Tiina löysi sormenpään kokoisen patin rinnastaan joulun alla 2016. Ensimmäiseksi hän soitti pitkäaikaisimmalle ystävälleen, heti perään äidilleen. Molemmat patistivat menemään lääkäriin. Välittömästi, juoksujalkaa. Niin hän tekikin. Rinta tutkittiin, ja diagnoosiksi varmistui pahanlaatuinen aggressiivinen rintasyöpä.

Normaalisti tässä tilanteessa rinta leikataan, ja mahdollisesti karkuun päässeiden syöpäsolujen kimppuun käydään sädehoidolla ja sytostaateilla.

Tiina kieltäytyi näistä kaikista.

Päätös oli ehdoton, eikä hän muuttanut mieltään senkään jälkeen, kun lääkäri ilmoitti tylysti, että siinä tapauksessa hän ei tulisi näkemään seuraavaa joulua.

”Yritin kaikin voimin kääntää hänen päätään, mutta hän oli vakuuttunut, että ei halua elimistöönsä myrkkyjä”, äiti sanoo nyt, puolitoista vuotta myöhemmin.

Tytär aikoi parantua tavalla, jolle on monta määritelmää. Näkökulmasta riippuen voi puhua vaihtoehtohoidoista, uskomushoidoista, puoskaroinnistakin.

Tiinalle ne olivat tuhatvuotisesti testattuja luonnonmenetelmiä. Hän aikoi taistella ja ajatella positiivisesti, uskoi, että elimistö on viisas ja osaa parantaa itse itsensä.

Varoitus vaihtoehtohoidoista

Tämä on toisen käden tietoa. Tiinalta itseltään emme voi kysyä, mihin päätös perustui, joten meidän täytyy turvautua äidin kertomukseen.

Äiti puhuu verkkaisesti ja harkitsee sanojaan. Julkisuus ei ole se paikka, missä hän haluaisi puida tyttärensä sairautta, mutta sanoo tekevänsä sen yhdestä syystä.

”Haluan puhua varoitukseksi muille. En halua, että kukaan kieltäytyisi parhaasta mahdollisesta lääketieteellisestä hoidosta siksi, että luottaa vääriin ihmisiin.”

Tyttären oikeaa nimeä emme voi käyttää, koska on olemassa kymmenvuotias poika, jota isoäiti haluaa suojella julkisuudelta. Käytämme tyttärestä siis keksittyä nimeä Tiina.

Tarina on kuitenkin tosi.

Rintasyöpä paljasti uuden elämänkatsomuksen

Tiinan kodissa näkyy hänen ajatusmaailmansa. Makuuhuoneen ikkunalautaa koristaa pitkä rivi kirjoja, joilla on sellaisia nimiä kuin Löydä henkinen minäsi, Hyväksy itsesi, uskalla elää, Henkinen kasvu, Parantavat voimavarat.

Asunto tulvii valoa. Sitä hallitsee kattoon ripustettu hapsureunainen riippumatto. Huonekaluissa on käytetty tummaa puuta. Lipaston päälle on aseteltu kiviä ja metallisia kynttilälyhtyjä.

Huone on kuin Tiina itse. Hänet tunteneet ihmiset kuvailevat häntä sanoilla lempeä, ihana, helposti lähestyttävä. Hänellä oli kaikille hyvää sanottavaa.

Valokuvakehyksessä hymyilee huomiota herättävän kaunis nuori nainen. Viereisestä kuvasta katselee sama nainen viisikymppisenä, kainalossaan pieni poika, onnellisen oloisena.

Asuntoa silmäilevä äiti aprikoi, että tyttären maailmankatsomuksessa tapahtui muutos kymmenisen vuotta sitten. Media-alalla työskennellyt Tiina sanoi kyllästyneensä pintaliitoon perin pohjin.

”Hän alkoi pukeutua eri tavalla, kulkea suuri myssy päässä ja reppu selässä. Jotain shamaani-iltoja vietettiin, en minä niistä paljon ymmärtänyt. Minusta hänen koko persoonansa muuttui.”

Vasta rintasyöpä paljasti, miten vahva uusi elämänkatsomus oli.

