Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon vahva ennakkosuosikki Saamelaisveri käsittelee saamelaisten sortoa 1930-luvun Ruotsissa. Draamaelokuvassa teini-ikäinen tyttö joutuu esimerkiksi rotuopin harrastajien koe-eläimeksi ja omien ikätovereidensa kaltoin kohtelemaksi.

Elokuva teki suuren vaikutuksen_ Märät säpikkäät_ -tv-sarjan ja Minä ja pikkusisko -dokumentin tekijään Suvi Westiin. Aamu-tv:n Tähtihetkessä vieraillut saamelainen West muistuttaa, että saamelaisia on sorrettu Suomessa samalla tavalla kuin Ruotsissa. Saamelaisia pidettiin rotuopin mukaan alempaan rotuun kuuluvina myös Suomessa vielä 1930-luvulla.

– Suomalainen koululaitos on jättänyt tätä historiaa systemaattisesti kertomatta. Niin syntyy aina uusia sukupolvia ihmisiä, jotka eivät tiedä saamelaisten sorron historiasta. Ainoa huomio tulee median kautta. Sekin riippuu siitä, mihin toimittajat milloinkin kiinnittävät huomiota, viime aikoina se on ollut saamelaispuku.

Suvi West on esimerkiksi Märät säpikkäät -sarjasta tuttu. Yle

Saamelaisia tutkittiin alemman rodun edustajina

Saamelaisveri-elokuvassa nuoren tytön kallo mitataan ja hänet riisutaan alastomaksi valokuviin esimerkiksi rodustaan.

– Kallontutkimukset ja rotuopit ovat yhdenlaista sortoa, jotka jättävät isot jäljet kansaan. Tämä elokuva on tärkeä saamelaisille, mutta toivottavasti suomalaiset, ruotsalaiset ja norjalaiset oppisivat tuntemaan tätä historiaa ja ymmärtämään nykypäivän konflikteja elokuvan kautta.

Vaikka Saamelaisveri-elokuvassa eletään vuosikymmenien takaista aikaa, löytyy siitä silti paljon yhtymäkohtia nykypäivään. West on itse kohdannut monta kertaa elokuvan tilanteen, jossa saamelaistytöltä vaaditaan juhlissa joiku-esitystä.

– Illanistujaisissa pyydetään joikaamaan tai puhumaan saamea. Kukaan ei välttämättä tarkoita pahaa, mutta saamelainen saattaa tuntea itsensä sirkuseläimeksi.

Saamelaisveren pääosassa nähdään 19-vuotias poronhoitaja Lene Cecilia Sparrok. Sophia Olsson

Suomalainen ei voi tehdä saamelaiselokuvaa

Saamelaisveri on saamelaisen ohjaaja-käsikirjoittaja Amanda Kernellin elokuva, joka perustuu osittain hänen isoäitinsä kokemuksiin. Pääosanesittäjänä nähdään vakuuttava 19-vuotias saamelainen poronhoitaja ja elokuvassa on muutenkin saamelaistekijöitä. Westin mielestä on tärkeää, että saamelaiset pääsevät itse kertomaan omia tarinoitaan.

– Emme halua olla kohteita vaan aktiivisia toimijoita, tekijöitä ja taiteilijoita. Saamelaiselokuvaa ei määrittele sinänsä aihe vaan tekijyys. Jos esimerkiksi suomalainen tekee elokuvan saamelaisesta poronhoitajasta, se ei ole saamelaiselokuva.