Puheenvuoron löydät Yle Areenalta Pääministerin ilmoitus -ohjelmasta alkaen kohdasta 40:10 min.

Noin seitsemän minuuttia kestävä puheenvuoro on alusta loppuun tiukkaa tykitystä. Ryhmäpuheenvuoro hallituksen rakennepoliittiseen pakettiin antaa Soinille mahdollisuuden ampua lähes joka lauseessa alas hallituksen esitys, hallituksen puolue tai nostaa esiin jokin vanha hallituksen paha teko. Ei kovin rakentavaa, mutta varsin tehokasta.

Eduskunnassa on vihdoin pitkät lomat lusittu ja täysi tohina päällä. Mainio juttu, sillä Puhujakoroke odottikin oppositiojohtaja Timo Soinin puheenvuoroa. Soini on tunnetusti vahva puhuja, vaikkakin usein tyytyy vanhojen hittien toisteluun. Yleisölle pitää antaa sitä, mitä yleisö haluaa, joten Soini toistaa erityisesti muissa esiintymisissään kuuluisia sutkautuksiaan vähän liiankin kanssa.

Soini aloittaa kylmän viileästi Nokian puhelimien myynnistä:

Nokian puhelimet ostettiin meiltä eilen käteisellä. Kaikki on kaupan, vai onko sittenkään?

Avaus sisältää kummallisen retorisen kysymyksen, johon ei palata. Tästä rahakasasta (jonka ei muuten luulisi olevan paha asia), seuraa kuitenkin puheenvuoron teema:

Onko niin että kaikki maailman asiat mennään rahakylki edellä? Mitä merkitsee ihminen?

Josta päästäänkin sitten siihen yleisöön, jota Soini puheella tavoittelee:

Ihminen, kansalainen ja meidät tänne äänestänyt suomalainen hänen asiansa ja elämänsä tulee aina siinä sivussa. Meidän on kansakuntana ryhdistäydyttävä […]

Soini maalaa kuvan rahavallan alle jäävästä hallituksesta, joka unohtaa tavallisen kansan. Ei ehkä omaperäisin ajatus, mutta toisaalta yhteinen maaperä on tässä teemassa löydettävissä varmaan monen äänestäjän kanssa.

Monta kertaa puheenvuoron Facebook-reaktioita lukiessa vastaani tuli ajatus siitä, että Soinin puhe oli vain ”tyhjää retoriikkaa”. Ei tämä ollut tyhjää retoriikkaa. Retoriikka hyökkäsi hallituksen pakettia vastaan. Tuhosi ja yritti kumota sitä ja sen osia. On kumminkin totta, ettei Soini vaivaudu rakentamaan mitään omaa tilalle. Talon räjäyttäminen onnistuu nukkavierulta hullulta, mutta rakentaminen vaatii ison joukon ammattilaisia. Retoriikan ammattilainen pystyisi rakentamaan, mutta tyytyy tuhoamaan.

Yksi tapa, jolla Soinin tuhovimma ilmenee, ovat toistuvat kysymykset:

Kestävä perhepoliittinen linja on vedetty viemäriin. Onko tämä kotihoidon tuen leikkaus Kokoomuksen työuravouhotuksen huipentuma? Onko tämä todella nykykokoomuksen perhepolitiikkaa? Kylmän silmän politiikkaa, jossa ei piitata lapsen edusta tai perheen oikeudesta valita itsenäisesti? Kuka tämän keksi?

Ensin aloitetaan metaforasta (vedetty viemäriin), sitten kuvataan hieman liioitellen vastapuolen kannan motiivi (työuravouhotus). Sitten esitetään retorinen kysymys. Sitten tehdään salakavala yhtäläisyys vastapuolen kannan ja ”kylmän silmän politiikan” kanssa ja vedetään homma niin pahan kuvauksen läpi kuin mahdollista. Ja lopulta kysytään syyllisen perään. Melkoisen vahvaa ja hyökkäävää.

