Hän on nyt kloonannut 837 koiranpentua.

Hän naputtaa etusormellaan lihamöykkyä, joka on vielä lämpimän kohdun sisällä. ”Pää on tällä puolella.”

Keisarinleikkausta tekevän eläinlääkärin kädet operoivat tottuneesti. Ei haparointia, ei turhia liikkeitä.

Vihreän peiton alla leikkauspöydällä on jotain. Tai jokin.

Dollyn jälkeen tutkijat kloonasivat ensimmäisen täysikasvuisen hiiren, lehmän ja vuohen. Ensimmäisen koiran kloonaamisesta kerrottiin Nature-tiedelehdessä elokuussa 2005. Se oli afgaaninvinttikoira nimeltä Snuppy.

”Se, miten usein kloonauksessa onnistutaan, riippuu siitä, miten hyvin solun perintöaines palautuu alkion kaikkivoipaan tilaan. Tieteellisesti kiinnostavaa on se, millä tavalla perintöaines ohjautuu uudelleen. Mikä määrittää lähtötilanteen?” Partanen pohtii.

”Se ei ole ihan yksinkertainen juttu”, sanoo kehitysbiologi ja perinnöllisyystieteen professori Juha Partanen Helsingin yliopistosta.

Dollyn kloonaamisessa käytettyä tekniikkaa kutsutaan tumansiirtotekniikaksi. Siinä hedelmöitymättömän munasolun tuma poistetaan ja sen tilalle siirretään toisesta aikuisesta yksilöstä esimerkiksi ihokudoksen solun tuma. Sen jälkeen munasolua käsitellään, niin että se alkaa jakautua samalla tavalla kuin siittiön hedelmöittämä munasolu. Sitten kloonattu alkio siirretään sijaisemoon.

Gurdonin nuijapäistä meni kuitenkin vielä lähes 40 vuotta ennen kuin tutkijat onnistuivat kloonaamaan ensimmäisen nisäkkään. Dolly-lammas (1996–2003) tehtiin Skotlannissa toisen lampaan utaresolusta. Nimensä se sai countrylaulaja Dolly Partonilta . Dolly-lammas eli seitsemän vuotta ja päätyi täytettynä Skotlannin kansallismuseoon.

Kymmenen vuotta myöhemmin biologi John Gurdon osoitti, miten geenien toiminta ohjaa yksilön kehitystä. Hän todisti ensimmäisenä maailmassa, että solujen erilaistuminen ei aiheuta peruuttamattomia muutoksia niiden geeniainekseen eli dna:han.

”13 tunnin lento ja yksi vaihto. Kerran tunnissa pentu pitää viedä koneen vessaan kakalle”, hän sanoo ja näyttää huvittuneelta.

Koiran kloonaaminen maksaa satatuhatta Yhdysvaltain dollaria eli runsaat 90000 euroa. Se on paljon rahaa, eivätkä useimmat Sooamin asiakkaista halua sen takia julkisuutta. Eläinten kloonaaminen on kiistanalainen aihe useimmissa maissa. Varsinkin Euroopassa siihen suhtaudutaan kriittisesti. Sooamilla on eurooppalaisia asiakkaita, mutta ainakaan vielä kukaan suomalainen ei ole halunnut kloonata koiraansa.

Tutkija Wang Jae-woong painaa hissin nappulaa toiseen kerrokseen. Hän on palannut edellisenä päivänä Amsterdamista. Se oli lyhyt matka. Wang piipahti Euroopassa viemässä kloonatun bulldoginpennun tilaajille. Keitä asiakkaat olivat, sitä hänellä ei ole lupa kertoa.

Siihen työhön hän nyt palasi.

Yhtä ei kuitenkaan koskaan kiistetty: Snuppya. Hwang Woo-sok tosiaan oli kloonannut koiran.

Yliopisto irtisanoi Hwangin. Poliisi tutki hänen laboratorionsa. Tutkijat syyttelivät toisiaan. Hwang myönsi petoksen, mutta kohta hän jo perui tunnustuksensa. Tähän päivään mennessä ei ole kunnolla selvinnyt, kuka teki mitä ja ketkä siitä tiesivät.

Ihmisalkioita ei ollut kloonattu, ei ollut yhtään kloonaamalla luotua kantasolulinjaa. Hwangin kantasolulinjat olivat aivan tavallisia ja peräisin hedelmöitysklinikalta. Mitä ilmeisimmin kyse oli tahallisesta vääristelystä.

Aluksi Hwang kielsi naisen kertomuksen, mutta myöhemmin hän myönsi, että hänen naispuoliset alaisensa olivat tosiaan antaneet munasolujaan. Hän oli myös ostanut munasoluja luovuttajilta.

Etelä-Koreasta oli nopeasti tullut yksi kantasolututkimuksen keskuksista. Tutkimuslupia sai helpommin kuin länsimaissa, missä tutkijoita jarrutti eettinen keskustelu esimerkiksi siitä, miten munasoluja saa kerätä naisilta ja mitä ihmisalkioille tapahtuu sitten, kun niitä ei enää tarvita tutkimuksissa.

