Treasures from the Wreck of the Unbelievable -näyttely perustuu tarinaan, jonka mukaan näyttelyn teokset on pelastettu meren syvyyksistä. Tarinaa tuetaan kuvin ja videoin.

Treasures from the Wreck of the Unbelievable -näyttely perustuu tarinaan, jonka mukaan näyttelyn teokset on pelastettu meren syvyyksistä. Tarinaa tuetaan kuvin ja videoin. Satu Nurmio / Yle

Damien Hirst tuli tunnetuksi 25 vuotta sitten säilömällä valkohain isoon tankkiin. Nyt Britannian nykytaiteen entinen paha poika on palannut megalomaanisempana kuin koskaan.

Edessäni seisoo yli huoneen korkuinen patsas. Se näyttää siltä, kuin se olisi nostettu merenpohjasta ja olisi yhä korallien peitossa. Paitsi että eihän koralleissa säilyisi värit kuivalla maalla. Ja mikä ihme on tuo naissoturihahmo karhun selässä, jota patsas esittää?

The Beast and the Warrior (Peto ja soturi) on kuin yltä päältä korallin peitossa. Satu Nurmio / Yle

Näyttelyhuoneen takana paljastuu toinen samanlainen jättiläisteos. Vanhaan venetsialaiseen tullikasarmiin rakennettu näyttelytila täyttyy valtavista patsaista, niiden marmorikopioista, kullankimalteisistä esineistä ja videoista, joilla näytetään, miten jättipatsaita nostetaan merten syvyyksistä. Tämä on brittiläisen nykytaiteilijan Damien Hirstin valtava projekti, Treasures from the Wreck of the Unbelievable eli aarteita Uskomattoman hylystä.

Näyttelytiloissa on toinen toistaan suurempia pronssipatsaita, kullattuja teoksia, marmoria sekä valokuvia ja videoita. Satu Nurmio / Yle

Nykytaiteen entinen paha poika

Damien Hirst sinkoutui nykytaiteen tähtikaartiin vuonna 1992, kun hän esitteli Saatchi-galleriassa Lontoossa tähän mennessä kuuluisimman teoksensa, The Physical Impossibility of Death in the Mind of Someone Living (Kuoleman fyysinen mahdottomuus jonkun elävän mielessä). Teos koostui valtavasta formaldehydiin säilötystä valkohaista ja sitä ympäröivästä lasilaatikosta. Samaa sarjaa ovat myös Venetsian biennaalissa esitelty Mother and Child Divided, lehmä ja vasikka, jotka on halkaistuina säilötty formaldehydiin.

Damien Hirstin taidetta esiteltiin laajassa näyttelyssä Tate Modernissa vuonna 2012. Kerim Okten / EPA

Hirst on uransa aikana ollut tiiviissä yhteydessä keräilijöiden kanssa – nimenomaan keräilijä Charles Saatchi mahdollisti hänen suuren läpimurtonsa 90-luvulla. Samalla Hirst on kuitenkin pyrkinyt hämmentämään taidemarkkinoita ja näyttämään niille keskisormea.

Hirst muun muassa kauppasi vuonna 2008 koko näyttelynsä huutokaupassa ennätyshintaan ilman perinteistä gallerioiden välikättä. Hän on yrittänyt tarkoituksella lyödä hintaennätyksiä töillään, kuten teoksella For the Love of God, pääkallolla, jonka hän päällysti timantein.

Damien Hirstin korallipatsaat on oikeasti tehty pronssista valamalla pronssiin oikean korallin muotoja. Satu Nurmio / Yle

Damien Hirstin 1990-luvun suitsutuksesta ja arvostetusta Turner-palkinnosta on yli 20 vuotta. Nyt Hirst on tehnyt paluun, joka on mittakaavaltaan vieläkin älyttömämpi, mahtailevampi ja joka hämmentää taidemarkkinoita vielä enemmän kuin hänen aiemmat temppunsa.

Uskoako vai ei?

Punta della Doganan näyttelytila Venetsian paraatipaikalla on valtava. Se ei silti ole tarpeeksi iso Damien Hirstin taideprojektille. Näyttely jatkuu Venetsian pääkanaalin varrella olevassa palatsissa, Palazzo Grassissa. Näyttely on esillä joulukuuhun saakka samaan aikaan kun kaupungissa esitellään nykytaiteen parhaimmistoa Venetsian taidebiennaalissa.

Damien Hirstin näyttely on kahdella Venetsian paraatipaikalla: Punta della Doganassa sekä Palazzo Grassissa. Satu Nurmio / Yle

Hirstin näyttelyn kehystarina on vuonna 208 uponnut jättimäinen laiva, jonka omisti taidetta keräillyt entinen orja. Tarinan mukaan ensimmäisen esineen uppoamispaikalta löysivät kalastajat.

Kuraattori, neljä vuotta näyttelyn parissa työskennellyt Elena Geuna toistaa haastattelussa pokkana samaa tarinaa.

– Ensimmäinen löydös oli pieni kultainen apina. Kalastajat olivat yllättyneitä löydöksestä. Arkeologit tutkivat aluetta ja merenpohjaa. Sitten he tarvitsivat rahoitusta. Damien Hirst kutsuttiin rahoittamaan näyttelyä aarteista ja koko tarina alkoi.

