Drugi dio pregleda prošlogodišnjih događaja. U ovom dijelu o političkoj situaciji i aktivnostima radničke klase u Sloveniji. Članak na izvornom slovenskom možete pročitati ovdje.

(Foto: Večer)

Nakon prijevremenih izbora sredinom 2018., ušli smo u 2019. godinu pod vodstvom novoformirane LMŠ (Liste Marjana Šarca) u manjinskoj koaliciji s diskreditiranim centristima iz prijašnjih vlada (SAB – Stranka Alenke Bratušek, SMC – Stranka Mire Cerara i DeSUS – Stranka umirovljenika) i Socijaldemokratima. Koalicija je potpisala poseban ugovor s Levicom, koja je centrističkoj vladi dala funkcionalnu većinu (mada je ona mogla računati i na podršku desne opozicije) i pečat lijeve orijentacije (dok im je pogodovao). Nakon usvajanja zakona o minimalnoj plaći u prosincu/decembru 2018. – kojeg je uspješno predložila Levica – u 2019. godini, kako se i očekivalo, nisu uspjeli provesti svoje projekte u vladi. Nakon godine dana nezadovoljavajuće suradnje, Levica je odustala od sporazuma s drugim strankama zbog neuspjelog ukidanja dopunskog zdravstvenog osiguranja. Time se u 2019. godini politička moć vlade konsolidirala oko LMŠ, a u opoziciji oko desne Slovenske demokratske stranke (SDS), inače najveće parlamentarne stranke. U političkom smislu, čak i ako koalicija opstane nakon prijevremenih izbora i s lijevom legitimacijom u ekonomskoj konjunkturi, njen program je nastavak politike rezanja javnih usluga, smanjenje socijalnih davanja i gaženje radničkih prava i solidarnosti.

S novom godinom minimalna plaća veća je za 6% i na novo definirana kako ne bi uključivala dodatke. U bizarnoj situaciji kada plaće ni na koji način nisu slijedile ekonomski rast ili su u kolektivnim ugovorima dogovorene vrlo nisko, dodaci (za radni staž, za posebne radne uvjete, poslovnu uspješnost) mogu predstavljati i do 20% plaće – nova definicija minimalne plaće stoga može značiti dobre povišnice za neke radnike. Zakon o minimalnoj plaći predložen je studenog/novembra 2018. i već je u 2019. godini rezultirao povišicama. Dok se usvajao zakon koji je predložila Levica, predstavnici kapitala uputili su protestno pismo vladi i zaprijetili da će otkazati kolektivne ugovore. Kao odgovor, sindikati su krajem 2018. organizirali (upozoravajući) protestni skup protiv tih prijetnji i u podršku novog zakona. Prijedlog zakona je usvojen i njegova je parlamentarna priča završena.

Kroz 2019. Gospodarska komora Slovenije (GZS) pripremala je upute kako u 2020. godini poslodavci mogu ublažiti ili negirati uspjehe zakona ne plaćajući naknade. Stranački i sindikalni funkcioneri ponovno se zgražaju kao da nisu očekivali od Gospodarske komore da će braniti interese kapitala, te da će njeni članovi provoditi takvu politiku na radnim mjestima. Organizirani kapital prenio je borbu s državnih tijela na firme u kojima, u nedostatku borbenih sindikata, ne očekuje velik otpor.

U listopadu/oktobru je na stol stigao prijedlog zakona kojim će se ukinuti dodatak na rad. Ovaj dodatak uveden je 2011. godine kao dio novčane socijalne pomoći za poticanje i motiviranje onih koji su aktivni najmanje 60 sati mjesečno. Ministarstvo rada nastojalo je ukinuti taj poticaj jer, kažu, potiče upravo suprotno: novčana socijalna pomoć koju su primali najsiromašniji je previsoka i obeshrabrivala je primatelje od traženja posla. Međutim, nakon objavljivanja statistike, pokazalo se da su većina primatelja socijalne pomoći zaposleni ljudi koji na nju imaju pravo zbog svojih niskih plaća ili čak zbog toga što neke firme već više mjeseci kasne s isplatama radnicima. Kroz parlamentarne alate i intenzivnu medijsku kampanju zastupnici Levice, Saveza slobodnih sindikata Slovenije (ZSSS) i dijelovi civilnog društva aktivirali su se protiv uvođenja ovog zakona.

