Robert ja Sara Carter kertovat, että heillä on epämukava olo, kun he liikkuvat Tollerin alueella.

Robert ja Sara Carter kertovat, että heillä on epämukava olo, kun he liikkuvat Tollerin alueella. Berislav Jurišić / Yle

*BRADFORD *Pienen betonisen etupihan sulkee ruostunut rautaportti, jonka kaltereilla keikkuu kaksi vaaleaa pikkulasta.

Cartereiden perhe on asunut täällä vajaan vuoden. Perhe poikkeaa ulkonäöltään naapurustosta, sillä yhtä vanhaa naista lukuun ottamatta kaikki heidän naapurinsa ovat bengali- tai pakistanilaistaustaisia muslimeita.

– Ei heidän luokseen voi piipahtaa tuosta noin teelle juttelemaan. Tosin tuossa vieressä asuva perhe kyllä tarjoaa meille riisiä ja intialaista ruokaa, mutta emme syö sellaista, perheen isä Robert Carter sanoo heiluttaen television kaukosäädintä kädessään.

Perhe asuu Mannheim Road-nimisellä kadulla Bradfordin kaupungissa Pohjois-Englannissa.

Carterin vaimo Sara nyökyttelee vieressä. Hänen mielestään osa alueella asuvasta porukasta on ihan mukavaa, toiset eivät.

– Musliminaiset ovat ihan ystävällisiä. Mutta jotkut miehet saattavat heittää seksuaalissävytteisiä kommentteja, pyytää puhelinnumeroita tai mukaansa autoon. Tosin kaikki eivät ole sellaisia, Sara sanoo.

Carterin perheen lapset ovat Mannheim roadin ainoat valkoihoiset lapset. Berislav Jurišić / Yle

Myös moni muut asia kismittää Cartereita. Muslimit kuulemma tukkivat kadut niin, että Sara-vaimo ei pääse kulkemaan lastenrattaiden kanssa jalkakäytävällä vaan joutuu kiertämään heidät.

– Eivätkä he edes kiitä samalla tavalla kuin me, Robert puuskahtaa.

"Ilman muuta muuttaisimme pois. Ehkä sellaiselle alueelle, jossa on enemmän valkoisia."

Mannheim Road on pariskunnan mielestä sentään rauhallinen katu, sillä vain parin korttelin päässä meno on heidän mukaansa jo toisenlaista. Siellä poltetaan huumeita autoissa ja teini-ikäiset lorvivat ulkosalla.

Bradfordissa asuu yksi Britannian suurimmista muslimiyhteisöistä. Kuvassa Bradforin uusi suurmoskeija. Berislav Jurišić / Yle

*Bradfordissa puuvillatehtaiden piiput *ovat viime vuosikymmeninä väistyneet moskeijoiden ja minareettien tieltä. Nykyään kaupungissa on jo yli 70 moskeijaa.

Kaupungin 500 000 asukkaasta peräti neljännes on islaminuskoisia.

Myös Sara ja Robert ovat huomanneet kaupungin muutoksen. Ja suunta on vain huonompaan, he sanovat.

– Naapureiden kanssa olla enää yhtä läheisiä kuin lapsuudessamme, Sara sanoo.

Heidän kotikatunsa Mannheim Road sijaitsee Tollerin kaupunginosassa. Asukkaista enää vain noin kymmenen prosenttia on valkoihoisia.

Perhe lähtisi alueelta pois, jos heillä olisi siihen vain varaa.

– Ilman muuta muuttaisimme pois. Ehkä sellaiselle alueelle, jossa on enemmän valkoisia ja jossa meillä olisi parempi olo. Tänne me emme vain jotenkin sovi, Robert sanoo.

*Myös monet muut *Bradfordin kaupunginosat ovat eriytyneet voimakkaasti. Kun jollekin alueelle saapuu yhä enemmän maahanmuuttajia, muuttavat alueella asuvat valkoiset englantilaiset muualle.

