Kari Salonen, Markku Vuorikari, Lari Lievonen, Sanne Katainen, Jukka Lehtinen

Maatilojen vararikkojen määrän ennakoitiin alkuvuodesta olevan kasvussa. Arvio on MT:n lähteiden mukaan osumassa oikeaan.

Lapualainen maatalouden erityisasiantuntija Osmo Autio Wikli Group Oy:stä kertoo, että alkuvuoden aikana hän on joutunut tekemään tiloille velkasaneeraus- tai konkurssihakemuksia likimain "tila per viikko" -tahdilla. Eikä pahinta ole välttämättä vielä edes nähty.

"Meillä on tälläkin hetkellä 12–13 tilan jono, lähes kypsiä tapauksia kaikki. Niissä konkurssia tulee ennemmin tai myöhemmin hakemaan joko verottaja, velkojat tai nykyään yhä useammin viljelijä itse."

Kolme pitkän linjan maatalouden talousasiantuntijaa, Aution lisäksi kärsämäkeläinen Esa Piiroinen ja Nordean entinen maatalousjohtaja, nykyinen Ahlmanin säätiön toimitusjohtaja Timo Jaakkola varoittivat MT:n haastattelussa 4.1. taloustilanteen olevan monella tilalla niin heikko, että konkurssit tulevat vääjäämättä lisääntymään.

Nyt Autio arvioi, että hänenkin asiakkaakseen kevään mittaan hakeutuneet ovat vasta jäävuoren huippu. Monella maitotilalla sinnitellään vielä eteenpäin sillä ajatuksella että "kyllä Putin avaa Venäjän rajat ja maidon hinta nousee taas 45 senttiin".

"Pahaa pelkään, että niin vain ei tapahdu. Kun isännät ja emännät lopulta tajuavat tilanteensa, konkurssihakemukset vain lisääntyvät entisestään. Tilanteessa on kyse enää siitä, milloin hermot pettävät."

Pahinta Aution mukaan on se, että maataloutta rahoittavat pankit tuntuvat tiedostavan tilanteen, mutta varovaisuussyistä asiasta ei haluta julkista keskustelua. Se vain pitkittää vääjäämätöntä ja tekee tilanteesta yhä vaikeamman.

"Pankit tarjoavat kriisilainoja ja lyhennyslykkäyksiä sekä neuvovat katsomaan edelleen kesän yli. Mutta miten tilanne voisi muuttua paremmaksi, jos tuotantokustannukset nousevat koko ajan ja tilalla on jo valmiiksi käsissään kymmenien tuhansien eurojen maksamattomat laskut? Yksistään verottajalle saattaa olla velkaa toistakymmentä tuhatta."

Autio korostaa, että konkurssin partaalla huojuvat tilat eivät ole huonosti hoidettuja yrityksiä. Häneen yhteyttä ottaneissa tiloissa on muun muassa maitotiloja, joilla keskituotos on yli 10 000 kiloa.

Mutta on niitäkin, joilla toiminta on koko ajan tuottanut todellista tappiota, eli velka on vuodesta toiseen tosiasiallisesti vain lisääntynyt. Ja samaan aikaan tilojen rakennus- ja konekanta vaatisivat merkittäviä investointeja.

Vaikeuksissa olevat tilat eivät Aution mukaan noudata mitään alueellista jakaumaa. Kyse ei ole siitä, millä tukialueella ollaan tai mille meijerille maitoa tuotetaan. "Ilmiö toistuu joka puolella."

Maitotilat ovat konkurssien ensimmäinen aalto, Autio arvioi. Seuraavaksi alkavat huojua nautatilat.

"Kun ilman konkurssejakin maitotiloista arvioidaan useamman sadan lopettavan vielä tämän vuoden aikana, nautatiloilla on edessään todellinen vasikkapula. 6–7 prosentin vajaatäytön tila vielä kestää, mutta kun se nousee 15 prosenttiin, ongelmat ovat valtavat."

Sikatilat taas ovat jo niin pitkään olleet tiukan talouden puristuksessa, että "ne ovat tilanteeseen jo tottuneet".

Myös turkistiloilla konkurssien uhka on ilmeinen. Moni turkistarha on maatilan sivuelinkeino, ja turkistarhan kaatuminen kaataa myös maatilan.

Edellisen hallituksen maa- ja metsätalousministeri Jari Leppä (kesk.) kommentoi uutisia tilojen talousvaikeuksista korostamalla, että suomalaiset viljelijät ovat ”tosi hyviä lainojensa takaisin maksajia" (MT:n 21.12.). Tilanteen helpottamiseksi tarvitaan hänen mukaansa "maksuhelpotuksia ja laina-aikojen jatkamista”.

Autio ei valitettavasti allekirjoita Lepän näkemystä. Hänen mielestään sinnittely ja väkipakolla jatkaminen on usein vain vääjäämättömän siirtämistä muutamalla vuodella eteenpäin.

"Pankkien on jossain vaiheessa pakko käynnistää lainojen lyhennykset, sillä lyhennysvapaita ei voida myöntää loputtomasti. Viljelijä tekee palkatonta työtä eikä vuosikausien kitkuttelusta jää käteen mitään. Ja kun korvausinvestointeihin ei ole rahaa, tila alkaa rapautua."

Vaikka tilan taloustilanne näyttäisi täydelliseltä umpikujalta, monen viljelijän silmissä konkurssi tuntuu täysin mahdottomalta ratkaisulta. Ennen muuta moni pelkää omaa mainettaan ja naapurien reaktioita.

Siitä huolimatta Autio rohkaisee viljelijöitä näkemään konkurssin ulospääsynä umpikujasta, "järkiratkaisuna".

"Pitää muistaa, että konkurssin tehnyt voi päästä jopa kolmessa vuodessa veloistaan. Jos on nyt 45-vuotias, ehtii vielä hyvin rakentaa uuden elämän."

Moni vain ei uskalla reagoida ajoissa. Kun 45-vuotias konkurssin sijaan sinnittelee kymmenen vuotta, vaihtoehdot ovat jo paljon harvemmassa.

Konkurssi saattaa usein olla parempi ratkaisu kuin velkasaneeraus. Tosiasiassa velkasaneeraus onnistuu vain suhteellisen harvassa tapauksessa.

Saneerausmenettelyn suurin ongelma on tulorahoituksen riittävyys, vaikka tuotanto sinänsä olisi kannattavaa. Vaikeuksista on oltava näköpiirissä ulospääsy, muuten ei velkasaneeraus onnistu.