Professori Ilari E. Sääksjärvi avaa yhden lukuisista työhuoneessaan olevista laatikoista ja esittelee sisältöä. Yksi hyönteisneula on lävistänyt ihmisen silmäripsen kokoisen loispistiäisen.

– Ehkä ylpein olen tästä. Naantalilaiset lapset ovat antaneet tälle nimen. Lienee ainoa lasten nimeämä loispistiäislaji, Sääksjärvi selittää.

Amazonian peikkopistiäinen on parin millin mittainen, mutta suurennos paljastaa loispistiäisen vahvat jalat. Naantalilaiset lapset antoivat hyönteiselle nimen. Kalle Mäkelä / Yle, Ilari E. Sääksjärvi

Suurennoksessa hyönteinen näyttää toisenlaiselta. Amazonian peikkopistiäinen – Triclistus amazopeikkus näyttää käyneen jalkapäivinä punttisalilla. Varsinainen pattijalka.

– Kokoonsa nähden tämä on hurja kaveri.

Peikkopistiäisen päässä on leikkaavat pinnat. Niiden ja lihaksikkaiden jalkojensa avulla se porautuu kasvissa elävän perhosentoukan vierelle. Pistiäinen munii toukkaan ja kehittyvä pistiäinen syö pikkuhiljaa uhrinsa.

Professori Ilari E. Sääksjärven löytämiä loispistiäisiä. Kalle Mäkelä / Yle

Loispistiäiset (Parasitica) Pistiäiset on yksi maapallon lajirikkaimmista hyönteisryhmistä.

Pistiäisiin kuuluvat esimerkiksi ampiaiset, mehiläiset, muurahaiset ja loispistiäiset.

Loispistiäiset munivat toisten hyönteisten tai hämähäkkien päälle tai sisälle.

Loispistiäisiä käytetään mm. tuholaistorjunnoissa.

Muista laatikoista löytyy lisää erilaisia loispistiäisiä. Osa on muutaman millin kokoisia, osa muutaman sentin.

Yhdessä laatikossa on liuta hyönteisiä, jotka hyökkäävät hämähäkkien kimppuun.

Työhuoneen hyllyillä on vielä Sääksjärvelle paljon tutkittavaa.

Carambapistiäinen. Sääksjärven mukaan ensimmäinen sana, joka tuli tästä hyönteisestä mieleen, oli Caramba. Siitä siis nimi. Ilari E. Sääksjärvi

Sääksjärven huoneessa on laatikoittain tutkimusta odottavia loispistiäisiä. Kalle Mäkelä / Yle

Sääksjärvi kuuluu maailmassa harvalukuiseen loispistiäistutkijoiden joukkoon. Hän on omien laskujensa mukaan viettänyt yhteensä melkein pari vuotta tutkimusretkillä Amazonin sademetsässä.

Mainettaan vaarattomampi viidakko

Ilari E. Sääksjärvi matkusti ensimmäisen kerran Perun sademetsiin kaksikymmentä vuotta sitten. Äänet ja maisemat jäivät lähtemättömästi mieleen jo vuonna 1998.

Sääksjärven tutkimusretket ovat suuntautuneet Perun Amazoniaan. Seutu on hyvin lajirikas. Ilari E. Sääksjärvi

– Yön laskeutuessa sammakkoeläinten äänikonsertti on korvia huumaava. Ensimmäinen yö sademetsässä voi olla jopa pelottava, Sääksjärvi sanoo.

Elokuvissa sademetsät ovat vaarallisia paikkoja. Myrkylliset eläimet vaanivat joka pensaassa.

Tarinoissa on semmoinen 30 prosenttia tutkimusretkeilijälisää. Sorrun siihen joskus itsekin. Ilari E. Sääksjärvi

Sääksjärvi kertoo, että hän on selvinnyt kymmenistä matkoistaan pienin haaverein. Hänen mukaansa enemmän riskejä on isoissa kaupungeissa, joiden läpi tutkijoiden pitää kulkea tutkimusalueille.

– Olen nuorille tutkijoille sanonut, että älkää liioitelko myrkkykäärme- tai anakondahyökkäyksiä. Tarinoissa on semmoinen 30 prosenttia tutkimusretkeilijälisää. Sorrun siihen joskus itsekin, Sääksjärvi naurahtaa.

Suokaimaania pidetään kaikista alligaattoreista ihmiselle vaarallisimpana. Ilari E. Sääksjärvi

Eniten viidakossa pelkää eksymistä. Tutkimusryhmällä on sääntönä, että yksin ei metsään lähdetä, vaikka matkaa hyönteisansalle olisi vain pari kilometriä. Valtavassa viidakossa ajan- ja paikantaju häviää nopeasti.

– Itsellenikin on käynyt pari eksymistä. Ensimmäinen on jäänyt parhaiten mieleen. Muutaman tunnin haimme uutta suuntaa.