Asuinalueiden eriytyminen on lisännyt epäluuloa ihmisten välillä niin paljon, että Bradfordia on alettu pitää Britanniassa yhtenä esimerkkinä epäonnistuneesta monikulttuurisuudesta.

Ajoittain valkoisten brittien ja etnisten ryhmien väliset jännitteet ovat puhjenneet jopa mellakoiksi.

Epäluuloa on voimistanut myös työttömyys. Kaupungin työttömyysprosentti on runsaat yhdeksän prosenttia, kun koko Britanniassa työttömyysprosentti on vain 6,5 prosenttia.

Istiaq Ahmed työskentelee Bradfordin moskeijoiden neuvoston sihteerinä. Berislav Jurišić / Yle

Carterien kotia vastapäätä pakistanilaiseen housuasuun ja huiviin pukeutunut nainen lakaisee betonipihaa ja kastelee ruukkukukkia.

Nainen väistyy sisälle taloon, kun hänen aviomiehensä astuu pihalle. Istiaq Ahmed kertoo perheen muuttaneen Mannheim Roadille jo vuonna 1982. He olivat kadun ensimmäinen aasialainen ja ensimmäinen muslimiperhe.

– Silloin kaikki muut täällä asuneet perheet olivat valkoisia ja englantilaisia, hän muistelee.

Ahmed on kasvattanut Mannheim Roadin talossaan viisi lastaan. Heistä enää yksi asuu kotona. Talo ja sen ympäristö ovat täynnä rakkaita muistoja – hyvin erilaisia kuin vastapäätä asuvalla Carterin perheellä.

– Täällä on niin turvallista ja rauhallista. Olemme naapurien kanssa todellinen yhteisö, joka auttaa toisiaan. Meillä keväästä syksyyn asti ovi aina auki.

Istiaq Ahmed saapui Britanniaan Pakistanista vuonna 1967. Tuolloin Bradfordin puuvillateollisuus houkutteli työvoimaa Intian niemimaalta.

Bradfordissa asuu pelkästään pakistanilaistaustaisia noin 100 000. Heidän kanssaan samoista työpaikoista kilpailee 6000 puolalaista. Berislav Jurišić / Yle

*Ahmed myöntää, että *eri uskonryhmien ja kulttuurien väliset suhteet ovat hyvin hauraat. Hänen mukaansa tilannetta pahentaa vielä monen perheen taloudellinen ahdinko.

– Kun elämä on stressaavaa, aletaan etsiä syntipukkeja. Toisia aletaan osoittamaan sormella ja sanotaan, että meidän elämämme olisi parempaa, jos he eivät olisi täällä, Ahmed kuvailee.

Viime vuosina jännitteitä on lisännyt vielä uusi ryhmä tulijoita: Britanniaan ja myös Bradfordiin on virannut maahanmuuttajia Itä-Euroopan EU-maista. Vaikka aasialaistaustaiset ovat itse joutuneet kärsimään ennakkoluuloista, kokee moni heistäkin, että EU-maahanmuuttajat vievät työpaikat ja kuormittavat julkisia palveluita.

– Heidän sanotaan vievän työpaikat ja kodit sekä käyttävän hyväksi terveyspalveluitamme. On surullista, että aasialaistaustaiset sanovat nyt itäeurooppalaisista samanlaisia asioita, millä meitä aikanaan haukuttiin, Ahmed pohtii.

Entinen poliisi Stephen Place on itsenäisyyspuolue Ukipn kansanedustajaehdokas. Berislav Jurišić / Yle

*Pienempiä rotukahakoita on ollut *Bradfordissa ajoittain, mutta viimeksi kaupungissa mellakoitiin kunnolla vuonna 2001. Tuolloin uusnatsien ja heidän vastustajiensa kahakointi laajeni valkoisten ja aasialaistaustaisten rajuiksi yhteenotoiksi.

