Mistä on kyse? Tuoreen väitöskirjan mukaan Talvivaaran kaivokseen liittyvässä poliittisessa toiminnassa on selvästi näkyvissä kamppailu oikeudesta edustaa yleistä etua tai yhteiskunnan kokonaisetua.

Vaaleilla valitut edustajat pääsivät puhumaan etuoikeutetummasta asemasta kuin kansalaistoimijat, joiden piti tuoda esille paikallisuuttaan ja tavallisuuttaan.

Talous, työpaikat ja luonto toistuivat kaikkien toimijoiden puheissa. Talousargumentit olivat hallitsevampia kuin ympäristöargumentit.

Yhteiskuntatieteiden maisteri Maija Mattilan mukaan demokratiassa on oleellista olla kriittinen kaikkien toimijoiden puhetta kohtaan.

Vuoden 2012 marraskuussa Sotkamossa, Talvivaaran kaivoksen kipsisakka-altaassa tapahtui massiivinen vuoto. Kainuulaisten takapihalla tapahtunut ympäristöonnettomuus sai pian valtakunnalliset mittasuhteet. Median huomio räjähti, ministereitä kiidätettiin paikalle ja kansalaisjärjestö raportoi tapahtumista (siirryt toiseen palveluun) (Stop Talvivaara) altaan reunalta.

Jokaisella oli kaivoksesta jotakin sanottavaa.

– Talvivaara tarjosi poliittista toimintaa niin kansalaisjärjestötasolla, eduskunnassa, ministereiden tasolla kuin paikallistasolla, kuvailee Talvivaaran ympärillä vuosina 2005–2015 käydystä keskustelusta perjantaina 24.11. väitellyt yhteiskuntatieteiden maisteri Maija Mattila.

Kunta puhuu tavallaan kaikkien suulla. Samaan aikaan kunnan ääni voi olla moninainen. Maija Mattila

Mattilan mukaan politiikan tutkimus tutkii edustuspuhetta ja väittämiä yleensä yleisellä tasolla, eikä tutkimusta ole liitetty tiettyyn tapaukseen tai konkreettiseen asiaan, poliittiseen kysymykseen. Talvivaara tarjosi mielenkiintoisen tapauksen, koska Mattila pystyi tarkastelemaan eri toimijoiden väitteitä ja niiden suhdetta toisiinsa.

– Talvivaaran tapauksessa tarkastelin sitä, miten suomalaisten tai kainuulaisten edut esitettiin suhteessa Talvivaaran tapaukseen, miten väitteet liittyvät poliittisiin tarkoitusperiin ja millä tavalla tällainen puhe on olennaista demokratian kannalta, Mattila kertoo.

Vastakkainasettelujen Talvivaara

Maija Mattilan väitöskirjan (siirryt toiseen palveluun) (Tampereen yliopisto) mukaan Talvivaaran kaivokseen liittyvässä poliittisessa toiminnassa on selvästi näkyvissä kamppailu oikeudesta edustaa yleistä etua tai yhteiskunnan kokonaisetua.

– Tässä erityisesti Stop Talvivaara -liike asettui vastakkain silloisen elinkeinoministeri Jan Vapaavuoren (kok.) tulkinnan kanssa. Vapaavuoren esitys yhteiskunnan kokonaisedusta oli se, että Talvivaara täytyy pitää pyörimässä. Stop Talvivaaran vastakkainen väite vetosi myös yleiseen etuun ja yhteiskunnan kokonaisetuun, mutta johtopäätös oli, että Talvivaaran kaivos pitäisi ajaa hallitusti alas.

Silloinen elinkeinoministeri Jan Vapaavuori (kok.) Talvivaaran kaivoksella huhtikuussa 2013. Minna Heikura / Yle

Mattila tutki kansanedustajien puheita ja haastatteli Oulun vaalipiirin kansanedustajia. Myös eduskunnassa oli painotuseroja suhtautumisessa Talvivaaraan. Painotuseroista seurasi esimerkiksi se, miten kansanedustajat suhtautuivat Stop Talvivaaraan.