Parlament ga je usvojio, čak i s amandmanom opozicijskog SDS-a koji nalaže da svi radno sposobni primatelji socijalne pomoći budu uključeni u javne radove. Državni svet Slovenije[1] – odnosno interesna skupina za zaposlene unutar njega (ZSSS) – tada je uspješno predložila suspenzivni veto. Sljedećim glasanjem prijedlog zakona nije dobio dovoljnu potporu. Nakon godinu dana antisocijalne politike, poreznih olakšica najbogatijima i šurovanja vladajuće koalicije s desnim strankama opozicije, Levica je službeno prekinula suradnju s vladom.

Najistaknutije vanparlamentarne akcije ove godine bile su, naravno, ekološke demonstracije. Gretin svjetski pokret mobilizirao je slovensku mladež. U ožujku je na ljubljanskim ulicama „štrajkalo“ 9000 ljudi (12.000 u Sloveniji), što ovaj prosvjed čini jednim od najvećih u povijesti ove države. Lokalni predstavnici ovog globalnog pokreta su Mladi za klimatsku pravdu (MZPP). Razvoj zelenih politika bitno će utjecati na zaposlenike Šaleške doline gdje se nalaze Rudnik ugljena Velenje i Termoelektrana Šoštanj. Temeljni dio, odnosno, jedan od sastavnih dijelova MZPP-a su aktivisti organizacija s poviješću sindikalnog organiziranja i suradnje u Šaleškoj dolini i šire. Vjerujemo da je to jedna organizacijska veza između ekološke borbe i radničkih prava koja nedostaje mnogim drugim ekološkim organizacijama. Pravedna tranzicija je i u programu Sindikata rudarskih i energetskih radnika Slovenije (SDRES), a i ZSSS je usvojio dokument kojim se savez opredjeljuje prema klimatskim promjenama i »Klimatskom štrajku« na kratko u rečenici (citiramo): „Na mrtvoj planeti nema radnih mjesta.“

Mobilizacija se temeljila na đacima i mladima; zahtjevi iz ožujka/marta postavljeni su vladi i usredotočili se na usklađivanje proračuna s nalazima IPCC izvješća, ishranu, i poštenu tranziciju radnih mjesta za radnike u Šaleškoj dolini. „Štrajk“ je ponovljen u rujnu/septembru s nešto manjim brojem sudionika, ali sa širom koalicijom: između ostalog i sa ZSSS i organizacijama koje se bave stambenim pitanjem. Rujanski su zahtjevi time više „zeleno-crveni“, odnosno nadahnuti predloženim američkim Green New Dealom: četverodnevni radni tjedan, zajamčena zelena radna mjesta, ubrzana izgradnja javnih najamnih stanova. Odgovor vlade, izuzevši njenog PR dijela, bio je, naravno, zanemariv. Dekarbonizacija Šaleške doline vjerojatno će biti diktirana odozgo (EU) i prekasno za pravdu.

Aktivacije organizacija koje se bave stambenim pitanjem također su privukle veliku pozornost medija. Posljednja značajna mjera stambene politike bila je denacionalizacija i privatizacija stanovanja u 1990-ima. Danas, s gotovo nikakvim standardnim ili povoljnim stambenim fondom izgrađenim u posljednjih 30 godina, sve se više govori o stambenoj krizi, čak i o sve većim socijalnim nejednakostima. Posljednjih godina, kako su plaće stagnirale, cijene nekretnina porasle su za nekoliko desetaka posto, što ponajviše osjeća klasno miješano studentsko stanovništvo Ljubljane i drugi podstanari, a stariji radnici, vlasnici svojih stanova, na ovom području su pacifizirani. Trenutno se politički izraz stambene krize prvenstveno bavi zakonodavnim zagovaranjem. Gospodarska komora, opet jedina s klasnim stavom, ustanovila je da visoki troškovi života već pritišću plaće i otežavaju reprodukciju radnika.

