The anger of gods - René Magritte

Ciocoismul, legiferat în proiectul noului Cod Rutier prin răscumpărarea punctelor de amendă

A trecut ceva timp de când am văzut ultima dată un poliţist luând şpagă, dar scena mi-e la fel de vie în memorie ca şi cum s-ar fi întâmplat ieri.

Mă oprise un echipaj de Rutieră pe Kiseleff, cândva după miezul nopţii într-un iulie cam fierbinte. Veneam de la redacţie, mi-era foame iar drumul era liber, aşa că i-am dat blană. M-a luat radarul cu niţel sub 80 şi m-a tras un poliţist pe dreapta într-o alveolă de dinainte de Muzeul Ţăranului. M-a oprit cu saltul ăla în calea maşinii pe care-l fac poliţiştii de la Rutieră când au un client de radar, zici că-s sinucigaşi, îţi sare inima când îi vezi cum se-aruncă-n mijlocul drumului. Am oprit şi l-am văzut în retrovizoare cum se-aproie tacticos pe stânga. Scosesem deja actele, ştiam că era de amendă şi de puncte, nu voiam să contest nimic şi nici să mă cert, avea dreptate, doar mi-era ciudă că urma să întârzii şi mai mult acasă.

Deodată, înainte s-ajungă la mine, poliţistul a făcut din nou un salt în drum, fluturând bastonul la o altă maşină. Asta venea mult, mult mai tare ca mine, eu am estimat că era peste 120, poate chiar vreo 130. A frânat din greu, i-a scrâşnit ABS-ul pe asfalt, m-a depăşit şi s-a dus pe dreapta la vreo 10-15 metri în faţă. Era un limuzinoi mare, negru, lucios, cu nişte stopuri cât hublourile de transatlantic, cu câte două ţevi de eşapament pe fiecare parte. Bubuia ceva muzică înăuntru, ta-tîraca-tîcîta, vibrau boxele brrrzt-brrrzt-brrrzt în portiere. Poliţistul a trecut pe lângă mine fără să mă bage-n seamă şi s-a dus direct la şoferul libărcii din faţă. Când a coborât geamul, dinăuntru au scăpat pentru o clipă 100 de waţi de tânguială, of, viaţa mea, bos, după care volumul a fost tăiat. Agentul a salutat. Şoferul a scos mâna dreaptă pe geam şi poliţistul i-a strâns-o, înclinându-se uşor. Mâna şoferului s-a retras iar omul în uniformă a rămas neclintit, uşor adus de spate, în aşteptare câteva secunde, până şoferul i-a întins o hârtie împăturită, pe care a apucat-o, a palmat-o şi a vârât-o repede în buzunarul de la pantaloni, cu o mişcare fluidă.

Acum, ţin minte perfect toată scena datorită următoarelor două detalii. Mai întâi, felul în care şoferul i-a dat şpaga: ţinea bancnota între două degete, adică între arătător şi cel din mijloc, cu un gest de dispreţ superior care e tipic şpăguirii unui servitor. Aşa întinzi banii unui parcagiu, de pildă, sau unui paznic de spital care şperţuieşte aparţinătorii veniţi la rude în afara orelor de vizită. Niciodată nu plăteşti aşa la casă, când cumperi o pâine sau o carte sau orice altceva. E prea multă desconsiderare în gestul ăsta cu prinderea bancnotei între două degete ca să-l faci altcuiva decât unui inferior.

Al doilea detaliu este salutul pe care agentul l-a executat cu dreapta în timp ce băga şpaga cu stânga în buzunar. Mai avea încă mâna la cozoroc când şoferul a demarat în trombă.

Apoi s-a-ntors la mine. S-a prins că văzusem. S-a apropiat, mi-a luat actele. “Mai staţi un pic”, mi-a zis, răsfoind absent hârtiile. Am făcut un pic de conversaţie, ceva fotbal, era un campionat mondial sau european în desfăşurare, nu mai ţin minte. După un timp, mi-a dat actele înapoi şi mi-a făcut semn că-s liber. Am demarat cam confuz. Trebuia să mă bucur sau să-mi fie rușine? Beneficiasem şi eu de şpaga celui din faţă. Eram complice? Să mă fi întors? Ce față ar fi făcut polițistul? Dacă mă întorceam, trebuia să fac şi o reclamaţie?

Asta s-a întâmplat acum mulți, mulți ani. Sunt aproape convins (aproape) că astfel de gesturi nu se mai întâmplă, măcar pentru că radarele de-acum filmează iar imaginile nu pot fi șterse (adică pot fi șterse, dar e prea mare bătaia de cap). Dar, chiar dacă șpaga nu se mai dă așa, cu două degete, în văzul lumii, un soi de nostalgie a șpăgii a dăinuit peste ani, şi nu doar poliţiştii şpăgari o simt, ci şi unii şpăguitori. Le făcea plăcere să dea, de sus, aşa, câte un bacşiş la omul legii, dar nu din generozitate, ci din ciocoism. E pornirea interioară a ratatului plin de bani de a-și cumpăra subordonare pe care s-o interpreteze drept respect.

Iar dorul ăsta ar putea fi chiar legiferat în curând.

Să mă explic: la Parlament există un proiect de modificare a Codului Rutier care prevede posibilitatea răscumpărării punctelor de amendă.

Am văzut știrea asta în câteva locuri săptămâna trecută, dar mi s-a părut un fonfleu, așa de gogonată era. Am avut însă ceva timp liber în weekend și m-am apucat să sap – și, da, proiectul acesta chiar există, fraților, este depus la Parlament pentru dezbatere, sub semnăturile a 40 de parlamentari. Documentul integral poate fi găsit aici iar lista semnatarilor este aici.

E un proiect foarte stufos, are 417 articole cu totul. Dacă ai răbdare să-l parcurgi, la articolul 401 găsești prevederea privind răscumpărarea. Aceasta e posibilă “până la momentul în care a intervenit suspendarea” permisului (deci trebuie să răscumperi activ, permaent, nu să te lași pe tânjală) iar “fiecare punct de penalizare reprezintă valoric un punct de amendă”.

Adică 105 lei.

Practic, potrivit acestei prevederi din proiectul noului Cod Rutier, orice fel de contravenție pe drumurile publice care nu determină suspendarea imediată a permisului poate fi comisă fără grijă, atâta vreme cât ai banu’ pă tine, coae, și-ți permiți să plătești. Iar diferența față de șpaga dată cu două degete, de pe vremuri, e că acum agentul nici măcar nu mai bagă el în buzunar mita, ci statul, direct. Pe agent poți să-l și scuipi între ochi (la figurat, că altfel e ultraj), că n-are ce să-ți facă. Parcă-i și văd: “Ce-o să faci, fraere, îmi dai amendă? N-ai tu caiet de amenzi câte puncte pot io să răscumpăr, cap de cretă!”

Așa o imbecilitate de idee n-am mai văzut demult. Singurul efect al acestei prevederi, dacă va intra vreodată în vigoare (ceea ce sper că nu se va-ntâmpla) va fi legalizarea șpăgii și împărțirea cetățenilor României în două categorii: cei care-s prea săraci ca să-ncalce legea și cei care se vor distra plătind ca să se pișe pe ea de lege. Și, credeți-mă, va fi concurs prin unele cercuri, care are vezica mai mare și jetul mai tare.