Det er ikke Blackstones uge. Mandag rullede DR’s dokumentar »De riges by« over skærmen med skræmmende afsløringer af kapitalfondens tvivlsomme metoder til at presse lejere ud og sætte huslejen op. Og tirsdag igangsatte boligminister Kaare Dybvad (S) forhandlinger om et politisk indgreb, der skal stoppe eller i hvert fald bremse ejendomsinvestorernes gyldne forretningsmodel.

Og det er mere end på tide. For i de sidste år er huslejen i private udlejningsboliger i København banket opad. Mens en toværelseslejlighed i hovedstaden i 2014 kostede 8.536 kroner om måneden i gennemsnit, skal man i dag betale 11.225 kroner for en udbudt toværelseslejlighed.

Det svarer til en stigning på 31 procent på blot fem år.

Lejerne i Danmark har traditionelt nydt en vis beskyttelse i form af et loft over, hvor meget huslejen kan stige, og hvor store fortjenester udlejerne kan have. Desværre blev der for nogle år siden skabt et smuthul i lovgivningen i form af den forkætrede paragraf 5, stk 2, der gør det muligt for spekulanterne at slippe ud af reguleringen og sætte huslejen markant op, når en ny lejer flytter ind.

Man forventede dengang kun, at den nye paragraf ville blive brugt i sjældne tilfælde. Men i den ekspertrapport, som boligministeriet præsenterede tirsdag, konkluderer eksperterne, at næsten 3.000 boliger om året siden 2006 er blevet genudlejet ud fra de nye regler. Ofte er boligerne genudlejet til den dobbelte eller tilmed tredobbelte pris.

Hvis ikke der gribes hurtigt og effektivt ind, vil der således ikke gå mange år, før billige lejeboliger i Danmarks største byer er noget, vi må nøjes med at læse om i historiebøgerne. Og det vil blive endnu sværere end i dag for mennesker med almindelige indkomster at finde en bolig, de kan betale.

Kreative valuarer

Ejendomsbranchen er gået til modangreb, og da de godt er klar over, at de ikke selv har en god sag, skubber de andelsboligejerne foran sig. Et indgreb vil nemlig ifølge ejendomslobbyisterne føre til, at tusinder af andelsboligejere risikerer at blive insolvente, fordi et indgreb mod Blackstone og andre boligspekulanter vil have afsmittende virkning på andelsboligmarkedet.

Ejendomsbranchen overdriver problemet, men det er korrekt, at andelsboligernes værdi vil blive påvirket af et indgreb. Det skyldes, at et politisk flertal for år tilbage valgte, at andelsboliger kan vælge at få en privat valuar til at vurdere værdien. Valuaren fastsætter værdien ud fra, hvad den samlede ejendom ville kunne sælges for på markedet. Og de mest kreative valuarer har indregnet paragraf 5, stk. 2-tricket i værdiansættelsen for at presse prisen maksimalt op. En afskaffelse af den forkætrede paragraf vil derfor få værdien i disse andelsboliger til at falde.

I sig selv er det sådan set en positiv sideeffekt af et indgreb, hvis de seneste års voldsomme stigning i prisen på andelsboliger kan bremses. Men forligspartierne kommer ikke uden om at finde en løsning, der sikrer de nuværende andelshavere mod at blive insolvente. Det kan for eksempel ske gennem en fastfrysning af andelskronen, der sikrer, at andelsboligejerne kan sælge deres lejlighed til samme pris som i dag – men må vinke farvel til store fortjenester.

Mange gør det

Udfordringen med andelsboligerne viser, at slagsmålet om Blackstone kun er et symptom på et langt mere grundlæggende problem i vores boligmarked. Eller måske rettere, netop det faktum at boliger er blevet mere og mere marked og mindre og mindre hjem.

For det er jo ikke kun Blackstone og co., der spekulerer i stigningen i ejendomspriser. Det gør de fleste af os, der bor i en ejer- eller andelsbolig, hvor vi kan se frem til store værdistigninger. Jeg har flere venner, som tilmed har valgt at købe og udleje en ekstra ejerlejlighed – simpelthen fordi det i disse nulrentetider er den bedste måde at placere sine penge på.

Hvis vi virkelig ønsker et land, hvor mennesker fra forskellige indkomstgrupper skal bo side om side, skal vi gøre op med den i grunden perverse idé, at boliger er et spekulationsobjekt. Så vores boliger er vores hjem. Som vi holder af, fordi vi lever i dem – ikke fordi vi kan tjene penge på dem.

Lad os håbe, at politikerne vil vise mod og handlekraft i Blackstone-forhandlingerne til at tage et første skridt i opgøret med markedsgørelsen af vores hjem.