För tredje veckan i rad är ”Nu tar vi dom” med Svenska hockeylandslaget & Håkan Södergren etta på Svensktoppen.

Det här är den första VM-turneringen som sänds i uppstickarkanalen TV3, och den första som avgörs i den skinande nya Globen i södra Stockholm.

”VM, nu ere hockeyfeber”, som Södergren sjunger.

Börje Salming, då 38, spelar sitt första VM sedan han blev NHL-proffs 1973 och Kenta Nilsson gör sin klassiska dragning mot USA:s målvakt John Vanbiesbrouck (den som ”Foppa” kopierade till straffen i OS-finalen -94, ni vet), men inte hjälper det.

Tre Kronor slutar fyra och föga överraskande är det Sovjet som plockar hem guldet.

Men det knakar i fogarna hos supermakten, både vid rinken och utanför.

Östblocket vittrar sönder och runt den här tiden börjar faktiskt CCCP-spelare öppet ifrågasätta diktatorn i båset, Viktor Tichonov.

Ändå var det ingen som väntade sig det som var på väg att hända.

Under VM 1989 bodde det sovjetiska landslaget på Dalarö pensionat utanför Stockholm. Alexander Mogilnyj, Ilja Bjakin och Vladimir Krutov fick skriva autografer till unga svenska fans. Foto: CORNELIA NORDSTRÖM Sergei Fomitjov (trea från vänster) hjälpte Alexander Mogilnyj att planera flykten till USA. På den här bilden som fotograferats av Alexander Mogilnyj på trappan till Dalarö pensionat står även Sergej Nemtjinov, Jurij Chmyljov samt storstjärnan Vladimir Krutov. Foto: ALEXANDER MOGILNYJ Vjatjeslav Fetisov lyfter VM-pokalen i Globen. Foto: TOMMY PEDERSEN Samma visa som så ofta förr. Den sovjetiska flaggan i topp i Globen 1989. Tre Kronor blev fyra i turneringen. Foto: BILDBYRÅN Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

TISDAG 2 MAJ: HEMLIGA SAMTALET

Det är dagen efter. Sovjetunionens mäktiga röda maskin har gått obesegrat genom VM och säkrat guldet på första maj. Spelarna har några lediga dagar i Stockholm innan det är dags att resa hem.

I Buffalo, sex tidszoner bort, ringer det i en telefon på hos NHL-klubben Sabres vid halv elva på förmiddagen.

Don Luce, klubbens chef för spelarutveckling, svarar. I andra änden säger en kvinnlig röst att Alexander Mogilnyj ”vill komma över”.

Buffalo draftade Sovjettalangen 1988, men inget lag la sina högsta draftval på ryssar – man visste ju inte om de någonsin skulle komma loss.

– Jag var lite misstänksam, säger Luce.

Kvinnan i telefonen är Sergej Fomitjovs fru Lena Haglund. Fomitjov hade träffat Mogilnyj under VM och fått ta del av planerna och bestämt sig för att hjälpa till, men Lena pratar bäst engelska.

– Jag frågade om Alex var där. Och det var han, sa hon. Så jag bad Lena att fråga honom vad jag hade sagt åt honom i Anchorage.

Luce hade nämligen träffat Mogilnyj på junior-VM tidigare i Alaska under vintern och bytt några ord med den ryske supertalangen.

– De hade spelat dagen före och han hade inte gjort något mål då. Så jag presenterade mig, gav honom mitt visitkort och försökte berätta att vi hade draftat honom. Och så frågade jag om han skulle göra mål igen. ”Ja, tre mål mot Kanada”, sa han.

Det var precis vad Mogilnyj gjorde.

– Och Lena kom tillbaka och berättade vad vi hade pratat om i Alaska, med de tre målen mot Kanada, och då visste jag att det var Alex. Och sen sa jag ”ge mig ditt nummer, så återkommer jag och kollar på hur vi kan lösa det här”.

Luce lägger på luren och går ner till Gerry Meehan, som är general manager i Buffalo.

Klockan ett sitter de på ett plan, för att ta sig till Sverige.

