On surullista, että yliopistojenkin pitää perustella tärkeyttään puolivillaisilla selvityksillä taloudellisista vaikutuksista, Taloussanomien toimittaja Teemu Muhonen kirjoittaa.

Suomen yliopistot tuovat kansatalouteen joka vuosi 14,2 miljardin euron arvolisän, julistaa skotlantilainen konsulttiyhtiö Biggar Economics tiistaina julkistetussa raportissaan.

Arvion on tilannut Suomen yliopistojen etujärjestö Unifi yhdessä Akavan, EK:n, Sivistystyönantajien ja Suomen ylioppilaskuntien liiton kanssa.

Koska raportin tarkastelulukuvuonna 2015–2016 yliopistojen budjetti oli 2,7 miljardia euroa, ”yksi yliopistoihin sijoitettu euro tuottaa vähintään viisi euroa”, havainnollistaa yliopistoja edustava Unifin Leena Wahlfors Helsingin Sanomille.

HS:n juttua jakoi sosiaalisessa mediassa muun muassa vihreiden puheenjohtaja Ville Niinistö.

Edelliset hallitukset ovat supistaneet yliopistojen rahoitusta, ja tutkimustuloksen valossa leikkaukset tällaisilta rahasammoilta näyttävät suorastaan järjenvastaisilta.

Koulutusleikkauksia voi kritisoida monin hyvin perustein, mutta valitettavasti yliopistojen tilaama arvio niiden ”sijoitustuotosta” yltää vähintään samalle järjenvastaisuuden tasolle.

– Voi luoja, mikä myötähäpeä, parahtaa Suomen Pankin ekonomisti Juha Itkonen.

Katsaus raporttiin kertoo, että hänen reaktionsa on oikeutettu.

”Kysyntävaikutukset” harhaanjohtavia

Biggarin mukaan 14 miljardin euron arvonlisäyksestä 6 miljardia syntyy välittömistä kysyntävaikutuksista.

Laskelman mukaan arvonlisää tuottavat yliopistojen työntekijöille maksetut palkat, ja arvonlisä kertautuu, koska työntekijät käyttävät palkkansa ostaakseen tuotteita ja palveluita.

Samalla tavoin arvonlisää tuottavat raportin mukaan opiskelijoiden kulutus esimerkiksi vuokriin ja ruokaan sekä opiskelijoiden tekemä osa-aikatyö.

– Ikään kuin ihmiset eivät söisi, asuisi tai työskentelisi, jos he eivät olisi yliopistossa, Itkonen toteaa.

Myös Etlan Vesa Vihriälän mukaan kysyntävaikutusten laskeminen on harhaanjohtavaa, sillä jos valtio käyttäisi rahat johonkin muuhun kuin yliopistoihin, kysyntävaikutukset olisivat vähintään samaa luokkaa.

Vihriälä: Osaa vaikutuksista myös aliarvioitu

Loput 8 miljardia arvonlisästä syntyvät Biggarin laskelmassa muun muassa ”koulutuspreemiosta”: vuonna 2015 yliopistoista valmistui noin 33 000 henkilöä, jotka tulevat koulutuksensa ansiosta tienaamaan työurillaan yhteensä lähes 4 miljardia euroa enemmän.

Tämänkin summan vertaaminen yliopistojen saamaan vuotuiseen rahoitukseen on osittain ongelmallista, sillä valmistuneet ovat opiskelleet yliopistossa useita vuosia.

Toisaalta Vihriälä arvioi, että joiltain osin Biggar on saattanut aliarvioida yliopistojen vaikutusta innovaatioiden syntyyn ja siitä syntyvään arvonlisään.

Yliopistojen tulisi taistella hölynpölyä vastaan

Yliopistot eivät tietenkään ole ainoa taho, joka on teettänyt villejä laskelmia omasta huimasta tuottopotentiaalistaan.

”Euro pyöräilyyn tuo 8 euron hyödyt”, ”Yksi työhyvinvointiin sijoitettu euro tuottaa 6 takaisin”, ”Jokainen mainontaan investoitu euro voi kasvattaa Suomen bkt:ta yli 6 euroa”, listaa Nordean ekonomisti Olli Kärkkäinen taannoisia otsikoita Twitterissä.

On silti poikkeuksellisen surullista, että rahoituksensa puolesta pelkäävät yliopistot ovat katsoneet tarpeelliseksi lähteä leikkiin mukaan.

Kuten Suomen Pankin Itkonen toteaa, yliopistojen tärkeintä tehtävää eli sivistyksen ylläpitämistä ja uuden, luotettavan tiedon tuottamista ei edes voi mitata rahassa.

Parhaiten yliopistot tukevat yhteiskuntaa ampumalla kaiken maailman humpuukiselvityksiä alas – eivät tilaamalla niitä itse.