Tuomoa hoitava yksityislääkäri arvioi, että ilman tyttärensä Tiina Kohtamäen huolenpitoa 78-vuotias mies olisi todennäköisesti jo kuollut. Vaatiessaan hoivakodin vaihtoa tytär on joutunut kiusaamissyytösten kohteeksi.

Tiina Kohtamäki on erittäin tyytymätön Tuomo-isänsä saamaan hoivaan, jossa hän näkee jopa hengenvaarallisia puutteita.

Hän haluaisi siirtää Tuomon toiseen hoivakotiin.

Tähän ei ole lukuisista pyynnöistä huolimatta suostuttu, vaan Kohtamäkeä on syytetty hoivakodin työntekijöiden kiusaamisesta.

Tiina Kohtamäki on taistellut muistisairaan isänsä puolesta jo lähes 10 vuotta.

78-vuotias Tuomo istuu Attendo Linnanharjun hoivakodin olohuoneen nojatuolissa ja heiluttelee jalkateriään. Tuomo katsoo suoraan eteensä, sitten viereensä ilmaantunutta tytärtään Tiina Kohtamäkeä. Hymy käväisee Tuomon kasvoilla, ja hän tarttuu tyttärensä ojentamaan etusormeen puristaen sitä tiukasti kuin pieni vauva.

Kukaan ei tiedä, mitä Tuomo ajattelee, sillä hän on menettänyt puhekykynsä. Tuomo sairastaa Lewyn kappale -tautia, joka on Alzheimerin taudin ohella yksi yleisimpiä muistisairauksia. Lewyn kappale -taudille tyypillistä on normaalia sosiaalista toimintakykyä haittaava kognitiivinen heikentyminen ja Parkinsonin taudin kaltaiset oireet kuten lepovapinat, kävelyhäiriöt ja jäykkyys.

Tuomo on asunut hoivakodeissa vuodesta 2010.

Kohtamäki on isänsä ainoa lapsi ja tämän edunvalvoja. Kun toimittaja ja Kohtamäki tapaavat ensimmäisen kerran, on Kohtamäellä mukanaan suuri Ikea-kassillinen isänsä hoitoon liittyviä papereita, joita on kertynyt lähes 10 vuoden aikana terveyskeskuksista, yksityisiltä lääkärivastaanotoilta, aluehallintavirastosta, hoivakodista, maistraatista ja lain oppineilta.

Asiat eivät ole Kohtamäen kokemuksen mukaan sujuneet hoivakodissa aina niin kuin olisi pitänyt, tai kuten on sovittu. Näiden vuosien aikana hän on potenut stressiä, ahdistusta ja jopa pelkoa isänsä puolesta.

– Aina on sanottu, että kaikki on hyvin, mutta ei se ole ollut totta, Kohtamäki sanoo.

Hänen kertomuksensa ja sitä tukevat asiakirjat paljastavat tapahtumaketjun, jonka seurauksena Tuomo olisi voinut kuolla kuukauden sisällä kahdestikin. Kohtamäki kokee, että ellei hän olisi puuttunut asiaan, olisi hänen isänsä jo haudassa.

– Tuntuu kohtuuttomalta, että omaiset joutuvat olemaan näin paljon mukana hoivassa ja huolehtimaan asioista, kun hoivakoti ei tunnu hoitavan asioita, Tiina Kohtamäki sanoo. Anna Jousilahti/IL

Tiina Kohtamäelle on kertynyt Ikea-kassillinen asiakirjoja taistelussa isänsä hoidon puolesta. Anna Jousilahti/IL

Keuhkokuume

Viime vuoden helmikuussa otetussa kuvassa Tuomo pitää sylissään Ukko-koiraa. Julkaisemme kuvan hänen tyttärensä Tiina Kohtamäen luvalla. Hän on isänsä edunvalvoja ja ainoa lähiomainen. Haastateltavan kotialbumi

Viime joulun jälkeen Tuomolla todettiin keuhkokuume, joka ei ottanut parantuakseen antibioottikuureista huolimatta.

Kohtamäestä hoivakodin omalääkäri ei ottanut asiaa tarpeeksi vakavasti, eikä keuhkokuumeen kontrollia hänen mukaansa tehty lainkaan. Kun antibiootit eivät olleet tepsineet, Kohtamäen mukaan lääkäri alkoi puhua Tuomon siirtämisestä saattohoitoon.

