Härmed vill jag (mor till de två unga pojkar som var inblandade i en händelse med polisen i Sundsvall) fram­föra min djupa besvikelse och protest gentemot polisens agerande mot mig och mina barn.

Den 16 april 2015 ungefär klockan 06 när jag var hemma och sov ringde någon på dörren tills jag öppnade.

I början kunde jag inte förstå vad som hade hänt. Jag var hemma ensam med mitt lilla barn. Jag blev förvånad och frågade mig själv vad som hade hänt. Jag tänkte att det hade hänt någonting med min granne. När jag öppnade dörren rusade tre civila poliser in utan att visa husrannsakansorder.

De fick mig att lämna min lägenhet och gå ut ur lägenheten och följa med polisen och vänta i trappan, där jag såg polisens specialstyrka. Jag blev chockad och frågade polisen vad som hade hänt, men tyvärr svarade ingen. Men de ställde hotfullt frågor om var min andra son befann sig.

Jag sa till dem att mitt lilla barn sover och ni ska vara tysta och inte störa barnet. De struntade i det och ville kolla hela min lägenhet och när de kom till barnens rum och såg att barnet sov krävde de att jag måste ta bort barnets täcke, trots att det var ett barn.

Tyvärr visade de inte aktsamhet mot barnet. Jag visste inte vad jag skulle göra om mitt barn vaknade mitt i röran och hur det skulle agera när det ser några okända män stå mitt i rummet.

När jag på polisens begäran tog bort täcket vaknade barnet och frågade hela ­tiden vem de var. Jag blev tvungen att ljuga att de var mina kompisar. Barnet blev rädd och började darra och jag kramade det efter att ­polisen gått ut ur rummet.

Det är normalt enligt mig att det finns åtminstone en kvinnlig polis bland de manliga och jag vet inte varför det inte fanns.

Polisen fortsatte ställa frågor om var min andra son var medan mitt lilla barn var i rummet ensamt och hörde hela förhöret.

Kan man få ställa en fråga: Varför agerade polisen så hårt gentemot oss? Är det för att vi har utländsk bakgrund?

Jag kan inte smälta det som hände i mitt hem och jag mår inte alls bra.

Alla våra grannar hemma hos mig och där min son bor frågar oss vad som hade hänt. Vad ska vi svara på ­deras frågor?

Vi vill att polisen via tidningen ska berätta sanningen om händelsen och be oss skriftligen om ursäkt.

En mamma

Svar direkt från polismyndigheten:

När polisen får kännedom om brott som hör under allmänt åtal, vilket de flesta brott gör, är vi skyldiga att upprätta en anmälan och utreda det eventuella brottet. I det här fallet hade vi fått tillgång till en bild som visade två personer som visade både militära automatvapen och andra vapen. Vår bedömning var att vapnen kunde vara äkta. Brottet som personerna på bilden kom att misstänkas för rubricerades som grovt vapenbrott, ett mycket allvarligt brott.

Efter en kort tids utredning beslutade polismyndighetens förundersökningsledare att de personer som kunde misstänkas för grovt vapenbrott skulle hämtas till förhör. Samtidigt beslutades att göra husrannsakan i de misstänktas bostäder. Svensk polis behöver inte visa någon husrannsakansorder. Beslutet meddelas muntligen vid husrannsakan men finns naturligtvis dokumenterat i utredningen.

Då vi letar efter vapen och personer misstänkta för grovt vapenbrott så måste vi uppträda på ett sätt som minimerar risken för alla inblandade – misstänkta, anhöriga, tredje person och poliserna. Det kan då upplevas som att vi är ”hårda” trots att vi försöker att ta så stor hänsyn som möjligt till hur det ser ut på platsen. Vi kan till exempel inte lämna den aktuella lägenheten utan att undersöka alla utrymmen, även under ett täcke där det ligger ett barn.

Vid en av husrannsakningarna hittade vi de vapen vi sökte. Poliserna på plats kunde inte avgöra om det var riktiga vapen förrän de kunde hålla i dem och göra en noggrann undersökning. Det visade sig vara mycket välgjorda kopior av militära vapen.

Det finns inget krav på att det ska vara minst en kvinnlig polis i en sådan här insats. Om det blir aktuellt med en undersökning av en kvinna så ska den genomföras av en kvinnlig polis eller en läkare. En sådan undersökning var inte aktuell i det här fallet.

Svensk polis är till för alla medborgare i landet. Vi behandlar alla lika, detta oavsett bland annat etniskt ursprung, trostillhörighet och sexuell läggning. Lagen är lika för alla och vi måste ha lagstöd för det åtgärder som vi genomför.

Vi kan inte be om ursäkt för att vi gör vårt jobb men vi beklagar naturligtvis att ditt barn blev rädd. Du är välkommen att kontakta oss och göra ett studiebesök så ska vi visa andra delar av vår verksamhet och förhoppningsvis få ditt barn att tänka trygghet när han ser en polis.

Börje Öhman

Kommunikationschef polismyndigheten, region Nord