Barcelona oli minulle pitkään sadunhohtoinen haavepaikka. Unelmien kaupunki. Luin ihan hulluna siitä kertovia lehtijuttuja ja blogitekstejä, kahlasi läpi Carlos Ruiz Zafonin unenomaisia Barcelona-romaaneja ja tuijotin varmaan jokaisen kaupunkia koskevan televisiodokumentin, jonka kanavilta bongasin. Sagrada Familia olisi nähtävä ja Ramblalla käveltävä, edes kerran elämässä.

Jostain kumman syystä tie ei vain vienyt Barcelonaan, ennen kuin vasta kaksi vuotta sitten. Haaveita oli siis ehditty muhitella vuosia, jos ei vuosikymmeniäkin. Matkasimme Kataloniaan viettämään ensin kaupunkilomaa ja nauttimaan sen lopuksi kolmesta päivästä Rock Fest Barcelona -festareilla. Ajatelkaa nyt, metallifestarit joille pääsee metrolla!

Heti alkuun hoidimme pois alta sen pakollisen eli Sagrada Familian. Ja se oli ihan oikeasti elämys, paikka jonka hienoutta kuvat eivät vain riitä kuvailemaan. Siellä vierailuun olin tyytyväinen, moneen muuhun asiaan en. Sillä totuus on, että Barcelona ei ollut niin fantastinen ja ihana kuin olin mielikuvissani maalaillut. Ruoka oli hyvää, mutta ei taivaallista. Tapasten popsimisesta jäi nälkä. Muut nähtävyydet olivat Sagrada Familian jälkeen, no, nähtävyyksiä. Hienoja, mutta jotenkin tyypillisiä. Totta kai minulla oli hauskaa, ja pidin kaupungilla olosta, mutta se ennakoimani kaiken fantastisuudesta haltioitunut olo jäi uupumaan. Satumaan sijasta Barcelona olikin vain kaupunki. Kaunis kaupunki, mutta silti paikka jossa ihmiset elävät arkeaan ja jossa arki tuli myös matkailijaa vastaan.

Hotellimme ei sijainnut aivan ydinkeskustassa, ja saimme tuta ettei sen ympäristössä osattu juurikaan vieraita kieliä. Englannilla ei pärjännytkään, ja se yllätti. Kumpikaan meistä kun ei osaa espanjaa, katalaanista puhumattakaan. Englannin osaaminen loppui myös, kun metrokorttimme alkoivat oikutella. Niihin oli ostettu aikaa, mutta lipulla ei enää päässytkään portista läpi. Metroasemalta meidät käskettiin huonolla englannilla turisti-infoon selvittämään asiaa. Sieltä komennettiin takaisin metroasemalle. Josta huonosti englantia osaava komensi takaisin turisti-infoon. Kyllästyneinä ostimme turisti-infosta uudet liput, vaikka siellä oltiinkin sitä mieltä että ei tarvitse, kyllä niillä entisilläkin pärjää… Turhautti.

Englannin osaamisen puute hämmensi myös niillä festareilla: henkilökunta ei ymmärtänyt, kun yritimme ostaa vettä tai vain pientä olutta. Ruon ostaminen se vasta hankalaa olikin. Saimme toki syödäksemme, mutta emme välttämättä mitä tilasimme. Joo, first world problems ja niin edelleen, mutta kun odotukset olivat ihan toista luokkaa: olisi luullut että näin vankasti turismista elävässä kaupungissa löytyisi paremmin kielitaitoa, varsinkin kun siellä festareilla kyse oli vielä nuorista. Heidän ikäluokkansa kun olettaisi hallitsevan englannin.

Matkan jälkeen oli hivenen hämmentynyt olo. Tällainenko se Barcelona sitten olikin? Kaupunki ei ollut maaginen, elämää suurempi kokemus. Kaukana siitä. Mutta ei reissu pieleenkään mennyt, ja rankasimme kohteen luokkaan kiva. Niin, niin nihkeältä kuin se kuulostaakin, niin onhan sekin saavutus olla kiva kaupunki. Vaikka odotukset aika lailla pilvissä olivatkin. Kiva kaupunki, jossa on Sagrada Familia.

Kuvat: Unsplash

by