Noin kymmenen vuoden ajan Tuomoa hoitanut yksityinen lääkäri, neurologian ja geriatrian erikoislääkäri Raimo Sulkava kommentoi tapausta Kohtamäen pyynnöstä Iltalehdelle. Sulkavan mukaan muistisairaiden hoidossa suuri ongelma on, että vaikka muistisairaan kunto olisi ollut hyvä, voi kunto keuhkokuumeen tai muun infektion iskiessä muuttua niin, että muistisairas menettää tajuntansa.

– Lääkäri, joka ei ole nähnyt muistisairasta muuten kuin huonokuntoisena voi ajatella, että tässä ei ole onnistumisen mahdollisuuksia. Sen sijaan, että hoidettaisiin aktiivisesti, lähdetäänkin miettimään saattohoitoa.

Sulkavan mukaan näissä tilanteissa saattohoidon aloitus voidaan tehdä väärin perustein.

– Saattohoidonhan pitäisi olla sellainen, että kuolema on näkyvissä esimerkiksi viikon sisään, mutta muistisairailla ei sellaista pysty sanomaan. Kun [muistisairas] potilas menee huonoon kuntoon, on lääkärin vaikea arvioida ennustetta, Sulkava jatkaa.

Sulkava painottaa keuhkokuumeiden olevan hengenvaarallisia erityisesti hoitolaitoksissa.

– Se on tavallisin syy muistipotilaiden kuolemaan ja usein se liittyy siihen, että nieleminen huononee ja syötettäessä ruokaa menee keuhkojen puolelle, potilas aspiroi. Sitten tulee se keuhkokuume.

Sulkava vahvistaa Tuomon toipuneen keuhkokuumeesta hyvin, vaikka hänelle oli jo alettu suunnitella saattohoitoa.

Tämä on yksi syy, miksi Tiina Kohtamäki ei luota hoivakotiin. Hän kokee, ettei hoivakodin lääkäripalvelu ole tarpeeksi kattava.

– Siellä pitkitetään akuutteja sairauksia niin pitkälle, että ihminen on laitettava ambulanssilla päivystykseen, hän kuvailee.

Kohtamäki painottaa, että akuuttien sairauksien, kuten kuumeilun, tulisi tulla hoidetuksi hoivakodissa.

Kylmettyminen

Tiina Kohtamäki sävähtää, kun hänen puhelimensa soi. Soitto voisi olla hoivakodista, mutta tällä kertaa se ei ole. Kohtamäki laittaa puhelimensa pois ja ojentaa uuden pinon papereita.

Viimeksi Kohtamäki säikähti hoivakodista tulevaan puheluun vastatessaan vain noin kuukausi sitten.

– He soittivat ja kertoivat rauhallisesti, että isäni ruumiinlämpö on 33 astetta. Edellisenä iltana se oli ollut hieman yli 32 astetta, mutta minulle asiasta ilmoitettiin vasta seuraavana päivänä, hän puuskahtaa.

Kohtamäki kertoo pöyristyneensä myös siitä, ettei hoivakodissa ollut ryhdytty lämmittämään hänen isäänsä lainkaan, vaan hän itse riensi paikalle varta vasten ostamansa sähköllä toimivan lämpöpeiton ja kuumavesipullojen kanssa.

– Hieroin häntä lämpimäksi kolme tuntia.

Kohtamäki uskoo, että ilman sitä hänen isänsä olisi voinut kuolla.

Tuomoa hoivakodin ulkopuolella hoitava lääkäri Raimo Sulkavan mukaan Lewyn kappale -taudissa ihmisen autoniminen hermosto ei toimi kunnolla, ja näin alhainen ruumiinlämpö voisi olla kohtalokas. Jo ruumiinlämmön alittaessa 35 astetta olisi tärkeää ryhtyä tositoimiin.

Tuomon huone Attendo Linnanharjun hoivakodissa. Anni Saastamoinen

Ongelmia jo pitkään

Viime aikojen ongelmat eivät ole Kohtamäen mukaan tulleet yllätyksinä, valitettavasti. Hänestä Tuomon hoito on vaikuttanut huolimattomalta jo pitkään.

Tuomo muutti Attendo Linnanharjuun heinäkuussa 2011. Vuoden 2013 kevättalvella tytär alkoi ihmetelle isän haisevaa hengitystä ja aaltoilevaa kuumeilua. Kesällä Kohtamäki alkoi epäillä, että oireet saattaisivat johtua huonosti hoidetuista hampaista.

