Näin KRP teki iskun poliisiasemalle - Kuopion huumepoliiseille oli varattu putkakopit valmiiksi

KRP takavarikoi Kuopion huumepoliiseilta luettavakseen useita muistitikkuja, kännykät, pöytäkalenterit, isot määrät sähköpostiviestejä ja pöydiltä postit-muistilaputkin. Poliisit saivat ne takaisin takavarikkopusseissa. Akseli Muraja

Asta Tenhunen

Tällaista ei ollut tapahtunut koskaan ennen Itä-Suomessa. Keskusrikospoliisin eli KRP:n tutkijoita Vantaalta, Tampereelta ja Oulusta kokoontui kohti Kuopion poliisiasemaa. Heidän tehtävänsä oli pidetty poliisin sisällä visusti salassa.

Operaation tarkoitus oli tehdä koti- ja laite-etsintä Kuopion huumepoliisin työtiloihin, poliisilaitoksen autotalliin ja vaatekaappeihin – sekä pidättää kolme huumepoliisia.

Oli syyskuu 2014. Sää oli poutainen, kirpeä. Syksy tuntui jo vahvasti ilmassa.

KRP:n tutkijat kokoontuivat poliisiaseman lähelle Suokadulle. Heidät ohjattiin odottamaan päälliköiden kokoushuoneeseen.

Muutamat henkilöt KRP:ssä, sisäministeriössä ja syyttäjissä olivat epäilleet Helsingin huumepoliisin päällikköä Jari Aarniota jonkin tason virkarikoksista jo vuosikausia.

Vuonna 2012 KRP sai käsiinsä mittavan televalvonta-aineiston, tarkkailukuvaa Aarnion ja jengipomon tapaamisista sekä muita vihjeitä epäselvyyksistä, jopa rikoksista.

Poliisihallitus ei saanut vietyä asiaa eteenpäin, joten Valtakunnansyyttäjänvirasto ja sisäministeriö ohittivat poliisihallinnon ja sopivat asiasta suoraan KRP:n kanssa.

Uusi esitutkinta alkoi salaa keväällä 2013. Juuri Aarnion syntymäpäivänä syksyllä 2013 tutkijat soittivat hänelle ja kutsuivat kuulusteluun. Siitä seurasi vangitseminen ja ilmi yhä lisää vakavia rikosepäilyjä.

Kuopion huumepoliisit seurasivat tapausta sivusta ja ihmettelivät käänteitä – niin kuin suurin osa muistakin poliiseista ja suuresta yleisöstä pitkin Suomea.

Sillä aikaa tutkinnanjohtaja, kihlakunnansyyttäjä Jukka Haavisto Itä-Uudenmaan syyttäjänvirastosta ja rikosylitarkastaja Heikki Kopperoinen KRP:stä ottivat luottamuksellisesti yhteyttä Itä-Suomen poliisilaitoksen päälliköihin.

Haavisto briiffasi päälliköt siitä, että hän, tutkinnanjohtaja-syyttäjä Krista Soukola ja KRP:n tutkintaryhmä epäilevät Kuopion huumepoliiseita törkeistä virkarikoksista.

Vaikka Kuopion huumepoliisit olivat pääosin hyvässä maineessa ja aktiivisesti tehneet yhteistyötä eri poliisilaitosten kanssa, heistä kiersi myös toisenlaisia juttuja. Heitä pidettiin omapäisinä.

Muutama henkilö KRP:ssä oli jo vuosina 2009–2012 syyttänyt heitä KRP:n juttujen pilaamisesta.

Savon Sanomat tarkisti tiedot asiakirjoista ja puhumalla useiden poliisien ja syyttäjien kanssa. Kuopion huumepoliisit eivät olleet pilanneet kenenkään juttuja, vaan pari kertaa saattaneet loppuun KRP:ltä kesken jääneitä tutkintoja ja huomauttaneet KRP:tä muutamista epäselvistä asioista heidän toiminnassaan.

Tutkintaan päätyi myöhemmin viestejä, joiden mukaan Kuopion huumepoliisit olivat myös kertoneet kaikista näistä välikohtauksista asiallisesti omille esimiehilleen.

Viime vuodet olivat olleet hyviä: Kuopion huumepoliisien jäljiltä tuomioita oli ropissut rikollisille niin isossa metamfetamiinitakavarikossa kuin viimeksi myös paikallisessa jengijutussa. Niistä oli puhuttu pitkin Suomea.

