Ruissipseihin ja -lastuihin haetaan jatkuvasti uusia makuja yhdessä maustetoimittajan kanssa.

Ruissipseihin ja -lastuihin haetaan jatkuvasti uusia makuja yhdessä maustetoimittajan kanssa. Jussi Mansikka / Yle

Mistä on kyse? Linkosuon Leipomossa kehitettiin ruissipsi vuonna 2007

Vuonna 1936 perustettu yhtiö vähensi tuoreen leivän tekoa

Vuonna 2016 markkinoille tullutta ruislastua myydään sipsihyllystä

Likosuon liikevaihdosta 15% tulee viennistä mm. Baltiaan, Venäjälle ja Ruotsiin

Vuodesta 2016 Linkosuolla on noudatettu elintarviketeollisuuden työehtosopimusta leipomosopimuksen sijaan

KangasalaPerheyhtiö Linkosuon hallituksessa käydään vakava keskustelu. Eletään vuotta 2007. Suomalainen leipä on aallonpohjassa ja yhtiön kannattavuus laskussa. Jotain pitää tehdä – ja kiireesti.

Aarne Oskari Linkosuon 70 vuotta aiemmin Tampereelle perustama leipomo tunnetaan Tampereen Rievästä, rukiisesta Eväsleivästä ja konditoriatuotteista. Lukuisten leipälajien lisäksi sen parikymmentä jakeluautoa kuskaavat pullaa, kaneliässiä, piirakoita ja patonkeja päivittäin eri puolille Etelä-Suomea.

– Näimme silloin, että tämä ei ole meidän tie. Piti tehdä isoja päätöksiä, sanoo perustajan tyttärenpoika, leipomoyhtiön nykyinen toimitusjohtaja Timo Jänne.

Alkaa rönsyjen karsiminen. Kannattamattomista asiakkaista ja jakelureiteistä luovutaan. Parisenkymmentä paistopistettä kauppojen leipäosastoilla pannaan kiinni. Se on iso murros. Mutta muutos on vasta alussa.

Jussi Mansikka / Yle

Leivän reiästä tuli hittituote

Tuoreen leivän ohella Linkosuon leipomossa Kangasalla taidettiin myös kuivaleivän teko. 1970-luvun puolivälissä keksittiin, että kuivan varrasleivän reiästä jäävä keskusta voidaan hyödyntää. Reikiä alettiin myydään kaupassa Väinämöisen palttoonnappeina.

Yllättäen reikiä alkoi mennä enemmän kuin leipää, ja pian palttoonnappeja alettiin tehdä erikseen. Pari vuotta myöhemmin, vuonna 1976, palttoonnappi sai kaverikseen Lemminkäisen kuplan, onton rapsakan ruispallon.

Kuplan valmistamisesta kuitenkin luovuttiin 80-luvun puolivälissä, koska sen täyttäminen kotona osoittautui hankalaksi. Kupla jäi kaupassa erikoistuotteiden hyllyyn. Leipomossa nähtiin, että kuplalla olisi ollut mahdollisuuksia, jos se olisi saatu halkaistua.

– Meillä oli osaamista kuplan tekemiseen, mutta ei tekniikkaa sen jalostamiseen, leipomonjohtaja Jarmo Talasrinne muistelee.

Tuotannonsuunnitelija Arto Varho ja toimitusjohtaja Timo Jänne valvovat ruissipsin valmistusta. Jussi Mansikka / Yle

Kuplasta kehittyi sipsi

2000-luvun alussa alkaneen karppausbuumin vaikutus leipomoalaan oli iso ja se kesti pitkään. Leivän syöntiä vähensi myös se, että välipalamarkkinoille alkoi tulla kiihtyvällä tahdilla uusia tuotteita. Leipä menetti asemansa eväänä, ja kuluttajat söivät entistä enemmän helposti mukaan otettavia välipaloja.