– Silloinen omahoitaja sanoi, ettei hammashoito kuulu hänen hommiinsa. Kysyin, että onko ollut hammaslääkärikäyntejä ja kävi ilmi, että Tuomo oli käynyt viimeksi hammaslääkärissä useita vuosia sitten, Kohtamäki kertoo.

Tuomon pääsyä hammaslääkäriin venytti lopulta myös se, että hän sai kolme aivoverenvuotoa.

Kun Kohtamäki viimein helmikuussa 2014 sai isänsä hammaslääkäriin, täytyi hammashoito suorittaa nukutuksessa sairaalan suu- ja leukakirurgian osastolla. Useita hampaita jouduttiin poistamaan ja paikkaamaan.

– Hammaskirurgi sanoi minulle, että todennäköistä on, että Tuomon elämä on säästynyt useiden antibioottikuurien vuoksi. Verenmyrkytysriski niin sairaassa suussa oli suuri, Kohtamäki kertoo.

Joulukuussa 2016 Tuomo joutui sairaalahoitoon munuaisaltaan tulehduksen takia. Avin asiakirjoista käy ilmi, että hoitajat epäilivät infektiota jo yli kaksi viikkoa ennen päivystykseen lähettämistä, mutta sitä ei tuotu lääkärin tietoon. Virtsatietulehduksen toteamiseen tarvittavat näytteenotot ”epäonnistuivat”, eikä diagnoosia tehty.

Päivystyksessä mitatut tulehdusarvot olivat jo todella korkeat. Munuaisaltaan tulehdus voi olla hengenvaarallinen.

Ei saa vaihtaa

Ei ihme, että kaiken kokemansa epäluottamuksen jälkeen Tiina Kohtamäki haluaisi siirtää Tuomon toiseen hoivakotiin. Tätä hän on vaatinut jo vuodesta 2013 - tuloksetta.

Kohtamäki kokee, ettei Attendo Linnanharjun hoivakodissa ole tarpeeksi muistisairaudet tuntevia sairaanhoitajia, resurssit ovat liian tiukalla, eikä hoitajien aika riitä. Kohtamäen mielestä myös hoivakodin sairaudenhoito on puutteellista.

– Haluan, että isäni saisi viettää loppuelämänsä sellaisessa hoivakodissa, jossa on tietoa ja taitoa ja muita avuja, joita ei tällä hetkellä ole saatavilla Linnanharjun hoivakodissa, Kohtamäki sanoo.

Lewyn kappale -tautiin liittyvä jäykkyys vaatisi kävelyttämistä ja fysioterapiaa, joita hoivakodissa ei Kohtamäen mukaan saa tarpeeksi. Hän maksaa isälleen yksityisen fysioterapeutin käyntejä. Lisäksi Kohtamäki kokee, ettei hän saa hoivakodin henkilökunnalta tarpeeksi tietoa isänsä tilanteesta eikä hoitoon liittyviä kirjauksia tehdä kunnolla.

Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveystoimen sairaala-, kuntoutus- ja hoivapalveluiden arviointitoiminnan johtaja Tuulikki Siltari painottaa, että hoivakodin vaihtamisessa ajatellaan aina hoivakodissa olevan vanhuksen etua. Hän mainitsee Tiinan ja Tuomon tapauksen olevan ”varsin tuttu”, mutta hän voi kommentoida hoivapaikan vaihtamista vain yleisellä tasolla.

– Hoivapaikan vaihtamisen tulee aina olla vanhuksen etu, joka tarkoittaa käytännössä sitä, että vanhuksen hoitoisuus on muuttunut siten, että nykyinen paikka ja sen fasiliteetit eivät enää ole hänelle soveltuvia, Siltari sanoo.

– Hoivapaikan vaihtaminen on vanhalle, hauraalle ja sairaalle vanhukselle aina iso riski, ja tästä syystä se tehdään hyvin harkitusti.

Siltari vakuuttaa, että omaisen epäilyt hoivakodissa asuvan vanhuksen hoivan laiminlyönnistä tutkitaan tarkoin.

– Ensisijassa sovitaan mahdolliset toimenpiteet hoivakodin vastuuhenkilöiden kanssa ja pidetään säännöllisesti hoitoneuvotteluita, joissa omainen on mukana ja joissa käydään läpi omaisen toiveet ja miten niihin vastataan.

Kohtamäki väittää, että neuvotteluita järjestetään, mutta niissä sovittuja asioita ei toteuteta.

