În 2012, minionii lui Victor Ponta au distrus întreaga redacţie de online a TVR, a cărei unică vină era publicarea acuzaţiilor de plagiat la adresa premierului. Felul în care au intervenit a fost brutal, şocant pe alocuri şi fără niciun fel de nuanţă. Era o acţiune de pedepsire. Atât.

Claudiu Săftoiu, Radu Călin Cristea, vă mai aduceţi aminte?

Public, modus operandi-ul minionilor s-a văzut cel mai bine în felul în care au intervenit când chestiunea a ajuns să fie judecată în comisiile abilitate să decidă formal dacă e plagiat sau nu.

Azi, Victor Ponta renunţă la doctorat şi îl văd felicitat pentru că i-a venit mintea la cap. „Mai bine mai târziu, decât niciodată”.

Nimic despre beneficiile de care titularul a avut parte. Nimic despre pagubele pe care această întâmplare le-a produs. Nimic despre consecinţe.

Şi când spun pagube, mă gândesc la cele cuantificabile (slujbe pierdute, cariere deturnate etc) dar şi la cele mai greu de evaluat: laşităţile, privirile piezişe şi, mai ales, alegerile imposibile, pe care oamenii implicaţi în toată afacerea asta au fost obligaţi să le facă.

Nimic despre toate astea.

Sper ca, măcar de data asta, TVR să îşi asume meritul pentru ştirea aia. Instituţia a produs-o, chiar dacă instituţia a preferat mai întâi să o ignore, pentru ca ulterior, la principalul şi principialul ei jurnal, să citeze alte redacţii. Mai târziu au încercat să îi şteargă cu totul urmele de pe site şi doar vigilenţa Monei Dîrţu, i-a făcut să dea parţial înapoi.

Mi se pare ironic cum o ştire pe care au vrut-o pierdută produce încă relevanţă pentru ei. Sper că sunt mulţumiţi, acum.

Altă ironie: minionul guvernamental care a fost cel mai activ în acoperirea în documente a plagiatului tocmai a fost numit din nou într-un post de ministru. E ministru pentru Dialog Social.