Albin Berg Grundemark var 27 år och snart klar med sin examen. Han hade läst ett kandidatprogram i HR och höll på med en påbyggnadskurs, en master i organisation och ledarskap. Han hade en månad kvar, planerade att flytta ifrån Umeå efter sina fem år i staden och komma ner till Stockholmsområdet igen.

Innan han började plugga i Umeå hade han rest en del. Jobbat ett år i Australien, ett halvår i Amsterdam och en tid i Borås.

– Han var alltid hemma här på somrarna. Han var personlig assistent åt en pojke med Downs syndrom som han lärde känna när han jobbade på särskolan i Trosa, säger Albins mamma Annika Berg, 63.

– Han var en stor människovän.

”Vi såg aldrig Albin som död”

Lördagsmorgonen den 28 april förra året började Albins flickvän och nära att ringa. De frågade Annika om hon hade hört något från Albin eftersom de inte fick tag i honom.

– Sen var det några hemska timmar med kontakt med polisen som inte ville säga något. Tillslut så ringades det in, med hjälp av kompisar och studiekamrater till Albin som berättade att det var just Albins korridor som var avspärrad, att det var hans rum som var avspärrat.

Vid 20-tiden på kvällen kom polisen hem till Annika. De hade ringt innan och sagt att de ville komma. Varför sa de inte, men familjen hade redan förstått att Albin var död.

Albins mamma Annika: ”Tillslut så ringades det in, med hjälp av kompisar och studiekamrater till Albin som berättade att det var just Albins korridor som var avspärrad, att det var hans rum som var avspärrat.” Foto: POLISEN

Familjen försökte hantera dödsbeskedet hemma. Annika hörde av sig till polisen och frågade om det fanns någon möjlighet att få se Albin.

– Då sa de att ”nej, vi avråder”. Så vi såg aldrig Albin som död. Vi åkte upp när han var kistlagd och tog farväl, två-tre veckor efter att han blivit dödad. Det var när alla obduktioner var klara, då släppte de kroppen, säger Annika.

Familjen försökte hantera dödsbeskedet hemma. Annika hörde av sig till polisen och frågade om det fanns någon möjlighet att få se Albin – då sa de att de avrådde. Foto: OLLE SPORRONG

Gärningsmannen får en ”kick” av våld

Albins systrar Moa Grundemark, 41, och Matilda Berg Grundemark, 25, säger att den första väntan innan de fick reda på vad som hänt var tung.

– Vi fick inte reda på någonting i princip. Det var väldigt jobbigt, säger Matilda.

– Det var en jobbig tid för oss, säger Moa.

Ingen i familjen förhördes riktigt, men de fick berätta om hurdan Albin var. Familjens berättelse stämde överens med kamraternas: En snäll kille, skötsam.

Samma dag som Albin hittades död greps tre män som hade befunnit sig i studentrummet kvällen innan. En av dem släpptes kort därpå och misstankarna avskrevs helt. De andra två – 30-årige Suleman Suleman och en 18-årig man – åtalades för mord respektive medhjälp till mord.

Upprinnelsen till mordet var att Suleman Suleman och de andra två ville köpa kokain av Albin, men att de nekades, enligt polisutredningen. Då blev Suleman Suleman aggressiv och högg Albin med kniv flera gånger. Albin höggs i båda låren innan han skars i halsen.

Suleman Sulemans våld är tydligt dokumenterat, både i domar och utredningar med fängelsepsykolog. I en psykologutredning framgår att han kan få en ”kick” av att angripa någon, och att kicken får våldet att ”eskalera”. Det står också att han ”anser att vissa människor förtjänar att utsättas för brott”, och att han ”skiter i” offer. Foto: Polisen

Annika: ”Han hette Albin, inte den avlidne”

Pappa Stefan Grundemark, 68, var med vid alla rättegångsdagarna. Annika så gott som alla. Systrarna var också med.

– Det var fruktansvärt, men samtidigt ett sätt att bearbeta. Och att levandegöra Albin för de andra. Han hette Albin. Han hette inte ”den avlidne”. Han var en människa, säger Annika.

– Annars hade det bara varit de åtalade och deras vänner, det hade känts fel, säger Moa.