På en av de tomma stolarna under Carolas uppträdande för Sovjets VM-lag skulle Alexander Mogilnyj suttit. Men han var upptagen med att hålla sig undan från KGB. Foto: HELÉN BEMERT En trevlig överraskning efter VM-guldet: En privat konsert med Carola. Foto: HELÉN BEMERT Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

ONSDAG 3 MAJ: MÖTET I STOCKHOLM – OCH CAROLAS KONSERT

Don Luce och Gerry Meehan landar i ett vårvarmt Stockholm.

– På den tiden var chansen att få över en rysk spelare mellan minimal och obefintlig. Så det här var inget vi kände till i förväg, det var inte ens några rykten som gick om att någon skulle hoppa av, säger Luce.

Men nu är de i vilket fall som helst i den svenska huvudstaden – och en nervig jakt inleds för att få fatt i 20-åringen från Chabarovsk, stan som ligger så långt bort att den är öster om Kina. Först görs en plan att träffas hemma hos Sergej och Lena i Haninge, söder om stan, för att äta middag. Luce och Meehan checkar ut från sitt första hotell bara timmar efter att de checkat in, och åker mot middagen.

– Men Sergej och Alex var inte där. Laget hade tagit dem till ett köpcentrum. Spelarna hade fått lite pengar att spendera för VM-guldet, så de kunde handla lite innan de åkte tillbaka till Sovjet. Så vi sa ”okej, vi väntar tills de kommer hem”. Men under tiden ringer Alex och säger att ”de håller koll på oss väldigt noga, om vi ska göra det här måste vi göra det NU”.

Meehan och Luce sticker direkt mot köpcentret med Haglund med sig i bilen och ställer sig vid en sidodörr.

– Precis vid den tidpunkten vi hade bestämt kommer Alex och Sergej utspringande så fort de kan. När de hoppat in bilen ser jag i backspegeln hur folk kommer springande efter dem. Men vi drog direkt!

Sällskapet kör runt i Stockholm en stund, varpå Meehan säger att de måste till amerikanska ambassaden. Han är där flera timmar.

– Sen kom Gerry ut på kvällen. Han sa att våra liv var i fara och att KGB letade efter oss. Så det gjorde ju det hela rätt spännande, om man säger så…, säger Luce.

Sällskapet bokar in sig på ett nytt hotell. Amaranten på Kungsholmen, minns Lena Haglund det som.

– De var jättenervösa och trodde att KGB var i varenda hörn, säger Haglund, som i dag jobbar som bland annat journalist och reseguide i Ryssland.

Meehan måste tillbaka till ambassaden dagen efter för att fixa med papper igen.

Carolas kristna uppträdande för Sovjet

Samma kväll på Dalarö pensionat, där Sovjets lag har sin VM-bas:

VM-äventyret avslutas med sånguppträdande. På scenen: en kompgrupp från Södermalmskyrkan – och självaste Carola.

Carola Häggkvist. Foto: SIMON HASTEGÅRD

Enligt en artikel i Expressen några dagar senare blir Viktor Tichonov väldigt rörd, och torkar tårar under framträdandet. Carola Häggkvist sjunger kristna låtar för ryssarna i flera timmar. Först vid halv elva är det nog. Carola rundar av med att dela ut biblar till alla ryssar. Hotellchef Yngve Jonsson och hans son Anders hjälper till att sprida dem i laget.

Eftersom en del spelare packar och, som det står i Expressens artikel, ”tar farväl av sina vänner bland Dalarötjejerna”, är det ingen stor sak att inte Mogilnyj är på plats och dras med i Carolas frälsningsbitar.

Mogilinyj har dock lämnat några saker på rummet, som ger historien en ytterligare dimension när de upptäcks.

Förbundskaptenen Viktor Tichonov och Alexander Mogilnyj kom inte särskilt bra överens under hans tid i landslaget. Foto: IMAGO CCCP tog VM-guld i Globen 1989. Under firandet i Stockholm avvek den unga hockeystjärnan Alexander Mogilnyj (trea från vänster i nedre raden) för att fly undan Sovjetunionens grepp. Foto: BILDBYRÅN Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

TORSDAG 4 MAJ: TICHONOVS AVSKY

Halv sju på morgonen går en buss från Dalarö Pensionat mot Arlanda.