Leipomoala Suomessa Suomessa on noin 700 leipomo- ja konditoriayritystä

Ala työllistää yrittäjät ja heidän perheenjäsenensä mukaan lukien lähes 10 000 ihmistä

Suomen suurimmat leipomot ovat Fazer ja Vaasan, joista kumpikin työllistää Suomessa 900–1 100 ihmistä

Suurin osa leipomoista työllistää alle 10 henkeä

Yli 100 ihmistä työllistäviä yrityksiä on parikymmentä

Leipomokilpailussa pärjää parhaiten erikoistumalla

Marketin leipähyllystä löytyy keskimäärin 300–400 erilaista leipätuotetta

Joka 4. Suomessa syöty leipä on tehty ulkomailla Lähde: Suomen Leipuriliitto

Naposteltavien markkinat kasvoivat, mutta samaan aikaan peruna-, vehnä- ja maissipohjaisten sipsien kulutus laski terveyssyistä. Tietoisuus kauran ja rukiin terveellisyydestä kasvoi.

Markkinoiden muutos nosti Linkosuolla taas pohdintaan parikymmentä vuotta muhineen haasteen: miten Lemminkäisen kuplan saisi halkaistua. Vuonna 2007 se vihdoin onnistui.

– Muistan vieläkin, kuinka tulit puolikkaiden kanssa tänne toimiston puolelle, toimitusjohtaja Timo Jänne sanoo leipomonjohtaja Jarmo Talasrinteelle.

– Oli heinäkuinen päivä ja leipomossa kokeiltiin uutta tekniikkaa Eväsleivän leikkuuseen. Siinä mietittiin vähän aikaa tuotekehityspäällikön kanssa. Etsittiin vanha kuplan resepti ja päätettiin tehdä seuraavana päivänä koe sillä, Talasrinne kertoo.

– Koe toistettiin vielä kahtena seuraavana päivänä. Sen jälkeen meillä olikin perustuote siinä kunnossa, että voitiin ottaa se tuotesuunnitteluun.

Oli syntynyt ruissipsi, josta lähti Linkosuon uusi nousu.

Teknologia piti kehittää itse

Linkosuolla päätettiin keskittyä kuivaleipätuotteisiin ja pistää paukut ruissipsiin.

– Mehän menimme ihan uuteen maailmaan. Onneksi omistajat ymmärsivät, että sinne täytyy mennä teollinen valmistus mielessä. Tuotteet pitää pystyä hinnoittelemaan niin, että ne ovat myymälässä oikeassa paikassa eivätkä erikoishyllyssä, niin kuin Lemminkäisen kupla oli ollut, Talasrinne sanoo.

Sipsitehtaassa tehdään hyvin vähän käsityötä. Suurimmaksi osaksi koneet hoitavat tuotannon ja ihmiset valvovat koneita. Terri Niemi / Yle

Rukiisen sipsin teollinen valmistaminen tarkoitti sitä, että teknologiaa piti ruveta kehittämään itse. Koko valmistuslinjan maissi-, peruna- tai vehnäpohjaiselle tuotannolle olisi voitu tilata maailmalta yhdellä puhelinsoitolla, mutta rukiin käsittelyyn ei valmista kalustoa ollut.

Tekniikkaa alettiin rakentaa yhdessä Tampereen teknillisen yliopiston ja paikallisten laitevalmistajien kanssa. Apua teknologian kehittämiseen saatiin myös Tekesiltä.

Ruislastu pääsi sipsihyllyyn

Ruissipsi löi läpi markkinoilla. Se tuli näkkileipähyllyyn virkistävänä uutuutena, joka sai pian seuraajia.

Vuonna 2016 Linkosuo lanseerasi vielä sipsiäkin ohuemman naposteltavan, ruislastun. Lastulla yhtiö pääsi leipä- ja näkkileipähyllystä sipsihyllyyn ja perunalastu sai aivan uudenlaisen haastajan. Leipomosta oli tullut sipsitehdas.