Kantasolut ovat soluja, jotka pystyvät jakautumaan loputtomasti ja muodostamaan erilaisia kudoksia. Siksi ne ovat tärkeitä lääketieteen tutkimuksessa. Niistä toivotaan parannuskeinoa moniin sairauksiin ja jopa halvaantuneille.

Helmikuussa 2004 Hwangin ryhmä julkaisi suurta huomiota herättäneen tutkimuksen Science-tiedelehdessä. Se on erittäin arvostettu lehti, johon on vaikea saada julkaisuja. Ennen kuin artikkeli hyväksytään, se käy läpi tiukan vertaisarvioinnin. Muut saman alan tutkijat arvioivat tutkimuksen laadun ja merkityksen.

Vuonna 2004 Hwang Woo-suk työskenteli professorina Soulin kansallisessa yliopistossa. Eteläkorealaiset ovat koulutushullua kansaa, ja SNU on maan arvostetuin yliopisto. Professori Hwangin tutkimusryhmän kerrottiin kloonanneen jo naudan ja sikoja. Hwang, köyhän leskiäidin poika, oli luvannut mullistaa kotimaansa karjankasvatuksen kloonikarjan avulla.

”Tai ehkä se ei ole sama koira, mutta antakaa meidän uskoa, että se on.”

Syöpään kuollut labradorinnoutaja Lancelot oli ensimmäinen Sooamin kaupallisesti kloonaama koira. Sen oli omistanut varakas floridalainen pariskunta Edgar ja Nina Otto . He antoivat kloonin nimeksi Lancelot Encore.

Myös isokokoisesta ja harvinaisesta tiibetinmastiffirodusta onnistuttiin synnyttämään 11 uroskloonia ja 10 naaraskloonia. Kaksi niistä sai keinosiemennyksen avulla viisi pentuakin.

Pian tämän jälkeen Yhdysvalloissa järjestettiin kilpailu ansioituneimmasta koirasta, joka pitäisi kloonata. Sen voitti saksanpaimenkoira Trakr. Se oli löytänyt viimeisen terrori-iskun uhrin ruumiin World Trade Centerin raunioista ja sairastunut myrkyllisestä savusta. Siitä tehtiin viisi kloonia.

Snuppy-koiran (2005–2015) jälkeen vuonna 2007 kloonattiin bordercollien ja siperianhuskyn sekoitus nimeltä Missy. Siitä tehtiin kolme kloonia yhteistyössä erään amerikkalaisyrityksen kanssa. Pentujen dna tutkittiin Kalifornian yliopiston laboratoriossa. Niiden vahvistettiin olevan Missyn klooneja.

Yhdessä kopissa pyörii kaksi pientä cockerspanielityttöä. Seuraavan kopin uroskoira on sekoitus englanninvinttikoiraa ja sekarotuista. Kunhan se kasvaa, se viedään Argentiinaan.

Näin koira kloonataan:

Kloonattavasta yksilöstä tarvitaan eläviä soluja. Sooamissa tutkijat käyttävät ihosoluja. Kudosnäyte neuvotaan ottamaan koiran reisien sisäpuolelta. Yksi tai kaksi kymmensenttisen kolikon kokoista palasta riittävät.

”Niitä ei saa panna pakastimeen”, Wang Jae-woong kiirehtii sanomaan. Jäädyttäminen rikkoo solujen ja dna:n rakenteen.

Jos koira ehtii kuolla ennen kuin kudosnäytteet on otettu, ruumis pitää kääriä kosteaan pyyhkeeseen ja panna jääkaappiin siihen asti, kunnes näytteet saadaan. Ne pitää ottaa viimeistään viiden vuorokauden kuluessa.

”Jos koira on ollut kuolleena yli viisi vuorokautta, on vain pieni mahdollisuus, että löydämme elävän solun”, Wang sanoo.

”Saamme usein puheluita ihmisiltä, joiden koira on kuollut ja jotka haluavat kloonata sen. Kysymme, missä ruumis on. Jos se on eläinlääkärillä, tiedämme, että se on jäädytetty. Silloin on liian myöhäistä.”

Koiran ihokudosnäytteet lähetetään Souliin kuriiripostissa. Perillä niistä poimitaan soluja, jotka varastoidaan nestemäiseen typpeen.

Jokaista kloonattavaa koiraa varten tarvitaan kaksi avustavaa koiraa. Toinen niistä luovuttaa munasolun. Toinen synnyttää kloonin.

Nämä koe-eläimet Sooam hankkii eteläkorealaiselta laboratorioeläinten kasvattajalta. Ne ovat suuria sekarotuisia koiria, joiden tärkein ominaisuus näyttää olevan koko. Ne joko luovuttavat munasoluja tai synnyttävät, yhteensä enintään kolme kertaa. Hormonipistoksia ei anneta, toisin kuin ihmisten hedelmöityshoidoissa. ”Jos käytämme hormoneita, lopputulos on huonompi”, Wang sanoo.

