(Jeg sværger Crels, dette bliver min død)

Vigtig information: nogle af de ting jeg skriver holder i længden ikke helt stik, men det er okay. Pointen med denne serie er at opleve Dragon Age 2, som en ny spiller ville gøre, altså opleve alting undervejs som de udviklede sig. Jeg drager dog stadig på viden og erfaring, som havde jeg spillet det før, for at sætte ting i kontekst. Det sagt, håber jeg dog at i nyder det og at i ikke bliver alt for sure. bare i tilfælde af at der skulle være nogle fans derude.

Oh snap. Det er nu det sker. Nu er det nu, at jeg skriver om det ene spil der destruere min barnlige naivitet i spil industrien, og alle mine forventninger om fremtidige Bioware spil. De Bioware jeg spille var Baldurs Gate, Star Wars, Mass Effect og det originale Dragon Age. Det var en god tid at være en RPG elsker i. Historierne var komplekse og universet var ikke bare et baggrundstæppe, men en levende organisme. Alt var beskrevet, lige fra Salariernes levealder til hvilken type toilet dødsguden brugte. Karaktererne man mødte var selvstændige mennesker med deres egen historie, men altid relaterbare, da de på en eller anden måde reflekterede den menneskelig eksistens (Selv hvis det var igennem vores empati for kæmpe miniature rum hamstre). Som sagt var det en vidunderlig tid at være lille Nicolai. Så kom Dragon Age II og alt blev revet væk. I tror jeg overdriver, gør i ikke? Min lille snuttergøj, min lille øjesten og min kære læser. I har ingen ide… Kom med mig, lad os undersøge og dissekerer denne katastrofe af historie fortælling, samt nedfældning af den simpelhed som er tematisk, artistisk kontinuitet. Spillet starter ud med en dværg der bliver slæbt til udspørgning. Vi har på dette tidspunkt ingen ide hvem han er og hvorfor han har en enorm V-udskæring. Allerede står en ting klart her, hvilket kun bliver forstærket igennem spillet, forfatterne har en enorm forkærlighed for denne dværg. Ved gud om jeg kunne fortælle jer hvorfor. Han er dybt irriterende, ekstremt højrøvet og et idiotisk forsøg på en marysue. Vi kommer senere til hvorfor han er så stor en irritations faktor, men allerede nu er han en kilde til irritation. En dame med tyk fransk accent, undskyld Orlesian accent, ber ham meget pænt at fortælle historien om The Champion så de kan finde ham/hende. Hvilket leder til et mindre problem ved spillet; Hvorfor er det hele fortalt igennem et flashback og hvordan ved dværgen alt der skete. Siden alt er et flashback i dette spil, må vi gå ud fra at dværgen er i stand til perfekt gengive hvordan at hovedpersonen gik igennem scenerierne, kæmpede og brugte fem timer på at sammenligne gear (Ikke fordi det er noget der kan ske i dette spil, noget gear er væsentligt bedre end andet). Men ja, dværgen påbegynder så sin perfekte gengivelse af The Champions historie. Vi bliver lynhurtigt introduceret til Hawke og hendes søster, som er i færd med at bekæmpe Hurlocks. Disse monstre er en del af en blight (En invasions styrke der regelmæssigt angriber verdenen, hver gang de finder en oldgammel gud og korruptere den til at lede hæren). “We’re surrounded from all sides” pipper søsteren dramatisk “Then we make our stand here” siger Hawke endnu mere dramatisk. Ingen grund til at rage ned på det her, i forhold til alt det andet dumme de siger, er dette meningen (yay?) Vi starter derefter direkte ud med noget combat. Vi starter også direkte ud med en del problemer.

