Säpsähdys kesken unien. Henki ei kulje. Oven alta hiipivä pakkanen puristaa 5-vuotiaan Auliksen keuhkoja. Yskittää.

En minä puhunut kotona vanhemmille mitään, että minulla vinkuu henki, vaikka se vinkui joka yö talvella. Iltasin pelkäsin mennä nukkumaan, mutta en uskaltanut sanoa sitä ääneen, etten joudu keuhkoparantolaan. 1950-luvulla oli hinkuyskää, keuhkokuume riehui ja ihmiset joutuivat parantoloihin.

Pelko oli iskostunut Auliksen pääkoppaan, kun sisko oli kuollut hinkuyskään yhdeksän kuukauden ikäisenä. Sinä päivänä sisko oli viety aamulla lääkäriin. Illalla isä oli tullut takaisin ja kertonut itkien, ettei heillä ole enää pikkutyttöä. Pieneen taloon Kiuruvedellä jäi seitsemän lasta ja kaksi aikuista.

50 vuotta myöhemmin Aulis istuu saunan lauteilla. Hengitysvaikeudet varjostavat elämää aikuisenakin. Astma, uniongelmat ja rytmihäiriöt ovat arjen ja juhlan kolmansia pyöriä. Kiuas sihahtaa. Höyry nousee kattoa kohti. Helpottaa.

Aiemmin illalla sairaanhoitaja on antanut mukaan lehtileikkeen. Siinä kerrotaan 1950-luvulla käytetystä avusta hengitysvaikeuksista kärsiville, pulloon puhaltamisesta. Kun pulloon puhaltaa, pienet keuhkoputket avautuvat.

Aulis miettii, että nuo kaksi asiaa pitäisi yhdistää. Pulloon puhaltaminen ja höyry. Luulisi, että joku olisi sellaisen laitteen keksinytkin. Ei ole.

Seuraavana yönä mies ei nuku. Päässä syntyy alkeellinen malli uudesta hengitysharjoitteluun tarkoitetusta laitteesta. Tuossa hetkessä mies ei osaa edes aavistaa, että samainen laite auttaa 12 vuotta myöhemmin huippu-urheilijoita.

Ehkä se jääkin viimeiseksi keksinnöksi, katsotaan nyt. Aulis Kärkkäinen

Entinen kylähullu, nykyinen innovaattori

Kerran kuulin, kun pikkutyttö kysyi äidiltään, että tuossako se Keksijä-Kärkkäinen asuu? Muppetti, pehmustettu mäenlaskutyyny, oli silloin kaupoissa. Muulloin kukaan ei ole kommentoinut keksijyyttäni mitenkään.

Kiuruvetinen Aulis Kärkkäinen on yksi niistä, joiden silmin katsottuna maailma on keskeneräinen. Perinteisesti heitä on kutsuttu keksijöiksi. Joku on saattanut puhua Pelle Pelottomasta tai supista selän takana kylähullusta.

Ennen moni ei edes uskaltanut puhua ääneen ideoistaan leimaantumisen pelossa, kertoo Kärkkäisen kollega, monia keksijöitä urallaan eteenpäin auttanut Tapani Tirkkonen.

Kerran kun hän yritti viedä tuntemansa pankinjohtajan keksintöä eteenpäin, tämä kielsi Tirkkosta kertomasta kenellekään, kuka keksinnön takana on.

– Kun miettii historiaa, osa näistä tunnetuista keksijöistähän vietiin suoraan vankilaan, kun he alkoivat puhua, että maailma ei ole litteä vaan pyöreä.

Keksijä näkee joka puolella asioita, jotka ansaitsevat paremman ratkaisun. Toni Pitkänen / Yle

Keksijöiden yhdistystä johtava Maunu Korpela sanoo valtaosan keksijöistä olevan edelleen "jokseenkin katkeria" siitä, miten heidän tekninen luova työnsä on vuosien mittaan käsitelty.

Tänä päivänä yleinen suhtautuminen keksijöihin on toinen. Nuoren polven keksijät kulkevat pää pystyssä, katsovat silmiin ja esittelevät itsensä: innovaattori, ohjelmistokeksijä.

