Olli Heikkinen jakoi muutama tunti sitten Facebookissa päivityksen, jossa hän suomii suorasanaisesti musiikkiohjelman tekotapaa.

Teksti: Saku Schildt

Kuvassa: Miljoonasade vuonna 1992 (Heikkinen viimeisenä oikealla)

Ylen We Want More -musiikkiohjelma tuo tv-ruutuihin ja lavalle takavuosien suosittuja bändejä. Don Huonot, Mascara, Kwan, Neon 2 ja Miljoonasade herätetään henkiin tosi-tv-ohjelmaa varten, ja sarja perkaa kunkin orkesterin suosion aikoja ja lopettamisen syitä. Yhdeksänosainen sarja huipentuu marraskuussa yhteiskonserttiin Espoon Barona-areenalla.

Miljoonasateen kosketinsoittajaa Olli Heikkistä ei ohjelmassa kuitenkaan nähdä. Muun muassa 506 ikkunaa– ja Tulkoon rakkaus -hitit säveltänyt kertoi syitä poisjäännilleen Facebookissa.

”Kaikki johtuu tyytymättömyydestäni ohjelmaformaattiin sekä ohjelman tuotanto- ja markkinointitapaan. Se ei vastannut sitä, mitä minun annettiin alun perin ymmärtää”, Heikkinen kirjoittaa.

Kosketinsoittaja kiittelee sarjaa mahdollisuudesta saada muistella vanhan bändin vaiheita, mutta kertoo karsastavansa ohjelman tosi-tv-puolta, jonka avulla tekijät halusivat tuoda mukaan draamaa.

”Tämä formaatti saa käyttövoimansa osallistujien keskinäisistä jännitteistä ja avoimista konflikteista. Näitä myös ohjelman toimittajat pyrkivät kaivamaan esiin”, Heikkinen kirjoittaa.

”Tuli olo, että olen vain ja ainoastaan nappula pelissä, jonka sääntöihin en pysty vaikuttamaan. Hyvä esimerkki on omasta osiostamme tehty traileri, jossa Hessun asiallinen kommentti on tehty naurunalaiseksi leikkaamalla perään Matin aivan toisessa asiayhteydessä antama lausunto.”

Eniten miestä Heikkistä kiukuttaa kuitenkin ohjelman päätöskonsertin markkinointitapa. Tapahtumaa mainostetaan livekeikkana, ja senkin onnistumiseen ladataan dramatiikkaa: ”Marraskuinen livekeikka jännittää. Osa ei ole tehnyt musiikkia, osa ei ole koskenut entiseen instrumenttiinsa vuosiin ja ennen paluuta suuren yleisön eteen on kohdattava monta haastetta”, maalaillaan We Want Moren verkkosivuilla.

”Tosiasiassa kenenkään ei tarvitse jännittää. Omaan instrumenttiin ei ole pakko koskea. Saa koskea, mutta ääni ei välity mihinkään”, Heikkinen kirjoittaa ja selventää, että tapahtuma on monien isojen konserttien tapaan niin kutsuttu sing-back-keikka, jossa laulu tulee livenä ja muu soitto nauhalta.

”Hyväntekeväisyyskonserteissa (esimerkiksi Anna elämä lapselle) se on perusteltua, koska sillä pystytään alentamaan tuotantokustannuksia, ja näin varsinaiseen tarkoitukseen eli hyväntekeväisyyteen jää enemmän rahaa. Tässä tapauksessa asian tekee epäeettiseksi se, että markkinoinnissa annetaan ymmärtää, että bändit soittavat oikeasti”, Heikkinen kirjoittaa.

Lue Heikkisen koko kirjoitus alta. Nyt tuli ainakin mukaan sitä kaivattua draamaa.