Efter en höst med rekordmånga asylsökande beslutade regeringen att vidta åtgärder för att kraftigt minska flyktingströmmen till Sverige. I november presenterade regeringen sitt förslag till en ny tillfällig utlänningslag och på tisdagen röstades den igenom av riksdagen med stor majoritet. 240 ledamöter röstade ja, 45 nej, 30 avstod och 34 var frånvarande.

Debatten innan voteringen innehöll inslag av kappvändning och ren historierevisionism från främst regeringens sida, då främst migrationsminister Morgan Johansson. Under hösten 2015 ville han inte kännas vid ”något tak” för migrationen samtidigt som statsminister Stefan Löfven inte ”ville bygga murar”. Nu har Johansson definierat ett tak om att 200 000 migranter skulle få systemen att ”kollapsa” samt från statsministern hörs knappt ett pip i ärendet längre.

Den som sammanfattat retoriken bäst är sannolikt Aftonbladets Anders Lindberg. Det finns goda skäl att anta att lagen kommer bli permanent även fast retoriken kring den är tillfällig. Vad Lindberg missar är dock att nu stundar nästa steg. Integrationen. Den kommer bli en mycket större utmaning under lång tid. Mycket lång tid.

Såväl Regeringen som Alliansen ser nu ut att, med vissa undantag, spurta in i den Sverigedemokratiska förslagskorridoren daterad 2014. I vissa fall ville regeringen gå längre än till och med Sverigedemokraterna med en stängning av Öresundsbron under hösten. Dessvärre hade det inte behövt gå så här långt om regeringen Reinfeldt II hade tagit varningssignalerna på allvar 2012, det år som effekterna av den regeringens uppgörelse med Miljöpartiet slog igenom. Detta har ledarsidorna.se redogjort för tidigare. Senfärdigheten, och ängsligheten, kommer ta lång tid att reparera samtidigt som vi inte sett slutet på de senaste fyra årens slapphänta och rädda inställning till de samhällsutmaningar som kommer i steg två. Integrationen.

Professor Magnus Henrekson redogör pedagogiskt för vad som måste till nu samtidigt som vi bör påminna om förutsättningarna för att kunna ”dra på kranen” och gå tillbaka till en generösare migrationspolitik. Inrikesminister Anders Ygeman har lovat att avvisa 60 000 personer som saknar uppehållstillstånd i år samtidigt som hans chef migrationsminister Morgan Johansson har utlovat 18 000 ålderstester på ensamkommande flyktingbarn.

Med idag, 192 dagar kvar på året, skulle det innebära att 300 personer per dag skulle repatrieras samt att 100 ensamkommande barn ålderstestas genom bland annat handledsröntgen, tandröntgen och psykologsamtal. Per dag. Hur bara röntgenutrustningen som krävs skall skaffas fram utan undanträngningseffekter i vården är en fråga som Johansson inte svarat på, inte heller Ygeman har redogjort för vilka transport- och logistikproblem som kommer uppstå då kriminalvården endast har cirka 300 platser i avvisningsboendes och idag en kapacitet på cirka 3 000 avvisningar per år för de som inte vill samarbeta.

Av den tilläggsbudget som regeringen lade finns det inga spår av adekvat resursförstärkning för att möta upp de löften som Johansson respektive Ygeman avgivit. Alliansen tiger still och tycks inte heller ha så mycket att komma med själva och ställer inte de kritiska frågor hur detta ska gå till.

Av de som blir kvar i Sverige väntar för det stora flertalet 15 år innan de kan komma i någon sysselsättning. De första två årens uppehälle finansieras av staten, i år med lånade medel och neddragningar i biståndsbudgeten, men efter två år rullas ansvaret över på kommunerna. Sveriges kommuner har redan idag en ansträngd lånesituation och kommer tvingas prioritera hårt i respektive budgetar redan från 2017. Sveriges Kommuner och Landsting har predestinerat en skattehöjning på 1:87 per för att få ekonomin gå runt i snitt. För bara Malmös del skulle det krävas en höjning på närmare sex kronor. Per intjänad hundralapp. Utöver dagens skattesats för att få primärkommunernas verksamhet att gå runt. Att kommunerna kommer kunna räkna med statsbidrag längre tid än två år öronmärkta för nyanlända är sannolikt bara en dröm. Sverige är ett av få länder som tvingas låna pengar i en högkonjunktur för att få runt ekonomin i dagsläget.

De retoriska invändningarna bör snarare liknas vid luftballonger. I samma tradition som vår kulturministers luftpastejer men Lindberg på Aftonbladet kommer i slutändan få rätt. Likt professor Magnus Henrekson. Retoriken från regeringen och Alliansen är bara tillfällig, lösningarna måste bli permanenta för att få pusslet att kanske gå ihop på 20 års sikt. Om det nu räcker. I vissa diasporor, där klankulturen är stark, kan det ta längre tid än så. Och vi kommer sannolikt se än hårdare bandage i form av begränsningar i välfärden på ett eller annat sätt. Formandet av nya samhällskontrakt. Fram till valdagen blir det fler luftballonger, luftpastejer och luftgitarrer.

Nittionio luftbalonger.