Pahinta on sanoa, että maailma on valmis

Vuonna 1996 luin lehtijutun, jossa VTT:n professori oli kokeillut puun kuumentamista pienessä, kuution kokoisessa uunissa. Seuraavana vuonna tuli Iisalmessa myyntiin entinen Soinlahden tiilitehdas. Siellä oli sata metriä pitkä tiilenpolttouuni. Mietin, voisiko siitä tehdä lämpökäsittelytunnelin.

Tunnelia uunista ei voinut tehdä, mutta eri lähteiden tietoa yhdistelemällä syntyi ajatus viisivaiheisesta lämpökäsittelyprosessista. Sinällään ajatus puun lahonkestävyydestä kuumentamisen jälkeen oli tuttu vanhan kansan ajoilta: aidanseipäät kun oli muinoin hiillostettu lahoamisen estämiseksi. Kokonaisvaltaista lämpöpuun käsittelyprosessia ei silti ollut olemassa.

Aulis sai asiantuntijoilta teknisiä neuvoja puunkuivaukseen ja jäähdyttämiseen. Hän yhdisteli ne päässään valmiiksi ideaksi.

– Prosessi syntyi sitten ihan maalaisjärkeä käyttäen. Tein prosessista ruutupaperille kynällä kaavan, Kärkkäinen kertoo.

Traktorin pikakytkinjärjestelmä on Aulis Kärkkäisen keksintö, joka pääsi Guinnessin ennätysten kirjaankin. Toni Pitkänen / Yle

Pahinta on sanoa keksijälle, että maailma on valmis. Keksijä tietää, että näin ei ole.

Joka puolella on asioita, jotka ansaitsevat paremman ratkaisun. Sellaisen Aulis Kärkkäinen näki katsellessaan entisen tiilitehtaan uunia.

Miten keksijän ajatusmaailmaa voisi kuvata? Ovatko keksijän aivot koko ajan valmiustilassa? Onko katse koko ajan etsimässä ongelmakohtia, puutteita ja virheitä maailmasta?

Osa keksijöistä vietiin vankilaan, kun he alkoivat puhua, että maailma ei ole litteä vaan pyöreä. Tapani Tirkkonen

Ei. Keksijä näkee tarpeen. Kun Tapani Tirkkonen oli 25 vuotta sitten kotirannassa savustamassa kalaa, häntä alkoi ärsyttää savustuslaatikon sotkuisuus. Hän ajatteli, että on oltava jokin muu keino.

– Juolahti mieleen, että jos tapa olisi kertakäyttöinen. Sitten vääntelin kotialumiinista pussin, laitoin ruoan sisään ja grillasin.

Syntyi savustuspussi: idea, josta pidettiin heti. Eräänä iltana keksintöä esiteltiin televisiossa pääuutislähetyksessä. Seuraavana päivänä tukut tilasivat 85 000 savustuspussia.

– Kuka tahansa olisi voinut keksiä sen. Ei siinä ole mitään mystiikkaa. Pussiin laitetaan purut ja sokeri valmiiksi, ruoka sisään ja nuotiolle. Asia meni ihan vahingossa eteenpäin hirveällä vauhdilla, Tirkkonen kuittaa.

Hetkessä Tirkkosella oli hallilla 75 työntekijää, jotka tekivät pusseja käsin. Kylällä tarkkailtiin, minkä merkkisellä autolla savustuspussimies ajaa. Savustuspussi on vieläkin keksintö, josta Tirkkonen tunnetaan.

Kuolemanlaakso

Kymmenen vuotta sen jälkeen kun kollega osui kultasuoneen savustuspussilla, Aulis Kärkkäinen esitteli televisiouutisille entistä tiilitehdasta. Se oli nyt maailman uusin ja suurin lämpöpuutehdas Lunawood, jonka Aulis omisti veljensä Olavin kanssa.

Kaiken hehkutuksen keskellä vain omistajat tiesivät totuuden. Tehtaasta oli tulossa kuolemanlaakso, jolla ei ollut yhtään asiakasta.