– Jos kansanedustaja suhtautui kriittisemmin Talvivaaraan, hän saattoi sanoa, että Stop Talvivaara edustaa alueella olevaa oikeutettua vihaa ja raivoa. Jos Talvivaaraan ja ylipäätään kaivosteollisuuteen suhtautuminen oli positiivisempaa, kansanedustaja saattoi sanoa, että Stop Talvivaara on marginaalinen ilmiö eikä edusta yleistä mielipidettä, Mattila kuvailee.

Kansanedustajat puhuivat aiheesta varovasti, reagoiden tapahtumiin jälkikäteen.

– Kansanedustajien edustuspuhe oli loppujen lopuksi reaktiivista ja ympäripyöreää. He korostivat yhtä aikaa taloutta ja työpaikkoja, mutta niin, että niitä ei voi millä tahansa hinnalla tai luonnon kustannuksella puolustaa.

– Ottamatta kantaa Stop Talvivaaran tavoitteisiin, liike oli siinä mielessä olennainen olla olemassa, että se tarjosi selkeästi vaihtoehtoisen tulkinnan esimerkiksi Vapaavuoren esitykselle. Kansanedustajista ei siihen varsinaisesti ollut, Mattila jatkaa.

Kenellä on oikeus puhua toisten puolesta?

Demokratiatutkijana Maija Mattila ajattelee, että lähtökohtaisesti kenellä tahansa pitää olla oikeus tehdä tulkintoja ihmisten ajatuksista ja eduista. Mattilan mukaan Talvivaaran tapauksessa oikeus puhua oli kuitenkin erityisesti vaaleilla valituilla edustajilla.

– Heidän ei tarvitse erikseen perustella edustajuuttaan, kun taas kansalaistoimijoiden täytyy tehdä erikseen työtä oman oikeutuksensa puolesta. Stop Talvivaara teki tätä työtä viittaamalla omien toimijoidensa paikallisuuteen ja tavallisuuteen. He puhuivat esimerkiksi kalastajista, maidontuottajista ja turismiyrittäjistä, Mattila kertoo.

Mattilan mukaan kansalaistoimijoiden oikeutusta puhua ihmisten puolesta pyrittiin myös murentamaan sanomalla, että liike ei ole paikallinen. Stop Talvivaaran johtohahmo Hannu Hyvönen (siirryt toiseen palveluun) (Savon Sanomat) on iisalmelainen, ja kansanliikkeeseen kuuluu jäseniä muualtakin kuin Kainuusta.

Silloinen ympäristöministeri Ville Niinistö (vihr.) Talvivaaraa vastustavien mielenosoittajien ympäröimänä marraskuussa 2012. Santtu Natri / Yle

Talouden ja työpaikkojen sekä toisaalta luonnon välillä tasapainottelu oli Mattilan mukaan kaikkien toimijoiden puheissa läsnä oleva asia. Talousargumentit hallitsivat enemmän kuin luonnon puolesta puhuminen.

– Erityisesti, kun vertailin Jan Vapaavuoren edustuspuhetta silloisen ympäristöministeri Ville Niinistön (vihr.) puheeseen, niin Vapaavuoren puhe oli teknokraattisempaa: hän vetosi talouteen, ei niinkään ihmisten tai kainuulaisten etuihin. Niinistön puheessa oli enemmän kainuulaisten tunteisiin vetoamista, että nyt riittää, kainuulaiset ovat kärsineet jo tarpeeksi.

– Talousargumentit ovat poliittisessa kulttuurissamme itsestään selvästi helpommin hyväksyttyjä. Niiden ei pitäisi kuitenkaan antaa hämätä, koska myös ne ovat poliittisia kysymyksiä ja niitä pitää pystyä arvioimaan. Teknokraattinen puhe kutsuu keskusteluun enemmän asiantuntijoita kuin tavallisia ihmisiä, Mattila jatkaa.

