Hallituksen mielestä kurjistelu johtaa kasvuun. Kun kaikilta leikataan ja joka tuutissa toitotetaan kriisiä ja kurjuutta, kansa herää ja alkaa suorittaa. Vai alkaako?

Liike-elämässä olen oppinut, että liiallinen uhkakuvien maalailu ja uikutus aiheuttaa työntekijöissä lamaantumista. Eikä se ole edes pahinta. Kun toistellaan, että kaikki on menossa päin helvettiä, pätevimmät osaajat lähtevät pois. Menevät toiseen firmaan. Vain epätoivoisimmat ja huonoimmat jäävät uppoavaan laivaan. Lopulta firma menee nurin.

Vuosituhanteen vaihteessa, jolloin itsekin johdin riskirahoitettua uusmediayritystä, teknologia-alan yrityksissä tapahtui valtava tunnelman muutos. Vuonna 2000 bileitä riitti ja Bollinger virtasi, mutta vuonna 2001 firmoista katosivat kokisautomaatit ja pikkujoulut peruttiin.

Paniikkiin joutunut yritysjohto kuvitteli, että viemällä loppuun ajetuilta duunareilta viimeisetkin ilot – kuten vaikkapa yhtiön kulueränä merkityksettömät limut – saadaan heidät tekemään ahkerammin töitä. Logiikka oli typerä.

Kokisautomaattien katoaminen uusmediayrityksistä oli viimeinen isku työntekijöiden motivaatiolle ja sitä kautta firmoille. Ei teknologiakuplan puhkeaminen ollut koodareitten tai pelisuunnittelijoiden vika, vaan syy löytyi sijoittajista ja meistä ahneuskierteeseen ajautuneista yrittäjistä. Meistä, jotka olimme kuvitelleet olevamme kuolemattomia.

Aina on kerrottava, että on toivoa. On uskoteltava väelleen, että nurkan takana odottaa mahtava huominen. Eikä pelkästään uskoteltava. Johtajalla on oltava visio, johon hän myös itse uskoo. Tämä näkyy esimerkiksi startupeissa, joissa alussa jaksetaan kurjistella ja tehdä jopa ilmaiseksi töitä, koska kaikki uskovat yhteiseen unelmaan. Eikä kemuja saa perua missään tapauksessa. Siinä säästö on paljon pienempi kuin tuho motivaatiolle.

Jos toivo viedään, parhaat tekijät häipyvät. Aivovuoto kiihtyy.

Mikä on Suomen hallituksen, siis maamme johtajien visio? Mikä on se mahtava tulevaisuuden Suomi, jonka takia kannattaa jopa kurjistella? Ei ole tullut ainakaan meikäläiselle vastaan. Pelkkää kokisautomaattien poistamista, bileiden perumista ja yleistä marinaa.

Voisiko visiota löytää 15 vuoden takaa? Mitä tapahtui sen ”kuplan puhkeamisen jälkeen”? Alkupaniikin jälkeen talous alkoi kasvaa ja digitaalisuudesta tuli suurempi trendi kuin kukaan meistä osasi kuvitella. Olisiko sama homma nyt Suomella? Kannattaisiko vähän uskoa ja investoida?

Mutta eihän maan johtaminen ole samaa kuin yritysten johtaminen. Vai mitä, Juha Sipilä?