Liikkeellelähtö siirtyi toista vuotta rahoituksen viivästymisen takia. Tällä aikaa Suomeen ja Baltiaan tuli muutama laitos, joissa työ tehtiin nopealla tekniikalla eikä puun logiikkaa ymmärretty. Lämpöpuulle muodostui meidän tehtaan rakentamisen aikana sellainen maine, että sillä ei tee mitään.

Auliksen Timo-pojasta piti tulla Lunawood-tehtaan jatkaja, mutta syöpä puuttui peliin. Toni Pitkänen / Yle

Seuraavat kaksi vuotta menivät sumussa. Kun Aulis katsoi aamuisin itseään peilistä, tapitti takaisin rupsahtanut mies, joka ei ollut nukkunut tuntiakaan. Kymmenen minuutin kylmä suihku ja kahvi silottivat unettoman kasvot. Tai sitten tehtaalla kukaan ei kehdannut ottaa puheeksi miehen väsynyttä olemusta. Oma terveys reistaili, mutta päällimmäisenä mielessä oli muutama vuosi sitten aivosyöpään kuollut Timo-poika. 23-vuotiaasta Timosta piti tulla tehtaan jatkaja.

Muistan, kun erään oikein tuskaisen maaliskuun päivän iltana kävelin pojan haudalle. Sanoin, että nyt on Timo pakko auttaa, kun isä ei oikein taida jaksaa tästä. En oikein tiedä, miten tästä menisi eteenpäin.

Sen piti olla hyvä idea

Se, että ihminen keksii jotain, ei vielä tarkoita mitään. Innovaatio tarvitsee rahoitusta, kysyntää ja markkinointia. Vaikka keksintö pääsee tuotantoon, se voi osoittautua liian kapean markkinan tuotteeksi. Tai sitten keksintö epäonnistuu, koska se on aikaansa edellä.

– Ajatellaan esimerkiksi viestintäteknologian kehittymistä viimeisen kymmenen vuoden aikana. Sitä, mikä oli ennennäkemätöntä tuolloin, olivat keksijät tehneet jo 15 vuotta sitten. Sama ongelma jatkuu sillä alalla, Maunu Korpela tietää.

Sanoin, että nyt on Timo pakko auttaa, kun isä ei oikein taida jaksaa tästä. Aulis Kärkkäinen

Epäonnistumisen riski on aina läsnä. Vaikka keksintö on isänsä tai äitinsä mielestä välttämätön, ajattelevatko muut samalla tavalla? Tapani Tirkkonen myöntää, että hänen keksinnöistään suurempi osa on epäonnistunut kuin onnistunut.

Yksi sellainen on kellukka. Kellukka oli laiturin viereen jätettävä itsekasteleva kukkaruukku, joka otti veden suoraan järvestä. Aluksi idea näytti kiinnostavan, mutta kiinnostus hyytyi nopeasti.

Tirkkonen kertoo saaneensa kunnolla takkiinsa myös markkinoinnissa.

– Puhutaan kuusinumeroisista luvuista. Ne ovat niitä oppirahoja, joita on nuorena joutunut maksamaan, kun on ollut sinisilmäinen.

Keksintö, johon kukaan ei uskonut

Seuraavana maanantaiaamuna Timo-pojan haudalla käymisen jälkeen Aulis Kärkkäinen tiesi, mitä Lunawoodin kanssa oli tehtävä. Ilmeisesti poika oli auttanut, kun isä sitä pyysi, Aulis miettii jälkeenpäin.

Lämpöpuun maineen pelastamiseksi tehtiin hartiavoimin töitä. Kärkkäinen soitti jakeluketjuja läpi ja pyysi edustajia tutustumaan prosessiin. Finnvera lupasi lisää rahoitusta. Vuonna 2006 ennakkokauppaa oli jo hyvin. Yritys alkoi herättää kiinnostusta ostajissa.

