Rörstrandsgatan i Stockholm är sedan två veckor en så kallad sommargågata. Detsamma gäller även delar av Skånegatan, Swedenborgsgatan och ett tiotal andra gator. Det innebär i praktiken att restaurangerna längs gatorna flyttar ut och gör de tidigare parkeringsplatserna och körbanorna till uteserveringar.

Att gå på sommargågatan är att gå genom en urban revolution. En plats där gående och cyklister nyss sköts åt sidan av fordon liknar plötsligt mer en lummig innergård där folk äter, umgås och är. Gatan blir helt annorlunda.

Sommargågatorna introducerades 2016 med tre gator och blev snabbt populära. Boende uppskattade gatulivet och att det var tyst och bilfritt på nätterna. (Uteserveringarna ska vara stängda efter 22.) Restaurangägarna var naturligtvis glada, men även fastighetsägarna var entusiastiska, särskilt Billy McCormac, vd på Fastighetsägarna Stockholm. Den ekonomiska aktiviteten runt och i deras egendomar höjs om bilarna försvinner. Eller som han säger: "Våra medlemmar bygger inte bara bostäder och lokaler – de utvecklar lägen."

I Stockholm är sommargågatan en del av det rödgrönrosa styrets strävan efter en mer bilfri innerstad. Men trafikborgarrådet Daniel Helldén (MP) är en del i en större social, ekonomisk och teknisk internationell trend.

Förr bodde man i staden för att man arbetade där. Stadsborna längtade ofta till landet, men var tvungna att stå ut med buller, dålig luft och trängsel för att försörja sig. Idén om staden uttalades ofta som att den var en tillväxtmaskin, det vill säga i första hand en plats för ekonomisk aktivitet. Då prioriterar man kommersiella fastigheter, trafikflöden och att lätt och snabbt kunna lämna staden via flyg, bil eller tåg, ett perspektiv som fortfarande dominerar viktiga företagarorganisationer.

I dag har staden mer blivit ett bostadsområde än en arbetsplats och måste locka till sig människor på ett annat sätt. Boendemiljö har blivit det viktigaste. Därmed ändrar staden helt karaktär.

Det är ingen slump att stad efter stad i USA och Europa aviserar hårda tag mot dålig stadsluft och förbud mot dieselfordon som inte håller måttet. Det är samma urbana utveckling som får trafikborgarråden i Stockholm, Köpenhamn och Hamburg att rulla ut fyrfiliga cykelvägar och utnämna trafikplatser till sommartorg och gator till gågator.

E-handeln skyndar på omvandlingen av staden till ett slags vardagsrum. Att sköta sina lördagsinköp i den gamla staden var trots allt ganska stökigt. Man fick gå eller i värsta fall försöka köra mellan butikerna som låg utspridda över flera kvarter. Ofta krävdes en fru på deltid och eftersom hon inte har tid, lust och råd kom köpcentret, allt samlat på ett och samma praktiska ställe. E-handeln skär bort ännu fler praktiska hinder. Nu kan man sköta inköp från hemmet och behöver under inga som helst omständigheter ta bilen för att köpa nya skor nere på Storgatan.

Många har varnat för att Amazon ytterligare ska ödelägga europeiska städer med en massiv utslagning av kommersiella verksamheter på gatuplan. Men det blir nog tvärtom. Detaljhandelns flytt från gatan ut till köpcentret och nu in i mobilen frigör yta till annat och möjliggör en ekonomi som inte är bilburen.

Själva ytan som frigörs är mycket stor och mycket dyr. En kvadratmeter i Stockholms innerstad värderas till cirka 70 000 kronor, om det är ett riktigt vardagsrum med fiskbensparkett. Ungefär 50 procent av samma innerstad består av gator, p-platser, rondeller och trafikleder. I de amerikanska städerna är andelen högre. Det antyder att gatan är svårt undervärderad och att förädlingsvärdet kan vara betydligt högre om aktiviteterna på gatans kvadratmeter blir mer lika vardagsrummets, det vill säga som på Rörstrandsgatan.

Den högst värderade butiksgatan i Sveriges största stad är för övrigt inte en bilgata utan gågatan Biblioteksgatan, som till och med fått en matta för att göra poängen extra tydlig. Det här är en del av kundernas hem. Röd är den också.

Miljöpartisterna som på söndagen åkte hem från sin något dystra kongress i Västerås har skäl att gå in i valrörelsen med större självförtroende. Många medlemmar kallar det svek, men kompromisserna i migrations-, försvars-, och energipolitiken stavas regeringsduglighet. Som miljöparti har Miljöpartiet inget att skämmas för. Klimatlagen som förhandlades fram under Åsa Romsons ledning är historisk och kommer att binda varje kommande regering vid hennes mast. Man kan reta sig på elcykelbidrag men faktum är att landets kvinnor har börjat cykla i en omfattning som nog inte hade hänt annars. Och ihop med höghastighetstågen har elektrifieringen av stora och små fordon fått MP att bli teknik- och framstegsvänliga. Bara en sådan sak.

Men det kanske finaste bidraget under mandatperioden är de lokala mandaten som till exempel drivit sommargågatorna. Där förenas det bästa av MP:s framkanter: ett företagsvänligt, människovänligt och marknadsvänligt myller som kapitalägarna har tusen skäl att vilja permanenta.