Если в твоей стране началась война, а ты не пошел на фронт, не важно по каким причинам, то к чему были твои увлечения всевозможными героями, историями, идеологиями? Выбор идти в АТО для меня даже не стоял, это был факт, сказал в интервью корреспонденту сайта 6264 военнослужащий ВСУ. До начала войны С. учился на 4 курсе университета. Парень признается, что отдает предпочтение гуманитарным наукам, любит историю. На вопрос о том, как в то время видел свое будущее, отвечает - не задумывался, было время определиться.

С чего начался твой путь в АТО? - Ще влітку 2014 року подав документи в один «добровольчий спецпідрозділ» МВС в Харкові, а зачислили мене туди на початку вересня. Контингент там зібрався одіозний, і на поїздку на війну не був налаштований. Молодь і інші бійці, які реально хотіли воювати, перейшли в новий харківський спецпідрозділ, близький до «Азову». В кінці листопада ми поїхали на полігон на 10 днів, і потім обіцяли відрядження в АТО. Але поїхали ми туди аж в кінці січня. Что тебя сподвигнуло отправиться на войну? - Сам факт того, що на мою країну напав ворог. Можна довго говорити, що ти патріот, націоналіст, цитувати видатних вчених мужів і історичних діячів. Та і тоді, влітку 2014, коли війна виглядала як переможна хода наших вояків на Схід, вона бачилась мені по-іншому, як сафарі, як захоплива пригода. Хотілось встигнути, щоб не було соромно. Назови свои ключевые точки на карте АТО. - Широкине, район Авдіївки, Бахмутська траса.

На моє рішення йти на військову службу батьки відреагували дуже негативно. І зараз так само думають. Я у них один, і вони сильно переживають.

Как, по-твоему, за годы изменился характер войны и сама украинская армия? - 2014 рік я не застав. На початку 2015 були ще елементи маневрової війни. Потім — окопні бої, з кожним роком все меншої інтенсивності. Щодо армії, можу сказати за два роки, бо перший рік я провів в добровольчому русі. А ніяк не змінилась. Стабільна стагнація по всім напрямкам. У нас зараз та ж сама армія 2013 року, на яку стали виділяти трошки більше коштів Твое самое большое разочарование в ВСУ? - Їх дуже багато. Командування, скотське відношення до особового складу, недотримання прав і свобод бійців, халатний підбір особового складу, погане забезпечення. Есть же и какие-то положительные моменты? - Звичайно є. Це ті люди, з якими я потоваришував, знайомства, емоції. Ну і деякі знання. І саме головне — відчуття важливості справи оборони Батьківщини. Как ты думаешь, освещение в СМИ негативных моментов армии (питания, обеспечения, состояния полигонов и т.д.) что-то меняет? - Нічого це не змінює. Армійська система налаштована не на усунення недоліків, а на імітацію того, що недоліки відсутні. Завжди будуть карати не того, хто винен в проблемі, а того, хто на неї вказав. Але ці всі питання освітлювати треба, тільки суспільний контроль здатен впливати на армію і захищати права біців.

Я боюсь, що я в армії так змінився, що не зможу звикнути до цивільного життя. Не те, щоб перевоював там, а просто уже звик до армійських буднів.