A murit o ziaristă. Doar numele ei îmi spune ceva. Atât. Nu o cunosc, dar în orele scurse de când a murit citesc mulțime de texte în care se varsă cu regrete, cu tragedie, cu emoția ghinionului, etc. Tragedie? Serios? Ia să vedem cum citim informațiile pe care chiar presa ni le oferă.

Fata moare într-un accident violent de mașină, având 140 de kilometri pe oră, deși nu era pe autostradă, fără centură de siguranță deși era în mers nu în parcare, vorbind la telefonul mobil, deși este interzis de lege. Asta mie nu mi se pare tragedie, ci inconștiență sau, mai grav, dispreț față de toți ceilalți aflați pe acea șosea. Fiindcă tragedie ar fi putut fi dacă în loc de copacul care a ucis-o, vaporul pe roți pe care îl conducea ar fi lovit în plin un Logan, de exemplu, cu o familie compusă din doi părinți și doi copii care plecau în vacanță undeva, oriunde. Pe care i-ar fi omorât pe loc, i-ar fi făcut terci, le-ar fi împrăștiat organele pe câmp ca scoși din mașina de tocat, la viteza pe care o avea bolidul. Așa cum a făcut Huidu, altă vedetă de televiziune, dacă vă mai amintiți. Da, aia putea fi numită tragedie. Așa, însă, e doar inconștiență cu premeditare.

Să judecăm și altă perspectivă. Această tânără era șeful unui departament care produce exact acele știri despre cum e bine să respecți legea, despre cum ar trebui să te comporți în trafic, pe stradă, în general, în fața legii. Mă întreb, ca neziarist, dar lucrător în domeniu conex, cât de mult credea în propriile producții, din moment ce moartea ei violentă ne arată câte prevederi ale legii încălca în acel moment și ne oferă posibilitatea decentă de a ne întreba câte o mai fi încălcat și de câte ori până în secunda impactului. Păi, nu cumva, atunci când conduci producția unor asemenea știri, despre lege și comportament, trebuie să fii primul exemplu moral? Nu cumva trebuie să fii primul care respectă legea, măcar pentru că meseria pe care o ai te transformă într-un model de urmat?

Despre morți numai de bine, se spune și se spune greșit, fiindcă în acest fel se prezintă inconștiența cu premeditare ca fiind o tragedie. În fapt, e o falsă tragedie și trebuie să o spunem, dacă ne pasă de cei tineri și vii. Dacă tânăra ziaristă ar fi acționat pe principiu modelului de urmat, dacă ar fi respectat legea, singura tragedie ar fi fost o întârziere de o oră, două la întâlnirea cu familia de Crăciun.

În ziua în care nu vom mai falsifica asemenea evenimente, poleindu-le ca tragedii, și le vom oferi ca exemple de AȘA NU, poate că nu vor mai fi atât de mulți părinți ducându-și la groapă copiii de 20, de 30 de ani, striviți de fiarele cu volan…