Alla kan vi referera till Rörelsen med stort R – med alla dess institutioner inkorporerade till ett finmaskigt spindelnät som det var lätt att fastna i. Vi med en eller två föräldrar som satte oss i Unga Örnar för att vi skulle ”få nya kompisar”, som bar hem tunga Konsumkassar med blåvita produkter och som offentligt anställda mer eller mindre tvångsanslöts till LO – trots att de inte röstade socialdemokratiskt (!) – förstår vidden av vad jag talar om.

Det är onekligen nya tider. Alliansens maktövertagande 2006, eller kanske ännu tydligare dess valvinst 2010, var på något sätt slutet på S hegemoni i svensk politik. Ett av de främsta skälen var att S inte var ett med verkligheten; svenskarna hade tröttnat på arbetslöshet, bidrag för allt och inget och S oförmåga att se vad Sverige behövde för att nå större framgångar.