Řekněte mi o sobě pár vět.

Jsem z Václavic, což je blízko polských hranic. Rád hraju divadlo, chodím na dramatický kroužek, hraju na piano. Jediný sport, který dělám, je asi uhýbání před pohlavky ostatních. Jinak moc koníčků nemám.

To byl jen vtip, nebo jste zažíval šikanu?

Nezažíval jsem šikanu. Ale myslím, že bych si ji zasloužil.

To snad nikdo.

Vzhledem k tomu, že moc rád hraju na nervy ostatních… Někdy bych si ji zasloužil.

Je vám teprve dvanáct, narodil jste se osmnáct let po revoluci. Co pro vás znamená, že slavíme třicet let od konce totality, třicet let života ve svobodě?

Protože nevím, jaké bylo žít za komunismu, ani netuším, co na vlastní kůži znamená ta nesvoboda. Ale na druhou stranu je to dobře. Když se ohlédnu zpátky a dozvídám se, co lidé nesměli… Nesměli cestovat! Říkám si, že žijeme v úžasně svobodné době, a jsem za to rád.

Co z toho je pro vás nejhorší? Že nebyla svoboda slova, svoboda cestovat, žít podle svých představ?

Nejdůležitější ze všeho je svoboda slova, protože když člověk nemůže veřejně říct, co si myslí, je to horší, než když nemůže jet k moři. Žít ve světě, kde existuje cenzura, by mi strašně vadilo. Rád jsem někde pryč, ale na druhou stranu jsem klidně doma. Kdybych nemohl nikam cestovat, určitě by mi to tolik nevadilo, jako kdyby mi někdo řekl: „Hele, teď nesmíš říkat, co si myslíš. Můžeš říkat jen to, co ti řekneme, aby sis myslel.“

Nezažíváte ve škole tlak na to, o jakých tématech mluvit? Mluvila jsem s mladými lidmi, kteří mi říkali, že učitelka ve škole nechtěla, aby diskutovali o politice, protože o ní prý nic nevědí a jen papouškují po rodičích.

Já jsem vyzkoušel už čtyři školy, z toho jsem se dva roky učil doma. A mám srovnání se třemi školami. Tahle třetí je podle mě nejlepší. Teď jsem v sedmé třídě. Podle mě učitelé mají, co se týče demokracie,