Kolumni: Pyörä on näköhaitta

Kerrostalo on lyhyiden monologien maailma, jossa pärjää tulostimella tai auttavasti kirjoitetuilla tikkukirjaimilla, Arttu Seppänen kirjoittaa.

Polkupyöriä parkissa Jyväskylässä. Risto Aalto

Arttu Seppänen

Kun astut kerrostalon ovesta sisään, olet saman tien astunut maailmaan, jossa on täysin oma keskustelukulttuuri. Liimaamalla lappuja ilmoitustaululle, tiputtamalla lappuja postiluukusta tai varastamalla ovikoristeita voit olla yhteydessä muihin asukkaisiin.

Se on lyhyiden monologien maailma, jossa pärjää tulostimella tai auttavasti kirjoitetuilla tikkukirjaimilla.

Siksi ajattelin, että olisi kerrankin kiva keskustella taloyhtiön hallituksen puheenjohtajan kanssa puhelimessa, kun ilmoitustaululle oli ilmestynyt jälleen yksi uusi lappu koskien pyörien säilytystä: Kaikki pyörätelineiden ulkopuolella säilytettävät pyörät poistetaan tiettyyn päivämäärään mennessä.

Taloyhtiössä ei ole pyörille kunnollista säilytyspaikkaa, jossa pyörän saisi lukittua asianmukaisesti rungosta kiinni esimerkiksi turvallisella U-lukolla.

On vaikea keksiä pyörävarkaille helpompaa kohdetta kuin nämä taloyhtiöiden pihat, joiden rimpulatelineistä pyörän voi kantaa käsin pois keskellä päivää ilman kummoisia apuvälineitä.

Olen säilyttänyt pyörääni telineen viereiseen metalliaitaan kiinnitettynä, koska siihen pyörän saa kiinni tukevasti rungosta. Seurasi kolme perustelua, miksi se ei käy.

Ensimmäinen perustelu oli, että pyörä on auton tiellä. En tiedä kuka haluaa tai edes kykenee ajamaan autonsa päin metalliaitaa mattojen puistelutelineen läpi, mutta kuulostaa ihan kiinnostavalta kaverilta. Perustelu tuntui siis vähintäänkin hupsulta.

Seuraava perustelu oli, että pyöräni on näköhaitta. En ala arvostelemaan kenenkään esteettisiä mieltymyksiä, mutta tuntui omituiselta, että jostain syystä juuri se minun pyöräni siellä opeleiden ja volkswageneiden kansoittamalla pihalla pilaa kauniin asfalttimaiseman ja rikkoo taloyhtiön esteettisen linjan.

Seuraava perustelu oli: “sun nyt täytyy vaan ottaa se pyörä siitä pois.”

Ehdotin, että eikö olisi mukavampaa, että näihin asioihin etsittäisiin ratkaisua keskustelemalla avoimesti asukkaiden kesken, ennen kuin liimataan ukaaseja.

Kehotin harkitsemaan kunnollisen pyörätelineen hankkimista, joita esimerkiksi Jyväskylän kaupunki on hankkinut Kauppakadulle. Niihin saa pyörän rungosta kiinni.

Puheenjohtaja lupasi viedä asiaa eteenpäin ja myönsi nykyisten pyörätelineiden olevan huonoja, vaikka pitikin epätodennäköisenä, että pyöräni edes varastettaisiin.

Poliisin statistiikka saattaa olla tästä eri mieltä.

Ilmoitustaulun lapussa lisäksi mainittiin, että mahdollisten taloon muuttavien henkilöiden tulee huomioida rajalliset pyörien säilytystilat tarvitessaan pyöräpaikka.Viesti rivien välissä siis oli, että jos mietit muuttamista taloyhtiöön ja tarvitset pyöräpaikan, muuta muualle.

Sekä pyörä- että autopaikkojen määrälle asukasta kohden on olemassa omat, Liikenneviraston määrittelemät suositukset. Valitettavasti vain toiset niistä paikoista otetaan tosissaan.

Taloyhtiöt toimivat yksityisautoilijoiden ehdoilla, vaikka kansainvälisesti kaupunkisuunnittelun kehitys on juuri päinvastainen: Yksityisautoilun haitat on tunnustettu ja pyöräilyn edellytyksiä kehitetty.

Pyörä vie vähän tilaa ja on ekologinen tapa liikkua.

Muutaman tunnin päästä puheenjohtaja soitti, että uusia telineitä ei tule, koska telineet ovat yhtä huonoja kaikissa muissakin taloyhtiöissä.

Ilmastoneuvotteluistakin tuttu logiikka on pettämätön. Miksipä ikinä muuttaisimme mitään, kun ei nuo toisetkaan tee mitään.