1. Saamelainen Niillas Holmberg: Luonto on osa ajattelua

Niillas Holmberg kakoo kurkustaan pölyä. Kevään tuoma katupöly on Helsingin vitsaus, josta Holmbergin on nyt kärsittävä. Arktinen Odysseia -näytelmä on tuonut Holmbergin Helsinkiin Kansallisteatterin lavalle. Utsjoella syntynyt Holmberg on saamelainen ja asunut lähes koko ikänsä pohjoisessa. Kaupungeissa hän ei viihdy, sillä hän haluaa ympärilleen avaruutta ja väljyyttä.

Kolmen vuoden lukio-opinnot etelässä, Tampereella, olivat kuitenkin tärkeitä, sillä ilman niitä hän ei ehkä olisi löytänyt omien juuriensa merkitystä.

– Nurinkurisesti juuri Tampereella tutustuin uudestaan kotiini ja itseeni. Oman kulttuurin merkitys kirkastui, kun olin muualla.

Niillas Holmberg Jari Kovalainen / Yle

26-vuotias Holmberg on nuoresta iästään huolimatta ehtinyt paljon. Näyttelemisen ja tv-juontamisen lisäksi hän on tehnyt kolme levyllistä saamefolkia yhdessä muusikko Roope Mäenpään kanssa.

Ennen kaikkea Holmberg on kuitenkin runoilija. Hän on julkaissut viisi runokokoelmaa ja ollut ehdolla jopa Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Kirjoittaminen omalla äidinkielellä alkoi juuri Tampereella.

– Muutto kaupunkiin oli nuorelle ihmiselle niin järisyttävä kokemus, että se avasi henkisen matkan.

Holmberg asuu nykyään Ruotsissa, saamelaisalueella sielläkin. Luulajan saamelaiset ymmärtävät jonkin verran pohjoissaamea, joten kommunikointi äidinkielelläkin onnistuu.

Kielen lisäksi luonto on olennainen osa saamelaiskulttuuria. Luonto on osa ajattelua.

– Saamelaisuuteen kuuluu, että ajatellaan kaikkia tulevia sukupolvia. Se on suoraan yhteydessä siihen, miten menettelemme ympäristön kanssa. Meillä olisi paljon annettavaa, kun puhutaan tulevaisuudesta ja luontosuhteesta.

Ilmastonmuutos iskee nopeiten pohjoisen herkkään luontoon ja vaikuttaa alkuperäiskansojen elämään. Myös arktisten alueiden luonnonvarat houkuttavat. Holmbergin mukaan juuri siksi pohjoisen alkuperäiskansoja ei kuunnella. Jos suunvuoroa ei anneta, on paljon helpompi käydä käsiksi luonnon rikkauksiin.

Connie Kristoffersen Jari Kovalainen / Yle

2. Inuiitti Connie Kristoffersen: Itsemurhat ovat seurausta perinteen katkeamisesta

Grönlantilaisen Connie Kristoffersenin lapsuuden kesämuistoihin kuuluu jäälautoilla hyppely. Lapset kisailivat jäälautoilla salaa vanhemmiltaan, sillä hyiseen veteen putoaminen ei ollut leikin asia.

– Aika ajoin joku aina putosi ja silloin tuli huutoa vanhemmilta.

Nykyään jäälautoilla hyppely on käynyt vaikeammaksi, sillä ilmaston lämpeneminen näkyy hyvin konkreettisesti Grönlannissa. Jäätiköt sulavat ennätysvauhtia ja perinteiset inuiittien elinkeinot ovat vaarassa.

Kalastus on yhä yksi Grönlannin pääelinkeinoista. Myös Kristoffersen harrasti pienenä kalastusta.

– Menimme seisomaan matalaan veteen. Isot kalat lymyilivät kivien alla. Nappasimme niitä kiduksista ja heitimme maalle. Kaloja oli niin paljon.

34-vuotias Kristoffersen on etsinyt elämänsuuntaansa monesta paikasta. Hän halusi heti 18-vuotiaana muuttaa pois kotikylästään suureen kaupunkiin, noin 16 000 asukkaan pääkaupunkiin Nuukiin. Ensin hän opiskeli opettajaksi, mutta työ ei tuntunut omalta. Sitten löytyi teatteri. Nyt taskussa on teatteritutkinto ja työpaikka Grönlannin kansallisteatterissa. Myös tv-työ on tullut tutuksi, sillä Kristoffersen on juontanut Grönlannin hauskat kotivideot -ohjelmaa.