Entinen poliisi Stephen Place on ollut taltuttamassa kaupungin mellakoita jo 1980-luvulla.

Nyt hän kampanjoi maahanmuutto- ja EU-vastaisen Ukip-puolueen riveissä. Eniten hän haluaisi saada EU-maista tulevan ihmisvirran kuriin.

Placen mielestä bradofordilaisten värikkäät taustat eivät sinänsä ole ongelma vaan kotoutumisen puute.

– Meillä ei ole sellaisia alueita kuin Ranskassa, joille poliisitkaan eivät uskalla mennä. Ongelma on se, että ihmiset elävät eristyneinä omilla alueillaan, Place täsmentää.

Hänen mielestään Britanniassa pitäisi tehdä tosissaan töitä sen eteen, että maahanmuuttajat sulautuisivat paremmin osaksi Britanniaa.

Place haluaisi parantaa etenkin eristäytyneiden musliminaisten asemaa. Osa heistä ei puhu lainkaan englantia.

– Valtaosa heistä ei osallistu sosiaaliseen elämään, ei käy töissä tai aja autoa.

Place kannattaa oman Ukip-puolueensa ajamaa burkha-kieltoa, koska hänen mielestään kasvohuntu alistaa musliminaiset ja estää heidän sosiaalisen kanssakäymisensä.

Jännitteistä huolimatta bradfordilaiset ovat ylpeitä monikulttuurisesta kaupungistaan. Berislav Jurišić / Yle

*Asianajaja Asama Javedin *työpöytä pursuaa asiapapereita. Maahanmuuttotapauksiin erikoistunut Javed muutti Pakistanista Bradfordiin kaksivuotiaana ja puhuu levellä Yorkshiren murteella.

Hän on ottanut hijab-huivin käyttöönsä vasta hiljattain ja vastustaa kiivaasti Ukipin ajamaa huivikieltoa.

– On perustavanlaatuinen ihmisoikeus, että henkilö saa pukeutua juuri niin kuin itse haluaa, Asama Javed painottaa Reiss Solicitors-asianajotoimistossaan.

Hän on itse huomannut, että huivi on lisännyt ihmisten ennakkoluuloja. Aikaisemmin valkoiset vastaantulijat tervehtivät häntä ystävällisesti. Niin ei enää tapahdu.

"Monet valkoiset kitkuttavat sosiaalituilla, kun aasialaiset ja EU-maahanmuuttajat saavat palkkaa, ostavat asunnon ja auton"

Vastakkainasettelua on myös ruokkinut Britannian päätös erota Euroopan unionista. Britanniassa etnisiin vähemmistöihin kohdistuneiden viharikosten määrä kohosi hetkeksi kansanäänestyksen jälkeen, mutta nyt tilanne on tasaantunut.

Asianajaja Asama Javedin mielestä onnistunut kotoutuminen ei kuitenkaan tarkoita, että pitäisi luopua omasta kulttuuristaan tai omaksua täysin uuden kotimaan arvot.

– Mitä ovat suomalaiset arvot tai englantilaiset arvot? Jos englantilaiset arvot tarkoittavat sitä, että oma, ikääntynyt äitini tai isäni pitäisi laittaa vanhainkotiin, en voi hyväksyä sitä, koska omassa kulttuurissani vanhemmista huolehditaan kotona, hän perustelee.

Tulkki Asam Javed toivoo, että islamia pelkäävät ihmiset vierailisivat moskeijoissa. Berislav Jurišić / Yle

*Javed ja hänen samassa *asianajotoimistossa kääntäjänä toimiva veljensä ovat päässeet nykyiseen asemaansa kovalla työllä. Heidän isänsä oli vihanneskauppias, joka teki ympäripyöreitä päiviä kouluttaakseen lapsensa.

Siksi heistä on kohtuutonta, että maahanmuuttajat leimataan työpaikkojen viejiksi.

