Suomessa on 500 000 ulosottovelallista. Siis puoli miljoonaa ihmistä. Melkein joka kymmenes suomalainen. Yhteensä ulosotossa on lähes 5 miljardia euroa. Tämä on iso ongelma maassamme ja sille on tehtävä jotain.

Yrittäjät, jotka ovat tehneet konkurssin, jäävät roikkumaan velkoineen kymmeniksi vuosiksi tähän ei-niin-löysään hirteen. Se on ongelma, koska näin menetämme monta hyvää yrittäjää.

He ovat varmasti oppineet konkurssistaan paljon ja voisivat aloittaa uudelleen, jos lakia muutettaisiin. Siksi tein viime keväänä budjettiriiheen aloitteen tästä aiheesta. Se hyväksyttiin ja uusi laki on työn alla.

Mutta konkurssilainsäädäntö on vain osa velallisten ongelmaa.

Monet pk-yrittäjät kokevat verottajan ja ulosottoviranomaisten mielivaltaisen toiminnan isona ongelmana. Olen itsekin kokenut saman.

Esimerkiksi jos yritys haastetaan oikeuteen, ja haastaja vaatii, että haastetun omaisuus pannaan myymis- ja hukkaamiskieltoon, toteuttaa käräjäoikeus toimenpiteen aina – ilman että he arvioivat tilannetta mitenkään. Tämä voi johtaa siihen, että moni yrittäjä voi jopa tehdä konkurssin, vaikka heitä ei olisi tuomittu mistään. Samalla heidän omaisuutensa voi olla takavarikossa vuosia – vaikka he lopulta voittaisivat jutun eli olisivat täysin syyttömiä.

Minulle kävi näin: ulosottoviranomainen kysyi jopa kelloni arvoa. Se oli todella nöyryyttävää, vaikka olin syytön ja voitin kaikissa oikeusasteissa.

Verottaja on muutenkin toiminut kohdallani mielivaltaisesti. Sen olen oppinut käytyäni miljoonien edestä oikeutta – jotka nekin olen kaikki voittanut.

Törkeä vääryys on esimerkiksi se, että jos verottaja ottaa rahoja takavarikkoon ja ne lopulta palautetaan, maksetaan rahalle vain kahden prosentin korko. Samaan aikaan verovelvollinen taas joutuu maksamaan maksamattomista veroista 8 prosentin koron. Tämä vääryys pitäisi korjata niin, että korko on sama molempiin suuntiin.

Nämä minun kokemukseni verottajan ajojahdista ovat pisara meressä.

Tiedän vaikka kuinka monta yrittäjää, jotka ovat joutuneet verottajan ja ulosottoviranomaisten mielivallan kohteeksi. Maksuunpantujen verojen ulosmittaus pitäisi kieltää – sen pitäisi olla mahdollista vasta kun lainvoimainen verotuspäätös on saatu. Senhän sanoo järkikin.

Norjassa on perustettu ”totuuskomissio”, joka pureutuu näihin ongelmiin. Semmoinen tarvittaisiin meillekin. Suomalaisten usko viranomaisten luotettavuuteen rapistuu, koska näitä esimerkkejä on vaikka kuinka paljon.

Kun sitten näihin pk-yritysten ongelmiin lisätään se, että monet joutuvat yksityishenkilöinä velkahelvettiin ilman ulospääsyä, täysin turha ihmisten lannistaminen saa vallan. Meidän on löydettävä kaikkeen tähän uusi lainsäädäntö, jotta ihmiset voivat saada uuden mahdollisuuden. Tämä ei tietenkään koskisi niitä, jotka ovat tehneet laittomuuksia.

Kokemuksesta voin sanoa, että vaikka tietää, että ei ole tehnyt mitään väärää, ovat paineet silti tosi kovat, kun joutuu käymään oikeutta omasta omaisuudestaan vuosia. Tähän pitää saada muutos.