”Tiina oli sitä mieltä, että minun ajatukseni terveydenhoidosta olivat antiikkisia. Hän sanoi, että ihmisiä on tuhansia vuosia parannettu yrteillä ja luontaishoidoilla, että lääketiede myrkkyineen on vain suurta bisnestä”, äiti sanoo.

Raakaruokaa ja kannabisöljyä rintasyövän hoitoon

Lääketieteellisten hoitojen sijaan Tiina lääkitsi itseään raakaruoalla ja luontaistuotteilla. Äiti kertoo uuden maailmankatsomuksen myötä ilmaantuneiden ystävien auttaneen hankkimaan tuotteita Yhdysvalloista asti. Parhaimmillaan niitä oli pari muovikassillista. Äidin mieleen on jäänyt ainoastaan kissankynsiuute.

”Ehkä siksi, että se kuulosti niin hassulta.”

Äidillä ei ole tarkkaa käsitystä, kuka Tiinaa hoiti ja miten. Jossain vaiheessa tytär oli kokeillut mistelihoitoja ja turvautunut henkiparantajaan. Hän myös suunnitteli hakeutuvansa luontaishoitoihin keskittyneelle klinikalle Sveitsiin tai Intiaan.

Viime kesänä äiti lähti mukaan, kun Tiina halusi kokeilla kannabisöljyä. Koska Suomesta sitä ei saanut, piti matkustaa Barcelonaan.

”Istuin hänen vieressään, kun lääkäri vakuutti, että kannabisöljy voi auttaa kipuihin ja mielialaan, mutta sen lisäksi täytyy ehdottomasti ottaa normaalit syöpähoidot. Hän kyllä kuunteli lääkäriä, mutta nekin puheet taisivat mennä toisesta korvasta sisään ja toisesta ulos”, äiti sanoo.

Syksyllä, kun matkasta oli kulunut useita viikkoja, syövän oireet pahenivat. Tiinan ihon pintaan ilmaantui kasvaimia, jotka kasvoivat nopeasti. Ensin Tiina uskoi häätävänsä nekin luonnonlääkkeiden avulla.

Tiinan parikymmentä vuotta tuntenut ystävä kertoo yrittäneensä äidin tavoin saada tämän lääkäriin monta monituista kertaa.

Puhe ei auttanut. Tiina hermostui heti, kun puheeksi otettiin syöpähoidot. Tuli riitaa, ja pariin otteeseen viikkoja kestänyt välirikko. Ystävä kertoo syyttävänsä itseään siitä, että ei saanut Tiinan päätä kääntymään.

”Hänen lähipiirissään olevat ihmiset saivat vahvistettua hänen uskoaan vaihtoehtohoitoihin, ja vaikutus oli valtava. Koen, että he antoivat hänen käteensä aseen”, ystävä sanoo.

Lopulta marraskuussa, kun oireet vain pahenivat, Tiina suostui leikkaukseen, jossa rinta poistettiin. Hetken mietittyään hän taipui myös sytostaatteihin. Seuraava annos sovittiin annettavaksi joulukuussa.

Vain 1–2 prosenttia sairastuneista luottaa uskomushoitoihin

Syöpää sairastava ihminen saa Suomessa turvautua sellaisiin hoitoihin kuin itse haluaa. Vaihtoehtohoitoja säätelevää lakia puuhattiin kahdeksan vuotta, mutta vuoden 2010 jälkeen ei ole edes yritetty.

Jos Tiina olisi elänyt Ruotsissa, tilanne olisi ollut toinen. Siellä laki määrää, että haavoittuvimpia ryhmiä, kuten lapsia ja syöpäsairaita, saa hoitaa vain terveydenhuollon ammattilainen.

Tutkimusten mukaan syöpäpotilaat käyttävät vaihtoehtohoitoja eniten. He ovat juuri Tiinan kaltaisia, keski-ikäisiä ja sitä vanhempia, koulutettuja ja varakkaita naisia.

Syöpälääkäri Veera Salminen tuntee kentän. Tampereen yliopistollisen sairaalan syöpäklinikan lääkärinä hän yrittää pysyä perillä tuoreimmista tuulista, koska ajattelee, että lääkärin on ymmärrettävä, mikä potilaita kiinnostaa.