Oli taustalla muutakin. Poliisiylijohtaja Mikko Paatero ja poliisijohtaja Tomi Vuori oli kuulusteltu vastikään. He olivat keväällä 2014 levittäneet poliisin johtoporukoissa kovia väitteitä Kuopion huumepoliiseista.

Poliisijohtajat kertoivat itse kuulleensa suoraan yhdeltä Kuopion huumepoliisilta, että tämä oli ollut Porvoon metsissä hasistynnyrin perässä. Kuopion huumepoliisi oli ollut tapaamassa poliisijohtoa heidän kutsustaan tarkoituksenaan esittää yhteistyöongelmien korjaamista poliisin sisällä.

Paateron ja Vuoren puheet olivat todella kovaa kamaa: Aivan kuin huumepoliisia olisi syytä epäillä jopa törkeästä huumausainerikoksesta!

Johtajien levittämä tieto oli kuitenkin täysin väärä. Sen kertoi julkisuuteenSavon Sanomat kesällä 2015 tarkistettuaan asian useista viranomaislähteistä, mutta siihen mennessä väärä väittämä Kuopion huumepoliiseista oli ehtinyt levitä poliisijohtajien ja KRP:n keskuudessa.

Paatero ja häntä peesannut Vuori olivat sotkeneet mielessään Kuopion huumepoliisien tekemän vuoden 2009 huumetutkinnan Porvoossa ja nyt uudemmat Aarnioon liittyvät vuoden 2012 hasistynnyrit.

Siksi Aarnio-tutkintaryhmä oli nyt Kuopiossa. He olivat jo imuroineet Kuopion neljän huumepoliisin sähköpostit poliisin palvelimelta samoin kuin heidän työkoneidensa muistilevyt.

Nyt porukka odotti pääsevänsä käsiksi poliisien kännyköhin.

Kun paljon myöhemmin etsintöjen lainmukaisuutta käsiteltiin hovioikeudessa, tutkinnanjohtaja-syyttäjä Krista Soukola perusteli tarvetta, miksi ryhmä halusi päästä käsiksi Kuopion poliisien viesteihin:

– Sitä aineistoa, mitä voisimme penkoa, ei ollut meillä.

Niinpä tutkintaryhmä oli hakenut käräjäoikeudelta erityisen etsinnän luvat tarkoin kohdennettuun etsintään, jossa piti kohdentaa etsintä vain tutkittavaan asiaa. Luvissa oli kuitenkin rajaus: Virkasalaisuuksia ei olisi saanut penkoa!

Syyskuisena maanantaina Itä-Suomen poliisilaitoksen päällikkö Taisto Huokko oli maanpuolustuskurssilla ja hänen sijaisensa apulaispoliisipäällikkö Kai Markkula Helsingin matkalla.

KRP:n tekemää kotietsintää Kuopion pääpoliisiasemalle oli isännöimässä apulaispoliisipäällikkö Seppo Korhonen. Hän soitti Kuopion huumepoliiseille ja kutsui heidät huoneeseensa. Syytä hän ei kertonut.

Huumepoliisin tutkinnanjohtaja Juha Korhonen tuli asemalle vapaapäivältä. Rikosylikonstaapeli Esko Heiskanen hämmästeli tunnelmaa odottaessaan muita. Kolmas päälliköiden kerrokseen kutsuttu oli huumeryhmän konstaapeli, jolla ei ole esimiesasemaa.

Kuopion huumepoliisit erotettiin pian toisistaan ja ohjattiin kuulusteltaviksi.

Myöhemmin heille selvisi, että epäiltynä kuulusteltiin myös toinen alainen. Naispoliisia ei kuitenkaan pidätetty toisin kuin kolme miestä.

Ajatteliko tutkintaryhmä niin vanhanaikaisesti, että he luulivat naisen olevan heikoin lenkki ja alkavan kertoa kuulusteluissa jotain yllättävää?

Se oli aivan turha luulo. Naispoliisi haukkui ensimmäisenä tutkintaryhmän johdattelevista kysymyksistä ja ihmetteli, kun he eivät osanneet takeltelematta edes kertoa, mistä häntä epäillään.

Epäillyiltä poliiseista pyydettiin reput, avaimet, kaikki kännykät. Heille ilmoitettiin, että heidän vaatekaappinsa, kännykkänsä ja työpöytänsä tutkitaan.

