Torstaina nähtiin ensimmäinen osa narsistisesta näytelmästä nimeltä Harry ”Hjallis” Harkimo. Näytelmässä huuto on suurempi kuin itse asian merkitys, arvioi politiikan erikoistoimittaja Timo Haapala.

Tunnelma eduskunnan valtiosalissa torstaina klo 15.45 juuri ennen eduskunnan kyselytuntia oli hauskalla tavalla makaaberi.

Suomen parlamentaariseen ykköstilaan oli kasautunut hirmuinen toimittajien ja kuvaajien lauma, tiedotusvälineiden väkeä oli enemmän kuin pääministeri Anneli Jäätteenmäen (kesk) dramaattisessa eroinfossa kesäkuussa 2003.

Mitä tapahtui?

Viime vaaleissa Uudeltamaalta 11 416 ääntä saanut liikemies-kansanedustaja Harry ”Hjallis” Harkimo ilmoitti eroavansa kokoomuksesta, mikä on toki ollut päivänselvää jo liki vuoden verran.

Nyt nähtiin vasta 1. osa vahvasti narsistisesta näytelmästä tai pikemminkin farssista, jonka päähenkilö on show-mies Harkimo itse ja sivuroolien esittäjät paljastuvat kevään mittaan.

Tv-ohjelmillaan, kolumneillaan ja YouTube-kanavallaan Harkimo on tehnyt pesäeroa kokoomukseen jo pitkään ja vihjaillut siellä täällä edessä olevista ”suurista suunnitelmistaan”.

Esimerkit on otettu maailmalta, mm. Yhdysvaltain presidentinvaaleista ja Diili-esikuvasta Donald Trumpista sekä Ranskan presidentiksi hypänneestä Emmanuel Macronista.

Kuvaavaa on, että Harkimon nimissä jätettiin jo keskiviikkona Patentti- ja rekisterihallitukseen perustamisilmoitus yhdistykselle nimeltä Liike Nyt ry. Se on ontuva käännös juuri Macronin En Marche -liikkeestä.

Mutta Suomi ei ole Amerikka eikä Ranska.

Harkimo on silti itse asiassa tämän näytelmän voittaja. Tapahtumat osoittavat, miten hän osaa käyttää julkisuutta ja poliittista koneistoa hyväkseen juuri omiin tarpeisiinsa.

Näytelmän toinen osa kuullaan lauantaina, kun Harkimo on Ylen Ykkösaamussa kertomassa, että hän kertoo kevään mittaan lisää – itsestään.

Keskiviikon ja torstain kuluessa sai jo vihiä, keitä pikkuapureita Harkimo on saanut mukaansa. Niminä on mainittu Sdp:n entinen puoluesihteeri, puolueensa jättänyt Mikael Jungner ja nippu muita Harkimon kaltaisia showmaakareita, muiden muassa Jethro Rostedt ja Tuomas Enbuske, jotka haastattelevat toisiaan ilta toisensa jälkeen tv:n viihdeohjelmissa.

Jethro Rostedtin nimi nosti jo hymyn kasvoille eduskunnassakin. Tämän turkulaisen kokoomusvaltuutetun pyörittämä tv-visailu Onnenpyörä liittyi oikeastaan päivän teemaan.

Moni muisti, että Jungner esitti puolestaan sijapäätteiden poistamista suomen kielestä - toki hän on esittänyt monia muitakin asioita, jopa niin paljon, että harva on Jungnerin reen jalaksilla pysynyt pitkään aikaan.

Jos Harkimo perustaa vielä puolueen, nimiehdotuksia oli politiikan irvileuoilla jo nippu valmiina:

1. Me Harkimot

2. Napu – Narsistinen Puolue

3. Onnenpyörä

4. Yksinpurjehtija

5. Pakote-Jokerit

Jne. Puolueen tunnuskukaksi sopii narsissi.

Jos tai kun koko juoni ehkä kesän mittaan paljastuu, selkenee millainen rooli kenelläkin on. Narsistiselle joukolle yhteinen toiminta lupaa yhtä hyvää tulevaisuutta kuin oli Harkimon menneisyys kokoomuksessa.

– Kokoomus ei ole puolue, vaan joukko politiikkaan eksyneitä ihmisiä, kuului entinen poliittinen viisaus.

Yksinpelaajien on vaikea tottua parlamentaariseen järjestelmään.

