Puoluetoverini, peruspalveluministeri Susanna Huovinen on jälleen esitellyt ajatuksiaan Suomen alkoholipolitiikan suunnasta. Ilmeisesti sen keskiössä ovat alkoholiveron korotukset, alkoholin saatavuuden rajoittaminen sekä kaupoissa myytävän oluen laimennus kakkoseksi ja keppanan siirto Alkoon. Näillä toimenpiteillä tähdätään alkoholin kulutuksen pysyvään laskuun.

Pysähdytään tähän: pysyvään laskuun. Huovinen ei määrittele tavoitetilaksi esimerkiksi jotain tiettyä kulutuksen tasoa suhteessa eurooppalaiseen tai globaaliin keskiarvoon. Tavoite on pysyvä lasku. Pysyvän laskun päässä odottaa nollapiste. Tavoite, jota ei siis tohdita ääneen sanoa, on täysraitis Suomi. Tätä ei mielestäni voi korostaa liikaa: tavoitetila ei ole Suomi, jossa alkoholia kulutetaan maltillisesti ja kohtuudella. Tavoite on Suomi, jossa ei korkata yhtäkään saunakaljaa, eikä juoda viiniä ruualla.

Huovista kuunnellessa saa ylipäätään kuvan, että viinapiru riivaa Suomen kansaa kuin Laestadiuksen saarnoissa ikään. Entä miltäpä näyttää todellisuus? Alkoholin kulutus on nuorten ikäluokkien keskuudessa laskussa, ja yhä useampi ei sitä käytä lainkaan. Koko väestön keskuudessa kirkkaan viinan kulutus laskee, ja viinien vastaavasti nousee. Kossun litkimisen laskusuhdanne on jopa niin huolestuttava, että valtion juomatehtaan toimari sai kenkää.

Alkoholin kulutuksen tuottamat haitat ovat nousussa ainoastaan eläkeläisten keskuudessa. Äkkiseltään on helppo keksiä syitä, miksi: yksinäisyys, mielekkään tekemisen puute ja se, ettei kukaan puutu. Eläkeläisikäluokissa alkoholin kulutus on myös ollut alun perinkin melko runsasta. Miten ministerin esittämät toimet tepsisivät eläkeläisten alkoholin kulutuksen suitsimiseen?

Alkoholin myyntiajan rajaaminen esim. virka-aikaan tuskin vaikuttaisi lainkaan: eläkeläisillä on mahdollisuus käydä viinakaupassa mihin aikaan päivästä tahansa. Kuka tahansa pitkäripaisessa asioiva voi huomata, että vanhukset käyvät noutamassa sherrynsä ja brandynsa nimenomaan aamupäivästä. Entä keskioluen siirto Alkoon? Paha sanoa, mutta perstuntumalta väittäisin, etteivät ikäihmiset ylipäätään kovin paljon keskiketterää litki. Pääpaino tuntuu olevan kevyeen muovipulloon pakatussa vahvemmassa alkoholissa. Veronkorotukset voisivat tepsiäkin, sillä kukapa pienestä eläkkeestään entistä suurempaa siivua viinakauppaan tahtoisi kantaa. Toisaalta eläkeläiset ovat myös ahkeria risteilijöitä. Tässä ikäryhmässä matkustajatuonnin kasvu on oikeasti varteenotettava riski.

Jos eläkeläisten alkoholismia ja syrjäytymistä halutaan kuitenkin oikeasti ehkäistä, heihin kohdistetuilla täsmätoimilla olisi suurempi vaikutus. Ohjattu julkinen aktivointi- ja kuntoutustoiminta on uskoakseni tehokkain tapa pitää eläkeläiset liikkeessä. Alkoholiveronkorotus tulee toki halvemmaksi, mutta on toimenpiteenä epäoikeudenmukainen osuessaan koko väestöön yhden kansanosan kasvavan ongelmakulutuksen vuoksi.

Veronkorotuksissa on tosin se pieni ongelma, ettei niillä välttämättä saada sitä, mitä tilataan. Vuodenvaihteessa voimaan astuneen alkoholiveron korotuksen on laskettu nostaneen suhteessa eniten viinien ja vähiten viinan hintaa. Kyllä, luitte oikein. Koska suomalaiset juovat vähemmän kirkasta kuin koskaan sitten kieltolain julistuksen, hallitus päätti rankaista kansaa korottamalla viinien hintatasoa. Se siitä keskieurooppalaiseen juomakulttuuriin pyrkimisestä.

Veronkorotuksen taustalla näkyy epäilemättä Altian ja Panimoliiton voimakas lobbaus. Oluiden hinta nousi korotuksessa enemmän kuin viinan, mutta sentään vähemmän kuin viinien. Tämä lienee suoraa seurausta siitä, ettei Suomessa toimi viiniteollisuuden lobbareita. Eikä muuten tule toimimaankaan, Valvira kun on kieltänyt viininvalmistuksen Suomessa.