KRP keräsi etenkin Heiskasen ja Korhosen työhuoneista kaiken: vanhat työkalenterit, pöydällä olleet postit-muistilaput ja kaiveli repun taskuista kaikki muistitikutkin mukaan.

Kuopion poliisiasemalle ei ole koskaan tehty vastaavaa etsintää. Koska huumepoliiseilla on työtiloissaan salassa pidettävää tietoa, kyse ei ollut mistään läpihuutojutusta.

Vieraiden ihmisten käsiin oli vaara päätyä arkaluonteisia tietoja Kuopion poliisin tietolähteistä, keskeneräisistä esitutkinnoista, tietoja poliisin taktisista menetelmistä sekä ennen kaikkea myös luottamuksella saatuja viestejä, joita eri henkilöt olivat halunneet kertoa juuri näille poliiseille – vinkkejä, taustatietoja ja yhteistyökuvioita.

Juuri siksi lainkin mukaan kyse oli erityisestä koti- ja laite-etsinnästä, jolle oli pitänyt hakea lupa Helsingin käräjäoikeudelta, esittää etsinnän tarpeelle erityiset perusteet, määritellä etukäteen tarkka rajaus etsittävään aineistoon ja hankkia etsintävaltuutettu valvomaan, etteivät muut poliisit lue salassa pidettävää aineistoa.

Etsintävaltuutettuna paikalla oli rikosylitarkastaja Mika Heikkonen Hämeen poliisista. Hän oli Haaviston, Soukolan ja Vuoren työtuttu.

Poliisihallituksesta Vuoren osasto oli suositellut häntä ja Haavisto esitti hänet nimettäväksi tehtävään, vaikka käräjäoikeuden olisi itse pitänyt nimetä tehtävään puolueeton etsintävaltuutettu omalta henkilölistaltaan.

Kotietsintäpöytäkirjoista voi lukea, että poliisit sopivat jättävänsä Kuopion huumepoliisin kassakaapin paperit lukematta siellä olleiden tietolähdeasioiden vuoksi. Kaikki muu pengottiin.

Etsinnät ja kuulustelut jatkuivat. Kuopion huumepoliisit suhtautuivat tilanteeseen asiallisesti. Etsinnät tehtiin ilman riitoja. Ei ammattilaisten tarvitse rähistä.

Kuulusteluissa epäillyille näytettiin listat, mitä epäilyjä asia koskee: Papereilla luki pitkä pätkät Aarnion rikosepäilyjä sekä lyhyemmin epäily siitä, olivatko Kuopion huumepoliisit tutkineet asianmukaisesti helsinkiläisen naisen liittymisen Kuopiossa tutkittuun hasiskauppaan alkuvuonna 2012.

Joka välissä paperilla luki Aarnio sitä ja Aarnio tätä. Että Aarnio olisi määrännyt Kuopion huumepoliisin tutkintojen rajaamiset. Että Aarniota epäillään törkeitä huumausainerikoksista. Että Aarniota epäillään sivullisen lavastamisesta. Että Aarniota epäillään muiden poliisien tietojen käyttämisestä vääriin tarkoituksiin.

Kuopion huumepoliisissa oltiin ällistyneitä. He tiesivät Aarnion ja pitivät välejään häneen mutkattomina, mutta läheisiä ei oltu: ei sydänystäviä, ei rikoskumppaneita, ei edes tiiviisti työkavereita.

Poliisiasemalla koettiin suuria tunteita. Hämmennyksen sekaan nousi ärtymystä. Tämä tilanne ei ollutkaan nopea, avoin keskustelu, josta selviää kertomalla suoraan, miten poliisit olivat töitään tehneet.

Poliisit alkoivat pyytää paikalle nyt avustajiaan. Puheluja otettiin asianajajille: Pääsetkö tulemaan tänne?

Tutkintaryhmä oli tehnyt ratkaisunsa jo ennakkoon. He olivat varanneet Kuopion huumepoliiseille putkakopit Mikkelin poliisivankilasta. Illalla kolme poliisia pidätettiin.

Suomessa ei ole aiemmin juuri nähty rikoskomisarioita ja rikosylikonstaapeleita putkassa ennen Aarnio-vyyhtiä sivuhaaroineen. Kuopiossa tehtiin virkarikostutkinnan historiaa. Pelkkä etäinen yhteys Aarnioon oli viemässä poliiseja yöksi koppiin.

