LØNNSOMT: Drift av blant annet sykehjem på oppdrag for Oslo har vært lønnsomt for eierne av Unicare. Etter bare ni års drift sitter eierne igjen med gevinst i hundremillionersklassen.

Til tross for at Unicare har gått så det suser de siste årene og eierne har tjent gode penger, kan ikke tillitsvalgte fortelle om en raus arbeids­giver.

Da de fikk inn IC på eiersida, uttalte Tom Tidemann til Finansavisen at de så for seg ytterligere vekst, til omsetning på tre milliarder kroner etter fem år. Siden har de fått nye kontrakter på drift av fire sykehjem i Oslo, og de fikk nylig en stor kontrakt på drift av rehabiliteringstjenester i Malvik.

Unicare har en rekke underselskaper som driver med ulike typer omsorgstjenester. I 2013 gjorde de et byks opp­over i forretningsverden. Da overtok de Caremas avdelinger i Norge og dermed drift av to sykehjem i Oslo.

• IC Care AS, som kom inn på eiersida i 2013, noterte seg for 280,4 millioner i finansinn­tekter.

I 2008 startet Una Aas og Tom Tidemann opp selskapet Unicare, med en grunnkapital på 500.000 per person. I mai 2016 ble to tredjedeler av aksjene i selskapet solgt til det britiske investeringsselskapet G Square. Det var svært lønnsomt for eierne.

Holder profitten skjult for byråden

velferd

For ett år siden henvendte eldrebyråd i Oslo kommune Inga Marte Thorkildsen (SV) seg til Unicare og ba dem «redegjøre for hva eierne som solgte seg ut, realiserte i total gevinst ved salg av sine eierandeler». Det innsynet fikk hun aldri. I stedet fikk hun et brev fra Unicares advokater som opplyste at transaksjonsdokumentene er «underlagt en gjensidig konfidensialitet», og at «selger er derfor dessverre forhindret fra å oppgi den informasjonen».

– Det er veldig bra at Klassekampen har sett på dette, men siden de holder det hemmelig, vil vi aldri få nøyaktig svar på hvor mye profitt de henter ut av Unicare. Jeg mener innbyggerne har krav på å vite hvor mye av deres felles skattepenger som tas ut som profitt, sier Thorkildsen.

Ta politikken, ikke Unicare

Thorkildsen er grunnleggende kritisk til at velferdstjenester blir investeringsobjekt.

– Enkeltpersoner blir rike av skattefinansierte velferdstjenester. Det er ikke sko vi snakker om, det er eldre hjelpe­trengende mennesker. Det er to forskjellige ting, som bør behandles forskjellig.

Byråden presiserer at hun først og fremst mener dette er en politisk sak.

– Vi hadde tidligere et byråd som syntes det var helt greit å legge til rette for at eldreomsorg skal være forretningshemmeligheter og unndras offentlighet. Vi vil at sykehjem skal drives av det offentlige eller ideelle. Og vi stiller krav i kontraktene der vi bruker anbud, om at vi skal ha innsyn. Det er politikken vi må angripe, Unicare gjør bare det de har mulighet til å gjøre.

– Eierne av Unicare handler bare i tråd med det systemet legger opp til?

– Ja. Slik sett er det et sidespor å debattere med Unicare. Det handler ikke om å rette pekefingeren mot dem, men hva politikken skal legge til rette for, at det som er grunnleggende for innbyggernes trygghet skal være under offentlig kontroll. Jeg vil understreke at selv om vi har en diskusjon med eierne av selskapene som drifter eldreomsorgen, handler ikke det om medarbeidernes innsats. De gjør en kjempejobb og skal ha stor honnør for det.

Ikke overrasket

Linn Herning er daglig leder i alliansen For velferdsstaten, som i en årrekke har jobbet mot kommersialisering av velferdstjenester. Hun er ikke overrasket over tallene Klassekampen har funnet.

– Det er veldig lukrativt å investere i skattefinansierte velferdstjenester. Dette er finansfolk som gjør finansielle vurderinger ut fra hva som er lønnsomt, og de velger da skattefinansierte velferdstjenester, sier hun.

Hun mener dette er nettopp det debatten om «velferdsprofitt» handler om.

– Vi jobber for at det ikke skal være mulig og lovlig. At det er lovlig i dag, er vi fullt klar over. Det er derfor vi vil ha debatten.

– Hvordan kan man unngå det?

– For tjenester som er konkurranseutsatt, er det beste å slutte med anbud.

– Anbud gir privat velferd

– Er det en løsning å ha anbudsrunder, men begrense utbytte?

– Man bør heller finne samarbeidsformer mellom det offentlige og ideelle tilbydere. Settes det ut på åpne anbud, vinner de kommersielle. Det finnes ett eksempel på det motsatte, det var i 2003 da Paulus sykehjem ble konkurranseutsatt. Da vant Kirkens Bymisjon. Markedet består av fire store kommersielle aktører. På barnevern ser vi samme utvikling. Det er ikke totaldominans, men svært tydelig. Å lyse ut anbud er å åpne for kommersielle aktører.