Tutkimusretkeilijä eikä -matkailija

Ilari E. Sääksjärvi on tehnyt tutkimuksiaan Perussa Iquitosin kaupungin suunnalla. Hän puhuu omista matkoistaan tutkimusretkinä. Tutkimusmatka-sanan hän säästää entisaikojen kovia kokeille ja vaaroja uhanneille tutkijoille.

– Helsinki-Vantaalta lähdettyäsi olet vuorokauden kuluttua sademetsässä. Parisataa vuotta sitten pelkkiin matkoihin meni pari kuukautta.

Amazon on maapallon suurin sademetsä. Pinta-alaltaan sademetsä on 22 kertaa Suomen pinta-alan kokoinen. kartta: Google, grafiikka: Asmo Raimoaho / Yle

Sen sijaan leirielämä muistuttaa Sääksjärven mukaan paljon sadan vuoden takaista. Siirtymiset tehdään kävellen tai kanooteilla.

Tutkimusryhmä siirtymässä tutkimusalueelle kanooteilla. Ilari E. Sääksjärvi

Leiriin kannetaan ruoka mukana tai ruokavarastoa täydennetään paikallisella kalalla. Askeettisimmillaan tutkijat majailevat pressujen ja moskiittoverkkojen alla.

– Raskain asia on jatkuva kuumuus ja kosteus. Välineitä ei saa välttämättä kuivaksi missään välissä. Kovilla ovat varusteet ja mies.

Retkiltä on jäänyt paljon muistoja ja ystävyyssuhteita. Sääksjärvi tapasi Iquitosin kaupungissa myös vaimonsa.

Naantalin metsistä Amazonin viidakkoon

Ilari E. Sääksjärven innosti loispistiäisten pariin hänen lukio-opettajansa. Loispistiäisiä tunnetaan edelleen huonosti ja tutkijoita on maailmassa vähän, vain muutamia kymmeniä.

Olen nimennyt hyönteisiä myös appiukkoni tai meitä auttaneiden paikallisten asukkaiden mukaan. Ilari E. Sääksjärvi

1976 syntynyt naantalilainen oli jo lapsena kiinnostunut luonnosta ja linnuista. Hän ihaili brittiläistä tutkimusmatkailijaa, eversti Percy Fawcettiä. Isä kuljetti nuorta Ilaria bongausmatkoilla.

Vuosia myöhemmin poika nimesi ensimmäisen Perun Amazoniasta löytämänsä uuden loispistiäisen isänsä Taunon kunniaksi. Jossain päin sademetsää lentelee siis tälläkin hetkellä Amazopimpla taunoi.

– Olen nimennyt hyönteisiä myös appiukkoni tai meitä auttaneiden paikallisten asukkaiden mukaan.

Perun Amazoniasta löytyy myös hänen nimeään kantava loispistiäinen, Orthocentrus saaksjarvii. Sen on nimennyt Sääksjärven entinen oppilas.

Sääksjärven mukaan matkoilla on syntynyt paljon hyviä ystävyyssuhteita. Liisa Puhakka

Löydettyjen lajien tutkiminen, kuvaaminen ja nimeäminen voi viedä kuukausia. Tutkimus alistetaan tiedeyhteisön arvioitavaksi ja mikäli kaikki on kunnossa, uusi laji kirjataan tietokantoihin. Sääksjärvi kertoo kokemuksen jo auttavan tunnistamaan uusia lajeja.

– Ensimmäisen uuden lajin löytäminen tuntui hienolta. Valitettavasti jossain vaiheessa siitä ei enää osaa niin paljon iloita. Mutta jos löytö on tarpeeksi iso, niin toki siitä vähän aikaa leijuu.

Loispistiäisten myrkyistä apua lääketieteelle

Perussa Iquitosin ympärillä olevat sademetsäalueet ovat tutkijoiden aarreaittoja. Vuoristolajit yhdistyvät sademetsälajeihin. Maaperä on liikkeessä, joet luiskahtelevat pois paikoiltaan. Sanotaan, että alueella ovat maailman monimuotoisimmat sademetsät.

Ilari E. Sääksjärven haaveihin on vuosien varrella tarttunut satoja tieteelle tuntemattomia hyönteisiä. Nimen hän on antanut noin 150:lle. Tutkimattomia näytteitä on vielä siltä ihan ensimmäiseltäkin eli 20 vuotta sitten tehdyltä matkalta.

Osa loispistiäisistä käyttää piikkiään porana, jolla se voi kaivautua esimerkiksi puun sisällä olevan toukan luo. Kalle Mäkelä / Yle

Sääksjärven mukaan tutkimuksen tärkein tehtävä on luonnon monimuotoisuuden ymmärtäminen. Maailman luonnonsäätiö julkaisi marraskuussa raportin eläinten määrän vähenemisestä maapallolla (siirryt toiseen palveluun). Sääksjärvi toteaa, että jos emme tiedä, paljonko lajeja on, emme tiedä miten paljon menetämme ihmisen toiminnan vuoksi.

