Kun maaltapako alkoi 1950-luvulla, Maalaisliitolle ennustetiin pikaista loppua. Nyt maatalous on supistunut pääelinkeinosta muutaman prosentin elinkeinoksi, mutta niin on vain pääministerinä keskustalainen.

Tähän sanotaan, että puolue luopui nimestään maalaisliitto jo 50 vuotta sitten. Niin luopui, mutta yhä on kansanedustajista yli kolmannes maanviljelystaustaisia (entisiä tai nykyisiä viljelijöitä tai alan koulutus) Tiloja on Suomessa 50 000, joten yksi 3000:sta viljelijästä on keskustalainen kansanedustaja tai tämän puoliso.

Puolueen käsittämätön menestys johtuu minusta siitä, että puolue on hoitanut asiansa tavattoman hyvin. Puolue kouluttaa poliitikkojaan hyvin ja valitsee esimerkiksi ministerinsä pääasiassa meritokraattisin perustein. Siksi keskustan poliitikot ovat kilpailijoihin verrattuna usein ylivoimaisia. Erityisesti keskustalaiset naiskansanedustajissa on huomattavan vahvoja persoonia.

Monipuoluehallituksissa käydään paljon neuvotteluja pienissä porukoissa. Niissä pärjää se, joka osaa asiansa parhaiten.

On keskustallakin jokin hutivalinta tullut, kun on haluttu ääniharavan tuomaa glooriaa puolueelle.

Se, ettei meillä ole saatu aikaan kunnon kuntauudistusta, johtuu ennen kaikkea siitä, että pienten kuntien kunnanvaltuustot ovat tärkeä osa keskustan koneistoa ja rekrytointipohjaa.

Ei todellakaan pro market -puolue

Keskustaa ei kukaan voi syyttää siitä, ettei se ole mikään pro market -puolue. Ei sitä nimittäin kukaan edes oleta.

Vanha vitsi 1970-luvulta kertoo Lohjan kunnanvaltuustosta, joka souti Lohja-järvellä, vene kaatui ja kaikki hukkuivat. Tutkimuksessa selvisi, että eri puolueiden edustajat hukkuivat eri syystä. Keskustalaiset, koska eivät edes yrittäneet uida itse vaan huusivat valtiota apuun, eikä valtio tullut. [1]

Keskustassa politiikan ytimessä on rahan lypsäminen omille. Heille esimerkiksi vihreä energia tarkoittaa lähinnä vain toimia, joiden tarkoitus on nostaa puun kantohintaa ja turvekeisarien tuloja. Sitä kantohintaa nostetaan myös metsäautoteiden kustannuksia subventoimalla, dieselpolttoaineen matalalla verotuksella, maksattamalla metsähoidon kustannuksia valtiolla ja niin edelleen. Kaiken tämän väitetään tukevan puunjalostusteollisuutta, mutta kyllä se kapitalisoituu kantohintoihin.

Itse asiassa suuri osa niistä neljän miljardin yritystuista, joista viime aikoina on vähän yritetty kysellä, on taustaltaan enemmän tai vähemmän keskustalaisia, pohjimmiltaan aluepoliittisia tukia.

Kautta historian ihmiset ovat olleet maaseudulla konservatiivisempia kuin kaupungeissa. Kepulla on oma liberaalisiipensä, mutta sen näkyvin edustaja siirtyi juuri politiikasta Suomen Pankkiin. Tuulahdus vanhasta saatiin, kun ministeri Saarikko ilmoitti, että perhevapaapaketti pannaan nurin, koska keskustan eduskuntaryhmä ei sitä hyväksy. Äidin paikka on kotona.

Vaikka keskusta on onnistunut pysymään vallan syrjässä kiinni, maailman kehitykselle se ei mitään voi, vaikka Paavo Väyrynen kuinka lupaisi palauttaa Suomen viime vuosituhannelle.

Voin tunnustaa, että ajattelin 1980-luvun alussa Suomen aluekehityksestä tavalla, joka sijoittaisi minut nyt Keskustan joukkoihin. Tässä asiassa olen joutunut muuttamaan mieleni tosiasioiden edessä. Se ei vain ollut mahdollista ja jos olisikin, suomalaiset eivät haluaisi sellaista elämää, jota kaupungistumisen välttäminen merkitsisi.

