Suomessa maahanmuuton ympärillä pyörii bisnestä, jota harjoittavien keskuudessa vallitsee hiljainen konsensusajattelu. He päättävät ostoista, työpaikoista ja projekteista ja allokoivat niitä toinen toisilleen.

Tunnen itse lukuisia huippupäteviä henkilöitä, jotka ovat täyttäneet kaikki vaadittavat työpaikkailmoituksessa listatut pätevyyskriteerit. Silti heidän on hankalaa saada töitä. Miksi? Johtuuko se siitä, että he olisivat huonoja siinä mitä tekevät? Ei. Uskoakseni syy piilee siinä, että maahanmuuton ympärille rakennetussa bisneksessä pyörii piilovaatimuksia. Niissä edellytetään tietynlaista ideologista suuntautumista.

Vaikka itselläni työnhaku ei ole ajankohtaista, harmittaa minua paitsi tuttavieni, myös koko toimialan puolesta. Sillä mikä sektori ei hyötyisi siitä, että työntekijät edustavat erilaisia näkemyksiä ja voisivat näin rikastuttaa ja haastaa vallitsevia normeja?

Maahanmuuttopolitiikkaa tulisi voida kritisoida, ihan yhtä lailla kuin vaikkapa opettajat voivat kritisoida opetusjärjestelmää. Tällä tähdätään järjestelmän parantamiseen, eikä sitä tule missään nimessä sekoittaa esimerkiksi rasismiin, joka on täysin eri ilmiö (ja täysin tuomittavaa).

Ideologinen normi maahanmuuttoalalla on kuitenkin sellainen, että se kestää huonosti nykyisen järjestelmän kritiikkiä. Vai milloin olette kuulleet jonkun maahanmuuttotyötä tekevän henkilön kritisoivan nykyistä maahanmuuttopolitiikkaa?

Koska alalla on niin sanotusti ”pakko” edustaa suvaitsevaisuuspolitiikkaa, on sinne levinnyt myös paljon piilorasismia. Tästä olen kuullut kymmeniä jollei satoja tarinoita.

Uskon, että koko maahanmuuttoala hyötyisi siitä, että työntekijät voisivat esittää rakentavaa kritiikkiä joko julkisesti tai omilla työpaikoillaan järjestelmää kohtaan. Tiettyjien ryhmien ei pitäisi voida päättää koko alan ympärillä pyörivästä bisneksestä. Me kaikki ajattelemme Suomen parasta ja toivomme, että integroitumisprojektit palvelevat kaikkien hyvinvointia.

Alan Salehzadeh