Ce visează dl. Dragnea?

Am avut pe alocuri o stranie senzație de déjà vu când am privit primele două sezoane din Narcos – și cu siguranță că n-am fost singurul. Un interlop care-și croiește drum spre vârful societății prin mită, șantaj, corupție și violență, acumulând pe parcurs o avere uriașă, dar care se prezintă poporului drept binefăcător, altruist, familist și om politic dedicat poporului? Unde am mai văzut noi asta?

Sigur că ni se pare cunoscută povestea. O trăim de ani buni, cu unele diferențe: la noi nu e cu violență (deocamdată), dar puterea înșfăcată e mult mai vastă.

Prin corupție și mită electorală, Pablo Escobar n-a reușit totuși să ajungă mai mult de deputat supleant în Parlamentul Columbiei. Mafioții noștri dețin Parlamentul, Guvernul și majoritatea instituțiilor care administrează banul public, iar sforțarea lor supraomenească din ultimele luni este să pună sub control și ultimele structuri care nu răspund la comenzile lor.

El Pablito avea (la propriu) o jurnalistă de televiziune, care-i mai lua din când în când câte un interviu amabil. Don Livio are patru televiziuni, inclusiv cea publică, ziare, numeroase site-uri și un batalion de postaci care, de ani de zile, inundă spațiul public cu propagandă și teme false.

El Patrón și-a cumpărat domeniul pe care a construit Hacienda Nápoles, unde și-a contruit o grădină zoologică și și-a făcut un lac. Daddy a primit domeniul Belina din partea Guvernului României și CJ Teleorman, prin decizii oficiale și siluirea legii.

El Zar de la Cocaína a plătit gherile comuniste ca să atace Palatul de Justiție. La noi nu se folosesc metode atât de brutale; doar îi avem pe dnii Iordache și Șerban care pot trage cu tunul amendamente în Justiție. El Padrino și-a aruncat în aer inamicii din Justiție. Al nostru folosește ministrul Justiției pentru a-și demola anchetatorii.

Cine-i mai tare?

Într-o scenă fenomenală din sezonul 2, El Patron visează pacea – pacea lui, adică. Iată, a învins, în sfârșit națiunea l-a acceptat și l-a răsplătit cu funcția cea mai înaltă în stat. Toți inamicii lui instituționali înțeleg, în sfârșit, ce om bun este, de fapt, și îl salută cu aplauze sincere, însuflețite. El zâmbește, iertător – acum, că liderului i se recunoaște victoria, toate vor fi date uitării, măcar azi și mai vedem dup-aia.

Scena culminează cu momentul transferului de putere: între patru ochi, președintele în funcție îi predă autoritatea cu o îmbrățișare și, complice, cu poștirea unui joint, că doar toți avem micile noastre cedări, nu-i așa?

Sunteți curioși să aflați ce visează dl. Dragnea?