Totta kai se tuntui makealta, mutta ei niin, että olisin alkanut isotella rahan kanssa. Aulis Kärkkäinen

Yrityksellä ei ollut jatkajaa. Olavin vaimo sairastui uudestaan ja uudestaan syöpään. Kaupan valmistelu oli noin neljän kuukauden juttu. Vapun aatonaattona 2010 saatiin piste iin päälle ja kirjoitettiin kauppakirjat ostajan lakitoimistolla Helsingissä.

Pääomasijoituskonserni Capman osti tehtaan, kymmenen miljoonaa euroa vaihtoi omistajaa allekirjoituksella. Keksintö, johon monikaan ei uskonut, toi lopulta Kärkkäiselle ja hänen Olavi-veljelleen miljoonien omaisuuden.

Kärkkäinen vaivaantuu rahasta puhuttaessa. Hänelle rikastuminen ei ole koskaan ollut pääasia yrittäjyydessä tai keksintöjä kehittäessä.

– Totta kai se tuntui makealta, mutta ei niin, että olisin alkanut isotella rahan kanssa. Kukaan ei ole koskaan nähnyt minun tekevän niin. Oikeat rahamiehet ja minä olemme kuitenkin ihan eri sakkia. Oikeista rahamiehistä puhuttaessa pistetään vielä nollia perään.

Kun pitäisi elääkin

Aulis Kärkkäisen työpaikka on kotitoimistossa. Toni Pitkänen / Yle

Syksyisenä aamuna vuonna 2017 Aulis Kärkkäisen päivä on alkanut samalla tavalla kuin jo vuosien ajan.

Ensimmäiseksi aamulla hän on helpottanut oireitaan hengitysharjoituslaitteella. Se on juuri sama laite, jonka idea välähti hänen mieleensä saunan lauteilla 12 vuotta aiemmin. Alkeellisesta pulloviritelmästä on kehittynyt Euroopan laajuisesti patentoitu WellO2-niminen laite. Sitä käyttävät muun muassa Suomen olympiajoukkueen ja Kuopion Palloseuran urheilijat.

Laitteessa on potentiaalia. Ehkä siitä tulee jopa isompi juttu kuin lämpöpuutehtaasta, 65-vuotias Aulis miettii kotitoimistossaan.

Keksijän toimisto on aina ollut kotona. Se on helpottanut arkea, mutta on se myös kahlinnut.

– Aamupalan jälkeen menen kotitoimistooni, aamupäivällä pidän kahden minuutin tauon ja juon keittiössä kahvin. Menen takaisin toimistoon. Päivällä pidän sitten jo vartin ruokatauon ja menen takaisin toimistooni, Aulis kuvailee päiväänsä.

Mies on naimisissa yrittämisen ja keksimisen kanssa, mistä 46 vuotta sitten vihitty vaimo Anja toivoisi hänen pääsevän jo eroon. Vaimo on toivonut, että WellO2:n jälkeen ei mielellään enää saisi tehdä uusia keksintöjä. Kun pitäisi elääkin.

– Olen vähän tarkoituksella ummistanut silmät, koska olen vaimolle luvannut, Aulis sanoo.

Anja-vaimo toivoo, että Aulis voisi vähitellen päästä jo irti keksimisestä ja yrittämisestä. Toni Pitkänen / Yle

Kun silmät avaa, näkee kaikkialla Auliksen keksintöjen jälkiä. Kotitalolle vievän tien päällä on mäki, jota lapsensa kanssa alas laskiessaan hän keksi pehmustetun mäenlaskutyynyn, muppetin.

Pihalla on vanha traktori, jossa on ensimmäinen alkeellinen pikakytkinjärjestelmä. Aikansa maatalouden hittituote, joka pääsi Guinnessin ennätysten kirjaankin.

Kotitalon piha hehkuu syksyn väreissä. Kärkkäisellä on oma keksintö jopa maahan varisseiden lehtien keräämiseen.

Talolta johtaa pois silta, joka on tehty lämpökäsitellystä puusta. Hengitysharjoituslaitteita on paketeissaan nojaamassa toimiston seinää vasten.

– Ehkä se jääkin viimeiseksi keksinnöksi, katsotaan nyt. Mielessä on kaikenlaista.