Mattila kirjoittikin Politiikasta.fi-verkkolehdessä (siirryt toiseen palveluun), että on helpompi uskoa viisauden asuvan siisteissä puvuissa kuin YouTube-videoita maastosta lähettävissä kansalaisaktivisteissa.

Lisäksi Mattila havaitsi, että Ville Niinistön puheenvuoroissa oli myös henkilökohtaisempi ote verrattuna esimerkiksi Vapaavuoren puheeseen.

– Uskon, että se liittyy juuri edustuspuheeseen eli puhutaan ihmisten puolesta. Niinistö oli silloin myös vihreiden puheenjohtaja, joten se oli hänelle myös sen takia keskeinen kysymys.

Terrafamen purkuputki johtaa Nuasjärveen. Kalle Heikkinen / Yle

Yhteiskuntatieteiden maisteri Maija Mattila keskittyi tutkimuksessaan kipsisakka-altaan vuodon lisäksi Nuasjärven purkuputkitapaukseen. Mattila vertaili Vaalan, Utajärven ja Muhoksen vuonna 2014 aluehallintoviranomaisille antamaa lausuntoa purkuputkihankkeesta Sotkamon kunnan lausuntoon.

Lausunnot oli muotoiltu samalla tavalla, mutta Sotkamon lausuntoa muutettiin hieman kunnanhallituksessa.

– Vaalan, Utajärven ja Muhoksen lausunnossa oli, että vesitasetilanne Talvivaarassa pitää pyrkiä ratkaisemaan pääasiassa muilla keinoin kuin Nuasjärven purkuputkella. Sotkamon lausunnosta otettiin pois sana pääasiassa, jolloin se oli olennaisesti kriittisempi kuin Vaalan, Utajärven ja Muhoksen lausunto.

Mattilan mukaan myös muut tahot kunnassa, yksittäiset viranomaiset, saattoivat antaa lausuntoja asiaan.

– Mielenkiintoista on se, että kunta puhuu tavallaan kaikkien suulla. Samaan aikaan kunnan ääni voi olla moninainen, koska siellä on myös asiantuntijoita, jotka antavat lausuntoja.

Demokratiassa on oleellista olla kriittinen

Mitä tapaus Talvivaara opetti? Vaikka kansanedustajien puhe oli ympäripyöreää ja reaktiivista, pitää Maija Mattila kansanedustuslaitoksen puhefunktiota tärkeänä.

– Ajatuksen voisi kääntää ja kysyä, mitä tapahtuisi, jos ei puhuttaisi? Sekään ei olisi hyvä, jos päätöksentekoa olisi vain suljettujen ovien takana. Vaikka puhe eduskunnassa oli reaktiivista, se mahdollisti samalla talous- ja ympäristöargumentoinnin tarkastelun, Mattila sanoo.

Ajatuksen voisi kääntää ja kysyä, mitä tapahtuisi, jos ei puhuttaisi? Maija Mattila

Kysymykset laajemman ihmisjoukon edustamisesta ja siihen liittyvästä puheesta kytkeytyvät läheisesti demokratiaan. Mattila kaipaa demokraattisen ajattelun uudistumista, jotta ihmiset ymmärtäisivät paremmin, mitä demokratia on.

– Jos ajattelemme, että vaaleilla valitut edustajat edustavat meitä eduskunnassa ja hyvä niin, menetämme osan demokratiasta. Myöskään ei pidä ajatella, että vetoaminen ihmisten etuihin on lopullinen totuus minkään tahon kertomana. Silloin ostamme sikaa säkissä. Pitää kyseenalaistaa ja olla kriittinen kaikkien toimijoiden, mutta erityisesti vallanpitäjien puhetta kohtaan, Mattila toteaa.