40 vuotta sitten japanilaiskauppoihin ilmestyi Sony Walkman TPS-L2. Se oli henkilökohtainen musiikkisoitin. Sellaista laitetta ihmisillä ei aiemmin ollut.

1970-luvulla musiikkia kuunneltiin joko kodin suurista stereosarjoista tai kasettimankoista. Musiikin kuuntelu oli korvalappustereoiden läpilyöntiin saakka yhteisöllistä. Walkman oli jotain aivan uutta.

Kuulokkeilla kuuntelu mahdollisti vetäytymisen omiin oloihin ja ajatuksiin. Muu maailma oli mahdollista sulkea oman pään ulkopuolelle. Ensimmäisissä soittimissa kuulokeliitäntöjä oli jopa kaksille kuulokkeille. Samaa laulua pystyi halutessaan kuuntelemaan yhdessä vaikka parhaan kaverin kanssa.

Ensimmäinen Walkman TPS-L2 oli sininen harmaalla reunalla. Sen ajan muusiikkilaitteisiin verrattuna se näytti lelulta. Walkman soitti musiikkia ihan tavalliselta C-kasetilta. Niitä oli kaikilla.

Pieniä nauhureita oli ollut aiemminkin, mutta ne käyttivät mikrokasetteja, eikä niitä oltu ajateltu musiikkikäyttöön. Ammattilaisilla, kuten radiotoimittajilla, oli myös suurempia kannettavia kasettilaitteita. Niillä pystyi nauhoittamaan.

Kasettien kuuntelussa pelottavinta oli "nauhasalaatti". Kasetin nauha saattoi hölkätessä tai kasetin kulumisen takia kieppua nauhaa kuljettavien rullien ympäri ja imeytyä äänipäiden ohi laitteen sisälle. Erityisesti harmitti, jos kyseessä oli lempimusiikkikasetti. Kasetin nauhan sai yleensä kelattua takaisin kasettiin, mutta äänenlaatu kärsi. Kalevi Rytkölä / Yle

Neljännesvuosisadan riita runteli keksijän

Walkman oli japanilaisen Sonyn tuotenimi. Walkman-nimestä tuli kuitenkin parissa vuodessa kansan suussa yleisnimitys korvalappustereoille lähes kaikilla kielillä.

Heti 1980-luvun alussa walkmaneista tuli kulttilaitteita. Jos nuorella ei ollut jonkun uskottavan valmistajan korvalappustereoita, hän ei itse ollut uskottava. Sony oli merkeistä halutuin.

Mutta Walkmanista tuli Sonylle myös harmia. Italiassa asunut saksalais-brasilialainen keksijä Andreas Pavel patentoi maaliskuussa 1977 kasetteja soittavan "lähellä vartaloa pidettävän tasku-stereolaitteiston”. Italian jälkeen Pavel sai keksinnölleen patentin seuraavana vuonna niin Saksassa, Yhdysvalloissa, Iso-Britanniassa kuin myös Sonyn kotimaassa Japanissa.

Kun Pavel yritti 1980 saada omaa ”Stereobelt”-laitettaan kaupaksi, Sony oli ehtinyt väliin. Pavel yritti tehdä japanilaisten kanssa yhteistyösopimusta, josta Sony ei innostunut.

Keksijän rahat menivät Englannissa vuonna 1989 aloitettuun oikeustaistoon. Vuonna 1996 oikeustoimet keskeytettiin ja Andreas Pavel määrättiin maksamaan kolmen miljoonan Yhdysvaltain dollarin oikeudenkäyntikulut.

Vasta kun Pavel uhkaisi Sonya oikeudella myös muissa maissa, maksoivat japanilaiset 2004 Pavelille kaksinumeroiseen miljoonaluokkaan nousseen kertakorvauksen. Se tapahtui melko pian sen jälkeen, kun toinen Sonyn perustajista, Akio Morita, oli kuollut.

Ensimmäinen Walkman TPS-L2 tuli aluksi myyntiin Japanissa. Sony

Pomo ei saanut musiikkinautintoa lentokoneessa

Akio Morita kertoo omaelämänkerrassaan keksineensä Walkmanin. Keksijöitä lienee kuitenkin ollut ainakin kolme.

Tarinan mukaan toinen Sonyn perustajista, Ibuka Masaru, olisi 1970-luvulla kärsinyt siitä, ettei hän pystynyt lentomatkoillaan nauttimaan klassisesta lempimusiikistaan. Masaru kokeili kantaa mukanaan isokokoista ja painavaa Sonyn stereonauhuria. Se oli hankalaa.

