Niina Tuononen ja Tommi Penttilä ovat vasta työuransa alussa, mutta he haaveilevat jo sen lopusta. Eivätkä he ole ainoita.

Miettikääpä sitä, että voisitte tai olisitte voineet 30 vuoden iässä tehdä, mitä ikinä haluatte. Että olisitte taloudellisesti turvattuja ilman sen suurempia velvollisuuksia. Ei tarvitsisi opiskella tai käydä töissä, ellei sitä itse haluaisi. Oravanpyörä, muisto vain!

Tällainen skenaario houkuttaa yhä useampia nuoria työikäisiä, ja se on myös joensuulaispariskunta Niina Tuonosen, 18, ja Tommi Penttilän, 19 suuri unelma.

Eikä pelkkä unelma, vaan määrätietoisesti asetettu tavoite, jonka he aikovat toteuttaa osakesijoittamisen avulla.

Matka on vasta alussa. Pariskunta aloitti sijoittamisen viime joulukuussa muutaman kuukauden mietinnän jälkeen.

– Se oli ehkä paras päätös, mikä me ollaan tehty, Tuononen sanoo itsevarmasti.

He ovat laskeskelleet, että kolmikymppisenä varallisuutta pitäisi olla noin miljoona euroa, jotta taloudellisesti riippumaton loppuelämä voisi olla mahdollinen.

– Se on meidän tavoite, Penttilä vahvistaa.

Aika kova tavoite kahdelle nuorelle, jotka kummatkin vasta opiskelevat ammattitutkintoa: Tuononen kirvesmieheksi ja maalariksi, Penttilä sähköasentajaksi.

Firettäjät

Tuonosen ja Penttilän unelma kytkeytyy Yhdysvalloista Suomeen levinneeseen ilmiöön, jota kutsutaan firettämiseksi. Kirjainyhdistelmä FIRE on lyhenne sanoista financial independence, retire early. Se tarkoittaa taloudellista riippumattomuutta ja sen turvin jättäytymistä pois työelämästä ennen virallista vanhuuseläkeikää.

Nordean maaliskuussa julkaisemien kyselytulosten mukaan 18–25-vuotiaista nuorista noin joka kolmas sijoittaa silloin tällöin, 10 prosenttia säännöllisesti. Sijoittavista nuorista peräti 53 prosenttia ilmoittaa tavoitteekseen taloudellisen riippumattomuuden.

Sijoittavista nuorista peräti 53 prosenttia ilmoittaa tavoitteekseen taloudellisen riippumattomuuden.

Tuonosen ja Penttilän firettäminen juontuu heidän omista kokemuksistaan nykypäivän työelämästä: se tuntuu pirstaloituneelta ja raskaalta.

– Olen ollut työharjoittelussa ja huomannut, että se ei ole hirvittävän mukavaa. Yli 40-vuotiaana se tulee olemaan jo todella raskasta ruumiillista työtä. Ei olisi mukavaa olla vanhana tekemässä niitä hommia, Penttilä sanoo.

Tuononen sanoo suoraan, että hänestä työssäkäynti asettuu elämänlaadun tielle.

– Minä yksinkertaisesti haluan tehdä elämälläni muuta kuin käydä töissä, mennä nukkumaan ja aamulla takaisin töihin. Haluan mahdollisimman nopeasti jättäytyä pois työelämästä – ja alkaa nauttia elämästä, Tuononen kertoo.

Eikä niitä töitä edes ole nuorten ammattiopiskelijoiden mielestä kovin ylenpalttisesti tarjolla. Penttilän kokemus jo pelkästään työharjoittelupaikan hankkimisen perusteella on se, että paikat ovat kiven alla. Hän ei usko, että vakaita työsuhteita saa ilman suhteita.

– Jos muilla on suhteita ja sulla ei, niin olet ensimmäinen, joka lentää luultavasti pihalle.

Tuleva kirvesmies Tuononen taas on pohtinut hakeutumista insinööriopintoihin. Tarkemmin ajateltuaan hän ei kuitenkaan näe siinä järkeä.