Illan aikana loput huumepoliisit kuulusteltiin todistajina. Tiivis tutkintaryhmä oli ihmeissään. He ihmettelevät vieläkin, miksi osa heistä valittiin epäillyiksi, loput todistajiksi. Osa todistajista koki, että heitä yritettiin johdatella ja kääntää työkavereitaan vastaan.

Yksi työkavereista kävi ilmoittamassa pidätettyjen poliisien perheille asiasta ja haki hammasharjat heille mukaan. Kun ilta oli pimentynyt, KRP:n miehet lähtivät kuljettamaan Kuopion huumepoliiseja Mikkeliin.

Myöhemmin talvella huumepoliisit kertoivat haastattelussa, että mieli oli ollut keveä, mutta ihmetystä täynnä.

– Kun tiesi, ettei ollut tehnyt mitään väärää, ei se huolestuttanut, Korhonen sanoi.

Heiskanen kertoi olleensa ihmeissään. Vasta myöhemmin iski sokki tilanteen epäreiluudesta.

Mutta ennen sitä, tutkinnan toisena päivänä kuulustelut jatkuivat ensin Mikkelissä. Sitten kolme poliisia kuljetettiin takaisin Kuopioon. Kuulustelut jatkuivat. Kuulustelut loppuivat.

Kun etsintöjen perusteita käsiteltiin myöhemmin kanteluprosessissa, Heiskanen ilmaisi kantansa etsintöihin siellä näin:

– Etsinnät olivat kuin minulle olisi tehty ammatillinen ruumiinavaus. Esille kaivettiin kaikki, mikä liittyy minun työhöni – kaikki henkilöt, joihin olen ollut yhteydessä tai jotka ovat olleet yhteydessä minuun. Tuntuu erityisen ikävältä, että nämä arkaluontoisetkin tiedot päätyivät poliiseille, jotka suhtautuvat vihamielisesti minuun.

Myös Kuopion huumeryhmän muita poliiseja kuulusteltiin uudestaan todistajina toisena päivänä. Poliisit kertoivat kuulusteluissa tietämistään asioista reilusti, yhdenmukaisesti, selväsanaisesti. Savon Sanomat luki myöhemmin kaikki satojen sivujen esitutkintakertomukset. Niissä ei ollut valehtelusta kertovia epäjohdonmukaisuuksia.

Vaikka poliisit eivät olleet voineet sopia kertomuksiaan ennalta, kuvaus tapahtumien kulusta ja Kuopion poliisien toimintatavoista oli johdonmukainen ja toistuva: Näin se meni. Näin me toimimme. Näin asia on kirjattu ja näin sen voi tarkistaa.

Kuulusteltavat poliisit alkoivat kuitenkin ihmetellä, mitä kuulusteluissa oikein tapahtui: Kuulustelijoina oli KRP:n tutkijoita, joita he eivät ennalta tunteneet. Nämä saivat kuitenkin kysymyksiä jostain muualta.

Kuulusteluissa alkoi metakka, kova kysely. Useampi Kuopion huumepoliiseista alkoi vaatia, että heille on kerrottava ja pöytäkirjoihin kirjattava, kuka kysymyksiä oikein esittää ja ketkä kuulusteluja seuraavat.

Vähitellen selvisi, että KRP:n tutkijat olivat Lync-nimisen ohjelman kautta suoraan yhteydessä KRP:n päämajaan Vantaalle.

Siellä oli Kuopion huumepoliisin vanhoja tuttuja, pari poliisia, jotka olivat seuraamassa Kuopion väen kuulusteluja piilosta etäyhteyden päästä, naputtelemassa kuulustelijoiden sanottavaksi jatkokysymyksiä ja suunnittelemassa jatkotoimia.

Jos joku poliisi on vannonnut kostavansa toiselle, miksi juuri hän on hoitamassa piilosta käsin koston kohteen kuulustelua? Sen kysymyksen Kuopion huumepoliisit ovat kysyneet nyt monta kertaa ääneen, ensin toisiltaan, sitten tutkinnanjohtajiltakin.

Kun etsinnät olivat ohi, Itä-Suomen poliisilaitoksen johto päätti siirtää epäillyt poliisit toisiin tehtäviin. Heitä kiellettiin tutkimasta törkeitä huumausainerikoksia.

