Üks viljandlanna rääkis aga hoopis kummalisest murest: tema esimeses klassis õppiva tütre lasteaiaaegne sõbranna ei julge koolist koju minna, sest tee ­ääres on nii jube plakat. Kooliteed alustanud pisitüdruku üks klassikaaslastest on kaastundlikult hakanud oma teele ringi sisse tegema. Koos minnakse õudust tekitava pildini ja siis suunduvad mõlemad oma koju. Hirm on aga hinges ja koolielu alguses saadud trauma päris korralik.

«Minu tütar ütles: «Emme, ära mind küll selle pildi juurde vii!»,» lisas naine.

TÕEPOOLEST, Tallinna tänava ääres ilutseb teadmata soost koletis (kuri tulnukas?), kes annab teada, et reklaamibüroo Siris on Viljandisse maandunud. See plakat on paigutatud lagunenud alajaama seinale ja jääb autoga linnas liiklejatele enamasti märkamatuks.

Kuigi reklaamitakse ühte bürood, mille nimi on plakati alaservas kirjas, ei pruugi seda tähele panna. Nii võib peatänava ääres paiknevat pilti vabalt pidada ka linna tervituseks siia saabunutele: lagunenud majal vahtiv koletis annab teada, et ollakse maandunud Viljandisse.

Linna kunstnik Malle London oli nõus, et niisugune reklaam ei mõju Viljandi mainele hästi, ning lisas, et talle vist ei näidatudki kavandit enne loa andmist või oli see praegusest tagasihoidlikum. Ühtlasi lubas ta reklaamiagentuuriga rääkida.