Tuotteet pitää pystyä hinnoittelemaan niin, että ne ovat myymälässä oikeassa paikassa eivätkä erikoishyllyssä. Jarmo Talasrinne

Tuoreleivän tekemistä karsittiin. Viime vuonna Linkosuo myi legendaarisen Tampereen Rievän lisenssin tamperelaiselle Mikon Leivälle ja tänä keväänä loppui muun muassa Eväsleivän teko. Nykyään enää viidennes tuotannosta on tuoreleipää. Sitäkään tuskin tehtäisiin, ellei yhtiö olisi investoinut 1990-luvulla paahtoleipälinjaan, joita Suomessa ei montaa ole.

Muutos vaati rohkeutta.

– Se oli omistajaväellekin kova paikka, kun ruvettiin konkretisoimaan sitä, mitä pitää lopettaa. Tuntui, että harmaita hiuksia tulee jo pelkästä ehdotuksesta, vaikka strategia kuivasnackpuolen kasvattamisesta oli yhdessä hyväksytty. Tuotteiden takana oli vuosien tunne, Timo Jänne sanoo.

Ruissipsien tuotantoon tarvittava tekniikka piti rakentaa itse, koska sellaista ei ollut kaupan. Terri Niemi / Yle

Yhtiön osakkaat ovat leipomon perustajan jälkeläisiä.

– Aina nostettiin esiin, kuinka Aarne Oskari Linkosuo kääntyisi haudassaan, kun näkisi, ettei ole enää konditoriaa ja käsityötä.

Tuskaa helpotti hieman se, että kakkujen ja muiden leivonnaisten valmistus jatkui Linkosuon kahvioyhtiössä sen omien kahvioiden tarpeisiin.

Pitkiä keskusteluja käytiin myös henkilökunnan, kaupan ja asiakkaiden kanssa.

Aina nostettiin esiin, kuinka Aarne Oskari Linkosuo kääntyisi haudassaan, kun näkisi, ettei ole enää konditoriaa ja käsityötä. Timo Jänne

– Kyllä niitä puheluita asiakkailta tuli hirveästi, kun lopetettiin sitä tai tätä. Tietyille kaupparyhmille käytiin kertomassa, että nyt nämä toimitukset loppuvat, mutta meillä olisi tarjolla näitä sipsejä ja lastuja. Ne otettiin kyllä ihan hyvin vastaan. Kauppa näki, että niissä on uusi liiketoimintamahdollisuus sillekin, Jänne kertoo.

– Mutta olihan se riski, kun otettiin 15 miljoonan euron myynnistä puolet pois, että miten ne miljoonat tehdään siihen tilalle.

Arpaonnella vientimarkkinoille

Kymmenisen vuotta sitten Linkosuosta tuli vientiyritys hyvän tuurin ansiosta. Leipomon tuore tuoteryhmäpäällikkö osallistui yhden päivän vientiseminaariin, jossa Finpro arpoi vuoden kestävän vientikoulutuspaketin. Linkosuo voitti arvonnassa.

– Saimme Finprolta hyvän sysäyksen. Lähdimme viemään silloin tuotannossa olleita ruisnappeja. Ne olivat vähän liian paksuja ja kovia maailmalle, mutta kun saimme ruissipsin markkinoille, vienti lähti nousuun, Timo Jänne kertoo.

Olihan se riski, kun lähdettiin viemään 15 miljoonan euron myynnistä puolet pois, että miten ne miljoonat tehdään siihen tilalle. Timo Jänne

Tänä päivänä Linkosuon liikevaihdosta reilu 15 prosenttia tulee viennistä. Eniten tuotteita viedään Viroon, Venäjälle ja Ruotsiin. Tänä vuonna yhtiön ruisnaposteltavat ovat löytäneet tiensä myös Saksan ja – viime viikolla – Tanskan markkinoille.

