Prije početka jedno upozorenje: ako vam u nekom trenutku čitanja ovoga teksta njegova tematika postane komplicirana, moguće i nedokučiva pa poželite odustati, nemojte to učiniti. Činjenice o kojima ćemo vas izvijestiti jednostavno su prevažne da bi bile napuštene i zanemarene.



One otkrivaju način - samo jedan od načina, naravno - na koji se već godinama osiromašuje naša zemlja, dok se u paralelnom procesu pojedinci, nimalo slučajno odabrani, besramno bogate. Stoga, čitajte i pamtite, jer priča koja slijedi temeljena je na stvarnim licima i događajima.



Početak: Ministarstvo zaštite okoliša i energetike već do ljeta planira ugasiti agencije koje se nalaze pod njihovom ingerencijom. Agencija za ugljikovodike (AZU), pompozno osnovana ono kad su nam rekli da Jadran leži na nafti i da ćemo svi biti bogati kao Arapi, spojit će se s Hrvatskom agencijom za obvezne zalihe nafte i naftnih derivata (HANDA) - ne pitajte tko su ti i što rade - i Hrvatskim operaterom tržišta energije (HROTE) u jednu agenciju koja će se vjerojatno zvati Hrvatska energetska agencija (HEA).







Dobro ste shvatili, prije smo imali tri agencije, a ubuduće ćemo imati jednu. Ušteda će pri tome biti enormna. U Ministarstvu zaštite okoliša tvrde da će se na ovaj način ušparati čak 60 milijuna kuna.



Dobri poznavatelji hrvatskih agencijskih (ne)prilika sigurno su primijetili grešku u prethodna dva pasusa. Jedna agencija, naime, nedostaje. Centar za praćenje poslovanja energetskog sektora i investicija (CEI) namjerno smo izostavili jer se on nikome ne pripaja. On će jednostavno biti - izbrisan.



CEI je osnovan 2012. godine još dok je hrvatskim političkim prostorom hodao Radimir Čačić. I sve to vrijeme bio je u zapećku. Rijetko tko bi ga se sjetio, a još rjeđe posjetio. Sve dok se nije dogodio "slučaj Agrokor". Koji je na naslovnice izbacio Antu Ramljaka. Koji je pak jedno vrijeme bio i član Uprave CEI-ja, zadužen za energetiku.



Kad je "pao" Čačić, otišao je i Ramljak. I ne samo on. Ali je zato CEI o(p)stao. A uskoro ćete doznati i zašto.



Cilj CEI-ja, tako barem piše na njihovim internetskim stranicama, jest omogućavanje transparentnog upravljanja, praćenja i provođenja energetske strategije RH, te sustavno praćenje i podržavanje vođenja investicija države i državnih tvrtki. Ako ne razumijete, ne brinite se, ono što je bitno razumijeti tek slijedi.



Javno privatno partnerstvo (JPP) prepoznato je kao model pokretanja investicijskog ciklusa kojim bi Hrvatska, po uzoru na neke europske zemlje, mogla ostvariti dodatni gospodarski rast. Ključan razlog zbog kojega se ovaj model odabire jesu, a tako piše i na stranicama CEI-ja, dugoročne uštede za porezne obveznike.



E, sad, kakve veze ima CEI iz naše priče s JPP-om? Jednostavno, Vlada Zorana Milanovića zakonom je propisala da je CEI zadužen za pripremu prijedloga projekata javno-privatnog partnerstva, za predlaganje projekata javno-privatnog partnerstva, za provedbu postupaka odabira privatnog partnera, za sklapanje ugovora o javno-privatnom partnerstvu i za provedbu projekata javno-privatnog partnerstva.



Ukratko: JPP = CEI. A cilj je, ponovimo, ušteda.



Ako je to jasno, idemo dalje. Da bi CEI valjano mogao sve to oko JPP-a provoditi, potrebno je sklopiti i neke ugovore. Recimo, s konzultantskom tvrtkom koja će raditi (ili možda neće, pogledajte okvir) sve ono što bi zapravo CEI trebao raditi. I savjetovati, i pratiti, i nadzirati, i sve tako nešto, a to košta. Puno košta.