Talvi meni. Se oli tavallista leudompi. Epäiltyjen mieltä ei kuitenkaan lämmittänyt, kun heille kerrottiin, että esitutkinta valmistuu ensi kuussa. Ei se nimittäin valmistunut. Ei valmistunut seuraavanakaan.

Osa väestä painoi reippaasti eteenpäin, keskittyi töihin eikä ajatellut, mitä tästä tulee. Osa suri, puri hampaitaan, purki hätäänsä ihmettelemällä asiaa moneen kertaan ääneen työkavereidensa kanssa. Roolit vaihtuivat välillä tukijasta tuettavaan ja toisin päin; tunteet vaihtelivat.

Huumepoliisit alkoivat myös kysellä oikeuksiensa perään. Osa heistä oli huolissaan, miten heiltä jäljennettyjä aineistoa käytetään KRP:ssä. Osaan KRP:n väestä luotettiin, tiettyyn porukkaan ei.

Vasta huhtikuussa 2015 poliisit saivat mennä KRP:n tiloihin Vantaalle katsomaan valvotusti aineistoa, jota heidän kännyköistään ja tietokoneiltaan oli jäljennetty.

Viestejä oli tuhansia. Niitä oli aivan eri vuosiltakin kuin mitä itse rikosepäilyt koskivat. Niitä oli vanhoista työjutuista vuosikausien takaa. Niitä oli uusista, ei-julkisista esitutkinnoista juuri etsintää edeltäviltä viikoilta.

Siellä oli huumepoliisien ryhmän kehityskeskusteluihin liittyvää aineistoa. Siellä oli toimittajan työviestejä poliisin kanssa pienestä ajankohtaisaiheesta. Siellä oli epäiltyjen omiin läheisiin tai harrastuksiin liittyviä viestejä.

Aineistosta ei annettu kopiota eikä edes listaa huumepoliiseille tarkistettavaksi. Jäljennösten määrä ja laatu järkyttivät silti ensivilkaisunkin perusteella heitä. Ja tuossa olivat vain jäljennetyt viestit. Kukaan ei vastannut, oliko viestejä luettu paljon enemmän. Se ei ilmene mistään viranomaismateriaalista vieläkään.

Kun huumepoliisit valittivat etsinnöistä, valitusaineistosta ilmeni lisää yllätyksiä. Tutkinnanjohtaja Haavisto vastasi, ettei Kuopion poliiseille voitu järjestää aineistoon tutustumista Kuopion poliisiasemalla, koska se olisi ollut työturvallisuusriski KRP:n tutkijoille.

KRP:n väkeä ei vastauksen mukaan voinut velvoittaa menemään Kuopion poliisiasemalle ottamaan vastaan vihaa heitä kohtaan.

Kuopion poliisissa vastausta on pidetty käsittämättömänä, jopa erittäin loukkaavana. KRP:n poliiseille oli aina annettu työapua, kun sitä oli pyydetty. Etsintöjenkin aikaan heille tarjottiin työtilat, näytettiin sosiaalitilat, tarjottiin kahvit ja jututettiin hyvässä hengessä - Se on Savossa ollut aina tapana.

Heti perään toukokuussa Aarnio ja hänen alaisensa saivat syytteet törkeistä virkarikoksista Kuopion jutussa. Syytteiden mukaan he olivat imuroineet Kuopion poliisilta itselleen helsinkiläisnaisen tutkinnan ja jättäneen asian sikseen, koska syytteen mukaan nainen oli Aarnion rikoskumppani tämän hasisbisneksissä.

Aarnion ja hänen alaisena saamissa syytteissä luki jo, etteivät Kuopion huumepoliisit olleet voineet tietää Aarnion syytetyistä toimista, vaan Aarnion epäiltiin tehneen rikoksen ottamalla tutkinta-asian Kuopiosta itselleen - kertomatta syitään.

Kuopion huumepoliisille ei silti vastattu mitään: Heille ei tullut syytteitä, ei tullut syyttämättäjättämispäätöksiä. Odotus jatkui. Virkasiirrot muihin tehtäviin jatkuivat.

Kesän aikana käytyjen tutkinta- ja valitusprosessien asiakirjoista ilmenee, että tutkintaryhmä syytti Kuopion huumepoliiseja virkarikosten ja työturvallisuusriskinä olemisen lisäksi muustakin. Haavisto väitti, että yksi poliiseista oli vuotanut tietoja Savon Sanomille poliisien kiinniotosta.

