Aiotko hankkia lapsia? Asiaa kuulemma tiedustellaan kolmenkympin korvilla olevilta naisilta tavan takaa. Voin kertoa, että samaa kysytään myös miehiltä.

Tosin aina tarkentaen, että ”Noh, sullahan ei ole kiire, kun voit tehdä lapsia vielä viisikymppisenäkin”.

Noh, sullahan ei toisaalta ole kiire, kun voit tehdä lapsia vielä viisikymppisenäkin.

Jos jätetään charmantisti ikääntyvät filmitähdet, upporikkaat formulakeisarit ja muut lähes iättömät ikonit pois laskuista, me tavalliset miehet vain vanhenemme. Luulen, että jossakin kohtaa lakkaamme olemasta kovin kiinnostavia vaihtoehtoja hedelmällisessä iässä oleville naisille.

Joten kyllä, tätä kysymystä pitää pohtia ihan oikeasti. Varsinkin jos on käynyt kuten minulle: vanhempani ovat kuolleet, olen ainoa lapsi. Tuleeko minusta myös sukuni viimeinen?

Ipanat on ihania!

Että aionko siis hankkia lapsia? No tottahan toki! Ipanathan ovat ihan mukavia.

Tuleeko minusta myös sukuni viimeinen? Antti Niemi: Olenko sukuni viimeinen? Kuva: Riikka Kurki / Yle

Kun ne ovat ihan pieniä, niitä voi pitää hetken sylissä kunnes ne alkavat parkua, jolloin ne voi ojentaa äidilleen.

Kun ne ovat vähän isompia, ne istuvat nätisti ruokapöydässä, pyytävät lisää leipää ja kiittävät.

Ruoan jälkeen ne leikkivät siististi olohuoneessa, kun vanhemmat puhuvat aikuisten asioista vielä ruokapöydässä.

Näin siis tuttavapiirin mukulat toimivat, ainakin sunnuntaivierailujen ajan. Epäilen tosin, että elämää on niiden välilläkin. Huutoa, itkua ja loputon määrä kompromisseja. Puhumattakaan yöunista. Ne kaiketi loppuvat kokonaan.

Kuinka kauan voin arpoa?

Ihan vielä ei kuitenkaan taida olla aikaa lapsille. Ensin pitää tehdä opiskelut valmiiksi, hankkia työpaikka (mieluiten pari) ja kokemusta laajalta alalta, etteivät yt:t pääse koskaan yllättämään. Tämä tietysti siksi, että aina on varaa huolehtia siitä mahdollisesta perheestään.

Ei sitten varmasti harmita myöhemmin, kun puhelinnumerojen sijaan vaihtaakin kakkavaippoja.

Myöhemmin, jos ja kun ura on urjennut, on syytä ensin katsoa ulkomaankomennus, ylennys tai ainakin yksi start uppi. Siinä kohtaa ei kyllä varmaan ole aikaa taaperolle, kun töissä pitää jo koko ajan katsella jonkun perään.

Ja toki ensin kannattaa päästellä kaikki höyryt pihalle, riekkua ja rellestää kaupungin yössä, jotta ei sitten varmasti harmita myöhemmin, kun puhelinnumerojen sijaan vaihtaakin kakkavaippoja.

Mutta sitten voisi.

Missä niitä lapsia tehdään?

Pieni romantikko sisälläni toivoo, että lapset syntyisivät suhteeseen. Mieluusti vankkaan ja kestävään, mutta miksei toisaalta tuoreeseen ja hataraan? Käsittääkseni suhde lapsen saapumisen jälkeen kuitenkin aina muuttuu. Tiedättehän, kahdesta tulee kolme ja kakkaa on joka paikassa. Sekä kirjaimellisesti että kuvainnollisesti.

Tiedättehän, kahdesta tulee kolme ja kakkaa on joka paikassa.

Pitäisi siis löytää se joku tietty, jonka kanssa niitä lapsia voisi tehdä - ja mieluusti kasvattaakin yhdessä. Hyvä tietysti olisi myös, jos pääasiat olisivat kunnossa omassa elämässä, ja sen toisen.

Ja tietysti lasten saamisen pitäisi ylipäänsä olla mahdollista juuri meille. Olen käsittänyt, ettei sekään aina ole ihan itsestään selvää.

Että kyselkää vaan jatkossakin, aionko minä hankkia lapsia.

Aion toivoa lapsia.

Enempään en pysty.

Kirjoittaja on tuottaja Ylen Elävässä Arkistossa. Hän innostui pohdiskelemaan lapsen saamisen monimutkaisuutta Puoli seiskan vauvaviikon innoittamana.