– Ei sillä ole oikein mitään väliä, onko koulutusta, kun töitä ei saa, vaikka olisi kuinka korkeasti koulutettu, Tuononen väittää.

Fiilispohjalta

Toistaiseksi nuorenparin sijoittaminen on alkanut varsin mallikkaasti – toki miljoonaan on vielä matkaa, mutta niin on myös vuosia.

Tällä hetkellä pariskunnalla on seitsemän eri yrityksen osakkeita. Kaikki yritykset toimivat teknologia-alalla. Parhaiten tuottaneet osakkeet ovat kuulemma peräisin ruotsalaisilta startup-yrityksiltä.

Rahaa on kiinni tähän mennessä ”joitain tuhansia euroja”. Tuottoa on kertynyt Penttilän mukaan keskimäärin noin 10 prosenttia.

– Olen positiivisesti yllättynyt, että näin lyhyessä ajassa on tahkottu aika mukavasti rahaa, Tuononen sanoo.

Voisi kuvitella, että Tuononen ja Penttilä olisivat laatineet tarkan suunnitelman sijoittamiselleen: esimerkiksi kuinka paljon rahaa osakkeisiin laitetaan minäkin kuukautena ja kuinka paljon rahaa käytetään johonkin muuhun, kuten arjen menoihin.

Ainakaan toistaiseksi pariskunta ei kuitenkaan ole tähän ryhtynyt. Kaikki ylimääräinen varallisuus sijoitetaan kyllä osakkeisiin, mutta määrä vaihtelee suuresti eri muuttujien mukaan.

Ja yksi näistä muuttujista on ihan vain fiilis.

– Riippuu aina, kuinka paljon potentiaalia me nähdään joissain osakkeissa ja siitä, kuinka paljon meillä on rahaa, jota laittaa. Tulot vaihtelevat, kun olemme opiskelijoita, Penttilä sanoo.

Tuononen on parhaillaan töissä, Penttilän työt päättyivät hiljattain.

Pariskunta ei ole opiskellut sijoittamista sen kummemmin. Ehkä hyvä niin – he uskovat, että aiheesta lukeminen olisi aiheuttanut niin paljon stressiä, että aloittaminen olisi voinut jäädä kokonaan tekemättä.

– Tekeminen opettaa paremmin verrattuna siihen, jos lukee kirjasta. Eihän kirja kerro todellisuudesta loppujen lopuksi yhtään mitään, Penttilä kertoo.

Kituuttamista?

Osa firettäjistä suhtautuu taloudenpitoonsa äärimmäisen säntillisesti: rahankäyttöä pyritään välttämään sijoittamista lukuun ottamatta niin paljon kuin vain mahdollista. Kuukausi- tai viikkotason nitistettyjä kulueriä esitellään suurella ylpeydellä lukuisissa aikaisten eläköitymisprojektien etenemistä raportoivissa blogeissa.

Menojen kyttääminen saa ulkopuolisen silmin jopa askeettisia piirteitä.

Iltalehden aiemmin haastattelemien sijoitusasiantuntijoiden mukaan suurin riski miljonääriunelman toteutumisessa on juuri oma taloudellinen itsekuri: vaikka tuotto-odotukset toteutuisivat, riittävän suuren summan laittaminen sivuun esimerkiksi joka ikinen kuukausi on monille liikaa.

Tuononen ja Penttilä eivät kuitenkaan koe kituuttavansa. Kaupassa ei välttämättä katsota, mikä olisi kaikkein halvin tuote, ja opiskelija-asunto, jossa pariskunta asuu, on Tuonosen mukaan ihan hieno.

Suurimmat säästöt on saavutettu jättäytymällä pois bileistä ja muista opiskelijaelämän riennoista. Se ei tosin ole tuntunut suurelta luopumiselta, sillä Tuonosta ja Penttilää ei yksinkertaisesti kiinnosta lähteä baariin.

– Ei tässä tunnu, että menettäisi jotain. Meillä on kaikki, mitä tarvitaan, eikä ole tarpeita mihinkään, Penttilä kertoo.

