Ma usun, et enamik teist on lugenud 27. veebruari Päevalehe juhtkirja ja sellele järgnenud kommentaare. Sarnaselt viimaste nädalate alkoholiteemalistele uudistele ründab see mind ministri ja erakonna esimehena ning sellega meid kõiki. See on kurb ja mul on sellest väga kahju. Alkoholist, täpsemalt selle hinnast on saanud teema, millega seostub kõik... Maapoed, riigieelarve, meie toetusreiting, Eesti 100. juubel.

Nagu Rainer Vakra täna ütles, siis iga kord, kui toetusreiting muutub, peab võtma hetke ja järele mõtlema. Miks selline muutus? Kas ma tegin midagi õigesti või valesti? Mida pean tegema teisiti? Loomulikult ei tee meie tänased toetusnumbrid rõõmu ja peeglisse vaatamine on siin omal kohal. Ent meie esmane eesmärk on saada üheskoos üle meediat haaranud hagijasündroomist, mis argumente kuulamata kallale sööstab.

EPL väidab, et olen silmaklappidega ja valitsuse alkoholipoliitika ei teeni oma peamist eesmärki – rahvatervise parandamise eesmärki. Kahjuks ei too ajaleht ühtegi tõenduspõhist argumenti oma väite tõestuseks. Sest neil ei olegi neid. Faktilised tõendid toetavad aga vastupidi tugevalt meie poliitikat.

Liisa kirjutas sellest täna hästi. Aga ma kordan mõned teemad veelkord üle. Lugege, otsustage ise ja aidake mind nende rünnakutega. Oma poolehoidu on lubanud avaldada lähipäevil ka arstid, teadlased, vabaühendused.

Alkoholi liigtarbimine on Eestis probleem

2016. aastal tarbiti Eestis keskmiselt 8,3 liitrit puhast alkoholi (imikust raugani), kuigi tõsised tagajärjed rahvatervisele algavad juba 6 liitrist.

Alkoholipoliitika ei ole vaid aktsiisipoliitika

Kõik tõsiseltvõetavad teadusuuringud kinnitavad, et pahede vähendamiseks on oluline meetmete komplekt. Alkoholi liigtarvitamisest tingitud kahjude vähendamiseks on Sotsiaalministeerium tegelenud alkoholireklaami ja alkoholi kättesaadavuse piiramisega, hoiakute muutmise ja sõltuvusravi võimaluste arendamisega. Kolmas meede on Rahandusministeeriumi panus aktsiisipoliitika näol, mis on oluline, kuid mis pole alkoholipoliitika tuum ega ainus meede.