En timme efter att planet lyft mot Moskva ringer en anonym person till pensionatet, skriver Expressen. Han pratar amerikansk engelska och säger:

– Mogilnyj stannar i Sverige och ska åka till Nordamerika.

När Sovjet landar i Moskva håller Viktor Tichonov, den lika framgångsrika som avskydda tränaren, inte igen. Tichonov säger till Tass att han känner avsky över avhoppet och att det kastar en skugga över guldet.

Att Mogilnyj inte drar jämnt med Tichonov är redan välkänt vid det här laget. Tidigare under VM snäser Mogilnyj av en svensk tidning som vill fota honom med Sergej Fjodorov och Tichonov med orden: ”Aldrig i livet!”

Och senare, på behörigt avstånd från Moskva, säger Mogilnyj:

– Bara hans fru och hans hund tycker om honom. Och jag begriper inte hur de kan göra det.

Men under de här dagarna i Stockholm är det inte läge att gå ut med syrligheter. Buffalos delegation känner flåset i nacken. Som när Mogilnyj under torsdagen ska ringa sina föräldrar och berätta vad han håller på att göra – och känner på sig att telefonen är avlyssnad.

– Det var väldigt kort. Han kom ut och sa ”de vet var vi är, vi måste åka”. Jag frågade inte honom då, men jag antar att alla samtal till Sovjet gick via Moskva och att de höll koll. Vi hoppade in i bilen och körde i väg, och jag körde runt utanför stan, för att hålla oss undan, säger Luce.

Inte helt utan utmaningar, det heller, visar det sig.

– De flesta amerikaner har ju automatväxel. Men det var det inte här. De höll på att fullständigt förstöra den där bilen. Vi satt där och led! säger Haglund.

Under tiden fixar Gerry Meehan klart alla papper hos ambassaden.

– Det var så fascinerande att det gick så otroligt fort. Amerikanska ambassaden ordnade papprena extremt fort, säger Lena Haglund.

De hämtar upp Meehan och åker till nästa stopp. Ett hotell i Skärholmen, vid Kungens kurva.

– Vi hittade ett hotell som hade parkering under huset, som vi tog. För vi tänkte att de höll koll efter bilen. Så vi checkade in där och åkte en vända igen, så Gerry och Alex kunde snacka kontrakt och sånt.

Förhandlingarna går inte särskilt bra.

– Jag vet inte om vi kommer klara av det här, säger Meehan till Luce.

Men kontraktet löser de i alla fall.

Återstår gör då ett inte helt obetydligt problem: att få ut Mogilnyj ur landet.

Uppståndelsen var stor när general managern Garry Meehan & Co återvände till Buffalo och USA. Foto: ROGER TURESSON På förmiddagen den 5 maj 1989 lyfter ett SAS-plan med Mogilnyj ombord från Arlanda. Foto: JAN COLLSIÖÖ/TT NYHETSBYRÅN Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

FREDAG 5 MAJ: FBI GRIPER IN PÅ JFK

De fyra männen – Luce, Meehan, Mogilnyj och Sergej Fomitjov – är bokade på SAS flight SK903 till John F Kennedy-flygplatsen.

Det ska lyfta 11.40.

– Vi stack från hotellet vid halv sex, för vi ville komma in på flygplatsen så tidigt som möjligt, säger Luce.

Bilen dumpade man i det underjordiska garaget vid hotellet och meddelade hyrbilsfirman i efterhand var den stod, allt för att minimera risken att bli upptäckta.

På Arlanda köper Fomitjov en tidning. Decennier innan nyheter liverapporteras i mobiler finns ändå historien de sjävla är en del i, där i tidningen.

– De hade rätta namnen och allt. Allt fanns i tidningarna utom det sista hotellet, säger Luce som vid det här laget är ganska mör. Att lirka ut en av sovjethockeyns kronprinsar utan att fastna i KGB:s nypor tär.

