Zgrožen je činjenicom da bolesna djeca ostaju bez asistenta u nastavi zbog promjene stava Ministarstva znanosti i obrazovanja, koje je najprije tvrdilo da će se novac naći, a onda zaključilo – sorry, nema para – dok lokalne vlasti stenju kako nema ni šolda za takve potrebe.

– A ja tvrdim da novca ima, i u ovakvim slučajevima ne bi smjelo doći do rasprave. Jednostavno, neka se sazovu sjednice gradskih vijeća s prijedlogom rebalansa i neka se nađe tih 100, 200 tisuća kuna. Volio bih vidjeti koji bi vijećnik bio protiv tog prijedloga. Ako ipak ne žele, može se novac skupljati humanitarnim akcijama i uvjeren sam da bi se skupio, ali onda nam sustav ne treba, neka se ukine! Ako jedan Split nema novca za asistente, može ispiliti vješala na Rivi i prodati ih u staro željezo, zaradit će. Ili, neka se preispita zbog čega se svake godine plaća 40 tisuća kuna za najam prostorije od sedam kvadrata u kojoj je smješten generator za Pirju u Marmontovoj. Nevjerojatno je da u splitskom proračunu od 800 milijuna kuna nema par stotina tisuća kuna za potrebitu djecu – kategoričan je dr. Vojković, dodajući kako čak i potpuno zdrava djeca u osjetljivim godinama moraju biti pošteđena velikih promjena i šokova, a kamoli djeca s posebnim potrebama.

– U ovim temama nema rasprave tko pripada kojoj stranci, nego valja omogućiti bolesnoj djeci da dobiju što trebaju – navodi dr. Vojković i zaključuje nešto potpuno bizarno:

Zbunjivanje građana

– Valjda se otkida djeci jer djeca ne glasaju. Ako se pozabavimo lokalnim proračunima, lako se može uočiti da donacije često idu budućim glasačima, a vrlo rijetko za opće, javne svrhe, od kojih bi građani imali korist – kaže i dijagnosticira:– Građani se najčešće zbunjuju nadležnostima, u nizu slučajeva nije jasno je li za neku problematiku zadužena država, županija, grad ili općina. Tako svi bježe od odgovornosti. Drugi veliki problem je svijest kod građana da postoji neki “državni” ili “gradski” novac. Ne postoji – to je njihov novac, to su sredstva građana i imaju pravo znati za svaku stavku proračuna kako se troši i koju korist donosi zajednici. Još jerekla: “Ne postoji javni novac, postoji samo novac poreznih obveznika!” A u skrivenim zakutcima, posebno lokalnih proračuna, tog novca, jamčim vam, ima ko blata! Čijeg novca? Našeg novca – ističe dr. Vojković, zaključujući kako će građani loše političare prepoznati po tome što bježe od priče o brojevima.