Metsän keskellä olevalle loivalle mäenrinteelle on pystytetty puolentoista metrin korkuinen metallikeppi. Sen päässä on musta mötikkä, jonka sivussa vilkkuu valo.

– Se on gps-paikannin, jonka avulla löydämme täsmälleen tämän paikan, kertoo Luonnonvarakeskuksen metsänmittausryhmän vetäjä Jouni Peräsaari.

Luken tutkimusmestari Erkki Piiroinen ja asiantuntija Jouni Peräsaari mittaavat kuusen paksuutta metsässä. Mikko Savolainen / Yle

Olemme tulleet Luonnonvarakeskuksen metsänmittausryhmän kanssa metsänmittausalalle Lappeenrannan maaseudulle. Samanlaisia säteeltään yhdeksän metrin levyisiä tutkimusympyröitä on tuhansia eri puolilla Suomen metsiä.

– Mittaamme tällä tutkimusalalla puut ja yhdistämme saamamme tiedot muiden tutkimusalojen kanssa. Näin saamme laskettua, kuinka paljon Suomessa on puuta, minkälaista puuta ja miten se kasvaa, Luonnonvarakeskuksen metsäinsinööri Jouni Peräsaari selittää.

Puiden kasvun lisäksi tutkimusalalla selvitetään esimerkiksi lahopuun, metsätuhojen ja taimikoiden määrä sekä selvitetään alueen metsätyyppi.

Suomessa on tehty samalla metodilla tarkkoja metsänmittauksia eli valtakunnan metsäinventaarioita 1920-luvun alusta lähtien eli melkein sata vuotta. Mittauksia tehdään viiden vuoden välein. Uusimman viisivuotiskauden tulokset julkaistiin (siirryt toiseen palveluun) vuonna 2018.

Tutkimusalalla mitataan myös puiden korkeudet. Mikko Savolainen / Yle

Tehometsätalous kiihdytti metsän kasvua

Inventaarioista selviää, että Suomen metsävarat junnasivat pitkään käytännössä paikallaan. Ennen 1960-luvun loppua Suomen metsävarat eivät juurikaan kasvaneet. Useina vuosina metsistä jopa poistui enemmän puuta, kuin uutta kasvoi tilalle. Puuvaranto siis väheni.

Seppo Suvela / Yle

1960-luvun lopussa tapahtui kuitenkin selvä muutos. Metsän kasvu lähti huimaan nousuun. Luonnonvarakeskuksen johtavan tutkijan Kari T. Korhosen mukaan asialle on selkeä syy. Silloin siirryttiin uudenlaiseen metsänhoitoon.

– 1960-luvulla alettiin tietoisesti lisäämään varoja metsän parannukseen. Pyrittiin siihen, että metsien kasvu ja puumäärät lisääntyvät. Siinä on onnistuttu hyvin, Korhonen kertoo.

Tämä näkyy myös tilastoissa. Puun määrä Suomen metsissä on lisääntynyt 50 vuodessa noin 70 prosenttia. 1960-luvun lopussa metsissä oli puuta noin 1,5 miljardia kuutiometriä. Nykyään puuta on noin 2,5 miljardia kuutiometriä.

Puun määrä Suomen metsissä on siis lisääntynyt noin miljardilla kuutiometrillä puolessa vuosisadassa.

Mikko Savolainen / Yle

Luonnonvarakeskuksen mukaan metsien kasvun lisääntymiseen on vaikuttanut eniten soiden ojitus, parantunut metsänhoito ja vanhojen tai muuten vajaatuottoisten metsien uudistaminen hyväkuntoisiksi nuoriksi metsiksi. Myös ilmastonmuutos on lisännyt puuston kasvua varsinkin Pohjois-Suomessa.

Samalla kun puuston määrä metsissä on koko ajan kasvanut, myös hakkuut ovat jatkuvasti lisääntyneet.

Puustoon sitoutunut suuri määrä lisää hiiltä

Puuvarannon lisääntyminen merkitsee, että Suomi on sitonut puustoon huomattavasti lisää hiiltä. Lappeenrannan teknillisen yliopiston energiatekniikan professorin Esa Vakkilaisen mukaan miljardi kuutiometriä puuta sitoo noin 0,9 miljardia tonnia hiilidioksidia. Tämä vastaan Suomen kasvihuonepäästöjä 15–20 vuoden ajalta päästöjen nykytasolla mittuna.

Luonnonvarakeskuksen johtavan tutkijan Kari T. Korhosen mielestä Suomessa harrastettu metsätalous onkin toiminut hyvin sekä ilmaston että metsätalouden kannalta.

– Suomessa on samaan aikaan pystytty sekä lisäämään hakkuita että huomattavasti kasvattamaan metsien hiilivarastoa, Korhonen huomauttaa.

Mikko Savolainen / Yle

Suomen ilmastopaneelin jäsenen professori Jyri Seppälän mukaan metsien hiilivaraston lisääntyminen ei ole kuitenkaan yksiselitteistä. Puuvarantoa lisännyt tehokas metsänhoito on merkinnyt suometsien laajamittaista ojittamista, minkä aiheuttamista hiilipäästöistä ei ole tarkkaa selvyyttä.

– Soihin on varastoitunut paljon hiiltä. Ojituksessa soiden maaperää paljastuu veden alta ja alkaa luovuttamaan hiiltä ilmakehään. Ei ole selkeää käsitystä siitä, kuinka paljon ojitetut suometsät ovat luovuttaneet hiiltä ilmakehään, professori Seppälä sanoo.

