Tapakouluttaja, kamarineuvos Kaarina Suonperä on käynyt jo vuosikymmeniä kertomassa suomalaisille hyvien tapojen tärkeydestä. Hän kertoo havainneensa, että monet vanhat hyvät käytöstavat ovat löystyneet.

Kaarina Suonperällä, jos kenellä, on perspektiiviä siihen, miten tavat ovat muuttuneet. Vanhempien ihmisten kunnioittaminen on sivistynyt piirre. Hiljattain Kaarina Suonperä kertoo seuranneensa raitiovaunussa tilannetta, jossa sotaveteraanille ei annettu istumapaikkaa.

Koululuokka oli täyttänyt penkit. Kukaan ei tehnyt elettä noustakseen.

– Kysyin nuorelta oppilaalta, voisitko antaa paikan tälle herralle. Oppilas sanoi, että olen maksanut tästä paikasta.

Kun Kaarina Suonperä otti asian puheeksi koululaisten opettajan kanssa, opettaja tokaisi unohtumattomat sanat.

– Opettaja katsoi minua ja sotaveteraania ja sanoi sotaveteraanille: ”Kuule kundi, jos kondis on noin huono, tilaisit taksin”.

– Loukkaannuin hirveästi. Sanoin, että jos annatte tällaisen mallin oppilaille, ei pidä ihmetellä. jos nuoret käyttäytyvät huonosti.

Huomaavaisuudella pääsee Suonperän mukaan pitkälle. Tervehtiminen, edes nyökkääminen tai hymy hissiin noustessa, voi pelastaa toisen ihmisen päivän.

Katso vastapuolta silmiin. Ota toiset huomioon. Anna toiselle arvo. Sano kiitos ja anteeksi.

Näillä neuvoilla pärjää Kaarina Suonperän mukaan monessa tilanteessa.

Kaarina Suonperän mielestä käytöstavoissa on nykyään suurta velttoutta ja välinpitämättömyyttä. Se on hänestä suurin muutos. Silmiin katsominen on vähentynyt, samoin pöytätavat ovat monelta nuorelta hukassa.

Juuri näihin asioihin Suonperä on törmännyt työkeikoillaan kouluissa ja varuskunnissa.

– Monet nuoret syövät pelkästään liemilusikalla. Ei käytetä enää ollenkaan veistä ja haarukkaa.

Suonperä peräänkuuluttaa yhteisten ruokahetkien tärkeyttä. Perheen tulisi syödä yhdessä edes kerran viikossa.

– Jos perhe söisi yhdessä, silloin vanhemmat huomaisivat, että liemilusikka on kaikkein yleisin ruokailuväline. Sanon kouluruokalassa oppilaille ensimmäiseksi, että nyt haetaan haarukat ja veitset.

– Samoin jo kotona kannattaa opettaa, että vasen kyynärpää ei kuulu ruokapöydälle.

Ruokailussa haetaan nykyään helppoutta. Suonperä on huomannut, että lautasen käyttäminen on monen nuoren mielestä turhaa. Samoin suoraan take away -laatikosta syöminen on lisääntynyt. Perunoita ei kuorita, koska se on työlästä. Eikä sitä osata.

Kenen syytä tapojen heikkeneminen sitten on? Kaarina Suonperän mielestä lapsia tai nuoria ei voi syyttää. Syy on aikuisissa. He ovat tuoneet tavat perheeseen.

– Vanhemmilla on vastuu kasvatuksesta, Kaarina Suonperä painottaa.

Nuorten kiroileminen on opettajien mukaan lisääntynyt, samoin opettajille haistattelu. Haistattelu on loukkaavaa ja sivistymätöntä, Suonperä sanoo.

– Jos huomautan koulussa oppilaille kiroilusta, siihen sanotaan, että mitä välii. Minulta on kysytty, oletko vähän vanha tai vanhanaikainen. Sanon, että olen molempia.

Mistä kiroilu kumpuaa? Kaarina Suonperä on kiinnittänyt huomiota, että aika monissa lauluissa kiroillaan nykyään. Samoin televisio-ohjelmissa. Suonperä ihmettelee suuntausta.

– Sama asia voidaan sanoa kiroilemattakin. Emme koe enää, että kirosanat ovat huonoja.

Tällä viikolla Kaarina Suonperän korvaan särähti, kun kiroilijalle taputettiin tv-ohjelmassa Pitääkö olla huolissaan.

– Jos ohjelman nimi on Pitääkö olla huolissaan, niin kyllä, pitää olla huolissaan, hän sanoo.

– Ei ole ihme, että kiroilu kantautuu koululaisten suuhun. Kiroileminen ei ole koskaan ollut hyvä. Miksi se nyt on? Kaarina Suonperä kysyy.