Nad zprávou o tom, že se v českých školách bude učit podle mormonů, se mi chtělo řvát. Ovšem ne na úředníky ministerstva školství, ale na redaktory Týdne a na lidi, kteří jejich canc s náležitou morální panikou (Američani? Mormoni? A NAŠE DĚTI?!) šířili dál. Není to totiž žádný „big deal“ a vylhaná aféra mimoděk odhaluje, s jakými předsudky se bude muset potýkat každý, kdo se pokusí o jakoukoliv změnu na českých školách.

Škola není úpravna lidských zdrojů

Společnost FranklinCovey Czech získala od ministerstva akreditaci pro vzdělávací program I ve mně je lídr. První důvod pohoršení: náplň programu inspirovaná prací patrona institutu, Stephena Coveyho. Ten Covey chodí do kostela, a pohříchu do jiného než Dominik Duka nebo Sváťa Karásek. Takže všechno, co mormon Covey píše a říká, je samozřejmě mormonské, podobně jako je algebra muslimská nebo geometrie helénistická. Ale vážně: ani hit 7 návyků skutečně efektivních lidí, ani jím inspirovaná knížka I ve mně je lídr, podle které program pojede, nejsou ani náznakem pobožné, natož sektářské. Obě jsem si — zřejmě na rozdíl od novinářských kolegů — našel v zemské knihovně a jen na s. 218 té druhé jsem narazil na moralizování o drogách a „příliš brzkém začátku sexuálního života“. Výplach mozků vypadá jinak.

Druhý kec Týdne: z „lídršipu“ prý ve školách bude samostatný předmět, dokonce na „doporučení ministerstva“. Kdepak: program získal jen akreditaci pro další vzdělávání pedagogických pracovníků. Je na školách, jestli nabídku FranklinCovey Czech využijí, a případně jak principy zařadí do výuky.

Třetí – a jediná inteligentní – výtka míří k tomu, jestli do škol vůbec patří myšlenka vůdcovství. Můžu vás ujistit, že sám nesnáším to oblíbené „ať se učej to, co budou potřebovat, kdepak biflování“. Školy totiž nejsou jen přípravky na půlstoletí na trhu práce. Vzdělávací systém nemůže otevřeně bojovat s edutainmentem a ubrat se lákavou cestou „netrap se tím, co ti nejde a nebaví tě, radši objev a rozvíjej svůj talent.“ Neprodukuje totiž jen pracovní sílu, ale občany, členy společenství, příslušníky národa. Pateticky řečeno nositele hodnot.

Anketa Co udělala základní škola s vaším sebevědomím? Rozvíjelo se Rozvíjelo se nezdravě Srazila ho Občas mi srazili hřebínek, bylo to ku prospěchu Nic

Nezdravé sebevědomí

Mohli byste proto čekat, že program I ve mně je lídr sepsuju — ale neudělám to. Těch „sedm návyků skutečně efektivních lidí“, na kterých stojí, jsou totiž navzdory imbecilnímu názvu všestranné měkké dovednosti. Chybí nejenom na českém trhu práce, ale i české společnosti. Školy ani rodiny s tím nejsou s to nic udělat a učitelka oslovená Týdnem dokonce spolu s kolegy považuje všeobecný nedostatek asertivity za přirozený stav: „Učitelé, kterým je projekt zřizovateli škol vnucen, mají vážné obavy, že jeho myšlenky pomohou vychovat samolibé lidi s nezdravou mírou sebevědomí.“

Jedno školení učitelů samozřejmě neobrátí kulturu vzhůru nohama. Protestující pedagogové se ale – zřejmě pod vlivem dezinformací Týdne – stylizují do role posledního kolíku v pekelné bráně. Za ní čeká I ve mně je lídr a s ním Amerika. Zřete ty hrůzy: tradiční českou pasivní agresivitu, chráněnou jako nemovitou kulturní památku UNESCO, by mohlo vystřídat yankeeské myšlení win-win (Coveyho návyk č. 4). Drzá otázka „Proč to vlastně děláme?“ by najednou předcházela každou činnost (návyk č. 2). Vysoké školy by nakonec zaplavili nezdravě sebevědomí studenti, kteří by na výzvu Nějaké dotazy…? nevychovaně reagovali otázkami. A peklo by dokonali samolibci, kteří se nestydí za svou práci.

Všech sedm Coveyho návyků jsou samozřejmě naprosté banality. Děti by se je měly naučit — okoukat! — od svých rodičů a ve škole se už jen přesvědčovat o tom, že s nimi dojdou nejdál. Bohužel: neděje se to. A pokud paniku způsobí už jen – špatně pochopená – tiskovka, že školy můžou a nemusí poslat své učitele na seminář, pak je to především dobrá zpráva pro malé psychopaty. Milí vykutálení bezcitní hajzlíci, můžete být klidní: děláme všechno proto, abyste se právě vy stali lídry své generace. Zametáme vám cestičku. Trénink zdravého sebevědomí do škol nepustíme. Slušné děti se přece drží stranou.