– Eilen täällä oli englantilaisia. Se on seuraava iso haavi. Englannissa syödään eniten perunalastuja Euroopassa. Kyllä tässä mahdollisuuksia on, Timo Jänne sanoo.

– Meidän kapasiteettimme riittäisi juuri ja juuri, jos kaikki pietarilaiset alkaisivat syödä sipsejä ja lastuja. Mutta ei se polku tuolla maailmalla aina niin helppo ole. Ministerien on helppo sanoa, että sinne vaan, Suomi tarvitsee vientiä. Mutta pitää sinne sitten paukkujakin olla. Liiketoiminta maailmalla on ihan erilaista kuin Suomessa.

Rusilastut ovat löytäneet paikkansa kaupan sipsihyllystä. Elina Nieminen / Yle

Linkosuolla on huomattu, että vientiä varten pitää olla valmis muokkaamaan reseptejä kunkin maan tarpeiden mukaan.

Venäjällä maistuu valkosipulisipsi ja Baltiassa barbeque. Kotimaassa syödään eniten sour creamia ja sweet chiliä. Uusia makuja haetaan koko ajan, ja kuluttajatestejä tehdään niin pakkauksille kuin tuotteillekin.

– Asiakastuntemus paranee koko ajan ja samalla kohderyhmät pienenevät. Kohta tehdään varmaan jo vasemmankätisiä ruissipsejä, Timo Jänne sanoo.

Välivuosi venähtää työuraksi

Linkosuolla oli viime vuoden lopulla 190 vakituista työntekijä. Vajaa 90 heistä työskenteli Linkosuon Leipomo Oy:ssä, saman verran Linkosuon Kahvila Oy:ssä ja loput yhteisessä hallinnossa.

– Talossa on hyvä henki ja väki viihtyy täällä, sanoo pääluottamusmies Mika Koivula.

Siltä näyttää. Pitkäaikaisia työntekijöitä on paljon. Noin 40 prosenttia linkosuolaisista on työskennellyt talossa vähintään 20 vuotta. Ei ole harvinaista, että työvuosia kertyy tuplasti enemmän.

Ei se polku tuolla maailmalla aina niin helppo ole. Ministerien on helppo sanoa, että sinne vaan, Suomi tarvitsee vientiä. Timo Jänne

– Meillä on aika monta työntekijää, jotka ovat tulleet ylioppilaskirjoitusten jälkeen välivuodeksi töihin. Se välivuosi on sitten vain venynyt, Talasrinne nauraa.

Niin on käynyt muun muassa Arto Varholle, joka tuli vuonna 1989 koulun päättäjäispäivänä yöksi töihin. Tehtävät ovat vaihtuneet leipurista taikinantekijäksi ja paistajaksi. Loma-aikaan hän sijaistaa tuotannonsuunnittelijaa.

– Päivääkään en ole ollut työttömänä. Töitä on piisannut ja asuntolainat on saatu maksettua, Varho kertoo.

Leipomonjohtaja Jarmo Talasrinne on ollut linkosuolainen jo 45 vuotta. Jussi Mansikka / Yle

Leipomonjohtaja Talasrinteellä tulee syyskuun alussa 45 vuotta täyteen. Hänen leipomouransa alkoi 15-vuotiaana Linkosuon vanhassa tehtaassa, Tampereen Sammonkadulla. Tie vei tuotannon, varaston ja erilaisten esimiestehtävien kautta nykyiseen tehtävään vuonna 1983.

– Linkosuolla on ollut taito pitää henkilöstön koostumus hyvänä. Ulkopuolelta on rekrytoitu uutta näkemystä, mutta omaa väkeä on myös koulutettu eteenpäin, hän sanoo.

