Když je politik v úzkých, sahá ke stále populističtějším a extrémnějším názorům a výrokům. Touto zkušeností prošli Paroubek, Klaus, Zeman i Okamura. Zdá se, že podobná cesta čeká i Andreje Babiše.

Hnutí ANO se od voleb a obsazení vládních postů nic zázračného nepovedlo a u žádné jiné strany není poměr mezi předvolebními sliby a realitou tak křiklavě propastný. Z marketingového makání, nekecání a prostě bude líp se stává stále směšnější relativizace (viz text Prostě to nezvládáme). Vtipy na „partu z Agrofertu“ se množí a po nedávném kimirsenovském sněmu odstartovala jejich nová vlna. Téměř každý rozhovor přinese mohutnou odezvu, v níž se míchá pobavení a pobouření, ať už šlo o Faltýnka, Kleslovou, Krnáčovou nebo Jermanovou, jejichž formulační rozptyl je skutečně mimořádný – od debilů (mimo ANO) až po nadpřirozené bytosti, pardon, nadpřirozená bytost může být jen jedna (v ANO). Není divu, že se začíná šířit vtip o tom, jak nejjednodušeji zesměšnit politika z ANO: Stačí se ho na něco zeptat.

Ovšem ty nejhorší zkoušky tohle takzvané hnutí nespokojených občanů teprve čekají. A podle všeho přituhuje. Ostatním koaličním i opozičním partnerům bude stačit, aby důsledně vymezili agendu ANO, nechali ji plně v její režii a dali od ní ruce pryč. Protože ANO to s podivuhodnou přesvědčivostí nezvládá.

Andrej Babiš sliboval 200 miliard, které všichni pořád kradou, ale dosud je nenašel, natož aby je pro státní rozpočet zajistil. Z boje proti korupci zůstalo jen málo, mnohem větší prostor a důležitost tak dostala elektronická evidence tržeb. Z obecného hlediska jistě legitimní nástroj se stal megaprojektem, který však trpí tradičním syndromem státních příprav – velké ambice jsou střídány nejasnou představou, mlhavými až zmatečnými konturami, nedostatečným provedením, absentujícím vědomím souvislostí, nerealistickými termíny, nepodloženými spekulacemi, vírou v samospasitelnost regulace, dohledu a buzerace, apriorní nedůvěrou v občany a podnikatele a tragickou neschopností věcně, fakticky a věrohodně vysvětlit veřejnosti přínosy a rizika a získat si ji na vlastní stranu (pro více informací např. rozhovor v DVTV, EET rovná se DDT, 5 tvrzení o EET, EET malý průvodce velkým projektem).

Co čert nechtěl, to všechno se dostává na světlo světa ve chvíli, kdy o sobě bezprogramové ANO začíná prohlašovat, že jde o pravicovou stranu, přičemž její nejviditelnější projekt působí přesně opačně. Zkombinuje-li se to s památnými výrokem Andreje Babiše o malých a středních podnicích jako kecech a klišé, máme tu jasný signál pro všechny podnikající lidi v tomto státě, že ministerstvo financí a jeho šéf není na jejich straně.

Podle všeho si v marketingovém hnutí ANO začali uvědomovat, že mají problém – termín je nesplnitelný, projekt pochybný nebo minimálně pochybně provedený, veřejnost negativně naladěná. Takže přichází improvizace a vršení chyb.

K té největší došlo včera ve Sněmovně. Během interpelací na EET Andrej Babiš prohlásil, že důvodem jejího zavedení jsou mimo jiné Vietnamci, „kteří, jak známo, neplatí daně“. Což je taková nehoráznost, za jakou se v západní Evropě odstupuje z politické funkce, protože na rase či národě založené negativní výroky se ve slušné společnosti netolerují. Tomio Okamura podobným vstupem na šikmou plochu dokázal, že nic nedokáže, a doufejme, že už natrvalo.

Andrej Babiš šlápnul do jeho stopy. Od svého trapného xenofobního výroku by se měl okamžitě sám distancovat a omluvit se za něj. Stejně jako by se zbytek politické scény měl distancovat od výroků Andreje Babiše. Je nepřijatelné, aby se nějaká skupina obyvatel stala rukojmí jakéhokoliv politika v jeho snaze zakrýt vlastní neschopnost.

Související:

Prostě to nezvládáme