Metsämaan merkityksestä epäselvyyttä

Ojituksen ja metsämaan muun käsittelyn vaikutuksesta metsän hiilitaseeseen on eri käsityksiä tutkijoiden keskuudessa. Suomen ilmastopaneelin vuoden 2019 alun raportissa (siirryt toiseen palveluun) todetaan, että ”maaperän hiilivaraston mallinnus sisältää erityisen suuren epävarmuuden kaikissa malleissa.”

Suomen tekemien kasvihuonekaasuinventaarioiden mukaan metsän hiilivarasto määräytyy puun määrästä.

– Käytännössä Suomen raportoimat hiilivaraston muutokset seuraavat pitkälti puuvarannon muutoksia, Luonnonvarakeskuksen johtava tutkija Kari J. Korhonen kertoo.

Puuvarojen kasvun odotetaan jatkuvan

Suomen metsiä on hakattu viime vuosina entistä enemmän. Viime vuonna tehtiin kaikkien aikojen hakkuuennätys, kun puuta hakattiin 78 miljoonaa kuutiometriä.

Tästä huolimatta metsien puuvaranto on jatkanut lisäystään, ja Luonnonvarakeskus arvioi sen jatkavan kasvua, vaikka lisäys on hidastunut.

– Meidän arvioissamme puuvaranto lisääntyy myös tulevaisuudessa, vaikka hakkuita lisättäisiin 80 miljoonaan tai jopa 90 miljoonaan kuutiometriin vuodessa. Metsien hiilivarasto siis kasvaisi. Kasvu ei ole kuitenkaan enää olisi niin suurta kuin ennen, Kari T. Korhonen kertoo.

Mikko Savolainen / Yle

Hiilitaseen kehityksestä eri arvioita

Metsien hiilitaseen kehityksestä tulevaisuudessa on tutkijoiden keskuudessa erilaisia näkemyksiä.

Suomen ilmastopaneeli vertaili arvioissaan kuutta mallia, joiden mukana on myös Luonnonvarakeskuksen käyttämä MELA-malli. Mallien antamat arviot hiilitaseen kehityksestä eroavat huomattavasti toisistaan.

Ilmastopaneelin mukaan mallit tuottavat hyvin erilaisia hiilitase-ennusteita (siirryt toiseen palveluun).

Kaikki mallit tuottivat ainoastaan matalimmalla hakkuutasolla suurimman metsien hiilivaraston ja hiilinielun lyhyellä aikavälillä tarkasteltuna. Alimmaksi hakkuutasoksi oli asetettu 40 miljoonaa kuutiometriä vuodessa. Tämä hakkuutaso vastaa noin puolta vuoden 2018 hakkuumäärästä.

Hakkuiden määrä ratkaistaan

Arviot metsien tulevasta kasvusta ovat kiinteästi yhtydessä siihen, kuinka paljon Suomi voi hakata metsiä tulevaisuudessa. Suomi on juuri nyt tekemässä tarkennettuja laskelmia Euroopan unionille siitä, miten se arvioi metsien hiilitaseen kehittyvän. Luonnonvarakeskus tekee laskelmia MELA-mallin pohjalta.

Professori Jyri Seppälän mukaan MELA-mallin tuloksissa hakkuiden vaikutus hiilinielun vähentymiseen oli suurinta mallivertailussa.

– Toisaalta se näyttää myös suurimpia kasvumahdollisuuksia metsälle, Seppälä sanoo.

Kaikissa arvioissa Suomen metsien hiilivaraston arvioidaan lisääntyvän tulevaisuudessa. Hakkuita voidaan kuitenkin joutua rajoittamaan, koska Suomen pitää toteuttaa EU:n maankäyttösektorin velvoitteet metsien hiilinielujen ylläpidossa.

– EU tulee säätelemään koko maankäyttösektorin päästöjä. Suomen asia on sitten päättää, vähennetäänkö hakkuita vai saadaanko päästövähennyksiä jostain muualta, sanoo Suomen ilmastopaneelin jäsen professori Markku Kanninen.

Uudet metsänkäsittelytavat luovat epävarmuutta

Ennen 1960-luvulla alkanutta tehokasta metsänhoitoa metsien puuvaranto ei juurikaan kasvanut.

– Suomessa oli paljon metsiä, jotka olivat vajaapuustoisia. Silloin harrastettiin niin sanottua määrämittaharsintaa, jossa systemaattisesti poimittiin metsästä pois suuret puut. Metsät jätettiin näin vajaapuustoiseen tilaan, jolloin puusto uudistui huonosti, kertoo Luonnonvarakeskuksen johtava tutkija Kari T. Korhonen.

Nykyään Suomessa puhutaan yhä enemmän siirtymisestä pois nykyisestä metsänhoitotavasta niin sanottuun jatkuvaan kasvatukseen. Jatkuvassa kasvatuksessa keskeisenä ajatuksena on juuri suurten puiden poimiminen metsästä ilman merkittäviä avohakkuita. Metsien uudistuminen tapahtuu niissä pääosin luontaisesti.

Menetelmän vaikutuksesta metsän kasvuun on epävarmuutta.

– Jossain määrin huolestuttaa, että jos hyvin suurilla pinta-aloilla siirryttäisiin jatkuvaan kasvatukseen. Siinä vaiheessa meillä pitää olla metsien seurantajärjestelmät kunnossa, että seurataan miten se vaikuttaa puuvarantoon, pohtii Kari T. Korhonen.