Siltarin mukaan äärimmäisessä luottamuspulassa hoivakodin vaihto voi tulla kyseeseen.

– Jos omainen on täysin menettänyt luottamuksen hoivakotiin ja lisäksi kuormittaa jatkuvalla moitteella hoivakodin hoitajia saaden jopa aikaan irtisanoutumisia uupumisen takia, joudutaan valitsemaan kahdesta pahasta pienempi ja vaihtamaan hoivapaikka.

– Tärkeintä on muistaa, ettei hoitoa järjestetä omaiselle - vaan sille vanhukselle, Siltari painottaa.

Kieltävät päätökset

Kohtamäki on yrittänyt vaihtaa Tuomon hoivakotia kolmesti, mutta jokaisella kerralla on tullut kieltävä päätös. Tuomoa hoitava neurologian ja geriatrian erikoislääkäri Raimo Sulkava arvioi Helsingin kaupungin olevan hyvin jäykkä hoivapaikan vaihdoksissa.

– Tiedän yhden henkilön, joka on onnistunut hoitopaikan vaihdossa, vaikka ainakin 20 on yrittänyt. Kyllä hoitopaikkaa pitäisi mielestäni voida vaihtaa, jos siihen on subjektiivisetkin perusteet, Sulkava sanoo.

Sulkavan näkemyksen mukaan Helsingin kaupungilta hoitopaikkaa hakeva laitetaan yksinkertaisesti sellaiseen hoivakotiin, jossa sattuu olemaan vapaa paikka.

– Ei ollenkaan - tai paljoa ainakaan - katsota, mikä on se sopiva hoitopaikka. Kun joutuu johonkin hoitopaikkaan, ei sieltä pääse pois. Vaikka olisi minkälaisia perusteita, on hoitopaikan vaihto lähes mahdotonta, Sulkava sanoo.

– Siellä pitkitetään akuutteja sairauksia niin pitkälle, että ihminen on laitettava ambulanssilla päivystykseen, Tiina Kohtamäki kertoo näkemyksensä hoivakodin sairaudenhoidosta. Anni Saastamoinen

Kiista edunvalvojaoikeuksista

Kohtamäki on ollut isänsä edunvalvoja vuodesta 2009. Tuolloin muistisairaus otti aiemmin toimeliaan miehen otteeseensa.

Attendo Linnanharju ja Helsingin kaupunki ovat yrittäneet jopa kahteen otteeseen poistaa Kohtamäen edunvalvontaoikeuksia.

Vuoden 2014 kesäkuussa maistraatille on lähetetty hakemus edunvalvojan tehtävän tai määräyksen muuttamiseksi. Lisäksi hakemuksessa pyydettiin selvittämään Kohtamäen toimintaa muun muassa Tuomon hoidon jatkuvuuden vaarantamisen, hoidollisiin yksityiskohtiin puuttumisen sekä hoitoyksikön henkilökuntaan ja viranomaisiin kohdistuvan häirinnän perusteella.

Hakemus ei edennyt mihinkään, vaan Kohtamäki sai pysyä isänsä edunvalvojana. Asianajajaa kuitenkin tarvittiin, ja hän pyysi tähänkin juttuun haastatellulta Raimo Sulkavalta lausunnon.

– Pitkän linjan muistipotilaita hoitaneena lääkärinä voin todeta, että [Tuomon koko nimi]:n hoidon ja hyvinvoinnin kannalta Tiina Kohtamäkeä parempaa edunvalvojaa hänelle ei voida saada. Tyttärenä (lähiomaisena) hänellä on oikeus saada tietoja hoidoista, esittää kysymyksiä ja toiveita sen suhteen ja myös valittaa epäkohdista, Sulkava kirjoitti.

Kiusaamissyytöksiä

Iltalehden haltuun saamista aluehallintoviraston papereista yksi rivi pistää silmään:

– Kohtamäen eri tahoille hoidosta tekemät valitukset on koettu kiusanteoksi.

Keväällä 2017 Kohtamäki sai hoivakodista kirjeen, jossa ilmoitettiin tapaamisoikeuksien rajoittamisesta:

Jatkossa sähköposteihinne vastataan kerran viikossa. Sähköposteissa ei käsitellä omaisenne hoitosuunnitelmaan tai hoidon periaatteisiin liittyviä kysymyksiä, vaan teille järjestetään 4 kertaa vuodessa mahdollisuus osallistua omaisenne hoivapalavereihin. --- Muina aikoina henkilökunta ei käy hoidon järjestelyihin liittyviä keskusteluja. Mikäli tapaamisten välisenä aikana ilmenee tarvetta tiedotusluontoisiin yhteydenottoihin, ne hoidetaan puhelimitse arkisin klo 10-12 välisenä aikana ensisijaisesti omahoitajan kanssa.