Harkimoa on vaivannut sama kuin eduskuntaan silloin tällöinen eksyneitä vuorineuvoksia. Osakeyhtiöissä hääränneille pampuille on ollut kerta toisensa jälkeen mahdoton hahmottaa, miten poliittinen kone toimii. Mainittakoon nyt vaikka Jere Lahti tai ”Iso Masa” Martin Saarikangas, kumpikin edusti kokoomusta.

Eduskuntapolitiikka edellyttää muidenkin kuuntelemista. Se vaatii takapuolta ja istumalihaksia.

Diili-show’ssa voi jakaa potkuja, jos asiat eivät etene. Eduskunnassa se on mahdotonta.

Mitä soteen tulee, niin Harkimon eropäätös itse asiassa vahvistaa hallituksen esityksen läpimenoa.

Kovista puheista huolimatta ani harva pitää Harkimoa sote-asiantuntijana. Sotea vastustavan Helsingin pormestarin Jan Vapaavuoren (kok) rooli on Harkimon yhteydessä avoin, kummallakin on kova vauhti päällä.

Moni miettii kuitenkin, mihin samaistua. Harkimon yhteyteen on liitetty joukko, joihin moni haluaa pitää pesäeroa, vaikka se Helsingissä saakin suuren metelin aikaan.

Harkimon yhteydessä kokee Déjà-vu –ilmiön. Vuonna 1994 Risto E. J. Penttilä ja Jukka Tarkka perustivat Nuorsuomalaiset -puolueen. Meteli ja möykkä oli valtava. Vuoden 1995 vaaleissa ”puolueitten vastainen puolue” sai kaksi kansanedustajaa, Penttilän ja Tarkan. Vuoden 1999 vaaleissa - ei enää ketään.

Myös sinisiä on houkuteltu Harkimon ja Elina Lepomäen (kok) kimppaan, turhaan. Viime viikolla Harkimo ja Lepomäki olivat lounaalla eduskunnan pikkuparlamentissa, kun Lepomäki hyppäsi kesken ruokailunsa vaatimaan ryhmäpuheenjohtaja Simon Elolta (sin) että sinisten on tultava sote-vastaiseen rintamaan.

– Lepomäki kiivaalla tuulella, Elo kuvaili IS:lle

Petteri Orpo pahoitteli Harkimon päätöstä, muuta hän ei voikaan tehdä.

Jos Orpo olisi antanut Harkimolle tämän odottaman ministeripaikan, eronäytelmää ei olisi nähty.

Sen sijaan olisi nähty paljon muuta. Valtioneuvostossa päivänvaloon olisi joutunut Harkimon Jokeri-omistus ja yhteistyö venäläisten liikemiesten kanssa, joista moni on Venäjän vastaisella pakotelistalla. Harkimo omistaa yhä yli puolet Jokereista, joka pelaa venäläisten omistamalla Hartwall-areenalla.

– Eipä ole enää kokoomuksen ryhmällä enää kenelläkään toimivia yhteyksiä pakotelistoilla oleviin venäläisiin liikemiehiin, pahoitteli yksi kokoomuspolitrukki sarkastisesti Harkimon eroa.

Harkimo kiukuttelee kokoomuksen ryhmälle, ettei häntä kuunnella. Mutta miten voi kuunnella edustajaa, joka ei osallistu edes eduskuntaryhmän kokouksiin?

Harkimo syytti äskettäin Savon Sanomissa kokoomusta siitä, että kokoomuksen päätökset tekee pikkupiiri, joka mahtuisi tilataksiin. Esimerkiksi Harkimo nosti kokoomuksen tuen Britannian Universal Credit -mallille, josta muut lukivat hänen mukaansa vasta lehdestä.

Tosin asia oli ollut esillä kannustinloukkutyöryhmässä, josta Arto Satonen (kok) on pari vuotta raportoinut säännöllisesti ryhmälleen. Harkimokin olisi ehkä kuullut asiasta, jos olisi kokouksiin osallistunut.

Harkimon temppu saattaa silti syödä kokoomuksen kannatusta varsinkin Helsingissä ja Uudellamaalla. Mitä siitä seuraa? Siitä saattaa hyvinkin seurata, että Antti Rinteen johtama Sdp voittaa vaalit, Rinteestä tulee pääministeri ja hän tekee kepun kanssa punamultahallituksen.

Politiikka on ironiaa.