Lasten ja nuorten häviäminen kesken kouluvuoden on viranomaisille hankala tilanne.

Ilta-Sanomat kertoo juttusarjassa elämästä, joka on monelle tytölle ja naiselle Suomessa totta: arkea kontrolloidaan tiukasti vedoten suvun ja perheen kunniaan.­

Eräänä päivänä oppilas ei vain ilmesty kouluun. Hänestä ei kuulu mitään seuraavanakaan päivänä. Eikä seuraavana. Luokkatoverit ihmettelevät.

Lopputulos on, että kyseistä oppilasta ei nähdä ehkä enää koskaan.

Ilmiö on tuttu myös Suomessa.

Maahanmuuttajataustaisia lapsia ja nuoria katoaa jonkin verran kesken koulunkäynnin, kertovat viranomaislähteet Ilta-Sanomille. Ilmiö tunnetaan ainakin Helsingin ja Turun poliisissa, joista IS asiaa kysyi sekä ministeriöissä.

Kadonneet ovat usein teini-ikäisiä tyttöjä

Osa lapsista katoaa väliaikaisesti, osa pysyvästi.

Usein kadonneet ovat teini-ikäisiä tyttöjä, jotka häviävät kesken yläkoulun tai yläkoulun ja toisen asteen välisenä kesänä. Myös poikia katoaa, mutta he palaavat takaisin Suomeen todennäköisemmin kuin pois lähetetyt tytöt.

” Pienessä osassa katoamisia ovat kysymyksessä ”kaikkein ikävimmät tapaukset” eli teini-ikäisten tyttöjen pakkoavioliitot ja ympärileikkaukset.

Kesken koulunkäynnin on hävinnyt myös alakouluikäisiä lapsia.

Helsingin poliisin ylikomisario Jari Taponen sanoo, että pienessä osassa katoamisia ovat kysymyksessä ”kaikkein ikävimmät tapaukset” eli teini-ikäisten tyttöjen pakkoavioliitot ja ympärileikkaukset.

Suomessa arvioidaan olevan tuhansia aiemmassa kotimaassaan ympärileikattuja naisia, mutta virallista lukumäärää ei tiedetä.

Useammin katoamisten taustalla ovat Taposen mukaan ”tavalliset syyt”.

– Suurin osa lapsista lähetetään vanhempiensa synnyinmaahan, jotta nämä tuntisivat oman kulttuurinsa. Vähän samalla tavalla, kuin suomalaiset ovat lähettäneet lapsiaan kesälomaksi ”mummolaan maalle”, hän vertaa.

Taposen tietoon on tullut, että joissakin tapauksissa lapsia ja nuoria myös uhkaillaan lähtömaahan lähettämisellä ”kurinpalautuksena”.

Ilmiö ei ole uusi, sillä Ihmisoikeusliitto julkaisi kattavan selvityksen maahanmuuttajataustaisten lasten ja nuorten lähettämisestä vanhempien kotimaahan jo 2010. Selvityksestä käy ilmi, että ilmiöön on useita eri syitä ja sitä on vaikea tilastoida.

Ulkoministeriössä ilmiö on tuttu, mutta marginaalinen. Kyse on muutamasta tapauksesta vuodessa, mutta esimerkiksi Norjassa, Iso-Britanniassa ja joissain Keski-Euroopan maissa on jopa perustettu erityisesti näihin tapauksiin keskittyviä yksiköitä.

Kouluille tehtiin ohjeistus

Ainakin Helsingissä ilmiöön on puututtu kaupungin tasolla. Kaupunki perusti työryhmän, jossa oli mukana esimerkiksi Helsingin poliisilaitos, kaupungin lastensuojelu sekä Finavia ja Kela.

Työryhmä valmisteli erityisesti kouluille suunnattua ohjeistusta ilmiön tunnistamiseksi ja ehkäisemiseksi.

” Tilanne on suurempi tabu kuin vaikkapa kotiväkivalta.

Turun Varissuon lähipoliisi Vesa Jauhiainen on tehnyt pääsääntöisesti maahanmuuttajien parissa töitä 13 vuotta. Tänä aikana hänen korviinsa on kantautunut tieto muutamasta tapauksesta.