Nakon godina neuspjelih rasprava između Pošte Slovenije i njenih zaposlenika, oba reprezentativna sindikata (SPD – Sindikat poštanskih radnika i SDPZ – Sindikat radnika u prometu i komunikacijama) najavili su štrajk u veljači/februaru. Ključni problem s kojim se Pošta Slovenije suočava je nedostatak kadrova uz pružanje sve većeg spektra usluga. Sindikati su istakli da to dovodi do prekomjernog izrabljivanja radnika. Pošta je problem kadroviranja pokušala riješiti smanjenjem uvjeta za zapošljavanje i objavljivanjem slobodnih radnih mjesta u Bosni i Hercegovini i Srbiji. Zbog fluktuacije radnika i različitog stupnja upoznavanja sa zahtjevima radnog mjesta i radničkim organizacijama, ovaj vid zapošljavanja nije riješio probleme preopterećenja i otežao je sindikalnu aktivnost. Dan prije štrajka došli su do dogovora sa upravom kojim se povećavaju plaće, olakšavaju radni uvjeti i poboljšava sigurnost na radnim mjestima, čime je i štrajk otkazan.

Radnici Pošte Slovenije zaprijetili su štrajkom još početkom godine, a ujesen su zbog nepoštivanja dogovora od strane uprave i stupili u trodnevni štrajk koji je završio uspješno. U tome su imali i podršku drugih sinidikata u Sloveniji, ali i onih iz inozemstva. (Foto: STA)

Neuspjeh poslodavca da poštuje sadržaj dogovora bio je očitiji ljeti kada radnici opet nisu smjeli otići na godišnje odmore zbog nedostatka zaposlenika. U studenom/novembru (9 mjeseci nakon dogovora) SPD je najavio novi štrajk, opet sa zahtjevima koji su bili usredotočeni na olakšavanje posla, zapošljavanje više radnika i povećanja sigurnosti na radnim mjestima, te na povećanje plaća. Prvom danu štrajka prisustvovalo je gotovo dvije trećine radnika na šalterima i poštara, što ukazuje na visoku potporu zahtjevima usprkos nejedinstvu sindikata. SPDZ, drugi reprezentativni sindikat, nije podržao štrajk kao ekstremnu metodu i pozvao je na nastavak „socijalnog dijaloga“. Štrajk je pismima podržalo nekoliko sindikata u drugim sektorima (uključujući one preko granice). Nakon tri dana štrajka Pošta Slovenije složila se sa zahtjevima štrajkaškog odbora i štrajk je zaključen.

Kao što je već spomenuto, u 2020. godinu ulazimo s najavom poslodavaca da će borbu prenijeti ravno na radna mjesta. Parlamentarni pokušaj ljevice nije uspio; surađivali su s vladom koja je nastavila politiku štednje tijekom konjunkture. Stranka, koja se sve od Syriza-momenta pokušavala uspostaviti kao ozbiljna politička opcija, čak je u tome i uspjela. Predstavnici radnika (ZSSS) u korporativističkim tjelima republike su još jedini od „socijalnih partnera“ koji inzistiraju na „socijalnom dijalogu“, iako su globalne pouke 2019. poštari već skromno internalizirali: jedini alat radničke klase je štrajk.

S druge strane, pojačani ekološki pokreti nazivaju svoje prosvjede „štrajkovima“ i čak otvoreno prihvaćaju nužnost radničke akcije. A nereagiranje vlade će dostići krizno reagiranje nekog europskog dokumenta ili doslovni agrarni kolaps, što će ovu slabu prosvjednu koaliciju – koja se većinom još uvijek temelji na generacijskoj mobilizaciji i u velikoj se mjeri kladi na promjene potrošačkih navika – postaviti ispred lažnog izbora: ili zelena štednja ili negiranje klimatskih promjena.

[1] Svojevrsni viši dom slovenskog parlamenta, u kojemu su predstavljene različite interesne skupine slovenskog društva.