Först vill jag säga att jag inte föraktar politiker. De är också för det mesta trevliga och sympatiska personer. Alla har vi någon politiker som vi kan tala med och dryfta problem inför. Men faktum är, trots att våra folkvalda gör så gott de kan är det sällan de löser några problem. I takt med den ökande globaliseringen, nationernas minskade betydelse och den marknadsliberala ekonomiska politiken som allenarådande blir de folkvaldas maktlöshet och inkompetens allt tydligare.

Det här är en utveckling som pågått länge under decennier. Den har tagit sig uttryck i att den politiska makten slutit sig allt tätare samman och skaffat sig gräddfiler och egna privilegier.

De har en fristående tjänstemannagrupp som sätter deras löner, de rekryterar medarbetare bland vänner och bekanta, de tål inte mycket kritik utan vill ha lojala supporters. I takt med att medlemsantalet sjunker fattar de beslut i riksdag och kommuner om högre partibidrag. I samband med EU-inträdet då väljarna ansågs särskilt besvärliga och inte förstod hur bra politik partierna hade, då beslutade riksdagen att alla riksdagsmän skulle få en egen sekreterare som skulle hjälpa till att förklara politiken för oss väljare.

Vi har alltså ett politiskt system där demokratin körs baklänges. Tjänsteman och politiker bestämmer politiken och sedan har de ett system för att "förankra den" bland gräsrötterna. Eller närmare bestämt tala om för oss vad vi ska tycka. Att påverka politiken har blivit väldigt svårt, också för partimedlemmar. Det bästa sätter för att bilda opinion är via medier eller sociala medier numera.

För oss vanliga medborgare är utbildning viktigare än någonsin. Det politiska budskapet är att vi ska utbilda oss för att få ett jobb. Några krav på utbildning och kompetens finns däremot inte inom partierna. Alla som vill kan i praktiken bli folkvald. Har du skött dig bra, arbetat inom partiet och visat dig trogen lojalitetskravet kan du få vilken post som helst.

Även om du blir minister behöver du inte kunna någonting på det området du basar över. Bristen på kompetens är tydlig på alla nivåer men eftersom konkurrensen om posterna är större i städerna är kompetensen högre där än i mindre kommuner. Notera nu att det inte beror på att lantisar skulle vara dumma, snarare tvärtom. De har insett att politiken inte går att påverka och att ingen bryr sig om utarmningen av landsbygden.

Bristen på kompetens inom politikerkåren märks tydligt när det gäller landets utveckling och långsiktiga strategi. När kompetensen saknas kommer inte långsiktiga strategier. Politikeryrket har blivit en karriärstege som i första hand handlar om makt. Det innebär att en långsiktig politik handlar om att vinna nästa val. Det näst viktigaste målet är nästa budget.

Det här märks tydligt i dag när vi måste konkurrera på en världsmarknad. Sverige halkar efter på många områden i allt från utbildning, näringsliv och politisk trovärdighet. Men det är inget som våra folkvalda tar på allvar. Tvärtom kallar de en sådan bild för svartmålning. De är så trygga i den svenska självbilden och sitt eget tunnelseende som utgår ifrån att vi är så fantastiskt bra på alla områden.

Med Decemberöverenskommelsen har sju av riksdagspartierna tagit timeout. De rödgröna har fått sin efterlängtade makt och alliansen slickar såren. Det är bara SD som fortsätter suga upp allt missnöje och växer sig allt starkare.