Kärjistäen siis sen summan, mitä moni muu opiskelija käyttää esimerkiksi juhlimiseen tai muuhun kaupungilla oleiluun, Tuononen ja Penttilä sijoittavat. Tämän vuoksi he eivät edes ota salkuistaan paineita. He ajattelevat, että osakkeisiin laitettu raha on menetettyä rahaa – kuten baareihinkin käytetty raha olisi – mutta sijoitetun rahan voi saada takaisin parhaimmillaan moninkertaisesti.

– Tai kyllä se ostaminen stressaa, kun jään miettimään, että sinne se raha meni. Mutta siihen luottaa, että sen voi saada vielä pois, Tuononen kertoo.

Pariskunta on sijoittanut siten, kuten moni asiantuntija neuvoo, eli hajauttamalla. Siihen nähdenkin 10 prosentin tuotto olisi mainio saavutus. Nordnetin osakestrategi Jukka Oksaharjun mukaan suurella riskilläkin jo 8 prosentin vuosituotto on aika optimistinen lukema.

Mutta kuten sanottua: Tuononen ja Penttilä ovat vasta aloittaneet, joten pitkän tähtäimen firettämisunelman kannalta kovin suuria johtopäätöksiä tähänastisista tuotoista ei voi vielä vetää.

Tommi Penttilän ja Niina Tuonosen talouteen kuuluu myös kissa, jolla on eläimelle verrattain erikoinen nimi: Juha Pesonen. Kissan nimi keksittiin pian sen hankkimisen jälkeen. Tuononen meni ostamaan kissanruokaa ja näki purkin, jossa luki Pesosen parhaat. ”Sukunimi” on peräisin tästä purkista. Etunimeksi pariskunta halusi kissalleen antaa perinteisen suomalaisen miehen nimen. Niinpä siitä tuli Juha Pesonen. Jyri Pietarinen

Jos menee mönkään

Tuononen ja Penttilä vakuuttavat tietävänsä, millaisia riskejä osakesijoittamiseen liittyy. Vaikka he eläisivät kuinka kurinalaisesti ja sijoittaisivat säntillisesti, unelma 30-vuotiaan oloneuvoksen elämästä voi jäädä haaveeksi.

Vaikka kurssien ennustaminen on vaikeaa ja joskus jopa mahdotonta, he uskovat siihen, että oma pörssisilmä kehittyy koko ajan.

– Tässä luotan, että elämä kantaa. Yleensä kauhuskenaariot ovat aina mielessä, mutta tässä ei vain jostain syystä ole. Uskon jopa kohtaloon, että kai se toimii, kun mulla on tällainen olo, Tuononen sanoo.

Uskon kohtaloon, että kai se toimii, kun mulla on tällainen olo.

Jos suunnitelma meneekin täysin mönkään, niin mitäs sitten? Onko pariskunta valmis työelämään aina vanhuuseläkeikään saakka?

Penttilä tuumaa, että tuskinpa maailma siihen kaatuisi.

– Kyllä muutkin elää töissä käymällä, hän toteaa.

Tuonosella on kuitenkin asiaan huomattavasti jyrkempi kanta.

– Minä en ihan heti tuolla lailla kyllä antaudu. En kestä sitä ajatusta, että joutuisin käymään töissä loppuelämäni, hän sanoo ja jatkaa:

– Turvaudun siihen, että voisin ruveta yrittäjäksi. Minulla on monia taitoja, joista voisi kehitellä jotakin. Ehkä se lohduttaa vähäsen.

Nordnetin talousasiantuntija Martin Paasi on laskenut Iltalehdelle, että mikäli henkilö haluaa miljoonapotin eläkeikään eli 65-vuotiaaksi mennessä, hänen tulee laittaa joka kuukausi säästöön 264 euroa, jos aloittaa sijoittamisen 20-vuotiaana. Laskelmissa sijoitusten tuotto-odotukseksi on määritelty 7 prosenttia vuodessa.

Toki mitä enemmän rahaa laittaa sijoituksiin, sitä nopeammin miljoonapotin voi saada kasaan. Varmaa se ei kuitenkaan missään nimessä ole, ja merkittävästä vaurastumisesta haaveilevan on siedettävä myös isoja riskejä.

