Helsingin kaupunginhallitus käsitteli tänään liikelaitos Palmian osittaista yhtiöittämistä. Yhtiöittämistä edellyttää muuttunut lainsäädäntö, joka edellyttää perustellusti kilpailutilanteen selkeyttämistä niissä julkisissa hankinnoissa, joihin tuottaja hankitaan kilpailutuksen kautta.

Yhtiöittämisen tarve on seurausta kuntalain muutoksesta, jossa kilpailu asetetaan vastaamaan EU:n perusteltuja vaatimuksia: jos haluat olla mukana kilpailutetussa palveluntuotannossa, toimi yhdenvertaisten pelisääntöjen mukaan.

Yhtiöittämisestä on käyty kovaa vääntöä viime kuukaudet, jossa erityisen aktiivisena on ollut Palmian työntekijöiden JHL. JHL:n vastustuksen syynä on ennen kaikkea heidän maalaamansa uhkakuva tulevien työntekijöiden palkkojen laskusta kilpailijayhtiöiden tasolle.

JHL:n viestin ydin on: Palmian työntekijöille tulee nyt ja jatkossa maksaa suurempaa palkkaa kuin muille vastaavaa työtä tekeville työntekijöille muissa yrityksissä. Tähän päästään niin, että kaupunki ei tuota palveluitaan tehokkaimmalla mahdollisella tavalla, vaan käyttää niissä kilpailuttamatta Palmiaa.

Edes alan töissä käytössä oleva työehtosopimus ja sen takaamat palkka- ja työehdot eivät siis riitä. JHL vaatii ajasta ikuisuuteen paremmassa työehtosopimuksessa pysymistä. Tavoitetta pyritään puskemaan läpi niin, että julkinen valta patoaisi kilpailua ja tuottaisia palvelunsa itse. Käytännössä JHL siis näkee, että Palmian työntekijöiden on perusteltua saada muita samaa työtä tekeviä työntekijöitä parempi palkka Helsinkiläisten veronmaksajien kustantamana.

Ammattiyhdistysliike näyttää toiminnallaan klassisen esimerkin saavutettuihin etuihin takertumisesta. Kysyä sopii myös puolustetaanko saavutettuja etuja vain työntekijänäkökulmasta? Vai onko mukana myös järjestöpoliittenen näkökulma?

Palmian pitäminen liikelaitoksena ja sen työntekijöiden pitäminen JHL:n jäseninä paaluttaa JHL:n omia asemia. Nämä kun voisivat heikentyä, jos työntekijöitä tulevaisuudessa siirtyy liikelaitostyöntekijöille tyypillisestä JHL:sta yksityisten palveluntarjoajien työntekijöille tyypilliseen Palvelualojen ammattiliittoon.

Vihreiden Tuuli Kousa alleviivaa MTV3:n haastattelussa onnistuneesti mitä tämä tarkoittaa käytännössä : ”Opetuslautakunta on ottanut kantaa, että heille on tärkeää, että he voivat kilpailuttaa palveluja. He eivät halua maksaa esimerkiksi siivouksesta markkinahintaa korkeampaa hintaa, koska sitten se raha pitäisi säästää esimerkiksi tukiopetuksesta.”

Kun yhtiöittämispäätös jätettiin pöydälle, JHL on väännön huipennuksena pistämässä Helsinkiä sekaisin lakolla. Ay-liikkeelle ei näytä paljon painavan se, että Työtuomioistuin on todennut lakon laittomaksi. ”Laittomaksi julistaminen ei vaikuta tilanteeseen. Sakot maksetaan”, JHL:n Helsingin yhteisjärjestön puheenjohtaja Merja Ruotsalainen totesi Ylelle. Mukaan kuoroon liittyi myös AKT , joka ilmoitti välittömästi tukevansa työtaistelua ja kieltäytyy ajamasta korvaavia vuoroja.

Suomalaisessa yhteiskunnassa on luotu järjestäytymisen pelisäännöt ja lainsäädännöllä turvattu oikeus myös tarvittaessa toimia lakon keinoin. Tällekin on kuitenkin asetettu raamit. Nämä raamit tuntuvat olevan ay-liikkeelle merkityksettömiä. Laittomiin lakkoihin ollaan valmiita, eivätkä lakkoilusta aiheutuvat pienet sakot paljon paina. JHL:n lakko on vain yksi esimerkki, sillä Suomessa mennään laittomasti lakkoon noin sata kertaa vuodessa.

Tämän jälkeen on turha kauhistella puheita laittomien lakkojen nykyistä kovemmasta sanktioimisesta. Toiminta kun uudelleen ja uudelleen osoittaa tämän keskustelun olevan perusteltua.