– Man blir paranoid: ”Kollar den där killen på oss?” ”Är det samma figur vi såg förut?” Man tittar över axeln. Det är inget bra sätt för att få en god natts sömn, det kan jag säga! Man sover, men ändå inte. Man väntar på bara på att det ska knacka på dörren och nån ska storma in.

Mogilnyj, som är den som har mest att förlora, är ändå samlad.

– På planet sa han ”Är jag fri nu”? och jag sa ”Ja, jag antar det. Vi ska till New York och se först, men jo, du är fri.” Han var nog lugnast av oss alla! säger Luce.

Klockan 14.20, lokal tid, landar SAS-planet på JFK.

– Vi flög businessclass och när vi landade piloten ropade ut: ”Ingen får ställa sig upp eller röra sig.” Han upprepade det vid gaten: ”Sitt kvar i era säten, FBI är på väg ombord.”

Två män i kostym ställer sig i ena gången. Två till kommer ombord och blockerar andra gången.

– Och så kom ytterligare två killar och visade upp sina FBI-brickor och började ropa upp namn: ”Gerry Meehan, Don Luce, Alex Mogilnyj, Sergej Fomitjov” Så man tänkte: ”Vafan händer nu då? Ska de skicka tillbaka honom?”

Mogilnyj tas till förhör. Samtidigt håller Meehan presskonferens.

”Tv-människor i massor, fotografer och journalister sprang om varandra för att vänta på folket från det svenska flygplanet”, skriver DN.

– Jag tror fortfarande det är rekord för mest press på JFK-flygplatsen. Det var enormt. Det kändes som det var en miljon reportrar där, säger Luce.

Här är fotot som Tera Harrington skickade till Alexander Mogilnyj efter att de träffats på JVM i Alaska 1989. På baksidan står det: ”To Alexander with love, Tera”. Foto: PRIVAT En festkväll under JVM i Alaska. Tera Harrington i vitt i mitten, Alexander Mogilnyj längst till höger. Foto: PRIVAT Tera Harrington i dag med döttrarna Maddy och Avery. Foto: Privat Lagkaptenen Alexander Mogilnyj lyfter pokalen efter att Sovjet vunnit junior-VM i ishockey i Alaska 1989. Foto: MIKE BLAKE/REUTERS TT NYHETSBYRÅN Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

LÖRDAG 6 MAJ: KÄRLEKSAFFÄREN

Sakerna som Mogilnyj lämnat kvar i hotellrummet i Dalarö har hittats.

Och sakerna – som är bilder och brev – hamnar på Expressens förstasida.

Rubriken lyder HAN FLYDDE TILL SIN ÄLSKADE och bilden föreställer Tera Harrington, 22, student vid University of Alaska i Anchorage.

I artikeln är hotellets ägare den enda som uttalar sig, men han verkar ha väldigt god insyn i sin berömda gästs känsloliv, och även vad Tera i Alaska tycker och tänker.

– De talade med varandra i telefon nästan varje dag och samtalen gjorde henne mycket lycklig.

När Tera själv kommer till tals i tidningen dagen efter är hon lite mer återhållsam än den insatta hotellchefen. Hon vill att Mogilnyj tar första kontakten från Buffalo.

– Alexander befinner sig i en mycket svår situation och jag vill inte på något sätt äventyra hans framtid, säger hon.

Tera om romansen: ”Unga hormoner”

I dag bor Tera Harrington, 52, med sin make Greg och deras två döttrar Maddy och Avery i St Louis, där Tera jobbar som sjuksköterska. Det blev inte så mycket med den ryska romantiken.

– Det hade ju varit en väldigt bra romantisk historia, men han åkte ju för att spela i NHL, och tjäna pengar som han så väl förtjänade att tjäna.

Inte för att det som stod i tidningen var helt taget ur luften.

– Det var väl en liten romans, men det var inget som höll i sig, så att säga. Det var bara ungdomlig passion och unga hormoner, haha.

Ett möte till blev det ändå, på hösten 1989 när Mogilny börjat spela för Sabres.