–Toisaalta voimme tutkimuksen kautta kertoa, minne runsaslajisille alueille rajalliset suojeluresurssit ehkä kannattaa kohdistaa.

Sääksjärvi tutkii loispistiäistä. Kalle Mäkelä / Yle

Loispistiäissä on professorin mukaan vielä hyödyntämätöntä potentiaalia. Niiden myrkyillä on antibioottisia vaikutuksia, jotka estävät bakteerien tai sienien kasvun. Ihmiskunta saattaisi pystyä hyödyntämään aineita lääketieteessä. Tutkimuksen kautta voisi myös löytyä uusia biologisia torjuntakeinoja esimerkiksi tuholaisten hallintaan.

Sademetsätutkijaa luonnollisesti huolettaa ihmisen toiminta. Sääksjärvi toteaa, että parikymmentä vuotta sitten hänen tutkimusalueillaan Perussa kaupunkiraja oli 35 kilometrin päässä. Nyt samalla alueella on kaupungin kaatopaikka enää 3 kilometrin päässä.

– Olen kiinnittänyt huomiota ääri-ilmiöiden lisääntymiseen. Sademetsässä on ollut hyvin pitkiä kuivia jaksoja, toisaalta tulvat ovat lisääntyneet.

”Isi en tahoo et lähee”

Turun yliopisto juhlii tänä vuonna yli 30-vuotista Amazonian tutkimushistoriaansa. Ilari E. Sääksjärvion vaihtanut tutkimusretket siistiin sisätyöhön Turun yliopiston biodiversiteettiyksikön (siirryt toiseen palveluun) johdossa.

Sademetsätutkija huoneessaan Turun yliopistolla. Kirjahyllystä löytyy muun muassa 1900-luvun alkuvuosina painettu suomenkielinen Darwinin lajien synty. Kalle Mäkelä / Yle

Hänen mukaansa yksiköllä on tärkeä rooli luonnon monimuotoisuuden ja ilmastonmuutoksen ymmärtämisessä. Sääksjärvi kertoo nauttivansa työstään, mutta silti kenttäbiologi kaipaa takaisin sademetsään.

Luonnon monimuotoisuuden kartta on vielä hyvin valkoinen. Me yritämme tuoda siihen tutkimuksella väriläiskiä. Kun menee tarpeeksi kauas, löytää uutta. Ilari E. Sääksjärvi

– Tiukempina aikoina miettii, että olisipa kiva olla siellä Nanayjoen varrella, käydä vähän katsomassa hyönteispyydyksiä ja lajitella niitä illalla öljylampun valossa katoksen alla.

Sääksjärvi myöntää, että lähteminen ei silti olisi nykyään helppoa. Perhekeskeinen mies muistelee erästä tapausta muutaman vuoden takaa. Hänen vanhin tyttärensä oli oppinut juuri kirjoittamaan. Sääksjärvi oli lähdössä lyhyelle parin viikon matkalle. Aamulla hän löysi tyttärensä haparoivalla käsialalla kirjoittaman lapun: Isi en taho et lähee. Kahden viikon matka oli sen jälkeen tuskainen.

– Kyllä nykyään kärsin, jos joudun parin viikon työmatkan tekemään. Olen onnellinen, että olen saanut viettää pitkiä aikoja sademetsässä ja ulkomaisissa tutkimuslaitoksissa.

Sääksjärven työhuone on Turun yliopiston eläinmuseon tiloissa. Museolla vierailevat lapset usein kysyvät kokoelman myrkyllisintä eläintä. Sääksjärven mukaan heillä on näytteillä hyvin myrkyllisiä hämämäkkejä. Kalle Mäkelä / Yle

Sääksjärvi on palkittu useasti vuoden opettajana. Hän käy puhumassa Amazoniasta ja tutkimuksistaan. Muutama nykyinen yliopisto-opiskelija on ollut hänen luennoillaan jo pikkulapsena. Sääksjärvi hymyilee, puhuu innostuneesti ja nauraa paljon.

– Kun käyn puhumassa, puhun tuntemattomasta Amazoniasta ja tuntemattomasta planeetasta.

Sääksjärvi arvelee, että koko maailmasta kuvatut kaksi miljoonaa eliölajia vastaavat viidennestä kaikista olemassa olevista lajeista. Hyönteisten lisäksi viime vuosina on löytynyt uusia isojakin eläimiä, kuten esimerkiksi jokidelfiini-, anakonda-, jättiläisrotta- ja orankilajit.

– Luonnon monimuotoisuuden kartta on vielä hyvin valkoinen. Me yritämme tuoda siihen tutkimuksella väriläiskiä. Kun menee tarpeeksi kauas, löytää uutta.

Amazonin sademetsän siimeksestä on löytynyt viime vuosina hyönteisten lisäksi esimerkiksi lukuisia uusia lintulajeja ja anakondalaji. Paljon on vielä löytämättä. Ilari E. Sääksjärvi