Poliisille ilmoitetaan vuosittain noin 200 000 ”pimeää rikosta”.

Suomessa on olemassa tilasto, jota poliisi ei julkisuudessa mielellään esittele. Syy on selvä. Luvut ovat poliisin kannalta nimittäin karua luettavaa.

Poliisille ilmoitetaan vuosittain noin 200 000 ”pimeää rikosta”, joiden tekijää ei lähtökohtaisesti tiedetä. Poliisi saa selvitettyä näistä vuosittain kuitenkin vain alle viidesosan – kappalemääräisesti siis vain noin reilut 30 000.

Taso on Suomen korkeimman ja vaikutusvaltaisimman syyttäjän, valtakunnansyyttäjä Matti Nissisen mielestä huolestuttava. Näin hän kirjoitti aiheesta blogissaan kuluvalla viikolla.

– Suomalaisen esitutkinnan taivaalta ei tummia pilviä puutu. Huomattava osa rikoksista jää selvittämättä – näin erityisesti silloin, kun juttu tulee pimeänä, eli tekijää ei heti tiedetä, Nissinen kirjoitti.

Pimeistä omaisuusrikoksista vain hieman yli joka kymmenes tapaus selviää vuosittain. Pimeistä pahoinpitelyrikoksista poliisi on selvittänyt viime vuosina hieman yli joka kolmanneksen, ilmenee IS:n Poliisiammattikorkeakoulusta pyytämistä tilastoista.

Jos et näe yllä olevaa grafiikkaa, näet sen tästä.

Nissinen toivoo pikaista ryhtiliikettä.

– Syyttäjänä toivoisin mieluusti, että rikosvastuu toteutuisi nykyistä useammin, Nissinen sanoo Ilta-Sanomille.

– Ja kyllä he siellä tutkinnassa parhaansa tekevät, mutta näkisin, että (poliisi)tutkinnan resursseista ei ole varaa nipistää, koska rikosten selvittäminen vaatii oikeasti työtä. Ja nuo (selvitys)luvut indikoivat, että nyt ollaan ihan kipurajoilla, Nissinen alleviivaa.

Nissisen mukaan yksi huolestuttava seikka on se, että selvitettyjen, ”pimeiden rikosten” tutkinta-ajat ovat venyneet viime vuosina. Viime vuonna keskimääräinen aika oli 149 vuorokautta. Kun tutkinnat venyvät, rikoksista epäillyt voivat pahimmassa tapauksessa jatkaa rikostehtailua.

– Pitenevä tutkinta-aika heikentää mahdollisuutta rikostorjuntaan estävässä merkityksessä, Nissinen selvittää.

Jos et näe yllä olevaa grafiikkaa, näet sen täältä.

Ei pidä antaa aihetta uskomukselle, että poliisille on turha ilmoittaa rikoksesta

Nissisen mukaan poliisin suorituskyvyn riittämättömyys voi pahimmillaan johtaa yhteiskuntarauhan eri asteisiin rikkoutumisiin.

Nissisen mielestä uhkakuvana on, että poliisin toimintaan tyytymättömät kansalaiset ryhtyvät itse ”selvittelemään” tapahtuneita rikoksia esimerkiksi nyrkein tai muilla kostotoimilla.

– Se on minun mielestäni ihan oikeasti asia, joka pitää ottaa huomioon, ettei kansalaisia saateta tilanteeseen, jossa he rupeavat pohtimaan sellaisia (kostotoimia). Se ei ole kenenkään edun mukaista. Sen todennäköisyyttä on vaikea ennustaa. Osa ihmisistä ei semmoiseen koskaan lähtisi tai syyllistyisi, mutta sitten on kuumakalleja, joilla se kynnys on paljon paljon matalampi.

– Siitä ei seuraisi mitään hyvää, Nissinen tähdentää.

Miten tällaiset uhkakuvat torjutaan?

– Hoitamalla tätä järjestelmää niin, että usko viranomaisten toimintakykyyn säilyy. Ja ettei asiakkaassa pääse syntymään turhautumista.

– Ei pidä vähätellä sitä, että huono palvelukokemus tai huono käsitys viranomaisten toiminnasta voi levitä yllättävänkin tehokkaasti ystäväpiirissä. Ei pidä antaa aihetta semmoiselle uskomukselle tai käsitykselle, että poliisille on turha ilmoittaa siitä ja tuosta rikoksesta, kun ei niitä tutkittaisi, Nissinen korostaa.