Mikäli valtiota todella kiinnostaisi alkoholin haittojen ehkäiseminen, se voisi aloittaa toimenpiteet alalla toimivasta yhtiöstään. Altian ansaintalogiikka näyttää nimittäin perustuvan teinien ja spurgujen mahdollisimman tehokkaaseen juottamiseen. Juomatehdasta pitävät pystyssä Kossu, Leijona, Jallu ja sekalainen setti äitelän makeita kermalikööreitä. Tuo Altia toki maahan viinejäkin, mm. El Tiempoa ja Magyaria. Näitä tuskin voi laskea sulaksi hattuun. Nykyisessä taloustilanteessa valtio pyrkii höyläämään myös Altiasta maksimaalista tuottoa, eikä valittuun kurssiin kannata odottaa muutosta. Puhe ongelmakulutuksen haitoista on kuitenkin lähinnä hurskastelevaa vittuilua niin kauan, kun valtion oma yhtiö saattelee pissikset ja puliukot kustannustehokkaaseen känniin.

Henkilökohtaisesti toivon Altian laittavan ansaintalogiikkansa uusiksi, ja keskittyvän tulevaisuudessa volyymien sijasta laatuun. Valtion liiketoimintaa alkoholialalla on perinteisesti puolustettu mm. kansalaisten kasvattamisella kohtuulliseen ja sivistyneeseen alkoholikulttuuriin. Tätä taustaa vasten on absurdia, että viinan kulutukseen laskuun reagoidaan erottamalla Altian toimitusjohtaja ja korottamalla viinien verokantaa. Tai tältä ainakin näyttää.

Suomalaisten alkoholinkulutus on edelleen reippaasti alle eurooppalaisen keskitason. Kuluttajat kaipaavat enenevissä määrin laatua ja laajaa valikoimaa kustannustehokkaan kännin sijaan. Jos keskiolut siirrettäisiin Alkoon, Suomessa tarjolla oleva alkoholivalikoima supistuisi radikaalisti. Alkon hyllyyn on fyysisesti mahdotonta siirtää edes osaa ruokakaupoissa tarjolla olevasta keskiolutmäärästä karsimatta valikoimaa todella rajusti. Muutama pieni kotimainen panimo menisi väistämättä konkurssiin, sillä niiden tuotteille ei kerta kaikkiaan olisi tilaa. Samalla olisi pakko supistaa kaikkien muidenkin tuoteryhmien hyllytilaa, ja etenkin pienemmissä Alkon myymälöissä hyllymetreittäin viinejä poistettaisiin paremmin myyvän keskioluen tieltä.

Ehdotettu uudistus myös siirtäisi merkittävän osan suomalaisia alkoholiharrastajia saksalaisten nettikauppojen asiakkaiksi. Jatkuvasti kasvava joukko suomalaisia viinien ja oluiden harrastajia tuskin tyytyisi osaansa Suomessa myytävien alkoholien valikoiman puolittuessa. Jo nyt monet harrastajat tilaavat eurooppalaisista nettikaupoista sellaisia juomia, joita Suomesta ei saa. Määrät ovat vielä hyvin pieniä, sillä Alkon valikoima tyydyttää pääosin vaativampienkin nörttien tarpeet. Keskikaljan siirto Alkoon tekisi kuitenkin alkoholin nettitilaamisesta koko kansan huvia.

Suomalainen alkoholikulttuuri on kehittymässä alati parempaan suuntaan, mutta alkoholipolitiikan tekijät ovat eksyneet houreiselle ristiretkelleen tuulimyllyjä vastaan. A-klinikkasäätiön toimitusjohtaja Olavi Kaukonen valaisi hienosti suurten ikäluokkien suhdetta alkoholiin todetessaan että ”jostain syystä omaehtoinen päihteettömyys on lisääntynyt nuorissa ikäluokissa, mikä on mystinen juttu”. Mystinen juttu? Juomattomuus lienee mystistä vain ihmisille, jotka ovat täysin sisäistäneet myytin suomalaisesta viinapäästä, ja uskovat kohtalonomaisen alkoholismin olevan kansaamme polttomerkitty geneettinen ominaisuus.

Sama eetos näyttää ohjaavan myös Sosiaali- ja terveysministeriötä. Alkoholin käytössä nähdään vain ääripäät: joko latkitaan pirtua ämpäristä tai eletään päiviräsäsmäisessä hyveellisessä kieltäymyksessä. Kohtuullista alkoholikulttuuria ei todellisuudessa edistetä, eikä edes sellaisen mahdollisuutta tunnusteta, vaikka juuri siihen suuntaan Suomi kulkee.