Opetus- ja kulttuuriministeriön ohjeiden mukaan kiristyskirjeitä ei kannata jättää huomiotta. Olen asiassa täysin päinvastaista mieltä. Tosiasiallisesti kiristyskirjeisiin vastaamalla ei juuri koskaan voi parantaa omaa asemaansa. Koska koko bisnes perustuu pelotteluun, paras yleistoimintatapa on täydellinen radiohiljaisuus. Käyn seuraavassa kolmen esimerkkitilanteen voimin asiaa läpi.

Mikäli kirjeen saaja on jakanut sisältöjä netissä

Luonnollisesti tässä tilanteessa itsensä inkriminointi ei kannata. Tosiasiallisesti hyvin pieni prosenttiosuus kirjeen saajista joutuu asiassa markkinaoikeuteen. Puhutaan prosentin osista koko kiristyskirjekannasta. Omia mahdollisuuksia selvitä ilman jatkotoimia nostaa huomattavasti, mikäli ei vastaa kiristyskirjefirmojen kirjeisiin, tai muihinkaan yhteydenottoihin. Myöskään asiasta kirjoittaminen sosiaalisessa mediassa omalla nimellä on yleensä huono asia.

Mikäli juttu sattuisi vastoin normaalitodennäköisyyksiä menemään markkinaoikeuteen, ennen oikeudenkäyntiä asia voidaan erikseen sovitella oikeusistuimen tiedoksiannon jälkeen. Hedman Partnerssin puheet kymmenien tuhansien eurojen oikeudenkäyntikuluista ovat silkkaa pelottelua. Näin suuria kuluja tulee ainoastaan ennakkotapaustilanteissa tai jossain muussa poikkeustapauksessa.

Mikäli kirjeen saaja ei ole jakanut, mutta joku muu taloudesta on

Yhteydenotto kiristyskirjeen lähettäjään ei myöskään kannata, mikäli joku muu kuin kirjeen saaja taloudesta on jakanut sisältöjä. Kirjeen saajalla ei ole velvollisuutta todistella kenenkään muun syyllisyyttä. Vaikka esimerkiksi Hedman Partners kuinka uskottelisi, että oma puoliso, omat lapset tai kaverit pitäisi käräyttää, tämä ei pidä paikkaansa. Vaade kohdistuu kirjeen saajaan ja tilanteen selvittäminen on tässäkin tapauksessa hankalaa ja aikaavievää. Mikäli tilanne etenee markkinaoikeuteen asti, kirjeen saaja voi todistaa syyttömyytensä siellä esimerkiksi tarkastuttamalla henkilökohtaisen tietokoneensa ulkopuolisella taholla. Kaikenkaikkiaan asian selvittämiseen kuluu tässäkin tapauksessa niin paljon resursseja, että kiristyskirjeeseen vastaaminen millään tavalla ei yksinkertaisesti vaan kannata.

Mikäli kirjeen saaja tai kukaan muukaan taloudesta ei ole jakanut

Tapauksessa, jossa kukaan taloudesta ei ole jakanut mitään väitettyjä sisältöjä netissä, kiristyskirjeisiin vastaaminen ei myöskään kannata. Kokemus on osoittanut, että kiristyskirjefirmat jatkavat syyttömienkin häirintää vaikka heille kuinka hitaasti selittäisi, että tilanne on mahdoton ja kirje perätön. Saamieni tietojen mukaan myös Asianajoliiton valvontalautakunta on tehnyt ainakin yhden langettavan välipäätöksen asian tiimoilta. Tilanteessa kiristyskirjefirman lakimies oli jatkanut kirjeen saajan ahdistelua vaikka jälkimmäinen oli sanonut menevänsä vaikka oikeuteen todistamaan syyttömyytensä. Tämä ei lakimiehille kelvannut, vaan syyttely ja häirintä jatkui kirjeitse. Näyttää siis siltä, että kirjeen lähettäjät eivät osaa jättää rauhaan edes ihmisiä, jotka haluavat siirtää tapauksen suoraan oikeuden arvioitavaksi.

Päädymme jälleen samaan johtopäätökseen kuin edellisissä tapauksissa: Kiristyskirjefirmoihin yhteyden ottaminen ei käytännössä ikinä paranna kirjeen saajan tilannetta. Parempi toimintatapa on säilyttää ensimmäinen kirje varmassa paikassa, mutta tunkea seuraavat kirjeet roskiin ja miettiä asiaa uudelleen siinä vaiheessa, mikäli kirje tulee ihan oikealta oikeusistuimelta.

Janne Paalijärvi – http://paalijarvi.fi/

Facebook: https://www.facebook.com/paalijarvi

Twitter: https://twitter.com/paalijarvi

Päivitys 2017-04-05 klo 11:20: Korjattu tekstiä; suositus on säilyttää ensimmäinen kirje ja tunkea loput roskiin.