– Kyllä nämä nuorten tyttöjen katoamiset ovat yksittäistapauksia, ei tämä ole mitään massaliikehdintää. Mutta kyllä niitä on jonkin verran itsellänikin tiedossa, hän kertoo.

Kadonneiden joukossa on myös alakouluikäisiä lapsia. Kouluissa asia huomataan, kun lapset eivät vain enää ilmesty kouluun. Jauhiaisen tietoon on tullut, että alakouluikäinen lapsi saattaa myös kadota väliaikaisesti, eli hän palaa kouluun takaisin esimerkiksi reilun puolen vuoden poissaolon jälkeen.

– Silloin vanhemmille kerrotaan, ettei lapsi voi jatkaa vanhan luokkansa kanssa, koska on ollut niin kauan poissa. Lapsi jää luokalle.

Joissakin tapauksissa teini-ikäisinä kadonneet tytötkin saattavat palata takaisin ilman, että siitä annettaisiin koululle mitään merkillisempää selitystä.

– Ovat vain jostain syystä olleet pitkään pois, Jauhiainen sanoo.

” Kunniaväkivalta on piilorikollisuutta.

Myös Ilta-Sanomien haastattelema eteläsuomalaisen koulun rehtori tunnistaa ilmiön, jossa nuori lähtee ”tietyssä iässä” esimerkiksi vuodeksi toiseen maahan. Hän haluaa kertoa omat tietonsa asiasta nimettömänä vedoten luottamuksen rakentamiseen koulun ja kotien välillä. Hän uskoo, että kysymykset mahdollisesta kunniaväkivallasta ovat sensitiivisiä osalle koululaisten perheistä.

– Varsinaisesta katoamisesta en ole kuullut, vaan yleensä nuori lähtee toisen vanhempansa kanssa tai asuu siellä sukulaisten luona. Lapsi jatkaa koulunkäyntiä siellä ja elää niin sanotusti normaalia elämää, hän kertoo.

Rehtorilla ei ole omien sanojensa mukaan tarkkaa tietoa siitä, mistä kesken koulunkäynnin muuttamisessa voisi olla kyse.

– Onko kyse sukulaisuus- ja kulttuurisiteiden vahvistamisesta, mahdollisista vanhempien sopimista avioliittojärjestelyistä vai jotain muuta?

Hän sanoo, että tänä vuonna hänen korviinsa ei ole kantautunut yhtään tällaista tapausta.

Viranomaisille hankala tilanne

Kun lapsi katoaa koulusta, tilanne on viranomaisille hankala.

Katoamisilmoitus on vanhempien vastuulla, mutta tällä tavalla kadonneiden lasten perään ei juuri huudella.

Poliisillakaan ei ole resursseja seurata ihmisten liikkumista, ellei henkilön katoamiseen tiedetä liittyvän rikosta, kuten kidnappausta.

” Asianomaiset haluavat pysyä mahdollisimman vaiti.

Tilanteeseen puuttuminen on viranomaisille vaikeaa myös siellä, minne tyttöjä ja poikia lähetetään.

Ulkoministeriön konsuliasioiden yksikön lakimies Henna Harju kertoo, että Suomen lähetystöillä ei ole merkittäviä keinoja puuttua yksittäisten perheiden asioihin, ellei nuori itse ota yhteyttä lähetystöön.

Silloin ulkoministeriö yhdessä esimerkiksi lastensuojeluviranomaisten ja koulujen kanssa tekee kaikkensa auttaakseen hädässä olevaa nuorta. Harju kertoo, että Suomen lähetystöissä on ollut tapauksia, joissa takaisin Suomeen haluavia nuoria on autettu palaamaan.

– Etsimme myös paikallisia auttajia. Jos alueella on turvakoteja, pyrimme välittämään niiden yhteystietoja.

Ns. kunniaväkivalta tulee lähipoliisi Vesa Jauhiaisen mukaan harvoin esiin.

– Kunniaväkivalta on piilorikollisuutta, joka tulee poliisille esiin lähinnä hätäkeskushälytysten yhteydessä. Tai sitten sairaalan tai ensihoidon ilmoitusten kautta, Jauhiainen sanoo.

– Asianomaiset haluavat pysyä mahdollisimman vaiti. Tilanne on suurempi tabu kuin vaikkapa kotiväkivalta.