”Moni lääkäri ei tiedä vaihtoehtohoidoista, eikä osaa siksi oikein keskustella niistä, ja on sellaisiakin lääkäreitä, jotka menettävät malttinsa. Lääkärin kohtaaminen vaikuttaa kuitenkin paljon siihen, hakeutuuko potilas vaihtoehtoisiin hoitoihin.”

Veera Salminen huomauttaa, että valtaosa vaihtoehtohoidoista kiinnostuneista potilaista käyttää niitä täydentävinä hoitoina lääketieteen rinnalla. Niillä yritetään esimerkiksi helpottaa sytostaattien aiheuttamaa pahoinvointia tai parantaa vastustuskykyä. Moni syöpäpotilas on valmis kokeilemaan mitä tahansa tai taipuu kokeiluihin miellyttääkseen omaisiaan.

Kokonaan uskomuslääkinnän varaan jättäytyy vain 1–2 prosenttia sairastuneista. Tämä on tutkijoiden esittämä arvio. Tarkkoja lukuja ei ole olemassa, koska harva kertoo ajatuksistaan lääkärille yhtä avoimesti kuin Tiina.

Hömppäklinikat ovat vaarallisia

Veera Salmisen mielestä kaikkea vaihtoehtoista ei kannata julistaa puoskaroinniksi. Monia rohdoksia ja superfoodeja tutkitaan, jos niistä löytyisi jokin aine, josta olisikin hyötyä.

”Esimerkiksi inkiväärillä voi olla hienoista tehoa pahoinvoinnin estossa.”

Hän toivoisi, että Suomessa olisi rohkeutta perustaa syöpäsairaaloiden yhteyteen niin sanottuja integratiivisia klinikoita, joissa vaihtoehtohoidoista kiinnostuneet potilaat saataisiin hoidon piiriin ja heitä voitaisiin neuvoa asianmukaisesti.

”Luontaistuotteita on liikkeellä niin paljon, että yksittäinen lääkäri ei pysty kliinisen työn ohessa millään perehtymään kaikkiin. Niillä voi olla yhteisvaikutuksia, joista ei tiedetä. Ne saattavat vaikuttaa sytostaattien sekä kipu- ja tukilääkkeiden pitoisuuksiin ja toimintaan. Esimerkiksi kannabis voi heikentää merkittävästi kalliiden immunologisten lääkkeiden tehoa.”

Ajatus olisi se, että integratiivisella klinikalla lääkärillä tai muulla terveydenhoidon koulutuksen saaneella ammattilaisella olisi tietämystä ja aikaa keskustella potilaiden kanssa niistä asioista, joita tavanomaisen hoidon yhteydessä ei ehditä.

”Jos jollain on käytössä 20 rohdosta, voisimme katsoa yhdessä läpi, onko niistä jotain haittoja ja mitä hyötyjä potilas niistä kokee saavansa”, Veera Salminen sanoo.

Heti perään hän tarkentaa:

”Tarkoitan siis klinikoita, jotka toimisivat tiukasti näyttöön perustuvan tieteen periaatteilla. Niissä ei mentäisi samalle linjalle kuin monissa amerikkalaisissa klinikoissa, joissa potilaille suositellaan energiahoitoja ja ties mitä hölynpölyä.”

Uskomushoidot lupaavat turhaan ihmeitä

Tiinan yöpöydällä on vielä cd-levy, jonka kansi lupaa kertoa elämän suurimman salaisuuden.

Puolentoista tunnin pituinen amerikkalainen video opastaa, että universumia ohjaa vetovoiman laki, että jokainen vetää puoleensa kaikkea sitä, mitä itse haluaa. Parantuakseen syövästä pitää haluta parantua. Sairaus ei voi elää kehossa, jos päättää uskoa terveyteen.

Näihin ajatuksiin pohjasi myös maailman tunnetuin lääketieteellisistä hoidoista kieltäytynyt syöpäpotilas, Applen maailmanmaineeseen nostanut Steve Jobs.

Jobs sairastui haimasyöpään vuonna 2003 ja menehtyi siihen 56-vuotiaana vuonna 2011. Elämäkertansa perusteella hän yritti parantua muun muassa hedelmämehuilla ja henkisten terapeuttien avulla. Elämäkerran kirjoittaja Walter Isaacson kertoi The Telegraph-lehdessä Jobsin katuneen lääketieteellisistä hoidosta kieltäytymistä kuntonsa heikettyä.

