Røvere ved kongens bord

Tor Halstvedt

6. des. 2012 11:18 Sist oppdatert 6. desember 2012

Arbeiderpartiet har fortapt seg i en livsløgn: at det ikke er klasseforskjeller i Norge, skriver Tor Halstvedt. Dette bildet er fra et landsstyremøte i Ap. ERLEND AAS

Politikk. -Jeg har vært arbeider i over 40 år i dette samfunnet, nå er et ikke Ap mitt parti lenger. Hvorfor?

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Nordisk velferdspolitikk, anført av sosialdemokratiske partier, har kanskje vært vår lille verdensdels viktigste bidrag til verdenssamfunnet.

Men det var en gang, og "itte nå". Jeg har vært arbeider i over 40 år i dette samfunnet, nå er et ikke Ap mitt parti lenger, jeg vil trolig ikke stemme på det ved neste korsvei. Hvorfor? Partiet har som Relling sier i Vildanden fortapt seg i en livsløgn: at det ikke er klasseforskjeller i Norge. Men de som fikk sparken da Spigerverket ble lagt ned, slik som meg, fortsatte naturligvis å være arbeidere, fikk naturligvis annet, fysisk tungt arbeid i stedet. Og det er fortsatt et slit å være snekker eller murer, eller vaske gulv, eller jobbe på godsterminal, eller løftet eldre og sjuke ut av sengen, eller klippe hår, eller stå rett opp og ned i butikk åtte timer om dagen.

Tor Halstvedt

Partikadre går på kurs på Sørmarka for å lære å tale i en forsamling, de burde heller gå på kurs for å lære å lytte til hva arbeidsfolk har å si. Internettselskapet dailyfinance.com undersøkte klasseforskjellene i USA. De fant at en leder der tjener like mye som ca. 1000 ansatte! I valgkampen i USA var arbeiderklassen fullstendig ikke-tilstedeværende. Dette i et land der deres største leder, Abe Lincoln, sa: "Arbeid er forut for og uavhengig av kapital. Kapital er bare en frukt av arbeidet, og ville ikke ha eksistert om ikke det først og fremst hadde vært arbeid". Og tendensen — med Ap i førersetet - er den samme i Norge.

Veier og jernbane

Hva slags samfunn har oljemilliardene gitt oss? Det har gitt oss et samfunn der brorparten av pengene brukes til privat forbruk, til å feite opp middelklassen og overklassen, mens det kastes bikkjebein til arbeiderklassens for at vi skal tie stille. Fellesskapet behandles stemoderlig. For eksempel veier og jernbane, slike ting er folk opptatt av. Næringslivet har et skrikende behov for bedre veier og jernbane, folk klager over evinnelige forsinkelser og problemer med NSB, og veinettet er fullt av humper og utbygges med sneglefart.

Nylig ble det reist et forslag om å bygge en fergefri kystforbindelse mellom Trondheim og Stavanger. Et glimrende forslag, en investering for fremtiden! Men Ap ser ikke noe poeng med å etterfølge folks ønsker. Folkets ønsker er uvesentlige. Vi har ikke råd, sier de.

Skrytefondet

Ikke råd? Sist jeg sjekket hadde Norge 3 800 milliarder på oljefondet, eller skrytefondet, som det heller bør hete. Vi gis inntrykk av at skrytefondet er en investeringshit. Sannheten er at fortjenesten er minimal. I 2011 gikk det 86 milliarder i minus, i 2008 var situasjonen enda verre. Tapet var på hele 23,3 prosent! Eneste grunn til at skrytefondet øker i verdi, er at det hvert år pøses inn nye milliarder.

Hadde det ikke vært tusen ganger bedre å investere i infrastruktur, i stedet for med gymnasial kløkt å forsvare handlingsregelen om at kun 4 prosent av fondet kan brukes! For er ikke pengene våre? Skal ikke kommende generasjoner jobbe? Hva med om det blir sammenbrudd i finansnæringen? Fra en dag til neste kan skrytefondet ligge flatt.

