Vi ser dem efterhånden alle vegne: tegnene på, at forskningsfriheden i Danmark er under pres. I 2007 viste en sammenligning af forskningsfriheden i 28 EU-lande, at Danmark lå næstsidst. Ti år efter fik Danmark en 24.-plads på samme liste. De svære kår for forskningsfriheden har professor emeritus Heine Andersen også dokumenteret i sin bog ‘Forskningsfrihed’, og kort før jul kom en ny rapport, der viste, at 16 procent af 1.500 adspurgte forskere på Aarhus Universitet oplever, at forskningsfriheden er under pres.

‘Topstyring’ er det ord, forskerne oftest fremhæver, når de bliver spurgt om, hvad problemerne bunder i. Forskerne føler sig styret, overvåget og underlagt uklare regler for, hvad de må sige og gøre. Til sidstnævnte kategori hører de stærkt omdiskuterede krænkelsessager, som har fyldt i medierne det seneste år. I den lette ende af skalaen finder man forbud mod udklædningsfester på KU og CBS-sagen om ‘Den danske sang er en ung blond pige’.

I den tunge ende af skalaen finder man de eksempler, hvor sagerne begynder at ændre på undervisningen eller forskernes adfærd i forhold til egen forskning. Her skal vi spidse ører. I ét tilfælde holdt en lektor på KU op med at skelne mellem mænd og kvinder i sin undervisning i statistik, fordi nogle studerende følte sig krænket, da de ikke identificerede sig med biologiske køn. En professor på KU har også fortalt, hvordan han forsker i årsager til transkønnethed og frygter at skabe vrede og frustration, fordi »nogle vil mene, at vi nedgør deres kønsopfattelse ved at forske i de medicinske forklaringer«.

Endnu er sagerne få, men de bliver ved med at komme drypvis, som da professor Erik Albæk ved Syddansk Universitet i søndags i en kronik i Berlingske fortalte om den helt absurde sag, hvor hans computer bliver undersøgt for børnepornografisk materiale, og selv om man efterfølgende frikendte ham, fik han – efter eget udsagn – en tjenstlig påtale, fordi it-supporteren »har følt sig krænket over at være eksponeret for billeder af nøgne mænd under arbejdet med din pc«.

Krænkelsessagerne har et fælles stridspunkt, som kan findes i KU’s egne retningslinjer: at den krænkede som udgangspunkt har ret. »Det er medarbejderens eller den studerendes oplevelse af at have været udsat for krænkende adfærd, der er udgangspunktet,« står der sort på hvidt. Grænserne er altså flydende, defineret af den krænkede, og således kan ingen føle sig sikre. Der er ikke engang plads til en undskyldning, for man kigger ikke længere på intentionen bag en adfærd, men alene på oplevelsen af at være krænket. Vi kigger mod en fremtid med amerikanske tilstande, hvor enhver må navigere i et juridisk limbo, hvor man er skyldig, til det modsatte er bevist.

Når de små ulmende sager er vigtige at bemærke, er det især, fordi vi i Danmark kender værdien af et frit og åbent forskningsmiljø med højt til loftet. Frie rammer er forudsætningen for kreativitet og innovation. Og vores frihed og åbenhed er måske netop det, der har banet vejen for, at Danmark historisk er gået foran med rettigheder for kvinder, religions- og trosfrihed, ytringsfrihed og fri seksualitet. Værdier, som vi nu risikerer at tage som gidsler af frygt for krænkelse.

Hvad vi tager for givet i Danmark i dag, er et særsyn ude i den store verden. Forskningsfrihed og trykkefrihed er tæt forbundet, og kun 14 procent af verden har en fri presse. Struensee ophævede censuren i 1770, men den vendte tilbage i 1773, hvor aviser fik forbud mod at bringe »fornærmeligt og uanstændigt indhold«. Det er svært ikke at se ligheder med den spirende krænkelsesbevægelse i dag, selvom grundloven fra 1849 sikrer trykke- og ytringsfrihed.

For nylig meldte KU ud, at de ville reevaluere deres retningslinjer og komme med nye til næste sommer. I det arbejde kan man håbe på, at ledelsen tager kritikken af den voksende topstyring til sig og faciliterer en bred debat om krænkelseskulturen - for det er vigtigt, når 1.194 ud af 150.000 adspurgte studerende oplever krænkende adfærd.

Alle skal inviteres til dialog. Fra de utrygge forskere til de rabiate studerende i gruppen Front, der kræver en undskyldning, når en underviser kommer til at udbryde ‘bøsselort’, da han støder sin tå mod en stol. I en tid, hvor stadigt flere nationaliteter og forskelligheder skal fungere sammen på danske læreanstalter – og i virksomheder – er der brug for mere dialog med respekt for hinanden. Der er også brug for højt til loftet og en tro på, at man vil hinanden det bedste. Ender dialogen ikke i konkrete regler, så vær glad. Målet er nemlig ikke regler. Målet er dialogen. Målet er at forstå hinanden og intentionen bag. Og skulle man så risikere at krænke hinanden, så prøv, om de her to ord virker, før du går til ledelsen: ‘undskyld’ og ‘pyt’.

/thd



Lederen udtrykker Ingeniørens holdning, der fastlægges af vores lederkollegium.