Lääkäri Veera Salminen sanoo, että tutulta kuulostaa.

Vaihtoehtolääkinnässä esiin nousee yhä uusia asioita, joiden luvataan tekevän ihmeitä. Syöpään sairastuneet kysyvät lääkäriltäkin erilaisista dieeteistä ja vitamiineista, joskus myös energiahoidoista.

Juuri nyt muodissa ovat väitteet, että syöpä johtuu kehon liiallisesta happamuudesta, mitä sitten koetetaan ehkäistä emäksisellä ruokavaliolla.

Veera Salminen sanoo ymmärtävänsä hyvin, mikä vaihtoehtohoidoissa kiehtoo. Kun maailma on kova ja lääkärit kiireisiä, ne lupaavat pehmeitä arvoja, aikaa ja huomiota.

”Vaihtoehtoiset totuudet ovat maallikolle helpompia ymmärtää kuin lääketieteen lainalaisuudet. Ne esitetään yksinkertaisesti. Monet niistä tulevat Yhdysvalloista, missä usko tieteellisiin auktoriteetteihin on ollut heikkoa jo vuosikymmenet.”

Hän huomauttaa, että vaihtoehtohoitojen menestystarinoita julkaisevat erityisen paljon lääkärikunnan saalistalehdiksi kutsumat julkaisut, joiden tieteellinen taso on hyvin kyseenalainen.

Lääketieteen väitetään ajavan pahan asiaa. Veera Salminen viittaa Yhdysvalloissa tehtyyn kyselytutkimukseen, jossa 37 prosenttia vastaajista uskoi, että luontaistuotteet parantavat syöpää, mutta viranomaiset salaavat todisteita lääketeollisuuden painostuksesta.

Hän huomauttaa, että toisin kuin lääketieteilijät, vaihtoehtoisten totuuksien esittäjä saa väittää mitä tahansa joutumatta tilille.

Jos viesti on se, että jokainen voi parantua omilla henkisillä voimavaroillaan, vastuu on sairastuneen, parantuu hän tai on parantumatta.

”Se on julma tapa ajatella. Mitä sitten ne, jotka yrittivät kaikkensa, mutta kuolivat siitä huolimatta? Eivätkö he olleet riittävän positiivisia vai söivätkö he vääriä rohtoja”, Veera Salminen kysyy.

Puoskareiden ympäröimä

Äiti ymmärtää Tiinaa. Hän on samaa mieltä siitä, että syöpähoidot ovat elimistölle myrkkyä, ja että luontaistuotteissa on paljon hyvääkin.

”Mutta silti pitäisi antaa arvo uudelle tekniikalle, sille, mikä on tutkittu ja todistettu tehokkaaksi. Omalla hengellä pelaaminen on hurjaa leikkiä. Koekaniinina voi olla vain yhden kerran”, hän sanoo.

Hän ajattelee, että tyttären maailmankatsomuksen jakaneet ystävät ottivat liian voimakkaasti kantaa siihen, miten Tiinan piti itseään hoitaa, vaikka kukaan heistä ei ollut lääketieteen ammattilainen.

”Tottakai tyttäreni on ollut aikuisena ihmisenä vastuussa omista valinnoistaan, mutta mielestäni ystävät myös manipuloivat häntä. He kehottivat häntä olemaan lukematta lääkärinlausuntoja. He kävivät läpi hänen lääkelistojaan ja kertoivat hänelle, mitä kannattaa syödä, mitä jättää syömättä”, äiti sanoo.

Mitä Tiinan ystävät mahtavat ajatella? He, joita Kotiliesi lähestyi, eivät halua asiaa kommentoida.

Tiinan pitkäaikainen ystävä toteaa, että ympäristö ja samalla tavalla ajattelevat ihmiset vaikuttivat Tiinan ajatuksiin, vahvistivat niitä.

”Mutta viisikymppinen nainen tekee päätöksensä lopulta itse, ne kaikkein tyhmimmätkin.”