– Matka on pomppuinen. Se kuuluu asiaan, Nordnetin Paasi kommentoi.

Mieltymys vuosikertatavaroihin näkyy myös vaatevalinnoissa: Niina Tuonosen jakkupuku on peräisin ”joko 1930-luvun lopulta tai 1940-luvulta”. Jyri Pietarinen

"Ei kummempaa”

Lyhyen kokemuksensa perusteella Tuononen ja Penttilä suosittelevat sijoittamisen aloittamista vilpittömästi ihan kaikille, jos vain rahatilanne antaa myöten.

– Sillä voi saada rahaa tavallaan tekemättä mitään. Ylipäätään pahan päivän varalle voi sijoittaa osakkeisiin. Kun valitsee oikein ne kohteen, niin ei ainakaan häviä, Penttilä kuvailee.

Omassa tuttavapiirissään he ovat poikkeus, eivätkä he tunne ketään samanikäistä, joka sijoittaisi.

– Eipä meillä ole kaveripiiriäkään hirveästi, kun me ollaan vähän ihmeellisiä verrattuna ikäisiimme kaikkien asioiden suhteen, Tuononen kertoo.

Tuonosen mielestä etenkin nuorten naisten tulisi ryhdistäytyä raha-asioissa. Hänen kokemuksensa mukaan valtaosa nuorista naisista, jotka säästävät, säästää rahastoihin, joissa on ”osakkeita enemmän sivukuluja ja pienempi riski.”

Lisäksi nuoret naiset elävät hänen nähdäkseen "vähän sellaista tuhlailuelämää”.

– Kaiken maailman kalliit korkokengät ja meikit pitää olla. Varsinkin naisilla rahankäyttö on sellaista, ettei käytetä aivoja niin paljon. Tuntuu, että se on lähtenyt käsistä, Tuononen sanoo.

Varsinkin naisilla rahankäyttö on sellaista, ettei käytetä aivoja niin paljon.

Toisaalta Tuonosen kaltaisia, vaurastumisesta haaveilevia tarkan markan vartijoita alkaa olla yhä enemmän. Nimenomaan nuorten naisten kiinnostus säästämiseen ja sijoittamiseen on selkeä trendi, jossa voi havaita jopa fitness-villityksen piirteitä.

Tuononen ja Penttilä kokevat, ettei sijoittaminen ole mitenkään vaikeaa, kunhan vain ottaa edes jonkin verran selvää, mihin yritykseen kannattaa sijoittaa ja mihin ei.

– Yläasteella puhuttiin jollain oppitunnilla sijoittamisesta. Silloin ajattelin, että mitä tämä homma on, tuohan kuulostaa ihan hirveältä, Tuononen sanoo.

– Mutta kun tähän on päässyt sisälle, niin on huomannut, ettei tämä sen kummempaa ole.

”Tehtäisiin, mitä halutaan”

Mitä jos tosiaan käy niin, että kolmenkympin korvilla nuoripari huomaa kartuttaneensa sellaisen salkun, ettei raha-asioita tarvitse enää murehtia. Voi ottaa ne loparit ja vain olla.

Mitä he sitten tekevät?

– Sitten me herättäisiin aamulla ja tehtäisiin sitä, mitä halutaan, Penttilä tiivistää.

– Ei mietitä, että nyt olisi pakko mennä jonnekin tai pitäisi tehdä jotakin, mikä ei yhtään kiinnosta. Jos tuntuu, että haluaa olla sängyssä koko päivän, niin se on mahdollista.

Sitten me herättäisiin aamulla ja tehtäisiin sitä, mitä halutaan.

Antiikkiin ja vintageen tykästynyt Tuononen käyttäisi kertyneitä rahoja muokatakseen elinympäristöään omaa silmää miellyttävään suuntaan.

– Unelmana meillä on hankkia sellainen historiallinen pihapiiri, jossa olisi 1800-luvun talo. Haluaisin remontoida sitä ja sisustaa sen nätiksi meidän arvoesineillä, Tuononen maalailee.

– Kyllähän siellä olisi kivempaa olla päivät kuin lähteä rakennustyömaalle.