Socialister tænker kun på penge. Andre menneskers penge. Engang var venstrefløjspartierne i Danmark også optaget af værdiskabelse – af at skabe noget nyt. Der var arbejderpartier, hvor bevidstheden om, at arbejde kommer før forbrug, var fremtrædende. I dag handler den danske venstrefløj stort set kun om at omfordele. Bevidstheden om, hvor værdierne kommer fra er forduftet og forbrugsiveren sælges som en optagethed af ”andet end penge”.

Når formanden for SFU Carl Valentin foreslår en misundelsesskat på 75 % til velstående danskere efter fransk forbillede er det endnu et udslag på skalaen. Carl Valentin er vokset op i et samfund, hvor andre betaler for hans uddannelse og giver ham lommepenge til at gå på café for, mens han går på gymnasiet. Han kan komme på sygehuset uden at tage penge op ad lommen og han kan besøge sin bedstemor på et plejehjem, hvor han ikke selv behøver at bidrage med noget udover en snak og kærlig opmærksomhed til den ældre. Alligevel vil Carl Valentin have mere. Nogen har i hans optik for meget, og det er for galt. Hvad den unge Valentin selv har tænkt sig at bidrage med, står hen i det uvisse.

Når jeg besøger ældre familiemedlemmer på Fyn eller i Vestjylland slår det mig altid med hvilken naturlighed værdiskabelse indgår i samtalen. "Laksen betalte både køkken og stue i de gode år", sagde en ældre dame forleden, mens vi drak kaffe. Hun fortalte om et langt liv, hvor ægtemanden havde fisket, og hvor parret i nogle år brugte fiskeaffaldet til at opdrætte mink for at supplere indtægten fra sliddet med fiskeriet.

En ung fyr som Carl Valentin slår mig derimod som et menneske, der ikke har den fjerneste ide' om værdiskabelse. Penge er ikke noget, man gør sig fortjent til ved hårdt arbejde, opfindsomhed og personlige risici, men noget, man får fra andre. Der er altid nogle andre, der må skabe værdi - så man selv kan få. Alligevel er Valentins retorik bygget op om misundelse på nogen, der har mere (for meget).

Den forkælede holdning Carl Valentin og andre unge socialister som han lægger for dagen er i mine øjne en hån mod de generationer, der har skabt de værdier, vi nu nyder godt af. De, der såede, høstede, smedede, syede og fiskede. Men afkoblingen fra værdiskabelse findes ikke kun i SFU. Enhedslisten er næsten ikke værd at nævne i den henseende. Partiet er bygget op om troen på, at der altid vil være en rig onkel – en Maersk inkarnation – man kan klippe skaldet, så man selv kan erhverve sig den nyeste iPad. Men også i SF, Socialdemokratiet og hos de Radikale er der lagt luft ind til værdiskabelsen. Arbejdet er blevet abstrakt – og bevidstheden om, at pengene skal tjenes, før de kan bruges, er ofte fraværende.

Selvom politikere fra regeringspartierne ofte har vejledninger med hjemmefra, titter den manglende forståelse for værdiskabelse frem. Som når Nikolaj Wammen udtaler, at hvis bare alle virksomheder ansatte én mere, så ville der ikke være nogen arbejdsløshed. Og når radikale taler om grøn vækst, der på en eller anden måde må forventes at unddrage sig almindelige mekanismer om udbud og efterspørgsel og ugunstige rammevilkår. Når Rasmus Helveg dømmer en virksomhed som Aalborg Portland ude og når Emilie Turunen (dengang SF) mener, at EU ved et tryk på stemmeknapperne i Bruxelles kan sikre en jobgaranti til unge europæere.

Des mere magt Carl Valentin og andre af de unge socialister med anti-kapitalistiske over- og undertoner får, des hurtigere vil Danmark kunne afvikle den velstand hårdtarbejdende generationer har skabt før os. Socialister af samme skole som Valentin – der er opvokset med alle fordelene, men ikke forstår, hvor det hele er kommet fra, bruger deres tid på at tænke på penge – selvom de ofte vil hævde, at det modsatte er tilfældet. De tænker på penge, de gerne vil bruge på flere projekter i verdens største offentlige sektor eller til at gøre et af verdens mest lige samfund marginalt mere lige. I stedet for at kaste den ungdommelige energi ind i at skabe nyt, overbeviser de sig selv og hinanden om, at der ligger en højere retfærdighed i at kræve flere af andres penge. Samtidig er der en forståelse på venstrefløjen af, at det er de borgerlige, der er optaget af ”penge og excel-ark”. Og det er jo en gratis holdning at have, når man selv ikke føler nogen forpligtigelse til at skabe værdier, før de bruges.

Når jeg taler med ældre familiemedlemmer, der har arbejdet hårdt for det de har, og som har oplevet tider, hvor der var meget mindre at gøre godt med, så er penge ikke det, der fylder livet ud for dem. Arbejdet udføres og værdi skabes, så man kan leve livet – og bruge sin tid på alt det, der giver livet værdi. Men den grundlæggende forudsætning – at føde og klæder ikke kommer ud af den blå luft følger altid med. Enhver er ansvarlig for at svare sit – sådan at livet kan leves, og der også er noget til de dårlige år. Venstrefløjens afkobling fra værdiskabelsen kan ende med en langsom afvikling af den velstand, generationer af hårdtarbejdende danskere har skabt, men de skal få kamp til stregen.