Essäisten och affärsmannen Ivar Lagerwall såg för 100 år sedan liberalismen malas ned. Han menade att de konservativa och socialisterna ville styra samhället som ett ämbetsverk, med ordning och reda utifrån deras egna preferenser.

Men han var också besviken på de liberala som inte längre gjorde motstånd. I stället för att fylla strävan efter frihet med inspiration hade de börjat välja det statsingrepp i varje sakfråga som passade deras väljare, även om de "i grunden är motbjudande för det liberala individualistiska tänkandet". Så ibland gav de ämbetsverket åt de konservativa att styra, ibland åt socialisterna.

Så hur står det i dag till med det parti som har sina rötter i den klassiska liberalismen? Det parti som nu känner att identiteten är så hotad av främst Centerpartiet men även av Nya Moderaterna, att det måste byta namn till Liberalerna för att kunna försäkra sig om att även fortsättningsvis kunna kallas det.

Varning för "systemmannen"

Folkpartiet har drivit fram många reformer som gjort Sverige friare. I traditionella frågor om lika rättigheter och fria marknader är partiet ofta pålitligt och skulle knappast vilja hindra den individuella asylrätten som M eller kräva subventioner till mjölkbönder som C.

Men liberalismen är mer än så. Det är en form av institutionaliserad ödmjukhet, som går ut på att man varken vill eller tror sig kunna berätta hur andra ska leva. Adam Smith varnade för "systemmannen" som vill flytta runt människor som schackpjäser på ett bräde till mer upplysta beteenden, utan att förstå att de har en egen riktning inom sig, och att systemmannen genom att styra dem tar ifrån oss all den lokala kunskap som de hade, alla möjligheter till nya upptäckter som de har haft på egen hand.

Liberalism är att säga: jag vet inte vad som är rätta svaret på X, men jag tror att vi har större chans att hitta det om tio miljoner svenskar får leta efter det, än om 349 riksdagsledamöter tvingar på alla samma lösning. Det är att säga: jag avskyr Y, men kommer att slåss för din rätt att göra det.

Halsstarriga folkpartister

Det finns vältaliga folkpartister som säger så, stolt och oförblommerat, men de tillhör en minoritet. När man träffar folkpartister i allmänhet tänker man sällan på ödmjukhet eller sokratisk visdom. I stället tänker man på halsstarrighet, ibland på gränsen till arrogans. De vet allt.

De vet hur hälften av våra inkomster ska användas, hur lärare ska lägga upp sina lektioner, från och med vilken klass alla barn ska ha betyg och vilka lärare en skola ska få anställa. De vet hur vi ska dela upp vår föräldraledighet och antyder att de snart vet hur många av varje kön som ska sitta i bolagsstyrelser.

De vet hur mycket vi ska röka och dricka, och om vi använder andra droger vill de sätta oss i fängelse. Till det kommer FRA-lag, buggning, återinförd värnplikt och mer restriktiv migrationspolitik.

Myndighetsföreträdare

Jag har träffat och talat inför liberala partier i många länder och de ser väldigt olika ut. Men de utstrålar alla på något sätt att de står på folkets sida mot makten, från vänsterliberaler som vill legalisera narkotika och sexhandel till högerliberaler som bekämpar kvotering och skatter. Jag tror inte att något har så lite förtroende för vanligt folks förmåga som Folkpartiet. Det är något så märkligt som ett liberalt parti som känns mer som myndigheternas företrädare gentemot medborgaren än tvärtom.

För många var det en gåta hur Lars Leijonborg och Jan Björklund så snabbt kunde göra ett socialliberalt parti tydligt kravliberalt. Men vägen från snällism till hårda tag var inte lång, eftersom båda perspektiven grundar sig i en oro över hur det skulle gå med den otyglade individen. Antingen är människor så svaga att de måste tas om hand av staten, eller så slappa att de måste läxas upp av staten. Supernanny-staten snarare än nattväktarstaten.

Det skötsamma docentpartiet

Kanske är det mer socioekonomi och kultur än ideologi. Blotta namnet antyder att Folkpartiet ville vara ett parti för alla samhällsklasser, men har ändå fått dras med epitetet "docentparti". Väljaren bor i storstaden, har högskoleutbildning och jobbar som tjänsteman. De lever det skötsamma och hälsosamma liv partiet vill att alla ska leva.

Folkpartiets företrädare delar också en docentkultur. Statsvetare som Katarina Barrling har pekat på att partiets ledamöter värdesätter kritisk prövning, att vara påläst och komma med mycket fakta till diskussionen. När de möter ett nytt förslag slår de aldrig näven i bordet, utan i stället slår de ytterligare en utredning i bordet och läser vidare för att se om det är bra eller dåligt. De har svårare att komma fram till ett beslut, men när de väl har nått ett har de också svårare att kompromissa, för nu vet de ju att det är det rätta.

Viktigt att få leta fritt

Det låter upplyst, men sådana enkla nyttokalkyler är ödesdigra för liberalismen. Vi kan mäta produktion och leverskador, men det är inte lika lätt att kvantifiera frihet och värdighet. Och de värden som friheten kan ge oss är av nödvändighet oförutsebara.

Allt stort har upptäckts av människor som har fått leta fritt och har fått gå vilse. Om vi bara ger folk frihet om vi på förhand vet att det kommer att göra nytta, kommer vi sällan att göra det. Ungefär som Folkpartiet.

Så de har troligen rätt. De måste nog byta namn för att få fortsätta kalla sig liberaler.

Följ Expressen Kultur på Facebook - där kan du kommentera våra artiklar.