Oikeat hoidot pelastavat

Tiinan äiti silmäilee tyttärensä tavaroita lohduttomana. Viimeisen kuukauden ajan hän on selvitellyt, lajitellut ja pakannut astioita, vaatteita, kirjoja ja koriste-esineitä pahvilaatikoihin.

Asunnossa on hiljaista. Laatikoita kertyy pikkuhiljaa oven viereen.

Äiti sanoo, että ei halua haastaa riitaa kenenkään kanssa, koska se ei tuo hänen tytärtään takaisin.

Kukaan ei tiedä, olisiko Tiinan syöpä parantunut lääketieteellisillä hoidoilla, mutta tilastot ovat aukottomasti niiden puolella. Tällä hetkellä nimittäin 90 prosenttia rintasyöpään sairastuneista on elossa viiden vuoden kuluttua sairauden havaitsemisesta.

Vaihtoehtohoidoissa suhde on murheellisempi. Tuoreen amerikkalaisen rekisteritutkimuksen perusteella pelkästään vaihtoehtohoitoja käyttäneillä oli 2,5-kertainen riski menehtyä sairauteensa.

Äiti uskoo, että oikealla ja nopeasti aloitetulla hoidolla Tiina olisi saanut ainakin lisävuosia.

”Mikään tässä maailmassa ei tietenkään ole varmaa, mutta maallikoiden on edesvastuutonta ryhtyä leikkimään lääkäriä”, hän sanoo ja myöntää olevansa surunsa keskellä vihainen.

”Kaikki on hyvin”

Tiina suostui syöpähoitoihin lopulta marraskuussa, mutta joulukuussa hänen kuntonsa romahti niin, että suunniteltuja sytostaatteja ei voitukaan enää antaa.

Hän ei jaksanut olla jaloillaan, eikä kotona oleminen onnistunut, joten hänet otettiin sairaalan vuodeosastolle.

Sairaalassakin Tiina edelleen kieltäytyi lääkkeistä, joiden tarkoitus oli helpottaa hänen oloaan. Äiti kertoo hänen ottaneen lääkkeet vastaan, mutta piilottaneen ne hoitajien mentyä yöpöytänsä laatikkoon.

Tammikuun toisella viikolla syöpäklinikan lääkärit päättivät siirtää Tiinan sairaalasta saattohoitokotiin. Lääkäri kirjoitti lausuntoonsa: Todettiin tauti levinneeksi aivokalvoille. Neurologinen oireisto eteni melko nopeasti. Päänsärkyä ja pahoinvointia hoidettiin oireenmukaisella lääkityksellä.

Tiina oli loppuun asti optimisti. Vielä viimeisenä päivänään tammikuun lopulla hän lohdutti äitiään kertomalla amerikkalaisesta naisesta, joka oli parantunut syövästä kolme kertaa.

”Hän vakuutti minulle, että joutuu käymään läpi todella vaikean tien kyetäkseen myöhemmin kertomaan maailmalle, että syövästä voi parantua ilman elimistön tuhoavia myrkkyjä.”

Kun päivä kääntyi iltaan, Tiina jaksoi olla enää ajoittain hereillä. Puhuttiin pienestä pojasta. Tiinan äiti sanoi surevansa sitä, että tytär ei saa seurata oman lapsensa kasvamista aikuiseksi.

”Hän sanoi aivan varmasti seuraavansa, mutta ylhäältä, toisesta todellisuudesta.”

Äiti istui Tiinan sängyn vierellä loppuun asti.

”Avuton. Se on päällimmäisin tunne, kun joutuu katsomaan vierestä, miten oma lapsi kärsii, eikä pysty mitenkään auttamaan häntä”, hän kuiskaa.

Puoli yhdeltä yöllä huoneessa olivat äiti ja hoitaja, kun Tiina lopulta sulki silmänsä lopullisesti.

Kaikki tapahtui rauhallisesti. Äiti istui hetken vuoteen vieressä, keräsi tavarat ja ajoi taksilla tyttärensä tyhjään kotiin.

Ilmoitettuaan suru-uutisesta tyttärensä tuttaville hän sai seuraavana aamuna tekstiviestin.

Siinä kerrottiin, että Tiinaan oli saatu kuoleman jälkeen yhteys. Kivut ja tuska olivat poissa, Tiina oli päässyt hellimöön, ja kaikki oli hyvin.