Ikke råd til å bo

Og hva med boligbygging? Her ligger kanskje Aps største svik. Det blir stadig flere folk i Norge, folk blir eldre, de skilles. Vi trenger masse leiligheter. I denne situasjonen lages det stadig flere fordyrende påbud som sammen med byråkratisk sommel, gjør at nye boliger blir mye dyrere, og det blir stadig større avstand mellom det antall boliger som trengs og det som bygges. Resultatet er en unormal og farlig vekst i boligprisene. En trenger ikke være sosialøkonom for å se at dette vil føre til økonomisk crack. Vanlige folk vil snart ikke ha råd til å bo lenger. Ap sitter på taburettene, ser at Armageddon nærmer seg, men er handlingslammet.

Hva gjør Ap?

Ja, Ap kunne gjort så utrolig mye mer, om de hadde giddet å lytte i stedet for at de konsentrerer seg om egne og venners privilegier! Om noen gjør meg noe skikkelig ille, vil jeg ikke ha råd til å hyre en advokat. Advokatene er blitt for dyre. Rettssikkerheten i landet er erstattet av advokatenes griskhet. Og hva gjør Ap. Vi er snart det eneste landet i Europa som ikke subsidierer tannhelse for voksne, det eneste landet som ikke gir barna varm mat på skolen. Hva gjør Ap?

Femti år gamle skilte vaskekjerringer får vondt i ryggen, og lurer på hvordan de skal klare seg. Det er hardere tempo og press på arbeidsplassene enn før, mange steder er det blitt mer vanlig med kjefting og sjikanering av arbeidere. Bussjåfører har ikke tid til å slå lens mellom turene. Mange tør ikke organisere seg, eller de opplever at LO gir blanke i dem så lenge de får kontingenten. De kaller seg Arbeiderparti, men bryr seg ikke filla om arbeiderne.

Et raddisparti

Arbeiderklassen står for moral. Den franske samfunnsforskeren Tocquevillesa at "frihet kan ikke etableres uten moral, heller ikke moral uten tro". Nå er Ap blitt et raddisparti i ekteskapspolitikken, dette er fremmed for arbeidere. Ordningen med at sliterne skal kunne gå av etter 45 års slit, er erstattet med en ordning der de som har hatt en lett jobb og har god helse, kan ta ut AFP, samtidig som de fortsetter med full lønn i jobben. Hvilket sløseri! Men om en sliter har vært syk ett år før han er 62, så mister han retten til AFP i to år. Barnetrygden er ikke økt nominelt siden 1989, da jeg fikk datteren min, følgelig er realverdien av barnetrygd redusert med 80–90 prosent.

Kapret

Det virker som Ap gjør alt de kan for å bli upopulære, for å komme ned på 20 prosent og ikke bli gjenvalgt. Moderne historie har vist at en ikke kan bygge samfunnet på verdiene til "de nye mellomlagene", på middelklassen. Arbeiderpartiet er overtatt av røvere, av oppkomlinger og karrierister som ikke har noe med arbeiderklassen å gjøre. Men vi "på gølvet" ønsker å få tilbake et arbeiderparti. Vi har den såkalte Utøya-generasjonen av unge sosialdemokrater, de er entusiastiske, de er idealistiske. Dette er flott. Men forandres ikke maktstrukturen og tenkingen i Ap, vil disse om noen år glemme hvem de representerer, og i stedet bli like opptatt av bein og privilegier som de etablerte.

"Kamp, for faen!"

Men alt menneskeskapt kan forandres. Jeg hadde en skolekamerat som ble hørt på tavlen om da Vinci og hans maleri "Kampen om fanen". Men i sin lettere nervøse tilstand, krøllet tungen seg og han stotret til hele klassens jubel: "Kamp, for faen!"

Dette er kanskje et ikke ueffent slagord for å begynne kampen for å gjenreise Ap som et arbeiderparti, som vårt parti?