Kristoffersen puhuu grönlantia, joka on yksi inuiittikielistä. Se on nykyään ainut virallinen kieli Grönlannissa. Vaikka Grönlanti kuuluu yhä Tanskalle, on sillä vahva itsehallinnollinen asema.

Grönlannissa haaveillaan mahdollisista luonnonrikkauksista, joita paljastuu sulavien jäätiköiden alta. Samaan aikaan muuttuvat sääolot haittaavat perinteisiä elinkeinoja, ja yhä suurempi osa väestöstä valuu pääkaupunkiin. Grönlannin suurimmat ongelmat ovat päihteet ja itsemurhat.

– Jokainen grönlantilainen tuntee tai tietää jonkun, joka on tehnyt itsemurhan.

Kristoffersenin mukaan ongelma johtuu perinteen katkeamisesta. Inuiiteilla side luontoon ja perinteiseen kulttuuriin on vahva. Muutos on ollut liian nopeaa.

– On vaikea löytää tasapainoa menneisyyden ja nykyhetken välillä.

Anra Naw Jari Kovalainen / Yle

3. Tšuktši Anra Naw kadotti äidinkielensä

Anra Naw syntyi kaukana Koillis-Siperiassa pienessä kylässä. Hän oli etenkin isoäidin silmäterä ja sai temmeltää rauhassa tundralla muiden lasten kanssa. Eräänä päivänä, lasten suureksi iloksi, taivaalla liiteli helikopteri. Lapset hihkuivat ja iloitsivat, kun pääsivät helikopterin kyytiin. Itku tuli vasta myöhemmin, kun lapset tajusivat, että heidät vietiinkin helikopterilla pois kotoa kouluinternaattiin.

Neuvostoaikana alkuperäiskansojen lapset koottiin tundralta kouluihin, joissa heille opetettiin venäjää ja valtakulttuuria.

– Minun ikäpolveni on hyvin traumatisoitunut, koska internaateissa oli kamalaa ja ikävä kotiin oli valtava.

Anra Naw ei osaa enää äidinkieltään tšuktšia. Koulussa puhuttiin vain venäjää ja myös äiti puhui tyttärelleen enimmäkseen valtakieltä. Opiskeltuaan Pietarissa taiteita Naw muutti Suomeen vuonna 2005. Siperian koilliskolkanTšukotkassa hän ei ole käynyt vuoden 1994 jälkeen.

– Siellä kaikki sukulaiseni ja tuttavani ovat kuolleet. Ihmiset kuolevat siellä hyvin nuorena. Alkoholi on suuri ongelma. Ihmiset ovat niin humalassa, että siellä on hyvin vaikea olla selvin päin, koska se on niin stressaavaa. Itse piilottelin aina kaikki veitset, puukot ja pyssyt, etteivät humalaiset löydä niitä.

Tšuktšiperinnettä Naw haluaa kuitenkin vaalia. Hän osaa kurkkulaulua ja perinteisiä tansseja. Halu kulttuurin vaalimiseen ja oman tarinan kertomiseen vahvistui, kun Naw sai parisen vuotta sitten toisen lapsensa.

– Minun on jaettava katoavaa perinnettä lapsilleni. Myös ihmiset ovat täällä Suomessa hyvin kiinnostuneita juuristani, sillä juuri kukaan ei tiedä Tšukotkasta mitään.

Nykyään Naw asuu Inarissa ja tekee muun muassa hiekka-animaatioita. Astuessaan ensimmäistä kertaa autosta ulos Inarissa Naw tiesi heti, että haluaa asua siellä.

– Näin myös heti poron. Se vahvisti päätöstäni, sillä poro on meille tšuktšeille mittaamattoman arvokas. Myöhemmin huomasin kartasta, että Inari ja Tšukotka ovat suurin piirtein samalla leveyspiirillä.

Nykyään tšuktšeja on jäljellä noin 16 000. Naw haluaisi lähitulevaisuudessa käydä Tšukotkassa lastensa kanssa näyttämässä heille lapsuusmaisemiaan.

Ruska Ensemblen Arktinen Odysseia on ensi-illassa Kansallisteatterissa 9.3.