Yksittäisen valtion virkamiehen idea nostatti pankkiiri Björn Wahlroosin superrikkauteen ja asemaan, josta hänet nykyisin tunnetaan, paljastaa uutuuskirja.

Toimittaja Tuomo Pietiläinen ja Tampereen yliopiston toimittajaopiskelijat kertovat Wahlroosin epävirallisessa elämäkerrassa (Into-tieto, 2013) muun muassa Wahlroosin noususta valtio-omisteisen Sampo-Leonian johtajaksi. Wahlroos ei ole osallistunut kirjan tekemiseen ja kieltäytyy kommentoimasta sitä.

Valtiovarainministeri Sauli Niinistöllä (kok.) ja pääministeri Paavo Lipposella (sd.) oli joulukuussa 2000 kerrottavaa hallituksen talouspoliittiselle valiokunnalle. Niinistö ja Lipponen olivat päättäneet esittää valtion 43-prosenttisesti omistaman Sampo-Leonian uudeksi pääjohtajaksi Björn Wahlroosia, varainhoitopankki Mandatumin toimitusjohtajaa.

Wahlroos: Epävirallinen elämäkerta -kirjan mukaan Wahlroos asetti pääjohtajaksi ryhtymiselleen kovat ja itselleen erittäin edulliset ehdot. Kirjan mukaan Wahlroosin ehtona oli, että Mandatum Pankki ostettaisiin osaksi Sampo-Leoniaa.

–Yrityksen oli maksettava Mandatumin osakkeista noin 2,5 miljardia markkaa eli peräti 52 prosenttia yli Mandatumin marraskuisen pörssiarvon, kirjassa kerrotaan.

Mandatumin suurimman osakkeenomistajan eli Wahlroosin kauppa kohotti kirjan mukaan yhdeksi Suomen varakkaimmista miehistä, moninkertaiseksi miljonääriksi. Wahlroosin 250 000 euron Mandatum-omistus muuttui ylihinnalla Sammon osakkeiksi, joiden arvo tuli moninkertaistumaan. Kirjan mukaan Wahlroosin Sampo-osakepotin arvo oli reilut 131 miljoonaa euroa vuonna 2001, ja kesällä 2013 jo yli 370 miljoonaa euroa.

–Wahlroosin 250 000 euron sijoitus omaan Mandatumiin oli enemmän kuin tuhatkertaistunut satojen miljoonien eurojen osakeomistuksiksi parissakymmenessä vuodessa. Vastaavaan nopeuteen rikastumisessa ei ole pystynyt kukaan muu suomalainen, kirjan tekijät laskevat.

Ministerivaliokunta ja hallitus hyväksyivät Lipposen ja Niinistön esityksen. Muun muassa hallituksen toinen valtiovarainministeri, vasemmistolainen Suvi-Anne Siimes alkoi kirjaa varten antamansa haastattelun mukaan nauraa hervottomasti ehdotuksesta kuullessaan.

–Mietin, että valtio-omisteinen yhtiö ja Björn Wahlroos, tästä ei juttu paremmaksi muutu, Siimes sanoo kirjassa.

Aiheesta ei Siimeksen mukaan ”väännetty” julkisesti eikä kulissien takana, koska ”Lipposen aikana pidettiin mölyt mahassa”.

–Ei ollut mitään käytännön mahdollisuuksia alkaa selvittää kaupan taustoja. Oli hyväksyttävä tai hylättävä, kuvaa silloinen ympäristö- ja kehitysministeri Satu Hassi (vihr.). Hänen mukaansa hyväksyvään päätökseen vaikutti se, että Wahlroosin todettiin panevan oman omaisuutensa peliin ja näin sitoutuvan Sampo-Leoniasta huolehtimiseen.

Nimityksellä oli yllättävä takapiru, kirja kertoo. Idean isä oli valtiovarainministeriön finanssineuvos Jarmo Väisänen. Hän vastasi Sampo-Leonian yhdistymisestä projektivastaavana ja oli huolestunut yhtiön tehottomasta johtamisesta.

–Wahlroos tuntui haistavan, mihin markkinat menevät, Väisänen perustelee.

Väisänen muistuttaa kirjassa, että ”jälkeenpäin arvioiden päätös Wahlroosin hankkimisesta Sampoon on ollut moneywise hyvä valtiolle”.

–Tietenkin sivujuonteena on se, että päätös oli moneywise hyvä myös Wahlroosille, Väisänen sanoo.

Pääjohtajuuden myötä Wahlroosista tuli Sampo-Leonian suurin henkilöomistaja. Myöhemmin hän myi Sampo Pankin tanskalaisomistukseen ja rikastui lisää – sijoittaakseen rahat edelleen huippukannattavaan Nordeaan, jonka hallituksen puheenjohtajana nyt toimii.

Helsingin Sanomien taloustoimittaja Tuomo Pietiläinen toimi vierailijaprofessorina Tampereen yliopistossa lukukaudella 2012–2013. Hänen johdollaan syntynyt Björn Wahlroosin elämäkerta perustuu yli kahteensataan haastatteluun ja kymmenien arkistojen läpikäyntiin.