Hän paheksui sitä ja nosti asian esille useaan kertaan eri kanteluprosesseissa.

Tieto ei pitänyt paikkansa - ja se oli helposti osoitettavissa. Savon Sanomien ja muiden nettilehtien sivuilta näkee, että uutiset oli julkaistu aikana, jolloin kyseinen poliisi oli pidätettynä ja KRP:n poliisien valvonnassa.

Väitetty vuoto väitetyiltä poliiseilta oli ollut mahdoton. Mediapeli oli joka tapauksessa kovaa. Toimittajillekin syötettiin tai yritettiin syöttää milloin mitäkin. Samaa tahtia julki tuli kuitenkin asiakirjoja, joista faktat olivat tarkistettavissa.

Sitten Valtakunnansyyttäjänvirastossa alkoi tapahtua. Kuopion huumepoliisit tarvittiin todistajiksi Aarnion oikeudenkäyntiin joulukuun alussa 2015.

Marraskuun lopussa heille lähettiin nippu syyttämättäjättämispäätöksiä. Niissä lukee: Ei syytä epäillä. Jätän syytteen nostamatta, kirjoitti apulaisvaltakunnansyyttäjä Jorma Kalske.

Syyttäjä ilmoitti nostavansa vain Korhosta vastaan yhden syytteen eli vaativansa hänelle sakkoja virkavelvollisuuden rikkomisesta.

Syyttäjän mukaan hänen olisi keväällä 2012 pitänyt kirjata käräjäoikeudelle annettuun telekuuntelun lopettamisilmoitukseen naisen nimi, joksi prepaidien käyttäjä oli tunnistettu ja ilmoittaa telekuuntelusta naiselle itselleen.

Korhosen mukaan naista ei ollut varmasti tunnistettu, koska kuuntelu oli lopetettu kahteen päivään ja tutkinta oli siirtynyt Helsingin huumepoliisille.

Syyte oli joka tapauksessa sen kokoluokan asia, ettei se olisi yksinään riittänyt etsintöjen syyksi. Eikä pidättämisen syyksi. Eikä virkatehtävien muuttamisen syyksi.

Osa esitutkinnoista jäi vielä avoimeksi. Vasta maaliskuussa Valtakunnansyyttäjänvirasto laittoi taas postia. Syyttämättäjättämispäätös. Toinen sellainen.

Kaikki törkeät rikosepäilyt olivat ohi maaliskuussa 2016 eli 1,5 vuotta tutkinnan alkamisen jälkeen. Korhosenkin syyte hylättiin oikeudessa huhtikuussa, tällä viikolla.

Kirjallisen aineiston mukaan Kuopion huumepoliisit eivät olleet tienneet Aarnion syytetyistä rikollisista toimista, he olivat tutkineet esiin kaivamiaan rikosjuttuja ja siirtäneet vuosien aikana useita kertoja tutkintoihin liittyvää tietoja myös muiden käyttöön, esimerkiksi Helsingin huumepoliisille.

Kuopion huumepoliisit ovat ihmetelleet, mistä tässä oli kyse. Miksi heidät yritettiin liittää Aarnion vakaviin rikosepäilyihin, joihin he eivät liittyneet?

Kun siihen ei ole vastattu, he ovat kirjanneet vakavimpina pitämänsä asiat tutkintapyynnöiksi ja pyytäneet tutkimaan niitä asioita, joissa he katsovat muutaman henkilön toimineen tahallaan heitä kohtaan väärin.

Esiselvitykset ja esitutkinnat ovat kesken.

- - - -

Juttu perustuu Jari Aarnion rikosepäilyjen esitutkintapöytäkirjoihin, kahteen Kuopion huumepoliisien rikosepäilyistä tehtyyn esitutkintapöytäkirjaan sekä niiden lisätutkintapöytäkirjoihin, Valtakunnansyyttäjänviraston tekemiin syyttämättämispäätöksiin, Pohjois-Savon käräjäoikeuden vapauttavaan tuomioon Korhosen saamassa syytteessä, laite- ja kotietsintöjen pakkokeinohakemuksiin sekä niiden jatkokäsittelyn aineistoihin Helsingin käräjäoikeudessa ja Helsingin hovioikeudessa.