ISTINA: Godišnji trošak mirovina je oko 39 milijardi kuna, no od toga samo oko 34 milijarde otpada na mirovine stečene na osnovu staža, odnosno radnog odnosa.

Ukupno 19 kategorija umirovljenika ostvaruje pravo na mirovine po posebnim propisima. Takvih umirovljenika ukupno je oko 170 tisuća (oko 13 posto svih umirovljenika), a na njihove mirovine troši se oko 8,7 milijardi kuna godišnje (od čega je samo oko 3,5 milijarde stečeno mirovinskim stažem). Država ima pravo odlučiti da neke kategorije ljudi imaju posebna mirovinska prava, ali takve se mirovine moraju financirati iz općih poreza, a ne iz radničkih doprinosa, jer nisu stečene stažem, odnosno pokrivene uplatom doprinosa.

Istovremeno, doprinosima se godišnje prikupi oko 27 milijardi kuna.

Međutim, oko 6 milijardi kuna prikupljenih doprinosa uplaćuje se u drugi mirovinski stup, odnosno ne koristi se za isplatu trenutnih mirovina. Taj iznos zapravo je trošak uvođenja drugog stupa i država ga mora nadoknaditi iz općih poreza, što i čini. To, međutim, nije dio deficita mirovinskog sustava – da drugi stup nikada nije uveden, taj bi se novac koristio za isplatu današnjih mirovina.

Uz to, država iz općih poreznih prihoda u mirovinski sustav uplaćuje oko 5 milijardi kuna, čime se pokriva nekoliko različitih dodataka na mirovine (dodatak na najniže mirovine i dodatak kojim se otklanja razlika u visini mirovine za osobe koje su otišle u mirovinu nakon 1.1.1999.). To su također dodaci koji nisu stečeni stažem i u redu je da se financiraju iz općih poreznih prihoda, a ne iz doprinosa.

Kad se sve ovo uzme u obzir, ispada da uplaćeni doprinosi pokrivaju više od 90 posto troška mirovina stečenih stažem.

Hrvatska ima jednu od najnižih stopa doprinosa za mirovinsko osiguranje u Europskoj uniji (20 posto). Kod većine članica EU, stopa doprinosa iznosi između 23 i 28 posto. Političari ne samo da o tome šute, nego od hrvatskih radnika očekuju da s tih 20 posto financiraju i mirovine po posebnim propisima i trošak uvođenja drugog mirovinskog stupa.

Kada bi se država ozbiljno pozabavila sivom ekonomijom, odnosno borbom protiv neprijavljenog rada i isplate cijele ili dijela plaće “na ruke”, ne samo da bi doprinosi pokrili postojeće mirovine, nego bi bilo dovoljno novca da se mirovine i povećaju. Kada bi svi oblici rada koji imaju elemente radnog odnosa bili i pokriveni ugovorima o radu, s punim doprinosima, to bi jamčilo održivost sustava socijalne sigurnosti.

Hrvatski mirovinski sustav je održiv, a pokrivenost mirovina doprinosima je znatno viša nego što nas političari uvjeravaju. Napuhavanjem takozvanog “deficita mirovinskog sustava” političari stvaraju paniku, plašeći nas da novca za mirovine nema i to uvijek iznova koriste kako bi nam smanjivali mirovinska prava.

Problem je, naravno, to što su mirovine preniske, ali do viših mirovina možemo samo uz više radnih mjesta i veće plaće. Do viših mirovina nećemo doći tako da granicu za odlazak u mirovinu postavimo nerealno visoko, u dobi do koje većina ne može raditi ili zadržati svoj posao.

Hrvatska za mirovine troši svega 10,6 posto bruto društvenog proizvoda (BDP), dok je prosjek Europske unije 11,2 posto. Projekcije Europske komisije pokazuju da će udio mirovina u hrvatskom BDP-u u budućnosti samo padati, i to na 8,3 posto 2040. i svega 6,8 posto 2070. Istovremeno, prosjek Europske unije ostat će na 11 posto. Ovi podaci dodatno govore kako nije istina da novca za mirovine nema, odnosno da Hrvatska svojim građanima ne može priuštiti financiranje troška postojećih i budućih mirovina.