Koulutusta on tarvittu myös siksi, että työn luonne on muuttunut valtavasti Aarne Oskari Linkosuon päivistä. Kun aiemmin tarvittiin näppäräsormisia käsityöläisiä viinereitä tekemään ja pitkoja letittämään, nyt koneet tekevät tuotteet ja ihmiset valvovat koneita.

Meillä on aika monta työntekijää, jotka ovat tulleet ylioppilaskirjoitusten jälkeen välivuodeksi töihin. Se välivuosi on sitten vain venynyt. Jarmo Talasrinne

Viimeisimmässä muutoksessa tärkeä yhteistyökumppani on ollut ELY-keskus. Se auttoi rakentamaan koulutussuunnitelman, jolla käsityöläiset koulutettiin teolliseen tuotantoon ja hallitsemaan laajoja teknisiä laitekokonaisuuksia. Lähes kaikki pysyivät mukana.

– Ei se ihan itsestään selvää ollut. Mutta suurin osa työntekijöistä on tehnyt pitkän päivätyön täällä. He ovat linkosuolaisia, ja meille on ollut aina tärkeää pitää omasta porukasta huoli, Talasrinne kertoo.

Uusi sopimus nosti palkkoja

Vuosi sitten leipomon muuttuminen elintarviketeollisuuslaitokseksi eli sipsitehtaaksi sai yhdenlaisen sinetin, kun työntekijä- ja työnantajapuoli sopivat työehtosopimuksen vaihtamisesta. Lähes 80 vuotta leipomosopimuksen piirissä ollut työyhteisö noudattaa nyt elintarvikealan työehtosopimusta.

Yleinen tuntuma on, että palkat ovat nousseet ja työajoista on pystytty sopimaan toiveiden mukaan. Mika Koivula

Se oli iso muutos, josta neuvoteltiin kaksi vuotta. Talon oman väen lisäksi neuvotteluihin osallistuivat myös elintarviketyöläisten ja elintarviketeollisuuden liittojen edustajat.

Työntekijöiden suurin pelko oli, että kun yötyöstä maksettu lisä putoaa aiemmasta sadasta prosentista 30 prosenttiin, kokonaisansio laskee. Myös uuteen sopimukseen sisältyvä vapaampi työajan säätely herätti epäilyksiä.

Ensimmäisen vuoden jälkeen uuteen sopimukseen ollaan kuitenkin tyytyväisiä.

– Yleinen tuntuma on, että palkat ovat nousseet ja työajoista on pystytty sopimaan toiveiden mukaan, sanoo pääluottamusmies Mika Koivula.

Tällä hetkellä Linkosuolla tehdään töitä kolmessa vuorossa sunnuntai-illasta lauantaiaamun. Osa väestä ei tee yövuoroja.

Kaura on seuraava kova juttu

Linkosuolla seurataan nyt silmä kovana, miten ruislastu pärjää sipsihyllyssä. Jänteen mukaan alku on ollut hyvä.

Yhtiö on investoinut miljoonia lastujen ja sipsien valmistusteknologiaan. Nyt on alettu laskeskella, koska seuraava investointi olisi mahdollinen. Uusia tuotteita lanseerataan loppuvuodesta ja alkuvuodeksi toimitusjohtaja lupaa niitä jo enemmänkin.

– Kaura on seuraava kova juttu. Mahdollisuuksia tällä sektorilla on ihan valtavasti.

Leipomoyhtiötä vuodesta 2009 johtanut Timo Jänne oli jo kouluaikoina kaikki kesät töissä isoisänsä perustamassa yrityksessä. Jussi Mansikka / Yle

Oman tehtaan tuotteet maistuvat tietysti myös toimitusjohtajalle ja leipomonjohtajalle. Mutta mitä sipsitehtaan miehet syövät aamupalaksi, kun omasta leipomosta ei enää saa tuoretta ruisleipää?

– Aika usein tulee keitettyä puuroa, toimitusjohtaja Jänne sanoo.

– Se on hyvää, toteaa leipomonjohtaja Talasrinnekin.