Mistä on kyse? Opettaja Maarit Korhonen kirjoitti pamfletin Herää, koulu!

Sen johtoajatus on, että koko koulujärjestelmää pitäisi muuttaa

Korhonen kannattaa ajatusta, että pakollisten opetussisältöjen määrää vähennettäisiin puoleen nykyisestä

Korhonen itse on muuttanut oman luokkansa opetustapoja ja hankkiutunut eroon pulpeteista

Korhonen korostaa, että lapsen oleminen omassa elementissään on tärkeää ja helpottaa oppimista

Ei yhtään pulpettia. Sen sijaan muutama sohva, keinutuoli, tv-tuoli, säkkituoli ja toimistopöytiä, joiden ympärillä on korkeaselkäisiä, pehmustettuja toimistotuoleja. Säkkituoli isohkon huonepalmun katveessa, keinutuolin ylle laskeutuu vehreä riippukasvi.

Sellainen on opettaja Maarit Korhosen luokka turkulaisessa Runosmäen koulussa.

– Sanoin luokassa, että olen miettinyt, pitäisikö viedä pulpetit pois. Silloin ensimmäinen oppilas nousi ylös, otti kiinni pulpetista ja kysyi, minne viedään, Korhonen kertoo oppilaiden reaktioista.

– Se oli kuin orjaliikkeen vapautushetki. En ole koskaan nähnyt niin suurta riemua kuin silloin, kun lapset kantoivat pulpetteja ulos. Ei edes diskon järjestäminen yltänyt samaan.

Pulpettien tilalle saatiin nopeasti toimistopöytiä ja pyörällisiä toimistotuoleja. Vanhemmat auttoivat vanhojen sohvien ja nojatuolien hankinnassa.

– Soitin Opetushallitukseen ja kysyin, miten laillista tämä on. Sieltä sanottiin, että Opetushallitus ei vaadi pulpetteja, ei kirjoja, ei kokeita, että ihan vapaasti siitä vaan, Korhonen muistelee.

Kaikista oppiaineista voisi ottaa kevyesti puolet pois

Herää, koulu! -pamfletin kirjoittanut Maarit Korhonen ihmettelee, miksei koululaitos muutu, vaikka maailma ympärillä muuttuu. Hän näkee muutoksen tarvetta sekä opetussisällöissä, opetusmetodeissa että koulurakennuksissa.

– Systeemi on ollut 300 vuotta sama, se lähtee Euroopan teollistumisesta. Silloin haluttiin ihmisiä, joilla on kaunis käsiala, laskutaito ja lojaaliutta auktoriteetteja kohtaan. Liikaa ei saanut oppia. Ja näin on edelleenkin, Korhonen sanoo.

Kukaan ei pysähdy miettimään, kiinnostaako asia tai tarvitaanko tätä kaikkea.

Pamfletissaan Korhonen kirjoittaa, että pakollisia opetussisältöjä pitäisi olla paljon vähemmän. Jopa puolet nykyisistä pakollisista sisällöistä voisi muuttaa vapaaehtoisiksi.

– Se on Harvardin yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan vierailevan professorin Pasi Sahlbergin nerokas idea ja helposti toteutettavissa. Pakolliset oppiaineet turvaisivat yleissivistyksen, ja vapaaehtoiset perustuisivat lapsen intohimoon tai mielenkiinnon kohteisiin. Kaikista oppiaineista voisi ottaa kevyesti puolet pois.

Korhosen mukaan koulujärjestelmässä noudatetaan kirjoja liian orjallisesti. Jos jokaista kappaletta ei ehditä lukuvuoden aikana lukemaan, tulee palautetta sekä vanhemmilta että yläkoulusta.

– Jokaisessa oppiaineessa on niin paljon tavaraa, että meillä on hirveä kiire tunkea se asiamäärä lapsille. Kukaan ei pysähdy miettimään, kiinnostaako asia tai tarvitaanko tätä kaikkea.

– Kuuluuko 12-vuotiaan yleissivistykseen tietää eurooppalaisen ihmisen maailmankuvan ja arvojen muutokset keskiajan ja uuden ajan taitteessa? Vai pitäisikö kuitenkin aloittaa oppilaan omasta historiasta, oman perheen historiasta, oman paikkakunnan historiasta?

Oppilaita heitetään hukkaan

Nykyisessä koulujärjestelmässä moni oppilas heitetään hukkaan, sanoo Korhonen.

Päivi Leppänen / Yle

– Meillä on sellaisia lapsia, joiden lahjakkuutta koulu ei ikinä huomaa. Pakotamme heidät lukemaan yhdeksän vuotta samoja aineita, kiinnosti heitä tai ei. Käsillätekijät pakotetaan akateemisuuden muottiin, he saavat huonoja numeroita ja itsetunto menee. Sitten he eivät pääse jatko-opintoihin.

– Kuinka monen huonosta itsetunnosta koulu itse asiassa on vastuussa?

Korhosen mukaan tämänhetkisessä koulujärjestelmässä kärsivät myös akateemisesti lahjakkaat, jotka eivät pääse etenemään omaa tahtiaan.

– Emme ota huomioon myöskään niitä lapsia, jotka eivät kykene oppimaan, koska kotona on kaaos, Korhonen lisää.

Kun lapset viihtyvät, he oppivat

Opetus pulpetittomassa luokassa sujuu entiseen tapaan. Lapset saavat istua missä haluavat ja vaikka rullailla pyörällisillä tuoleilla luokkaa ympäri.

– Luokassa on yksi tai kaksi oppilasta, jotka jatkuvasti liikkuvat tuolin kanssa. He ovat lapsia, joilla on tarve liikkua. He pyörivät parin neliömetrin alueella tuoliensa kanssa, mutta ovat kyllä koko ajan mukana tunnilla. Ei se ole minua häirinnyt.

Lapsista on hauska tulla kouluun, ja heistä on hauska oppia. Se on minusta se pointti. Maarit Korhonen, opettaja

Uusista huonekaluista on ollut myös silmin nähtävää hyötyä.

– Lapset kasvoivat henkisesti metrin, kun he saivat aikuisten tuolit. Ei olekaan enää sitä muovista tuolia, joka on niin matalalla, että pulpetin reuna on leuan tasolla.

Maarit Korhonen on tehnyt koululuokasta lasten näköisen. Siksi lapset viihtyvät – ja myös oppivat.

– Tämä näyttää ehkä enemmän nuorisotalolta kuin luokkatilalta. Lapsia ei meinaa saada koulupäivän jälkeen täältä pois, vaan he haluaisivat jäädä tänne olemaan. Lapsista on hauska tulla kouluun, ja heistä on hauska oppia. Se on minusta se pointti.

Juttua korjattu klo 10.27. Pasi Sahlberg ei ole Harvardin yliopiston professori, vaan vieraileva professori.