Följderna av Sverigedemokraternas kampanj mot det organiserade tiggeriet, som lanserades i Stockholms tunnelbana i måndags, har på ett effektivt sätt visat upp det beklagansvärda svenska samhällsklimatet. Vid det här laget verkar kampanjen vara överspelad. Affischerna är nedrivna av extremvänstern och SL har stoppad dem från att komma upp igen. Det kan alltså vara på plats med en rekapitulation.

Först av alla på måndagsförmiddagen vaknade den frustande vänstermobben på Twitter, vilket får anses vara helt väntat. Anförda av diverse etablissemangspersoner rasade de mot SL:s ”rasism”. Denna lilla klick människors rasande, fördömande och avståndstaganden från kampanjen kom sedan att bli centralt, ja i själva verket utgjorde det nyheten. Det är ett intressant samtida fenomen att rasande vänstermobbar på sociala medier anses hysa ett stort nyhetsvärde. Hur mycket uppmärksamhet hade kampanjen fått utan detta? Om inte media beredvilligt ställt upp som vidareförmedlar av extremvänsterns konvulsioner? Förmodligen mycket liten.

Men att så skulle ske var ju inte särskilt svårt att räkna ut – det räckte med att kampanjen lanserades på en enda tunnelbanestation för att den skulle få ett eget liv. Extremvänsterns hysteri och dess följdverkningar säger något viktigt om Sverige 2015.

Det gör även etablissemangets reaktion. Justitiekanslerns genanta besluta att pröva om kampanjen utgjorde ”hets mot folkgrupp” lär knappast öka förtroendet för de rättsvårdande myndigheterna. Ett annat genomgående drag i mediernas rapportering var att framställa kampanjen som något som upprörde många och bröt mot den sedlighet och hyfs som alla goda människor självklart delar. Detta märktes inte minst initialt i formuleringar om att kampanjen skulle vara stötande för ”en bred allmänhet”.

Illustrativt för detta tema är även gårdagens Godmorgon Sverige-intervju med den högst ansvarige politikern för SL, Stockholms trafiklandstingsråd Kristoffer Tamsons (M). Han talade om att åsikter som inte ”vi” gillar måste tillåtas. Vilka vi? De flesta svenskar delar ju den åsikt som förs fram i kampanjen och vill att tiggeriet förbjuds. Förövrigt tillhör Tamsons själv ett parti som vill förbjuda det organiserade tiggeriet.

”Vi” syftar i detta fall på det politisk-mediala etablissemanget vars kvävande åsiktshomogenitet överskrider alla partigränser utom SD:s. Detta agerande säger något viktigt om etablissemangets självförståelse som den kollektiva viljans uttolkare.

Det är enkelt att konstatera att Sverigedemokraterna inte behöver anstränga sig särskilt mycket för att våra medier och politiker ska skämma ut sig.

Allt är som vanligt med andra ord.