Larmrapporterna om tillståndet i skolan duggar tätt, speciellt så här i början av terminen.

Naturligtvis finns det stora variationer mellan och inom Sveriges 290 kommuner. Allt är inte elände. Men rektorer vittnar om att det aldrig har varit så svårt att rekrytera lärare, att det pågår en huggsexa om behöriga lärare och att många skolor slår nya rekord i antalet obehöriga pedagoger.

Kanske har vi i Sverige utvecklat ett slags immunitet mot alla problembeskrivningar, att det upplevs som ett normaltillstånd. Är det därför den senaste larmrapporten från Skolinspektionen knappt har uppmärksammats?

Rapporten bär den kryptiska titeln "Tematisk analys, utmaningar i undervisningen". Den bygger på tidigare rapporter från myndigheten, skolenkäter, skolgranskningar och vetenskaplig forskning.

Och resultatet?

Att den svenska skolan misslyckas med att stimulera och utmana mer högpresterande elever. Det gäller denna gång inte de särbegåvade och - återigen - inte alla skolor. Men myndigheten konstaterar utifrån sin skolenkät 2015 att en tredjedel av alla niondeklassare upplever att de får för lite av utmanande uppgifter.

I stället för att höja ribban får de högpresterande eleverna ligga och nöta på samma nivå. Fast några gör uppror. "Vissa jobbar vidare ändå, fast egentligen får man inte det", lyder ett elevcitat i rapporten.

Och nu, Gustav Fridolin, till en mycket allvarlig uppgift: Var tredje grundskollärare i enkäten tycker "att det är viktigt att eleverna får vänta in varandra så alla kan gå framåt tillsammans."

Ambitionen om den sammanhållna skolan har fått en tragisk slagsida. Nyfikna och kunskapstörstande barn ska bromsas, medan lärarna ägnar tid och kraft åt att försöka se till att ingen i klassen blir underkänd. För först när alla har kommit över ribban kan den höjas. Tänk om friidrottstränare hade använt sig av motsvarande träningsfilosofi?

Så skapar vi en nation av medelmåttor där elever lämnar grundskola och gymnasium med betydligt lägre kunskaper och färdigheter än vad de egentligen kunde ha haft med sig. Tanken om att undervisningen ska vara individanpassad förblir just en tanke. Det är ett allvarligt svek.

Sveket har också en prislapp för Sverige som kunskapsnation i en konkurrensutsatt värld. Det är också ett skäl till varför vi inte kan låta högpresterande elever underprestera år efter år. Stefan Löfven må sedan tjata hur mycket som helst om att "den svenska skolan ska vara i världsklass". Ty det hjälper föga när var tredje grundskollärare tycker att mer högpresterande elever måste vänta in alla andra.

Vad har Fridolin att säga, mer än de vanliga flosklerna? Medelmåttans pedagogik måste skrotas.

'' Var tredje grundskollärare tycker att eleverna ska vänta in varandra.