– Monet valkoiset 18-30-vuotiaat elävät yhteiskunnan tukien varassa. He kitkuttavat sosiaalituilla, kun aasialaiset ja EU-maahanmuuttajat saavat palkkaa, ostavat asunnon ja auton, veli Asam Javed selittää.

Hänen mukaansa sosiaalituilla elävät tivaavat usein aasialaismiehiltä, ovatko he ostaneet autonsa huumekaupasta tai rikollisuudesta saaduilla rahoilla.

– He eivät tajua, että teemme koko ajan töitä emmekä tuhlaa palkkarahojamme joka perjantai pubissa. Säästämällä rahaa pystymme ostamaan talon ja hyvän auton, Asam korostaa.

"Yhteiselo sujuu pääasiassa hyvin. Olemme oppineet ymmärtämään heidän kulttuuriaan."

*Yhteisöjen välisiä jännitteitä *vahvistaa myös terrorismin uhka. Kaupungista on lähtenyt kokonaisia perheitä Syyriaan Isisin hallitsemille alueille. Myös yksi Lontoon vuoden 2005 terrori-iskun tekijöistä oli syntynyt Bradfordissa.

– Jotkut ihmiset jäävät jumiin Irakissa, Syyriassa ja Kashmirissa muslimeihin kohdistuviin vääryyksiin. Heillä ei ole töitä eikä mitään päämäärää. He vain julistavat haluavansa äärijärjestö Isisin taistelijoiksi, Asama Javed kuvailee.

Bradfordista ei ole kuitenkaan lähdetty jihad-taistelijoiksi sen enempää kuin keskimäärin muualta Britanniasta.

Radikaaliryhmien toiminta on epäonnistunut myös toisinpäin: äärioikeistolaisten ryhmien yritykset saada kaupungista jalansijaa ovat epäonnistuneet

Taloudelliset vaikeudet lisäävät eri ryhmien välistä epäluuloa. Berislav Jurišić / Yle

*Myös maahanmuuttoa vastustava *entinen poliisi Stephen Place myöntää, että Bradfordissa on tehty jo paljon oikeita asioita. Hänen mielestään muslimit ja valkoiset englantilaiset ovat oppineet paljon toisiltaan.

– Yhteiselo sujuu pääasiassa hyvin. Olemme oppineet ymmärtämään heidän kulttuuriaan. Aluksi emme esimerkiksi tajunneet, miten loukkaavaa oli, kun miespoliisit ryntäsivät muslimikotiin, jossa nainen oli kotona yksin, Place kertoo.

Hänen mielestään eri ryhmien pitäisi puhua enemmän, sillä se vähentää jännitteitä ja edistää kotoutumista. Hän toivoo, että juhlapuheiden sijaan eri ryhmien edustajat istuisivat kunnolla saman pöydän ääreen pohtimaan, miten ongelmat pitäisi ratkaista.

Place kuitenkin korostaa, että laittomuuksiin pitää pitää puuttua lujasti.

– Jos aletaan puhua sharia-laista ja luoda omaa valtiota valtion sisälle, pitää olla tiukka. Ja jos naisia aletaan ahdistella, heidän pitää tuntea lain voima. Tilanne, jossa rangaistus ei vastaa tekoa, ruokkii rikollisuutta, Place korostaa.

Myös Asam Javed uskoo vuorovaikutuksen voimaan. Hän toivoo, että islamia pelkäävät ihmiset tulisivat vierailuille moskeijoihin.

– Me olemme kaikki samaa ihmisyhteisöä. Uskon, että jokainen perhe toivoo samaa. He haluavat tehdä töitä, tukea perheenjäseniään ja toivovat lapsilleen menestystä. Kukaan ei halua lapsestaan terroristia tai rikollista, Asam sanoo.

Lisää aiheesta keskiviikon _24.5. _A-studiossa TV1:ssä klo 21.05.