Sananvapausviikonlopun kolmannessa osassa käsittelemme aatteita ja historiallisia henkilöitä. Kysyimme eduskuntaryhmyreiltä – pitäisikö kaikkia aatteita saada arvostella, kun arvostelu pysyy tiukasti itse aatteessa? Entä miten on historiallisten henkilöiden laita? Pitäisikö Jeesus Nasaretilaista tai marsalkka Carl Mannerheimia saada arvostella vapaasti?

Uskontoja ja aatteita saa kritisoida – uskonnonvapautta kunnioittaen

Sinisen Tulevaisuuden eduskuntaryhmän puheenjohtaja Simon Elo olisi valmis arvioimaan uudelleen, tarvitaanko Suomen lakiin merkintää uskonrauhan rikkomisesta. ”Henkilökohtaisesti katson että pilkkaaminen tai loukkaantuminen ei ole riittävä perustelu rikosnimikkeelle. Uskonnollisten yhdyskuntien vapaa ja turvallinen toiminta on tietysti turvattava”, sanoo Elo.

Ruotsalaisen kansanpuolueen Thomas Blomkvist on samoilla linjoilla sinisen Elon kanssa. Historiallisia hahmoja ja aatteita saa hänen mukaansa arvostella ja arvioidan uudelleen ja uudelleen, kunhan sen tekee asiallisella tavalla. Uskonrauhaan hän kuitenkin vetää rajan: ”Tässä myös on tärkeää, että ei loukkaa ihmisarvoa eikä rikota uskontorauhaa.”

Perussuomalaisten Leena Meri edustaa paneelin liberaaleinta ääripäätä. Perussuomalaiset kannattavat sananvapautta ja kriittistä keskustelua kaikista aiheista, eikä mikään aate tai suuntaus saa olla kritiikin ulkopuolella. ”Tasapuolinen keskustelu pitää sisällään, että kaikkien instituutioiden ja uskontojen kohdalla epäkohdista pitää voida puhua.”

Kristillisdemokraattien Peter Östman sanoo, että uskontoa ja poliittista aatetta itsessään pitää saada kritisoida. ”Asiallinen ja rakentava kritiikki edellyttää kuitenkin faktojen huomioimista.” Östmanin mielestä uskonto- ja aatekritiikki osuu usein tarkoituksella tai vahingossa henkilötasolle, jolloin sananvapauden suhde kunnianloukkaukseen nousee tapetille.

Mitä julkisissa tiloissa saa ja ei saa sanoa?

Esitimme skenaarion, jossa jokin ryhmittymä oli varannut julkisen tahon omistaman tilan pitääkseen siellä puhetilaisuuden, jonka tarkoituksena oli lausua vastenmielisiä mielipiteitä. Kukin määritelkööt itse, minkälaisia nämä vastenmieliset mielipiteet ovat.

Pitäisikö tällaisessa tilanteessa julkisen tahon pyrkiä perumaan puhetilaisuus, jottei vastenmieliset mielipiteet pääsisi leviämään?

Blomkvist (rkp.) oli pidättyväinen tilaisuuden perumisen suhteen, kunhan yleinen turvallisuus tai yhteiskuntarauha eivät ole uhattuina. Muuten julkisella taholla olisi velvollisuus toimia. ”Jokaisella on oikeus ilmaista erilaisia ja vastakkaisia mielipiteitä, mutta ketään ei saa syrjiä eikä kenenkään ihmisarvoa saa loukata”, Blomkvist summaa.

Östman (kd.) pitää tärkeänä, että Suomen rikosoikeudellinen järjestelmä toimii tehokkaasti, jotta mahdollisen rikoksen sattuessa asiat saadaan selvitettyä nopeasti. Ilman konkreettista esimerkkiä hän ei halunnut lähteä arvioimaan tarkemmin asiaa.

Meri (ps.) sen sijaan oli valmis keksimään konkreettisia esimerkkejä, jolloin julkisen vallan pitäisi astua vastenmielisten mielipiteiden tielle. ”Jos kyse on jonkin rikollisen sanoman levittäminen ja siihen yllyttäminen esimerkiksi puolustellaan pedofiliaa, terrorismia tai muuta suoraan laitonta toimintaa niin julkinen ja avoin tila ei ole sellaisia tapahtumia varten ja kokoontumista ei saa pitää ja siihen on myös lainsäädännössä annettu poliisille mahdollisuudet kieltää tilaisuus.” Kuitenkin, jos kyse on vain epämiellyttävien asioiden kertomisesta informatiivisessa mielessä, niin julkisen vallan pitää pysytellä sivummalla.

Elo (sin.) piti tärkeänä, että julkisen tilan haltijalla on oikeus päättää, mitkä tahot heidän tiloissaan saa kokoontua. ”Vastenmieliset tai loukkaavat mielipiteet eivät lain edessä oikeuta rajoittamaan kokoontumis- tai sananvapautta, jos ei rikota lakia.”

Keskustan Antti Kaikkonen, Kokoomuksen Kalle Jokinen, SDP:n Antti Lindtman, Vihreiden Krista Mikkonen sekä Vasemmistoliiton Aino-Kaisa Pekonen eivät vastanneet kysymyksiin.