Kaupungistuminen on aikamme suurimpia megatrendejä. Ennustan tästä tulevan vielä kunnon yhteenotto. Väyrysen sanomisista on ehkä vähän epäreilua syyttää enää, mutta tarkkailkaa nyt vaikka Mauri Pekkarisen sanomisia. Mies lupasi pysäyttää pääkaupunkiseudun kasvun!

Vaikka Keskusta on niin kyvykäs puolue, sen on omalta merkittävältä osaltaan syyllinen maamme surkeaan tilaan muihin pohjoismaihin verrattuna.

Lasku on alkanut?

Keskustan vahvuus on ollut sen rekrytointipohjassa maaseudulla. Se on valinnut maaseudulta fiksuimmat pojat ja tytöt jo nuorina. Kaupunkeihin muutettuaankin nämä ovat pysyneet keskustalaisina. Siksi maanviljelijätaustaisia on eduskuntaryhmässä niin paljon. Tämä rekrytointipohja hupenee, koska syvällä maaseudulla on nuoria vähän. Kaupunkien nuorisosta keskusta ei voi mitenkään saada samanlaista otetta. Puolueen jäsenmäärä on nopeassa laskussa.

Meritokraattinen rekrytointikaan ei puolueessa ole sujunut niin kuin ennen edes puheenjohtajan kohdalla. Viime vuosituhannella keskustan puheenjohtajissa oli enemmän ytyä. Juha Sipilässä on omanlaistaan ytyä, mutta oireellista on, että hän tuli kokonaan puoluekoneiston ulkopuolelta – ei ymmärtääkseni ollut edes kuulunut puolueeseen kovin pitkää. Asiat ovat huonosti, kun puolue alkaa metsästää messiasta itsensä ulkopuolelta.

Sosialidemokraattien kohdalla ajattelin käsitellä tarkemmin, mitä tapahtuu puolueelle, joka menettää unelmansa. Aluekehityksen osalta asiat näyttävät synkältä ja toivottamalta keskustalaisen silmin katsottuna. Se vie puolueelta unelman ja voi taannuttaa sen neliraajajarruttajaksi. Maakunnissa tulee edelleen asumaan paljon väkeä, joiden katkeruuden keskusta voi yrittää kanavoida itseensä, mutta katkeruuden ruokkima politiikka ei ole koskaan hyvää.

Seuraavan hallituksen pitäisi ottaa kaupungistumiseen vähän positiivisempi ote, koska jos edes kaupungit eivät saa tässä maassa menestyä, ei mikään menesty.

Me täällä Helsingin Vironniemessä panemmekin siksi toivomme Paavo Väyryseen. Hänen kansalaispuolueensa ei tule pääsemään 20 kansanedustajaan, mutta pystyy ehkä sabotoimaan keskustaa niin, ette sen kansanedustajamäärä alkaa kakkosella. Väyrynen voi olla oikeassa siinä, että hänen viitoittamansa tie on Keskusta tulevaisuuden tie. Politiikassa se tie toivoakseni johtaa oppositioon.

Jos keskusta päättää pysyä toimintakykyisenä, rakentavasti Suomeen suhtautuvana puolueena, on ihan Väyrysestä riippumatta mahdollista, että keskustapuolueesta lohkeaa radikaalimpi siipi ulos aluepoliittisen toivottomuuden edessä. Vähän niin kuin 1960-luvulla Vennamo.

[1] Kerrotaan ne nyt loputkin: kokoomuslaiset, koska yrittivät pitää toisella kädellä kiinni lompakostaan, skdl-läiset, koska eivät osanneet pitää suutaan kiinni edes uidessaan, demarit, koska juuri ennen kuin tulivat rantaan, tehtaan pilli soi ja he lopettivat uimisen, liberaalit, koska uivat kyllä hyvin, mutta vaihtoivat koko ajan suuntaan, eivätkä päässeet koskaan rantaan.