Suomalaisilla ekonomisteilla on kanan muisti. Toinen vaihtoehto on se, että he ovat umpityhmiä, mutta yritetään edes uskoa kanan muistiin.

Miten näin lyhyessä ajassa voi unohtaa sen, että eurokriisi lähti lapasesta, siksi että Kreikassa, Portugalissa, Espanjassa ja Irlannissa otettiin matalien korkojen huumassa velkaa kotimaisen kulutuksen ja kotimaisen rakennustuotannon yläpitoon. Sitten yhtenä päivänä tuli pää vetävän käteen. Nyt Suomessa uutisoidaan rinta rottingilla, että kansantalouden kasvu on kotimaisen kulutuksen ja rakentamisen varassa. Rakentaminen varsinkin on kuulemma kovassa buumissa. Vaikuttaako meno jollakin tavalla tutulta?

Eivät paljon lohduta matalat korot, kun velkaraha pumpataan taloihin ja kulutukseen. Kumpikaan harrastus ei ole kansantalouden pitkässä juoksussa kovinkaan tuottavaa.

Eivätkä auta tuon taivaallista siihen, että saisimme aikaan vientikelpoisia tuotteita. Ellei niitä saada aikaan, Suomeen ei kannata kenenkään investoida. Kun kohtapuoliin ajaudumme Kreikan jalanjäljille, ensimmäisenä lähtevät rahat ja sitten aivot.

Kun maassa ei ole rahalle kerrostaloa järkevämpää sijoituskohdetta, mitä tänne kannattaa rahojansa jättää. Jos älykkäille ei ole hyväpalkkaisia ja haastavia töitä, miksi kannattaa jäädä muita maita pienemmällä nettopalkalla osaamistaan hukkaamaan?

Kun jokainen täysijärkinen tajuaa, että julkinen velka on vain myöhemmille vuosille siirrettyä verotusta, älykkäämmästä päästä moni laskeskelee, paljonko menestyvän pitää antaa pois palkastaan veroina, sitten kun veroja ei enää voi lykätä ja tulee maksun aika. Poliitikot eivät vaaraa huomaa, koska se tulee pikkuhiljaa, ei kertarysäyksellä.

Ensin lyhenee valtion uusien velkapapereiden juoksuaika, sitten lähtevät uusien lainojen korot pikkuhiljaa nousuun. Eli velkaa otetaan lyhyemmäksi ja lyhyemmäksi ajaksi joka kierroksella kohoavilla koroilla. Vaikka velkaa saataisiinkin maailman tappiin, niin korot nousevat takuuvarmasti. Prosentin nousu nykyvelalla on reilu miljardi. Sen voi asettaa sen rinnalle, että hallitus puuhastelee viidensadan miljoonan veroalennusten parissa. Onko niillä pilkku väärässä paikassa?

Meillä on totta puhuen enää vain kaksi vaihtoehtoa, joilla tästä selvitään. Joko pitkäaikainen kymmenien vuosien ajan kestävä raju työttömyys, reipas tulonsiirtojen leikkaaminen ja julkisen sektorin palkkojen roima alentaminen. Toinen vaihtoehto on erota eurosta ja devalvoida markka sen jälkeen kolmellakymmenellä prosentilla. Molemmat huonoja vaihtoehtoja, mutta muita ei ole jäljellä. Pitäisi pikaisesti aloittaa keskustelu siitä, kumpi valitaan.

Se, ettei todellisia vaihtoehtoja tunnusta yksikään puolue eikä etujärjestö, on luonnollista. Eivät kehtaa, kun ovat meidät tähän tilanteeseen ajaneet?