nykyjärjestelmässä kansalaisille tietoisesti luodaan illuusio pitkistä vankeusrangaistuksista.



Nykyjärjestelmän ymmärtämiseksi pitää ensin tietää, mitä tarkoitetaan ehdonalaisella vapaudella.



Rangaistuksesta saa anteeksi 1/3, 1/2 tai 2/3



Tapani ottaa esimerkiksi tapon eli tahallisen henkirikoksen. Rikoslain mukaan vähimmäisrangaistus siitä on kahdeksan vuotta vankeutta.



-Oletetaan, että käräjäoikeus määrää rangaistukseksi yhdeksän vuotta vankeutta.



-Tuomittu ei kuitenkaan istu vankilassa yhdeksää vuotta, vaan hän pääsee jo aikaisemmin vankilanjohtajan päätöksellä ehdonalaiseen vapauteen.



-Vapauttamisajankohtaa, joka lasketaan rikoslaissa säädettyjen murto-osien perusteella, voidaan lykätä vain poikkeustapauksissa.



Vanki pääsee vapaaksi, kun hän on suorittanut rangaistuksestaan kaksi kolmasosaa. Esimerkissä yhdeksän vuoden tuomion saanut tappaja vapautuu kuuden vuoden jälkeen.



Toinen murto-osa koskee ensikertalaista. Hän pääse vapauteen kärsittyään puolet rangaistuksesta. Vankeinhoidon näkökulmasta tekijä on ensikertalainen, jos hän ei ole istunut vankilassa rikosta edeltäneiden kolmen vuoden aikana.



Nuorille omat säännökset



Ensikertalainen lusii esimerkin taposta neljä ja puoli vuotta.



Laista löytyy vielä omat säännökset tuomitulle, joka teki tekonsa ennen kuin täytti 21 vuotta. Hän pääsee vapauteen, kun on suorittanut vankeusrangaistuksesta puolet. Jos alle 21-vuotias lisäksi sattuu olemaan ensikertalainen, hän kärsii rangaistuksesta kolmasosan.



Esimerkissä parikymppinen ensikertalainen suorittaa yhdeksän vuoden rangaistuksestaan kolme vuotta.



Olisi vaikea perustella lyhyitä tuomioita



-Mietitäänpä, jos Suomessa olisi niin sanottu reaalirangaistusjärjestelmä eli tuomioistuin määräisi suoraan todellisen nettorangaistuksen.



-Ihmisille olisi vaikea perustella sitä, että toisen hengen tahallisesta riistämisestä rangaistuksesi määrättäisiin vankeutta neljä ja puoli vuotta. Tai tuossa nuoren esimerkissä kolme vuotta. Se olisi yleisen oikeustajun vastaista.



-Tuomioistuimet joutuisivat tuomitsemaan selvästi nykyistä pidempiä vankeusrangaistuksia, Tapani vertailee.



Hän huomauttaa, että nettorangaistusten tuomitseminen saattaisi myös heikentää yleisestävää vaikutusta. Arkikielellä sitä voisi kuvailla rangaistuksilla pelotteluksi.



-Nykyjärjestelmässä voidaan tappoesimerkissä tuomita ankaralta kuulostava yhdeksän vuoden vankeusrangaistus, koska siitä todellisuudessa kärsitään vain osa.



Jäännösrangaistuksista tuomitaan käytännössä kolmasosa



Suomalaisilla lienee illuusio siitä, minkäpituisia vankeusrangaistuksia todellisuudessa istutaan. Samanlainen havaintoharha syntyy jäännösrangaistuksista.



Vangin päästämistä ehdonalaiseen perustellaan jäännösrangaistuksen uhkalla. Jos hän koeaikana tekee rikoksen, josta jälleen tuomitaan ehdoton vankeusrangaistus, tuomioistuin voi syyttäjän vaatimuksesta määrätä lisäksi jäännösrangaistuksen.



Koeaika on samanpituinen kuin kärsimättä jäänyt osa vankeudesta, kuitenkin enintään kolme vuotta. Yhtäkkiä voisi luulla, että myös jäännösrangaistuksen pituus olisi istumatta jäänyt pätkä. Professori Jussi Tapani selvittää, miten asia oikeasti menee.



-Tuomioistuin määrää uudesta rikoksesta ja jäännösrangaistuksesta yhteisen vankeusrangaistuksen.



Laissa niukka säännös laskemiseen



Tapani joutuukin ensin selittämään, mistä on kyse yhteisen vankeusrangaistuksen määräämisessä.



Ei nimittäin ole poikkeuksellista, että tuomioistuin antaa yhden oikeudenkäynnin päätteeksi rangaistuksen useasta eri rikoksesta. Lain tasolla on kuitenkin säädetty hyvin niukasti siitä, miten rikoksien yhteinen rangaistus lasketaan.



Rikoslaki toteaa, että lähtökohdaksi otetaan se rikos, josta tuomioistuimen harkinnan mukaan tulisi ankarin rangaistus.



-Tuomioistuimessa tehdään ajatuskoe, jossa arvioidaan kustakin rikoksesta sopiva rangaistus. Niistä ankarin otetaan pohjaksi.



-Oikeuskäytännöksi on muodostunut, että pohjarangaistukseen lisätään toiseksi vakavimmasta rangaistuksesta kolmasosa, kertoo Tapani.



Viides rikos ei enää vaikuta



Tuomittu saa ikään kuin paljousalennuksena anteeksi kaksi kolmasosaa. Lievemmistä lisätään vielä pienempi osuus.



-Tilastoja tutkittaessa on huomattu, että yhteenlasku loppuu viidenneksi vakavimman rikoksen tienoilla. Sitä lievemmät rikokset eivät enää vaikuta vankeusrangaistuksen pituuteen.



Toisin sanoen rikollinen saa loput rikokset kokonaan anteeksi. Tapani palaa selittämään jäännösrangaistusta.



-Ehdonalaiseen vapauttamista koskevat säännökset muuttuivat kolme vuotta sitten.



-Nyt näyttäisi muodostuvan oikeuskäytännöksi, että jäännösrangaistuksesta tuomitaan kolmasosa, kuten yhteisissä rangaistuksissa.



Korkein oikeus antoi kesällä 2008 kolme ennakkopäätöstä jäännösrangaistuksista. Tapanin mukaan yksi niistä löytyvä vaatimus on, että tuomioiden perusteluissa pitäisi kirjoittaa auki, mikä olisi ollut pohjarangaistuksen pituus.



-Jos niin tapahtuu, vastaisuudessa pystytään helpommin selvittämään, paljonko jäännösrangaistus loppujen lopuksi vaikutti yhteisen vankeusrangaistuksen pituuteen.