Koirien kloonaamista on pidetty erityisen vaikeana. Koirilla on juoksuaika vain kahdesti vuodessa, eivätkä munasolut ole ovulaatiohetkellä kypsiä. Hwangin ryhmä on kehittänyt menetelmän, jonka avulla munasolut kerätään ja siirretään juuri oikealla hetkellä.

Asiakkaille kerrotaan, että he voivat adoptoida kloonatun pennun sijaisemon, mutta vain joka kymmenes haluaa tehdä niin. Yksi heistä oli dubailainen prinsessa. Hän haki kloonatun koiranpennun ja tämän sijaisemon Soulista yksityisellä lentokoneella.

Loput emokoirat – niitä on paljon – toimitetaan ”eläinfarmille”, Wang sanoo.

Jos raskaus ei nimittäin ala ensimmäisellä eikä toisella kerralla, tarvitaan kolmas ja neljäs ja viides ja kuudes laboratoriokoira. Wangin mukaan 30–40 prosenttia kloonatulla alkiolla hedelmöitetyistä koirista tulee raskaaksi.

”Pienempiä koirarotuja pitää hedelmöittää pari koiraa enemmän kuin suuria. Emme tarkasti tiedä, mistä se johtuu.”

Tämä on yksi syy siihen, miksi eläinsuojelujärjestöt arvostelevat koirien kloonausta. Jotta syntyy yksi klooni, tarvitaan vähintään kaksi laboratoriokoiraa. Näitä suurikokoisia sijaisemoja kyhjöttää nytkin apean näköisinä kopeissaan Sooamin kennelissä.

”Eläinaktivistit eivät pidä siitä, mitä teemme”, Wang sanoo. ”Niiden mielestä asiakkaidemme pitäisi ottaa löytökoira eikä ryhtyä kloonaamaan. Ymmärrän sen kyllä, jos sitä katsoo vain tuosta näkökulmasta.”

”Mutta tämä on ylellisyyspalvelu. Joillekin koiransa menettäneille olemme myös terapiaa. Kloonattu koira maksaa saman kuin oikein kiva urheiluauto. Kumman ottaisit mieluummin?”

”Minä luultavasti ottaisin urheiluauton.”

Monet Sooamin asiakkaista ovat siis varakkaita ihmisiä, jotka ovat niin kiintyneitä koiraansa, että kun se kuolee, he haluavat uuden samanlaisen. Aulassa on heidän valokuviaan: hymyileviä amerikkalaisia, japanilaisia, eurooppalaisia ja kiinalaisia kloonattujen koiriensa kanssa. He näyttävät tavallisilta.

Heidän mielestään koiran kloonaaminen ei ole ”järjetöntä rahan tuhlausta”, kuten arvostelijat sanovat.

”Usein asiakkaat ajattelevat, että me tuomme kuolleen eläimen takaisin”, Wang sanoo. ”Mutta me teemme vain identtisen kaksosen.”

Identtisillä kaksosilla on sama perimä. Ne ovat luonnollisia klooneja.

Jos ollaan tarkkoja, identtiset kaksoset ovat vähän enemmän samanlaisia kuin klooni ja alkuperäinen: perimää on hiukan myös soluliman mitokondrioissa, eikä se siirry kloonatessa.

Mutta edes identtisistä kaksosista ei kasva samanlaisia. Perimällä on suuri vaikutus siihen, millaisia me olemme, mutta yksilöä muovaa myös ympäristö.

”Kloonit perivät potentiaalin tiettyihin piirteisiin”, Wang muotoilee asian.

Laikukkaan koiran klooni ei välttämättä edes näytä samalta kuin alkuperäinen. Laikut tahtovat syntyä eri paikkoihin karvoitusta. Se liittyy epigenetiikkaan ja alkionkehitykseen.

”Me emme pysty ennustamaan sitä mitenkään. Laikukkaista koirista tulee sellaisia kuin tulee. Kerromme tästä etukäteen, koska joillekin identtinen ulkonäkö on tärkeintä.”

Wang näyttää kennelissä vapaana juoksevaa australianpaimenkoira Mireuta. Se on klooni. Alkuperäisellä koiralla oli symmetriset laikut molemmilla puolilla päätä, mutta Mireulla on vain yksi laikku. Asiakkaalle se ei kelvannut, joten yksi eläintenhoitajista adoptoi Mireun.

Sitten on toisenlaisia esimerkkejä siitä, miten monet ominaisuudet periytyvät. Eräs Sooamissa kloonattu koiranpentu vaikutti poikkeuksellisen aralta.

”Pelkäsimme, että jotain oli mennyt pieleen. Soitimme asiakkaalle. Sanoimme, että koko homma ehkä pitää tehdä uudestaan.

Asiakas rauhoitteli tutkijoita. Alkuperäinen koira oli ollut aivan samanlainen.

”Yksi vinttikoiran pentu hyppi koko ajan. Näytti siltä, että sillä oli paha adhd-häiriö. Kun soitimme omistajalle, hän kertoi, että alkuperäinen oli kilpaileva laukkakoira.”