CEI - pripremite se, polijećemo - radi samo s jednom konzultantskom kućom, a to je PPP Centar iz Zagreba koji vodi Saša Marenjak. Kažu da ih ionako malo ima, tih konzultanata za javno-privatno partnerstvo, i da je ova tvrtka, Splićanima poznata po radu na Spaladium Areni, najjeftinija.



Kad je CEI 2012. osnovan rekli su nam da će Hrvatska uz pomoć te velevažne i velepotrebne agencije učas dovabiti 8,2 milijarde kuna kapitala. I to samo preko javno-privatnog partnerstva. Pet godina kasnije, mi ćemo vam reći da Hrvatska uz pomoć CEI-ja nije dobila ni lipe. Dapače, CEI nas svake godine samo za plaće njegovih 13 djelatnika stoji osam milijuna kuna, no to je još ništa koliko nas stoji ona konzultantska kuća s kojom CEI posluje.



Dakle, u pet godina postojanja ove spasonosne agencije PPP Centar je od CEI-ja (čitaj: od države), dobio 27.225.750 kuna. I to za poslove javno-privatnog partnerstva od kojih, pazite sad jer ovo što ćete čuti još nije čuveno, niti jedan jedini nije realiziran. S jedne strane 0, s druge 27.225.750, a sve po zakonu. Našem, hrvatskom.



Ovaj nevjerojatan podatak potvrđen nam je i u Ministarstvu zaštite okoliša gdje nas je primio državni tajnik za energetiku Ante Čikotić.



- Da, istina je, CEI je s PPP Centrom sklopio dva Okvirna sporazuma, jedan 2012. a drugi 2015., taj novac je PPP Centru isplaćen, a istovremeno niti jedan natječaj nije rezultirao pronalaskom privatnog partnera, a kamoli da je neki od projekata zgotovljen - objašnjava Čikotić.



Rekosmo, nečuveno. Pa ponovimo: privatnoj je firmi iz državnoga proračuna kroz pet godina isplaćeno 27.225.750 kuna, a da ni jedan natječaj nije urodio plodom. Odnosno poslom, iz kojega bi se onda i država mogla naplatiti.



- Šokiran sam pojavnošću plemenskog koncepta zaposjedanja institucija u energetskom sektoru - ističe Čikotić.



Posebno je intrigantno zašto je CEI s PPP Centrom sklopio Okvirni sporazum i 2015. godine, jer su u toj Agenciji vrlo dobro znali da ni onaj prvi iz 2012., iako masno naplaćen, nije konzumiran.



Što se pojedinačnih ugovora tiče, prema Sporazumu iz 2012. trebalo se ući u sedam projekata javno-privatnog partnerstva (što je bilo debelo ispod plana, ali, eto, bilo je barem nešto) za što je PPP centar trebao dobiti 24.132.000 kune. Da bi tri godine kasnije Marenjak i njegova tvrtka dobili na dar ugovore za 20 projekata (školstvo, zdravstvo, pravosuđe...) vrijedne 67.870.000 kuna. A sve za... trošak pripreme dokumentacije.



- S obzirom na to da su raniji postupci bili neuspješni te da se niti jedan JPP projekt nije doveo do faze pronalaska privatnog partnera, a kamoli realizacije, postavlja se pitanje zašto je sklopljen novi Okvirni sporazum - nejasno je i Čikotiću.



I prije prve lopate potrošeni su tako milijuni s kojima se moglo izgraditi nekoliko škola. Ili nova zgrada Državnog odvjetništva, s velikim prozorima, da lakše vide što im se događa u dvorištu.



Uglavnom, da je CEI uspio sagraditi sve što je naumio, PPP Centar bi dobio više od 90 milijuna kuna, a ovako, kad nije sagrađeno ništa, niti se išta odmaklo dalje od puste želje, dobio je niti 30 milijuna. I još im CEI, prema dokumentu koji posjedujemo, na dan 31. ožujka 2017. godine duguje zatezne kamate u iznosu od 341.545 kuna. I 90 lipa. Blago majci koja rodi savjetnika!