Attendon aluejohtajan allekirjoittaman kirjeen mukaan rajoittamisohjeella on määrä turvata hoivakodin kaikkien asukkaiden laadukas hoito ja turvata henkilökunnan työrauha. Kirjeen mukaan Kohtamäki on haukkunut, vähätellyt ja nimitellyt hoivakodin henkilökuntaa.

Kohtamäki kiistää toimineensa näin. Hän palkkasi asianajajan, joka painotti rajoituksen olevan perusteeton ja lainvastainen. Asianajaja toimitti Attendolle vastauksen, jossa vaadittiin perusteita:

– Todettakoon selvyyden vuoksi, että yhtiön joka harjoittaa ammattimaisesti toimintaa tulee sietää sangen vahvaakin arvostelua, mikäli se kohdistuu toiminnan laatuun ja tuloksiin, asianajajan vastauksessa Attendolle todettiin.

Hoivakodin vaihtoa vaatinutta ja hoidon laadusta valittanutta Tiina Kohtamäkeä on syytetty kiusaamisesta. Anna Jousilahti/IL

Tuulikki Siltari toteaa yhteistyön omaisten kanssa olevan joskus vaikeaa.

– Ensisijainen työtapa on se, että omaiset ovat hoivassa tiivisti mukana, sehän on sen vanhuksenkin etu. Todella ikäviä ja harvinaisia tilanteita ovat nämä, joissa joudutaan menemään tällaisiin rajoittamistoimenpiteisiin.

Attendon viestinnästä edunvalvojan oikeuksien rajoittamaan pyrkimistä kommentoidaan yleisellä tasolla seuraavasti:

– Attendo ei ota kantaa edunvalvojaoikeuksiin eikä ole aloitteellinen tällaisissa asioissa. Meillä on tiedossa, että joissain tapauksissa kaupunki tai kunta (eli hoivapalvelun tilaaja) on voinut tehdä aloitteen edunvalvojan oikeuksien poistamiseksi, mutta tällaista ei tehdä kevyin perustein. On yksittäisiä tapauksia, joissa meille on tuotu esille huoli edunvalvojan päämiehen rahojen väärinkäytöstä.

Kohtamäen tilanteessa kyse ei ole rahojen väärinkäytöstä. Kohtamäki kertoo kokevansa, että Attendon ja Helsingin kaupungin ihmiset ovat yksinkertaisesti suivaantuneet häneen, joka yrittää taistella isänsä inhimillisen vanhuuden puolesta.

”Tuntuu kohtuuttomalta”

Tuomoa hoitanut yksityinen lääkäri Raimo Sulkava hymähtää huvittuneesti, kun toimittaja kysyy hänen näkemystään Kohtamäen toiminnasta.

– Tiina on ajoittain huomattavan aktiivinen ja voi olla, että se koetaan negatiivisena. Itse en sellaista koe, mutta ymmärrän, että niin voidaan kokea, koska hän puuttuu ja osallistuu asioihin niin aktiivisesti. Tällaisiin omaisiin hoitajien pitäisi osata suhtautua oikealla tavalla, hän sanoo.

Sulkava näkee, että Kohtamäen aktiivisuus on suuri syy sille, että Tuomon vointi on nykyisellään hyvä.

– Ilman Tiinaa Tuomo olisi vuodepotilas. Todennäköisesti hän olisi kuollut jo vuosia sitten.

Kohtamäen lisäksi myös aluehallintovirasto on löytänyt Attendo Linnanharjun hoivakodin toiminnassa huomautettavaa monin paikoin. Aluehallintoviraston mukaan Tuomon hoivakodissa saama huolenpito ei ole ollut riittävää.

Tiina Kohtamäki huokaa raskaasti ja katsoo kohti väsynein silmin.

– Tuntuu kohtuuttomalta, että omaiset joutuvat olemaan näin paljon mukana hoivassa ja huolehtimaan asioista, kun hoivakoti ei tunnu hoitavan asioita.

Mutta 78-vuotias muistisairas Tuomo ei tiedä, mitä tapahtuu. Hän katselee kiinnostuneesti ympärilleen hoivakodin olohuoneessa. Ja puristaa yhä tyttärensä sormea.