Intet taktisk overview. I det tidligere spil kunne man zoome helt ud og få en taktisk oversigt over kampen. Lad os dog ikke dømme toern ud fra etteren, så ville denne serie blive langt mere verbal. Nej, grunden til at skrotte det taktiske overview er rimelig simpel. Ved at se alting fra oven kan man få et langt bedre overblik og bedre forberede sine taktikker. Dette koncept er dog ikke noget Dragon Age 2 ønsker dig, de vil have en følelse nærkamp og brutalitet, der engagere dig nede i kampen. Uh, det lyder faktisk mega fedt – Hvis det fungerede. I stedet for denne brutale nærkamp får man klaustrofobi. Nede i hjørnet kan man f.eks. senere se sine kammerater miste liv, men du kan ikke se hvad der sker med dem uden at skifte, hvilket betyder du mister kontrol af din karakter, hvilket betyder de bruger nogen evner du gemte til senere, som så ryger på cooldown. Efter at have myrdet nogle få Hurlocks får man muligheden for igen at have en samtale og vælge noget at sige. Hmm okay. Alle muligheder er praktisk talt den samme. Åh nej, jeg håber ikke dette bliver en gentagen ting. Det er vigtigt at notere, at jeg ikke er imod ‘Mass Effect’ samtale hjulet. Det er godt hvis skribenterne havde en generel idé med karakteren, som de gerne vil have dig til at agere nogenlunde inde i rammerne for. Det er fint, det giver en konsekvent dialog og ensartet person. Det fungerede i Mass Effect. Du har nok gættet det, men det fungerer ikke her. I ME var der stadig en del variation i hvad du valgte i dine svar, de reflekterede Paragon, neutral og Renegade. Ikke god, neutral og ond. Så på den måde kunne man vælge en konsekvent Shepard, eller en Shepard der ændrede sig efter situationen. I DA2 er hjulet filtret sammen med hundrede forskellige typer af svar, der alle resulterede i det samme. Vil du have Hawke skulle være en joker? Too bad, valgmuligheden der før var en joker, er nu et felt der står for sammenhold og fælleskab. Ville du være direkte og hård, sorry, feltet står nu for sammenfletningen af Hawkes strikkeklub. Du har ikke længere muligheden for at vælge din Hawke. Du kan dog vælge imellem de tre Hawkes designerne vil have dig til at vælge i den pågældende situation. Du starter ud med en enkelt evne. Derefter får du en mere. Fedt, spillet introducere en til evnerne lidt efterhånden så man kan lære dem efterhånden, inden man investere i dem i spillet… WRONG!

Sekundet efter en kort cutscene, er der pludselig fire nye abillities nede på din toolbar. Jeg kan huske første gang dette skete, med min Mager Hawke, følte jeg forvirring. Efter to playthroughs og i gang med dette tredje, kan jeg stolt sige, at jeg stadig var totalt forvirret. ‘Øh okay, der er en orange ting med en fyr og nogle streger. En eller anden anden ting med noget ting. Okay nu lavede jeg et backflip der gjorde intet. Okay. Hvad? ‘ Pludselig er fætteren på billedet ovenover død og en ny cutscene starter. Så glem din forvirring, det er historie tid. Haha, det hele var en drøm. Minde fra et barn. Et maleri. Dværgen der fuckede med Seekeren. Okay super, så der var egentlig ingen mening med at spille igennem den del. ‘Nicolai hør nu lige her, den sætter ligesom stemningen, man er ikke en episk helt, men bare en fyr/tøs der prøver at få det hele til at løbe op’ Ej sikke en god pointe! Jeg ville næsten være enig i at DA2 nåede et niveau dybere, var det ikke fordi at Hawke and Co. Laver kick flips og lemlæster Hurlocks som professionelle, sekundet efter. Allerede her er der en dissonans imellem hvad spillet vil fortælle, og hvad det egentlig kommunikere. Hawke er et almindeligt menneske, ude på dybt vand, SOM KAN TELEPORTERE OG BACKSTOPPE OG KASTE BOMBER WOWZERZ! Jeg uddrager ikke senere begivenheder som eksempler her, det er seriøst hvad Hawke kan efter level 2. Dragon Age 2 vil bare så gerne være elsket, at det glemmer at en histories tema skal fortælles og vises, hele vejen igennem, ikke kun i cutscenes. ‘Hey, nu må du ikke kede dig når dværgen ikke er her til at snakke, så klik på ‘cool’ knap og gør nogle seje ting! ‘

Wow… Var det kun spillets intro. Jesus. 1251 ord og jeg har kun nået en brøkdel. Følg med næste gang når jeg rent faktisk klager mig over historien.