Vid rättegången fick familjen se Albins mördare.

– Det var fruktansvärt, vidrigt. Riktigt vidrigt, säger Stefan.

– Det var väldigt jobbigt, säger Moa.

– Att höra honom, hans skitsnack … man kräks över honom. Ynklig. Det var hemskt att se, säger Stefan.

Pappa Stefan Grundemark, 68, var med vid alla rättegångsdagarna. Annika så gott som alla. Systrarna var också med. Det blev ett sätt för dem att levandegöra Albin. Foto: OLLE SPORRONG

Annika upplevde mördaren som ”luttrad”. Innan han mördade Albin förekom han redan under 23 avsnitt i brottsregistret. Knappt två månader innan mordet blev han villkorligt frigiven. Han nekade konsekvent till brott, både i rätten och i förhör.

– Jag nekar totalt och jag erkänner absolut ingenting, har han sagt i polisförhör.

Moa reagerade på att ingen av de åtalade visade någon reaktion när bilder på Albins kropp visades.

– Kroppen, allt blod … ingen reaktion någonsin över att det är ett liv. En älskad och saknad person, säger hon.

Hela familjen är nöjd med hur polis och åklagare har jobbat. Det är bara det att det inte leder lika långt som de känner behövs. ”Det finns där hela tiden”, säger Moa. Foto: OLLE SPORRONG

Suleman Suleman släpptes fri – sen mördade han Albin

Suleman Suleman dömdes mot sitt nekande till 17 års fängelse för mordet. Den 18-årige mannen som åtalades för medhjälp till mord friades i rätten. Han misstänktes ha hjälpt mördaren att bränna de blodiga kläderna och gömma mordvapnet.

Suleman Sulemans våld är tydligt dokumenterat, både i domar och utredningar med fängelsepsykolog. I en psykologutredning framgår att han kan få en ”kick” av att angripa någon, och att kicken får våldet att ”eskalera”. Det står också att han ”anser att vissa människor förtjänar att utsättas för brott”, och att han ”skiter i” offer.

Den 18-årige mannen som åtalades för medhjälp till mord friades i rätten. Han misstänktes ha hjälpt mördaren att bränna de blodiga kläderna och gömma mordvapnet. Foto: Polisen

Albins familj är kritisk till att det inte görs någon prövning innan fångar släpps.

– Vi sitter och säger att han är dömd till 17 års fängelse, men vi vet alla att det i praktiken är elva år. Det är konstigt, säger Stefan.

– Det där med villkorlig frigivning, jag har tänkt på det innan. Och nu har vi själva drabbats så hårt av det, säger Annika.

– Varför var han ens fri, varför kan en så farlig person gå fri? Det var så tydligt att det inte skulle gå bra, och så var det våran Albin som blev mördad. Och vi vet att han kommer komma ut, säger Moa.

”Jag kommer aldrig kunna förstå eller förlåta”

Hela familjen är nöjd med hur polis och åklagare har jobbat. Det är bara det att det inte leder lika långt som de känner behövs.

– Man håller på och dribblar om ifall personer är psykiskt sjuka. Det enda viktiga är väl om personen är farlig eller inte, säger Stefan.

– Det har väl tillkommit med en humanitär tanke, att man inte ska hållas inlåst hela livet. Men det finns ju ett samhälle utanför, där helt oskyldiga människor blir drabbade av att man är så jävla humanitär mot en livsfarlig människa som, så fort han blir kränkt, tar fram kniven och hugger ihjäl någon.

Familjen tänker på Albin, och det som hände honom, dagligen.

– Man släpper inte sådant så lätt, säger Annika.

– Det finns där hela tiden, säger Moa.

Utöver frågan om villkorlig frigivning har en annan sak etsat sig fast: Att den tredje personen, som inte misstänktes för brott men som såg det, lät Albin dö. Det finns ingen lag i Sverige som tydligt kräver att man, om man ser någon som håller på att dö, försöker rädda personen. Undantagen är om man ser någon i sjönöd.

– Jag kommer aldrig kunna förstå eller förlåta de människor som lämnade Albin att dö, ensam i sitt rum i sin soffa, säger Annika.

– Det är obegripligt. Det går aldrig att förstå eller förlåta.