– Jag åkte till Buffalo, för att jag har släkt där, och då träffade jag faktiskt honom och tillbringade en del tid med honom, helt kort. Vi höll aldrig riktigt kontakten sen. Jag tror han hade en flickvän som kom över från Ryssland. Det var väl ett av skälen att vi aldrig hördes mer.

Alexander Mogilnyj på sin första presskonferens i Buffalo efter flykten – med ett hav av mikrofoner framför sig. Foto: ROGER TURESSON Talangscouten i Buffalo Sarbres, Don Luce, och klubbdirektören Gerry Meehan låg bakom det historiska NHL-kontraktet med Mogilnyj. Foto: ROGER TURESSON Don och Diane Luce. Foto: PRIVAT Alexander Mogilnyj debuterade i Buffalo Sabres hösten 1989, och kom att representera flera NHL-klubbar i sin karriär. Foto: GRAIG ABEL/GETTY IMAGES I World Cup 1996 kunde Alexander Mogilnyj till slut göra comeback i det ryska landslaget. Siffran på ryggen blev precis som i NHL – nummer 89, året för flykten till Nordamerika. Foto: LENNART MÅNSSON/BILDBYRÅN New Jersey Devils fick lyfta Stanley Cup-pokalen år 2000, med Alexander Mogilnyj i laget. Foto: BILL KOSTROUN/AP TT NYHETSBYRÅN Föregående Nästa Stäng fullskärmsläge

LIVET EFTER FLYKTEN: HOTAS MED SJU ÅR STRAFFARBETE

Efter ett par dagar i USA ansöker Alexander Mogilnyj om politisk asyl.

New York Times skriver att Sovjet hotar att åtala Mogilnyj för att ha deserterat från armén. I Sovjets ögon är Mogilnyj spelare i armélaget CSKA Moskva. Där håller han löjtnants grad.

Skulle han lämnas ut till Sovjet väntar i värsta fall ett hårt straff: Nyhetsbyrån UPI rapporterar att officerer som deserterar i fredstid har ett maxstraff om sju års straffarbete.

Nu har ju USA inget intresse att lämna ut någon till Sovjet, och i stället beviljas Mogilnyj asyl, och får snart det arbetstillstånd som behövs för att han ska kunna bli NHL-spelare.

Buffalo Sabres ägare Seymour H Knox III är till och med i kontakt med president George Bush, eftersom de är gamla studiekamrater, berättar GM Gerry Meehan senare.

Alexander Mogilnyj bor först hemma hos familjen Luce medan han vänjer sig vid livet i USA.

– Vi har fyra barn och han passade in utmärkt. Jag älskar honom som ett av mina egna barn. Vi har en väldigt fin relation. Han flyttade in runt hörnet efter att han bodde hos oss i tre månader, säger Diane Luce, Don Luces fru som Mogilnyj kallar ”sin andra mamma”.

Allt går dock inte helt friktionsfritt inledningsvis.

– Jag tror att folk inte förstod sig på Alex, de gav honom inte tid att anpassa sig till … friheten, antar jag. Att förstå hur samhället funkar. Han kom från en plats där man inte kunde lita på någon. Så han hade guarden uppe hela tiden när han kom hit. Och då tyckte väl folk att han var avvisande. Men det var en jäkla förändring. Och jag vet att han inte var sån, säger Don Luce.

Alexander Mogilny kramas om av Mats Sundin under deras gemensamma tid i Toronto Maple Leafs. Foto: FRANK GUNN/AP TT NYHETSBYRÅN

Det ordnar sig ändå för Mogilnyj. Sin fjärde säsong gör han sinnessjuka 76 mål. Han spelar i NHL fram till 2005/06 och gör över 1000 poäng och vinner en Stanley Cup med New Jersey 2000.

Några år efter Sovjetunionens kollaps, 1994, meddelar Ryssland att man lägger ner åtalet och utfärdar ett nytt pass åt Mogilnyj, som gör comeback i landslaget i World Cup 1996.

Efter att ha bott några år i Kalifornien efter karriären flyttar han tillbaka till Ryssland.

Han bor i hemstaden Chabarovsk och har titeln president för stans KHL-laget Amur Chabarovsk.