On toki selvä, että poliittisesti itsestäni kaukaisimman henkilön puheen arviointi on haaste. En lainkaan kiellä sitä. Välillä logiikan erilaisuus tai pute – katsonta kannasta riippuen – käy vaikeaksi käsitellä neutraalisti. Ehkä hankalin kohta on Soinin rajaamat kaksi vaihtoehtoa, jota kai neutraalin kuulijan olisi vaikea pitää mitenkään reiluna ongelmakentän esittelynä ja ongelman ratkaisuna:

On kaksi vaihtoehtoa joko työ kannattavammaksi tai palkan alennus ja työttömyys. Meidän linja on täysin selvä: Leikataan sivukuluja.

Poliittiset erimielisyydet unohtaen Soini on kuitenkin täydellinen nykysuomalainen poliittinen puhuja. Itsekin innostuin kirjoittamaan muistiinpanoja tehdessä ylös lähes joka toisen hänen fraaseistaan. On helppo nähdä, miksi Soini sai uutisissa pienen pätkän sanomisiaan läpi myös silloin, kun ei ollut niin niskan päällä kuin nyt. Miehen fraasit ovat yksinkertaisia, hiottuja ja toimivat täydellisen hyvin ilman suurempaa kontekstia. Esimerkiksi:

Vasemmistoliitto on vaihtanut punalipun sateenkaarilippuun.

Väite tulee melko tyhjästä. Ei liity mihinkään. Kukaan muu salissa ei takuulla käsittele Arhinmäen (mielestäni ryhdikkäitä) toimia Venäjän seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen huonoa kohtelua vastaan, mutta juttu toimii irrallisena letkautuksena. Juttu on epäilemättä myös vanha ja monta kertaa toistettu, mutta suurelle osalle yleisöstä se varmasti tulee uutena. Eikä vasemmistoliittokaan voi käyttää aikaa sen kumoamiseen, koska kumoaminen ei liittyisi itse käsiteltävään aiheeseen ja lähinnä alleviivaisi puheen kohdan merkitykselliseksi. Niinpä heitto jää niiden mieliin, joiden mielestä se oli hauskinta ikinä ja sillä hyvä.

Puheenvuorossa etsitään myös oppoisitiolle sopivaan tapaan jokaisen puolueen heikkoa kohtaa. Vihreiden äänestäjät, isät ja ”erityisesti” äidit, on jätetty hiekkalaatikon reunalle seisaalleen. Kristillisiä Soini parjaa ironisella heitolla, jossa melkein esitetään imitaatio kristillisdemokraatista vaikeroimassa asian vaikeutta. Ehkä kylmän laskelmoivaa, mutta todennäköisesti silti tehokasta.

Niin kauan kuin suomalaiset eivät anna laajemmille puheille tilaa, ei Soini joudu pulaan tekstiensä kanssa. Jos tilaa olisi enemmän, hänen retoriikastaan puuttuva logiikka ja laajempi rakenne ei kestäisi. Puheessa kuitenkin sarja hyviä heittoja toimii varsin hyvin ja logiikan puutteet suuri osa kokonaankin puheen kuulevista antaa anteeksi. Yksittäiset heitot jäävät mieleen vaikka rakenteesta ei saisikaan kiinni. Soinille puhumisen lahjat tulevat varmaan osin luonnostaan, sillä hän ei selvästikään kykene mukautumaan blogimaailmaan yhtään niin hyvin kuin eduskunnan puhujapönttöön. Puheina toimivat tekstit ovat blogimuodossa vähän lapselliselta näyttävä kokoelma päälauseita.

Vaikka Soinin puhe ei ylitäkään poliittisia raja-aitoja minuun asti, huomasin taas paatosta kuunnellessa lähinnä pohtivani, miksi omalla puolellani aitaa puhujat eivät pysty samanlaisiin suorituksiin. Kannattaisi ehkä kokeilla kirjoittaa puheeseen vain iso määrä hyviä kohtia ja unohtaa kokonaisuuden eheyden tavoittelu. Se saattaa olla nykyisen medialogiikan kannalta oleellinen jippo.

Arvosana: 8 / 10

Yhteenveto: Varsin hyvä ryhmäpuheenvuoro, joka sisältää valtavan määrän hyviä hieman kliseisiä heittoja. Kokonaisuus ei ole eheä ja ajattelu ei kestä tarkempaa tarkastelua, mutta puheen tavoite toteutuu. Lehdet kirjoittavat ja viestit välittyvät.

by