Sen jälkeen Masaru antoi henkilökohtaisen toimeksiannon nauhuridivisioonan johtajalle Kozo Ohsonelle kehitellä jotain sopivampaa. Pienempi ja kevyempi laite perustui Sonyn Pressman-nimiseen sanelunauhuriin. Ohsone poisti Pressmanista nauhoitusmahdollisuuden ja lisäsi stereoäänen.

Walkman menestyi heti. Seuraavana vuonna laite tuli myyntiin Yhdysvalloissa noin 200 dollarin hintaan. Siitä alkoi maailmanvalloitus. 25 vuodessa pelkästään Sonyn Walkmaneja myytiin noin 335 miljoonaa kappaletta. Ja kaikilla musiikkilaitevalmistajilla oli omat korvalappustereomallinsa.

Sony toi kasetti-Walkmanien rinnalle vuonna 1984 CD-levyjä soittaneen Discmanin. Myös MiniDisc-versio tuli myyntiin 1992. C-kasettia soittavia Walkmaneja valmistettiin 31 vuotta.

Korvalappustereot varustettiin 1980-luvulla sangallisilla kuulokkeilla. Korvanapit yleistyivät vasta myöhemmin. Laitteita oli käsiteltävä huolellisesti, sillä yksikin pudotus asfaltille rikkoi yleensä soittimen käyttökelvottomaksi. Kalevi Rytkölä / Yle

Asiantuntijat varoittelivat, että kaikilta menee kuulo

Nopeasti levinnyt uusi villitys ei 1980-luvun alussa ollut tietenkään kaikkien mieleen. Vanhemmat hermostuivat, kun nuoriso sulki korvansa muulta kuin musiikilta.

Ja musiikkia kuunneltiin liian lujaa. Lääkärit ympäri maailmaa huutelivat varoituksia, mutta enimmäkseen kuuroille korville. Mikään ei pysäyttänyt oikeutta omaan musiikkiin.

Alkuaikojen Walkmaneissa ja muidenkin valmistajien laitteissa oli kiinnostavia toimintoja. Kahden kuulokeliitännän lisäksi pystyi monissa huippumalleissa vasemman ja oikean kanavan äänenvoimakuutta säätämään erikseen. Toimintoa tarvittiin, sillä sen ajan äänittävien kasettisoittimien tarjoama äänityslaatu johti välillä siihen, että musiikki tallentui kasetille epätasapainoisesti.

Erityisen villi idea oli ”hot line” -nappi. Nappia painettiin, jos haluttiin kuulla, mitä kanssaihminen sanoi. Nappi vaimensi musiikkia ja mahdollisti keskustelun ilman, että luurit olisi tarvinnut ottaa korvilta. Ja se ärsytti monia.

Kuulokkeet ja varsinkin kuulokeliittimet olivat laitteiden heikkoja kohtia. Jos Walkmanin pudotti, itku tuli. Vanhemmat kävivät kuumana myös paristojen menekistä. Jatkuva kuuntelu kävi kalliiksi. Ladattavilla akuilla taas soittoaika jäi kovin lyhyeksi, koska akut toimivat paristoja matalammalla jännitteellä.

Ensimmäinen Walkman TPS-L2 on tänä päivänä keräilyharvinaisuus. Nettihuutokaupoissa hyväkuntoisista laitteista alkuperäispakkauksessa pyydetään yli 600 euroa. Mallista on tehty myös lukuisia kopioita. Niistäkin on tullut keräilysoittimia. Kuvakaappaus: ebay.de

Hyvissä korvalappustereoissa oli myös hienoja toimintoja kuten kasettityypin valinta tavallisen kasetin ja kromikasetin välillä, Dolby-kohinanvaimennus, kasetin soitto kahteen suuntaan kasettia kääntämättä sekä joissakin myös radio.

Kymmenessä vuodessa laitteista tuli siroja. Halvimmillaan niitä sai markka-aikaan muutamalla kympillä. Kalliimpien laitteiden kanssa syntyi erikoisia ristiriitatilanteita. Upeaa soitinta olisi ollut kiva näyttää vyöllä, mutta samalla jännitti, sillä Walkmanit kelpasivat hyvin myös varkaille.

Tänä päivä käytetyistä TPS-L2 -malleista pyydetään nettihuutokaupoissa satoja euroja. Vaikka TPS-L2 oli Sonyn ensimmäinen kaupallinen malli, pidetään sitä edelleen laadullisesti yhtenä parhaista.

Juttua muokattu lisäämällä kuva alkuperäisestä Walkman TLP-L2 -mallista klo 14.41

Keskustele aiheesta: Muistatko vielä ensimmäiset korvalappustereosi? Millaista se oli, kun musiikin pystyikin viemään joka paikkaan? Keskustelu on auki maanantaina klo 16 saakka.