Savjetovanje nikoga o ničemu stari je hrvatski izum, koji je u ovom slučaju dobio novu dimenziju. Da ti glava eksplodira od nauke. No, izdržite još malo, isplati se, recimo, čuti kako su ovi u CEI-ju nedugo nakon osnutka umalo bankrotirali. Ni za plaće jadni nisu imali, pa su morali dignuti kratkoročan kredit kod Croatia Banke. Koji, jesmo li u Hrvatskoj ili nismo, nisu vratili. Pa su dogovorili s kreditorom da im pomakne rok otplate s godinu dana na datum nepoznat Ministarstvu.



- Tek moramo otkriti u kojem je statusu taj kredit, koliko su narasle kamate te do kojega je roka produžen. Naravno, moramo i utvrditi zbog čega kredit nije zatvoren na vrijeme, jer ne zaboravimo da je CEI uredno dobivao novac prvo od Ministarstva gospodarstva, a zatim i iz proračuna, te da su za to vrijeme plaćali svoje obveze prema PPP Centru - veli Ante Čikotić.



Evo nam, dakle, nove intrige. Razjasnili smo - valjda - što su naši genijalci zamislili da će CEI raditi, ali - helou! - odakle će se financirati?!



Plan je, objašnjava nam sporo i strpljivo Čikotić, bio da CEI zarađuje novac realizirajući javno-privatna partnerstva. Partner bi ulio keš u proračun jedinice lokalne samouprave, pa bi ova, sva sretna što će dobiti na primjer školu, dio novca proslijedila CEI-ju, a CEI bi od toga namirio konzultanta i isplatio plaće.



Samoodrživi je to sustav, zapljeskali su sami sebi naši genijalci, i ništa nas neće koštati, dapače, kupat ćemo se u ušteđenom novcu i još k tome preporoditi gospodarstvo. O crnom scenariju nisu razmišljali.



A on kaže da već pet godina imamo bezobrazno skupu i skandalozno nepotrebnu Agenciju koja troši novac, i to gomilu novca, a da ama baš ničemu ne služi. Osim da Saši Marenjaku ne bi patila kvaliteta života.



Prve četiri godine sisali su sredstva Ministarstva gospodarstva u kojemu su, priča se, određeni djelatnici šizili što moraju tražiti/žicati donacije (!?) za financiranje CEI-ja, da bi lani bili prebačeni izravno pod vime državnoga proračuna. Na toplo i sigurno. Tako su barem mislili.



- Potpredsjednik Vlade i ministar uprave Ivan Kovačić otvorio nam je vrata drastičnim promjenama svojim Nacrtom prijedloga Zakona o javnim agencijama. Okupio je vrhunske stručnjake i s njima složio akte koji će predstavljati istinsku reformu i donijeti značajne proračunske uštede. CEI se gasi, tu nema dileme - zaključuje Čikotić.



Prijevara s omiškom obilaznicom

Među završenim projektima koji ne spadaju pod domenu javno-privatnog partnerstva na internetskim stranicama CEI-ja nalaze se uglavnom projekti kojima su investitori Hrvatske ceste i HEP. Neupućen netko, rekao bi svaka čast, puno je tu posla obavljeno, no i najpovršniji pregled "završenih projekata" otkriva – prijevaru. Navedena je tako u rubrici "završeni", jer postoji i rubrika "projekti u realizaciji", cesta Stobreč - Omiš (obilaznica Omiš). Čitatelji "Slobodne", naravno, znaju da od te obilaznice trenutačno imamo tek tunel koji ne vodi nigdje. I da će tako ostati tko zna još koliko godina.



Primjer koji sve pokazuje

Najbolja ilustracija (ne)rada u CEI-ju jest pojedinačni ugovor koji je CEI 28. siječnja 2016. sklopio s PPP Centrom za pripremu projekta izgradnje ili dogradnje škola u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. Konzultantu je, naime, isplaćeno 3.093.750 kuna, a da do dana današnjega još ni natječaj za javno-privatno partnerstvo nije raspisan, a kamoli da je pronađen partner!

Ugovor koji posjedujemo zorno pokazuje što je zapravo konzultant dužan za CEI napraviti. Jednom riječju: ništa! Ne piše, istina, baš tako, ali pogledajmo zajedno.

