«Ріпка» Франка та «Рукавичка» – обидві в оформленні Аґрафки. Ці дві книжки подаю як одну, бо це саме той випадок, коли важливий не лише текст, але й оформлення. Адже в обох казках багато разів повторюється той самий текст, і саме це дітей заворожує. Аґрафка чудово обіграла ці повтори оформленням — обрізаними сторінками в «Ріпці» й інфографікою замість назв звірів у «Рукавичці».

У нас є повна збірка Чуковського. Зачитана настільки, що всі сторінки підклеєні. Крім того, «Муху-цокотуху» чи «Тараканище» я вже можу читати напам’ять, що спрощує життя мені (можна заплющити очі й відповідати).

У нас повністю українськомовна родина й саме тому важливо російські книжки читати в оригіналі — діти все одно чують російську навколо, то хай чують гарну і грамотну. А Чуковський дітей явно заворожує й гіпнотизує самими своїми звуками та ритмами.

Зараз ми доросли до перших розділів «Тореадорів з Васюківки» Всеволола Нестайка. Дітей смішить, як обурено мукає тореодорська корова на березі, поки тореадори ховаються у ставку. А от до дальших розділів, із царями на кіностудії Довженка та злодіями, які шукають потерпілого – мої ще не доросли по віку.

Перша частина «Джорджа» від Стівена Гокінга та його доньки вразила старшого сина настільки, що він навіть почав вигадувати власні історії з тим самим персонажем.

«Незнайко» Носова – також в оригіналі з тих самих причин. Втім, тут важливо не лише те, який текст, але і як його читати: я карикатурно читаю «авось да небось» Авоськи та Небоськи – ймовірно, саме смішні фрази й чіпляють дітей. Ну і, звісно, політ на повітряній кулі!