Uskomattomalta kuullostavaa kertomusta vahvistetaan videoilla ja näyttelyteksteillä.

Näyttelytekstin mukaan tässä on luinen kykloopin kallo ja sen marmorinen kopio. Oikeasti myös luulta näyttävä teos on Carraran marmoria. Satu Nurmio / Yle

Näyttelyn alussa katsoja on hämillään. Ovatko nämä todella oikeita aarteita? Asetelma on kuin valtavassa muinaisen Rooman ja antiikin ajan taidemuseossa. Mutta patsaiden pinnalla oleva koralli ei ole korallia vaan pronssia. Kykloopin luulta näyttävä kallo onkin Carraran marmoria. Muovilta näyttävä kopio toisesta patsaasta onkin marmoria. Mikään ei ole sitä, miltä se näyttää.

Damien Hirstin näyttelyssä materiaalit hämäävät silmää. Kuvan musta patsas näyttää muoviselle, mutta on oikeasti marmoria. Satu Nurmio / Yle

Hiljalleen historialliset epätarkkuudet rikkovat illuusion. Hämmennyksen tilalle astuu ällistys. Kuinka kalliita nämä teokset on ollut teettää? Pronssia, marmoria, kultaa, hopeaa, lapis lazulia, jalokiviä huone huoneen jälkeen.

Monet Hirstin näyttelyn patsaista ovat kullattua hopeaa. Mukana on myös muita jalometalleja ja jalokiviä. Satu Nurmio / Yle

Vaihtoehtoiset faktat

Palazzo Grassissa katsojan on jo pakko lakata uskomasta näkemäänsä. Palatsin sisäpihalla seisoo koko rakennuksen korkuinen patsas. Eihän pronssista ole voinut tehdä 18 metriä korkeaa patsasta, eihän?

The Demon with Bowl (Paholainen ja kulho) on yli 18 metriä korkea. Se täyttää koko Palazzo Grassin. Patsas on tehty kokoamalla palasia toistensa päälle. Satu Nurmio / Yle

– Sehän tässä on pointtina. Onko se pronssia vai eikö se ole? Koko näyttely käsittelee sitä uskoako vai eikö, onko tämä totta vai ei. Joskus materiaali vain houkuttelee meitä uskomaan, että se on esimerkiksi pronssia. Mutta The Demon -patsas ei ole pronssia vaan lasikuitua. Eihän sitä olisi pronssisena annettu edes asentaa, sehän olisi uponnu kanaaliin! kuraattori Elena Geuda kertoo.

Näyttelyssä ei olekaan kyse yksittäisistä taideteoksista vaan kokonaisesta valheesta ja uskottelusta. Teema sopii pelottavan hyvin aikaan, jolloin puhutaan valeuutisista ja Yhdysvaltain presidentin kansliasta esitellään vaihtoehtoisia faktoja.

Oliko tämä kaikki Hirstin mielessä, kun hän rakensi näyttelyä?

– Eihän Trump ollut presidentti, kun Hirst aloitti näyttelyn suunnittelun kymmenen vuotta sitten. Mutta taiteilijat ovat visionäärejä. He voivat nähdä tulevaisuuteen.

Pröystäily pröystäilynä

Palazzo Grassin teokset ovat puhdasta pröystäilyä, josta ei puutu huumoria. Hirst on tehnyt myös itsestään pronssipatsaan korallien peitossa. Osa teoksista esittää sarjakuvahahmoja. Ja yhdessä, koko huoneen täyttämässä veistoksessa valkohai hyökkää 1990-kauneusihanteita edustavan alastoman naisen kimppuun. Tätä täytyy pitää itseironiana.

Damien Hirstin omakuva, Bust of the Collector eli keräilijän torso. Satu Nurmio / Yle

Silti on pakko kysyä, miten näin valtava näyttely on voitu rahoittaa. Damien Hirstin henkilökohtainen omaisuus on mittava ja se näkyy. Näyttelytilat omistaa luksustuotteilla rikastunut ranskalainen taidekeräilijä François Pinault. Hän omistaa myös maineikkaan Christiesin huutokaupan.

Hyökkäävä hai muistuttaa Damien Hirstin kuuluisimmasta työstä, valkohaista, joka on säilötty formaldehydiin. Satu Nurmio / Yle

Hirstin Venetsian näyttely on arvioitu kalleimmaksi koskaan pystytetyksi nykytaidenäyttelyksi. Se voi hyvinkin pitää paikkansa, koska pelkkien teosten materiaalien ja käsityön on täytynyt maksaa kymmeniä miljoonia. BBC:n haastattelussa (siirryt toiseen palveluun) Damien Hirst sanoi upottaneensa näyttelyyn 50 miljoonaa puntaa. Kaikki on kaupan. Hintoja ei ole esillä, mutta Hirst saattaa hyvinkin tehdä jälleen myyntiennätyksiä.

Palazzo Grassissa illuusio hylystä löytyneistä antiikinaikaisista töistä särkyy. Mukana on myös huumoria. Satu Nurmio / Yle

Hirstin näyttely on saanut sekä ylistäviä arvioita (siirryt toiseen palveluun) että tyrmäyksiä (siirryt toiseen palveluun). Hirstin luoman hullun maailman ovella on aamusta lähtien jonoa. Se on selvä yleisöhitti. Tämä on mahtailua, jota yleisö rakastaa.