Bernerin taksiuudistus täytti vuoden, ja syvästi muutosvastarintainen toimittaja ja synnynnäinen setämies Tuomas Manninen on hyvin, hyvin vihainen.

Joku ehkä muistaa vanhan vitsin: jos epäilet syöneesi sieniä, hakeudu heti lääkärin vastaanotolle. Vitsi oli siinä, että syötäviä sieniä on vaikea erottaa myrkkysienistä.

Miten tämä liittyy taksipalveluihin?

–Meidän on palautettava asiakkaiden luottamus alaan, toistelivat Taksiliiton toimitusjohtaja Timo Koskinen ja uusmaalaisen Lähitaksi Oy:n toimitusjohtaja Juha Pentikäinen maanantaina tiedotustilaisuudessa.

Joku ehkä muistaa ajan, jolloin laivat olivat puuta ja miehet rautaa. Useampi muistaa ajan, kun takseissa oli taksamittarit, mutta ei gps-laitetta.

Nyt on gps-laite, jonka avulla kuka tahansa ratin löytävä löytää perille, mutta taksamittari on vapaaehtoinen.

Ennen asiakkaat valittivat punaniskaisista kuljettajista, jotka puhuivat liikaa, erityisesti liikaa veropolitiikkaa.

Nyt ongelma on poistunut, koska moni kuljettaja ei puhu suomea, ja osa ajaa, jos ei pimeästi, niin harmaasti.

Ennen oli ”yön ainoa valopilkku”.

Nyt taksivalo ei ole pakollinen.

Infon aiheena olivat kokemukset vuosi sitten voimaan tulleesta Juha Sipilän (kesk) ”normeja purkaneen” hallituksen puuhakkaan liikenneministerin Anne Bernerin (kesk, SEB) läpi ajamasta taksiuudistuksesta.

Uudistuksella romutettiin entinen taksojen säätelyyn, päivystyspakkoon ja ylpeää yhteisvastuuta kantaneeseen perinteiseen ammattikuntalaitokseen perustunut, joidenkin mielestä aika hyvin toiminut järjestelmä.

Lähdettiin rohkeasti kohti tulevaisuutta, osa-aikaisuutta, fiilistelyä, taksojen hulluja ja vielä hullumpia päiviä ja alustataloutta.

Uuden taksilain innokkaimmat kannattajat löytyivät Helsingin kantakaupungin hipstereistä. He ovat tulevaisuuden ihmisiä. Sinne olemme kaikki menossa, mutta turhan moni on vielä matkalla, riippakivenä.

Osa hipstereistä on sittemmin siirtynyt käyttämään sähköpotkulautoja, jotka he jättävät käytön jälkeen vanhusten kulkureiteille. Säikyt vanhukset taas käyttävät taksia enää äärimmäisessä pakkotilanteessa, joten riski kompastua sähköpotkulautaan kasvaa koko ajan.

Taksiarkailua esiintyy myös keski-ikäistössä, sekä muutenkin pahamaineisten ja taantumuksellisten setien keskuudessa.

Berner kertoi tavoitteena olleen ”käyttäjälähtöinen ratkaisu”. Siihen myös päästiin: edellä mainitut käyttäjät ovat lähteneet takseista tai välttelevät niitä, etteivät tule huijatuiksi tai joudu käyttämään arvokasta aikaansa hintavertailuihin, joista pieni pää menee pyörälle, ja isompikin.

Infon yksi viesti oli vain vähän kärjistäen tämä: Helsingissä tavalliset ihmiset eivät uskalla käyttää takseja, maaseudulla ei enää ole takseja. Tyytyväisiä ovat taksien suurkäyttäjät.

–Eniten hukassa on suuri satunnaiskäyttäjien massa, Koskinen määritteli.

Taksiliitto vertaili tiedotteessaan lainmuutoksen seurauksia.­

Osa takseistakin on hukassa, nimittäin silloin, kun niitä kaivattaisiin ajoon. Kun päivystysvelvollisuutta ei ole – ajetaan, kun halutaan.

Hämminkiä, mutta myös riemua, voisi syntyä, mikäli Bernerin taksiuudistuksen periaatteet otettaisiin käyttöön myös sairaaloissa, tehtaissa, konttoreissa ja kaupoissa. Miksi mennä töihin, jos made kutee tai aurinko paistaa?

Taksiala otti reippaita askeleita harmaan talouden puolelle, kun taksamittaripakosta luovuttiin eikä ”vastaavaa laitetta” ole syystä tai toisesta tullut käyttöön. Suomalainen tietoyhteiskunta siirrettiin takaisin ruutupaperikuittien aikaan.

Berner perusteli uudistusta digitalisaatiolla.

–Asiakaskäytös ei vain tue tätä ajatusta. Valtaosa tilaa yhä auton soittamalla sentraaliin, Pentikäinen kertoi.

