Suomesta tuskin löytyy kauppaa, kioskia, huoltoasemaa tai ravintolaa, jossa ei vilkkuisi yksi tai useampi rahapeliautomaatti.

Näistä peleistä ei voi voittaa. Sen myöntää myös valtion pelimonopolista nauttiva Veikkaus verkkosivuillaan.

Esimerkiksi suositun Kulta-Jaskan palautusprosentti on 90,04 prosenttia.

Eli keskimäärin automaattiin laitettua miljoonaa euroa kohden pelaaja saa takaisin 904 000 euroa. Tappiota tulee 96 000 euroa.

Veikkauksen mainoksissa olemme tottuneet kuulemaan, että ”suomalainen voittaa aina”. Totuus on kuitenkin se, että jotkut voittavat, mutta suurin osa häviää.

Joillekin pelaaminen on myös vakava ongelma. Terveyden- ja hyvinvoinnin laitoksen mittavasta tutkimuksesta selviääkin, kuinka iso ongelma pelaaminen oli Suomessa vuonna 2016.

Tutkimukseen vastasi reilut 7 000 ihmistä Uudellamaalla, Pirkanmaalla ja Kymenlaaksossa. Vastaajista 11 prosenttia oli kokenut vähintään yhden rahapelihaitan ja viisi prosenttia kaksi haittaa tai enemmän.

Tämä tarkoittaa pelkästään näillä alueilla noin 190 000:aa ihmistä! Jos tutkimuksen tulokset suhteuttaa koko maan väestöön, lukemat saa kertoa vähintään kahdella.

Suurimpina ongelmina tutkimukseen osallistuneet mainitsivat taloudelliset ja tunnetason haitat. Taloudellista haittaa pelaamisen takia oli kokenut yli 132 000 ihmistä ja tunnetason haittaa yli 105 000 ihmistä. Lisäksi kymmenet tuhannet kärsivät terveys-, koulu-, työ-, tai ihmissuhdehaitoista.

THL:n tutkimus selvitti myös pelihaittoja, jotka koskettavat pelaajien läheisiä. Vastaajista 13 prosentilla oli lähipiirissään vähintään yksi henkilö, joka vastaajan mielestä pelasi liikaa rahapelejä. Tämä tarkoittaa yli 223 000 ihmistä. Kaiken lisäksi haitat koskettavat kaikkein eniten nuoria, 18–34-vuotiaita.

Ongelmapelaajat aiheuttavat haittoja myös yhteiskunnalle. Konkurssit, lainat, avioerot, terveyshaitat, sairauspoissaolot, lisääntynyt terveyspalvelujen käyttö ja rikokset näkyvät THL:n tutkimuksessa.

THL:n mukaan viimeisimmän tutkimustiedon valossa rahapelihaitat vaikuttavat merkittävästi myös pelaajan elämänlaatuun. Rahapelaajat menettävät sairaudelle jopa elinvuosiaan.

Sisäministeriön ”tiukennus”: Jatkossa saa hävitä tonnin päivässä.

Mitä väliä THL:n tutkimuksella on valtion pelimonopolin kannalta? Paljonkin, sillä Euroopan unioni sallii monopolin vain, jos se ehkäisee pelihaittoja.

Siksi rahapelaamisesta aiheutuvien sosiaalisten, taloudellisten ja terveydellisten haittojen ehkäisy onkin aivan ehdotonta, jos Veikkaus aikoo säilyttää pelimonopolinsa.

Tämä tarkoittaa sitä, että kauniista sanoista on siirryttävä tekoihin. Pelkkä pelaajien ”sivistäminen” ja Veikkauksen johdon höpötys vastuusta ja lain noudattamisesta eivät enää riitä.

Pelien aggressiivisen mainonnan on loputtava ja pelien tarjontaa vähennettävä. Hyviä vähennyskohteita voisivat olla kauppakeskusten auloissa seisovat kymmenien pelikoneiden rivistöt. Vastaavat rosvopelit on ”vapaan” rahapelaamisen maissa yleensä työnnetty pelkästään niille varattuihin tiloihin.

Veikkausta valvova sisäministeriö tiedottikin reippaasti 11. joulukuuta 2017, että Veikkaus tiukentaa verkkopelaamisen rajoja.

Kovin kummoisista ”tiukennuksista” ei kuitenkaan ole kyse. Jatkossa pelaaja saa tehdä tappiota enimmillään 1 000 euroa vuorokaudessa tai 2 000 euroa kuukaudessa. Vähävarainen ongelmapelaaja saa siis edelleenkin halutessaan pelata kaikki tulonsa (jos ne edes riittävät).

Ongelmapelaajan pitäisi myös itse osata kytkeä estot ja rajoitukset päälle. Veikkauksen vastuulla on vain muistutella pelaajaa asiasta säännöllisin väliajoin.

Ja tämä koskee vain verkkopelaamista. Raha-automaateilla meno jatkuu kuten ennenkin.

Hälyttävää THL:n tutkimuksessa on myös se, että ”kansan” mielestä rahapelijärjestelmän tärkein tavoite on jakaa rahat ”yhteiseen hyvään”, kuten tieteelle, taiteelle ja urheilulle.

Vähiten tärkeä tavoite kansalaisten mielestä sen sijaan on taloudellisten, sosiaalisten ja terveydellisten haittojen ehkäisy. THL:n tutkijoiden johtopäätös onkin, että valtion rahapelitoiminnan tavoitteita koskeva viestintä on epäonnistunut.

Niin on, sillä jos Veikkaus lisää pelihaittoja, ei sen monopolille ole enää perusteita. Ongelmapelaajien rahastaminen onnistuu hyvin myös yksityisiltä peliyhtiöiltä. Tällöin suomalainen tiede, taide ja urheilu saavat hakea ”voittonsa” muualta.

Onkin sairaan yhteiskunnan merkki, jos ”yhteistä hyvää” rahoitetaan ongelmaisten ihmisten addiktiolla.

Vuoden 2015 väestökyselyaineiston perusteella rahapelejä eniten pelaava viisi prosenttia tuotti 50 prosenttia suomalaisen rahapelaamisen liikevaihdosta.