Maallistuneita suomalaisia on vaikea pelotella helvetin lieskoilla, mutta onhan meillä sentään luottoluokittajat. Tai ainakin oli. Muistamme miten vuosi sitten (10.10.2014) luottoluokitusyhtiö Standard & Poor’s (S&P) laski Suomen valtionlainojen luottoluokituksen parhaasta AAA-luokasta pykälää alemmaksi luokkaan AA+ (merkintäni siitä). Tuolloin Nordean tutkimusjohtaja ja pääekonomisti Aki Kangasharju julisti, että ”pelleilyn on loputtava” ja että korot ”varmasti pomppaavat”. Eivät pompanneet, ja luottoluokittajalla pelottelu, jota oli harrastettu pitkin vuotta, menetti tehoaan. Viime perjantaina (25.9.) S&P ilmoitti pitävänsä Suomen valtion luottoluokituksen ennallaan (AA+) mutta muutti näkymät vakaista kielteisiksi. Tämä tarkoittaa sitä, että on olemassa ainakin yhden kolmasosan todennäköisyys sille, että S&P laskee Suomen luottoluokitusta seuraavan kahden vuoden aikana, ”jos taloudellinen elpyminen ei toteudu”.

Nordean analyytikon Jan von Gerichin mielestä S&P:n päätös ”muuttaa näkymät vakaista kielteisiksi on tavallaan pahempi kuin se, että Fitch tai Moody’s olisi heikentänyt luottoluokitusta” (HS 26.9.). Tuo on kuitenkin vaisu yritys pitää yllä luottoluokittajan pelkoa. Jos se ei enää − toivottavasti − ole talouspoliittisen viisauden alku, voimme rauhassa tarkastella, mitä sanottavaa luottoluokittajilla on Suomen taloudesta. S&P:n lisäksi myös kaksi muuta luokituslaitosta, Moody’s ja Fitch, ovat kesän ja alkusyksyn aikana päivittäneet arvioitaan Suomen valtion luottokelpoisuudesta.1 Kaikkien kolmen raportit löytyvät Valtiokonttorin Valtion velanhallinta-sivustolta.

Luottoluokittajilla ei liene sellaista olennaista tietoa, jota suomalaisilla talouspolitiikan päättäjillä ja asiantuntijoilla ei olisi käytössään. Luokittajat käyttävät samoja julkisia tilastoja kuin me kaikki muutkin, ja he haastattelevat arviointimatkallaan suomalaisia poliitikkoja ja asiantuntijoita, joten ei ole yllätys, että heidän lausunnoissaan ei ole yllätyksiä. Niissä on kuitenkin sellaisia mielenkiintoisia painotuksia, jotka kotimaisessa keskustelussa helposti sivuutetaan − erityisesti silloin kun lausuntoja yritetään käyttää talouspoliittisena kauhupropagandana.

Aloitetaan myönteisistä arvioista. S&P listaa Suomen vahvuuksiksi muun muassa seuraavat:



Fitchin arvio:



Moody’s tiivisti (Credit opinion 21.8.) Suomen vahvuudet kolmen seikkaan:



Huomattakoon siis, että konsensushakuisuus on luottoluokittajien mielestä myönteinen piirre, ei sellainen haukkumasana kuin se joidenkin kotoisten keskustelijoiden suussa tuntuu olevan. Pelkästään hallituksen jakaman informaation varassa eläneelle saattaisi puolestaan tulla yllätyksenä luottoluokittajien maininta Suomen julkisen sektorin vähäisestä nettovelkaantuneisuudesta (eli kun otetaan huomioon myös julkisen sektorin eläkerahastoisssa olevat varat). Ja edelleen: edullinen valtionvelka on selkeä vahvuus. Moody’s toteaakin ykskantaan, että ”julkisen talouden tila on Suomessa paljon parempi kuin useimmissa muissa kehitttyneissä maissa”. Ja Fitch lausuu arviossaan: ”Julkinen velka suhteesssa bruttokansantuotteeseen on alhainen, ja Suomella on edelleen julkisessa taloudessaan pelivaraa (a degree of fiscal room), kunnes talous sopeutuu sitä kohdanneisiin rakenteellisiin shokkeihin.” Kreikan tiellä?

Luottoluokittajien lista Suomen talouden ongelmien syistä on tuttu: viennin romahdus, joka on koskenut etenkin elektroniikkateollisuutta, ja siitä seurannut keskimääräisen tuottavuuden alentuminen, sekä pidemmällä aikavälillä väestön ikääntyminen. Kotimaisen keskustelun ”kaikki on omissa käsissä”-hokua vasten erottuu kuitenkin vaikkapa S&P:n muistutus siitä, että Suomen pääomahyödykkeisiin keskittynyt vientiteollisuus kärsii yhä euroalueen luotto investointilamasta. Ja kun investointien vauhdittuminen edellyttää riittävän nopeaa ja vakaata talouskasvua, on ymmärrettävää, että Suomi on muuta euroaluetta jäljessä.

Kasvu on ensisijaista, velkaantuminen toissijaista − niinkin voisi luottoluokittajien sanoman tiivistää Tässä suhteessa S&P löytää huomautettavaa Sipilän hallituksen ohjelmasta. Luottoluokittajan mukaan ”finanssipolitiikan supistava suunta” on yksi este kasvun vauhidttumisen tiellä. Hallituksen ”kärkihankkeet” eivät S&P:n mukaan vauhdita riittävästi kasvua keskipitkällä aikavälillä, ja sitä paitsi niiden vaikutus jää finanssipolitiikan yleisen kiristämisen varjoon (will be eclipsed by the broader fiscal contraction planned by the coalition).

Vaan mitä on odotettavissa, jos Suomen luottoluokitus heikkenee entisestään? Sitä voidaan arvioida tarkastelemalla kymmenvuotisen valtionvelan koron ja S&P:n luottoluokituksen välistä riippuvuuta.2 Euromaat (Tanska laskettu joukkoon) on merkitty sinisillä neliöillä ja oman valuutan maat punaisilla palloilla. Kuvio kertoo, että euroalueen maat nauttivat alhaisesta korkotasosta. Valtionlainojen korot nousevat vain verkalleen siirryttäessä parhaasta AAA-luottoluokituksesta (Saksa ja Tanska) kohti B-sarjaa (Espanja, Italia ja Portugali). Valtionvelan korko nousee paljon jyrkemmin luottoluokituksen huonontuessa niissä maissa, joilla on oma valuutta. Tässä mielessä euroalueen yhteisvastuu siis toteutuu. Jos tämä tilanne säilyy tulevaisuudessakin, ei Suomen luottoluokituksen merkittäväkään heikentyminen nosta hyppäyksellisesti valtionvelan korkoa.

1.Moody’s ei muuttanut lokakuun alussa luottoluokitustaan eikä näkymäarviotaan (HS 3.10.).

2.Valtionlainojen korot ovat Financial Timesin sivuilta (tilanne 2.10.). S&P:n luokitukset on otettu Trading economics –sivustolta. ”Myönteiset” tai ”kielteiset” näkymät on laskettu kuviossa kolmasosaksi luokkavälistä eli kun Suomen luokitus on AA+ kielteisillä näkymillä, olen antanut sille arvon 2,33, kun AA+=2.

Korjaukset 5.10.2015