Na devet stranica precizno se navodi na koje škole se ugovor odnosi, kolika je cijena savjetodavne usluge, koliki je PDV, kakva mora biti dinamika realizacije i slično. Navedene su, naravno, i obveze naručitelja (CEI), pa tako među njima stoji da će CEI pribaviti svu dostupnu dokumentaciju i uručiti je izvršitelju (PPP Centar), da će, nadalje, na vrijeme i bez odlaganja obaviti sve formalne radnje u postupku predlaganja pojedinog JPP projekta, kao i obaviti sve ostale radnje nužne u procesu realizacije JPP projekta.

Obaveza izvršitelja (PPP Centar) stala je pak u jednu jedinu ugovornu točku i u jednu jedinu rečenicu: Izvršitelj je dužan obavljati usluge u skladu s danom ponudom i sukladno ugovoru. Pardon, piše još i da će sve dokumente koji će proizići kao rezultat savjetovanja dostaviti u minimalno dva primjerka u papirnatom obliku i minimalno dva primjerka na elektroničkom mediju za pohranu podataka.



'Potpredsjednik Vlade i ministar uprave Ivan Kovačić otvorio nam je vrata drastičnim promjenama svojim Nacrtom prijedloga Zakona o javnim agencijama. Okupio je vrhunske stručnjake i s njima složio akte koji će predstavljati istinsku reformu i donijeti značajne proračunske uštede. CEI se gasi, tu nema dileme', ističe Čikotić.



Boris Draženović: Projekti su gotovi, samo ih treba 'otkočiti'

Boris Draženović, predsjednik Upravnog odbora CEI-ja, u pisanom odgovoru pokušao nam je objasniti važnost agencije kojoj je na čelu.



- U CEI-ju je trenutačno angažirano 13 zaposlenika u stalnom radnom odnosu, svi s visokom stručnom spremom ili magisterijem, a imamo i dva doktoranda. Oni obavljaju poslove od savjetnika, voditelja projekata do voditelja sektora. Određeni dio poslova povjeravamo i vanjskim suradnicima jer nam je preskupo za iste imati stalno zaposlene vlastite djelatnike s obzirom da potreba za njihovim angažmanom ovisi o broju projekata koje pripremamo - navodi.



Gašenju CEI-a se, naravno, protivi.



- To nikako ne bi bilo dobro napraviti u ovom trenutku, a razloga ima dosta. CEI ima isključivo visoko obrazovane zaposlenike s iskustvom i vrlo vrijednim radnim rezultatima na poslovima na kojima rade. U ovom trenutku CEI ima gotove i pripremljene projekte koji mogu krenuti odmah u realizaciju a koji ne predstavljaju povećanje javnog duga RH (to su projekti javno-privatnog partnerstva). Također, trenutačno privodimo kraju aktivnosti temeljem kojih bi u CEI-ju trebala biti centralna baza svih investicija u RH (javnih, privatnih, strateških...) - piše Draženović.

Zanimljivo, prema njemu, CEI-ju ne treba potpora državnoga proračuna.



- U cijelosti se možemo financirati iz vlastitih prihoda. Potrebno je samo "otkočiti" započete projekte - jasno će Draženović.



Početkom 2016. godine poslovanje CEI-a, zaključuje, detaljno je proanalizirala Državna revizija Ministarstva financija RH te značajnijih primjedaba, ističe, nije bilo. "Samo nekoliko opaski".



- Krajem 2016. godine ukupno poslovanje CEI-ja bilo je pregledano od strane Sektora za izvršenje Državnog proračuna u Ministarstvu financija RH i također primjedaba koje bi zahtijevale posebno postupanje nije bilo. Trenutačno nastojimo, kako god to znamo i možemo, zadržati postojeći stručan i u praksi dokazan radni kadar. Samo tijekom zadnjih cca godinu dana čak četvero naših vrlo kvalitetnih djelatnika pronašlo je novu radnu sredinu. Nisu mogli više izdržati neizvjesnost vezanu uz buduće poslovanje CEI-ja. Nije tajna kako je krenuo "lov" na preostali radni kadar. Iskreno se bojimo kako bi, gašenjem CEI-ja, sav postojeći stručan kadar napustio CEI u mjesec-dva dana - stoji u Draženovićevu odgovoru na naš upit.