Tässäkin ongelma on väärä väestö.

Suomessa maaseudulla asuu liian vähän ihmisiä, ja kaupungeissa liikaa ihmisiä ilman applikaatioita. Berner oli aikaansa edellä. Toisaalta, jostain se maaseudun tyhjentäminen ja kaupunkien digitalisoiminen oli aloitettava.

50 vuoden päästä Berneriä ylistetään.

Helsingin kantakaupungissa ja Helsinki-Vantaan lentokentällä taksien määrä on kasvanut, mistä on ollut seurauksena suukopua ja käsikähmää kuljettajien kesken. Autot eivät mahdu vilkkaimmille asemille ja tukkivat muuta liikennettä. Jos asiakas valitsee muun kuin jonon ensimmäisen, tälle ei aina tehdä tilaa.

Tuorein käsikähmätapaus on menossa poliisitutkintaan.

Tosin suomalainen valitsee yleensä jonon ensimmäisen. Suomalainen ei jostain syystä – ehkä ujouttaan – kaipaa basaaritaloutta, hälyisää huutelua, vinhaa käsien heiluttelua ja iloista tinkimistä, vaan tylsää ennakoitavuutta ja järjestystä.

Paitsi hipsterit, jotka liikkuvat paljon maailmalla, ja joilla on paljon luovaa vapaa-aikaa – ja applikaatioita. Suomalaisten enemmistö on tylsimyksiä.

Jos loistavien joukkoliikennepalveluiden piirissä oleva Helsingin kantakaupunki onkin tukehtumassa uusiin takseihin, maaseudulle on vastaavasti syntynyt tyhjiöitä. Tyhjiöille oli hyvää tilaa, koska joukkoliikennettäkään ei ollut.

Ja siellä missä onnibussit ja perinteiset bussiyhtiöt kilpailevat runkolinjoilla, lopputulos on halvemmat lippujen hinnat – ja vuorojen karsiminen. Pääsee tavallaan halvemmalla, mutta ei sitten pääsekään, kun haluaisi päästä, mikä vasta tuleekin halvaksi.

Bernerin yksi idea oli Uusi Uljas Liikennejärjestelmä eli Älyliikenne eli MaaS, jossa kaikki ketjutetaan toisiinsa digitaalisesti. Sitä ovat omalla työpaikallani kehuneet erityisesti henkilöt, joilla on oma auto, ja jotka eivät sitä tule ikinä tarvitsemaan.

Itse käytän mökille mennessä yhdistelmää lähijuna-juna-bussi-taksi enkä ole huomannut kaivata Älyliikennettä. Saatan tosin olla tyhmä. Niitä kadonneita takseja kyllä kaipaan. Ne ovat siirtyneet mökkikunnastani ajamaan lähikaupunkeihin. Ymmärrän täysin kuljettajia. Niin minäkin tekisin.

Kun Kela-kyydin tuttua asiakasta ei saa enää odottaa sairaalan kahvilassa ja viedä takaisin lähtöpaikkaan, yhä useampi taksi jää seilaamaan Suomea kiertävälle radalle koko työpäivänsä ajaksi.

Lähitaksin Pentikäinen otti esiin ”Tapaus Iitin”. Siellä oli ennen uudistusta 8 liikennelupaa. Uudistuksen jälkeen Iittiin myönnettiin kolme lupaa lisää eli määrä kasvoi lähes 50 prosenttia.

–Tosin emme tiedä, missä ne luvat ovat, onko niitä edes tarkoitus ottaa käyttöön, mitään pakkoa aloittaahan ei ole, Pentikäinen kertoi.

–Se tiedetään, että neljällä vanhalla luvalla siirryttiin ajamaan Lahteen ja Kouvolaan, joten käytännössä Iitin lupien määrä pieneni 50 prosentilla.

”Asiakkaiden oma vastuu hintatiedoista ja turvallisuudesta kasvaa. Suomalaisten taksiasiakkaiden on pian ensi kertaa mietittävä, kenen kyydissä kulkevat”, Taksiliitto varoitteli kalvolla.

Ja toimitusjohtaja Koskinen löi lisää löylyä.

–Edellytykset liikenneluvalle ovat väljät. Sen voi hakea vaikka vankilasta käsin ja viranomainen toimittaa sen sinne, Koskinen maalaili eikä malttanut olla mainitsematta, etteivät henkeen ja terveyteen liittyvät tuomiot tai seksuaalirikokset ole este liikenneluvan saamiselle.

Nyt alkoi jo pelottaa. Onneksi Koskinen tarkensi, ettei seksuaalirikolliselle sentään ajolupaa myönnetä.

–Mutta yleensä tiedetään, että arvot siirtyvät omistajalta työntekijälle eikä toisin päin. Autolla ja luvalla on oltava yhteys, Koskinen vaati.