Miljøorganisationen, som Lars Løkke står i spidsen for, er skabt for at udbrede en politik, som blandt andet byggede på vennetjenester i Sydkorea. Sådan lyder den hårde kritik af GGGI fra Anders Riel Müller, der er cand.scient. og ph.d.-studerende ved DIIS, Dansk Institut for Internationale Studier.

Anders Riel Müller skriver i et blogindlæg, at organisationen blev skabt i 2008 i forbindelse med, at Sydkoreas grønne vækstplan blev lanceret. På papiret en meget ambitiøs plan, som i perioden 2009-2013 afsatte to procent af nationalproduktet, cirka 107 milliarder dollars, til grøn vækst. Planen skulle skabe grønne job og bedre miljø.

En række sydkoreanske miljøorganisationer og fagforeninger advarede dog mod, at planen mere handlede om at støtte præsidentens venner end at skabe et bedre miljø.

»De (miljøorganisationer og fagforeninger red.) påpegede, at næsten 40 procent af de 107 milliarder var en form for slet skjult økonomisk stimulus til præsidentens gamle kolleger i byggebranchen (Lee Myung Bak er tidligere direktør for Hyundai Construction). De 40 procent skulle bruges til det, som blev præsenteret som et restaurerings- og klimatilpasningsprojekt af de fire største koreanske floder. Derudover påpegede de, at den primære form for CO2-reduktion ville komme fra bygningen af 12 nye atomreaktorer,« skriver Anders Riel Müller i et blogindlæg.

På daværende tidspunkt blev der ikke lyttet til advarslerne. Men i dag viser det sig, at Sydkoreas miljøplan ikke har gjort meget for miljøet. Under én procent at de lovede job er skabt. Flodrestaureringsprojektet har kostet 7 milliarder mere end budgetteret, og vandkvaliteten er forværret. Alle 25 byggefirmaer involveret i projektet har været ransaget under mistanke for korruption.

Det var i kølvandet på den klimaplan, at GGGi blev skabt i 2010. GGGI skulle nemlig udbrede Sydkoreas gode grønne erfaringer til udviklingslandene.

»Flere koreanske akademikere påpeger, at GGGI primært havde til formål at legitimere præsidentens vækstplan i hjemlandet ved at skabe anerkendelse for projektet fra det internationale samfund og samtidig etablere nye markedsmuligheder for koreanske virksomheder og teknologier i højvækstlande (herunder atomteknologi),« skriver Anders Riel Müller og fortsætter:

»For at det kunne lade sig gøre, var det dog nødvendigt at få lande med en grøn profil til at støtte op om GGGI, og Danmark var det første land til at bide på krogen. Herefter fulgte lande som Norge og markante klimaeksperter som Sir Nicholas Stern. Det undrede åbenbart ingen, hvordan Sydkorea kunne dele erfaringer fra sin egen grønne vækstplan kun et år efter, at den var påbegyndt.«

I dag støtter Danmark GGGI med 90 millioner kroner over en periode på tre år.

»På den baggrund er det lidt problematisk at GGGI-grundlæggerens præsidentembede er blevet synonymt med nepotisme, korruption og miljøødelæggelser, og at organisationens formand flyver på 1. klasse, kører i limousine og bor i luksussuiter,« skriver Anders Riel Müller. Han finder det dog værre, at Sydkoreas grønne vækstplan, grundlaget for GGGI, har vist sig at være alt andet end miljø- og klimavenlig.

Dokumentation

Anders Riel Müllers blogindlæg