Reper, hiphoper, rocker, jedan od utemeljitelja TBF-a, diplomirani novinar, menadžer, osnivač klape "Libar", danas grupe "Libar" pa "Rectuma" i još nekih, DJ koji je zbog buke na jednom zagrebačkom novogodišnjem partyju što su ga organizirali tadašnji bračni par Nataša Janjić i Joško Lokas dobio kontinuirani, trajni tinitus na lijevom uhu, sada već generalni graničar i usporivač tog dijela karijere…, ma zapravo bi najbolje bilo da Nikoli Čelanu, 39-godišnjem zaljubljeniku u glazbu, kažemo da sam nastavi niz.

- Još i radijski voditelj, producent, pisac nekrologa, zborski pjevač, davatelj naziva klape "Iskon" po iskonskoj dalmatinskoj glazbi. Autor knjige o TBF-u. Jedan o pokretača undergound splitske scene u devedesetima s centrom okupljanja na Peristilu. Član splitske gastro underground scene sa specijalnošću kreiranja DJ liste i jelovnika na bazi istočnjačkih jela. Sushija osobito. Po političkoj orijentaciji klasični liberal, centrist… - kaže.

Trideset i devet mu je godina, dočekao nas je u splitsko jutro na kavi, u majici military uzorka, visok je, mršav, svjež nakon povratka iz Zagreba, gdje je s TBF-om imao koncert. Samo kat iznad u zgradi stanuje Saša Antić, genijalni autor TBF-ovih angažiranih tekstova, koji s ozlijeđenim leđima u zadnje vrijeme tešku bol boluje.

Toliko da je na neko vrijeme morao uzeti radni predah, pa je u novostvorenu prazninu upao Nikola, čovjek koji je prije dvadeset i pet godina s Lukom Barbićem, Mladenom Badovincem i Sašom Solarićem Solom, u Osnovnoj školi "Meje", utemeljio prvu postavu poznatog benda.

- Uf. Oni su bili u 8.a škole na Mejama, ja u 7.b. A upoznali smo se preko Sole s kojim sam bija prijatelj iz portuna. Solin otac je bio audiofil, na njegovoj smo vrhunskoj opremi slušali hip-hop Beastie boyse, Public Enemy, N.W.A... U to sam vrijeme znao nabrojati imena četiristo svjetskih repera.

Mladen je u to vrime vata MTV, a Luka je, sićan se, na Pjaci kupija slučajno svoj prvi rap album, "Tougher Than Leather" grupe Run DMC. Tako smo se mi skompali u naš rap projekt i dogodio se prvo đir u kvartu, a onda se to proširilo i po gradu - kaže.

A onda se u vrijeme velikog rata, na Mejama dogodio mali rat protiv reperske družine koja je s lancima po sebi, frontinima, reperski spuštenim gaćama na bokovima donijela miris friškine u grad. Dovoljno da stvori pokret otpora, ojača nervoza brojnih kritičara njihova lika i djela, koji su na Meje iz drugih kvartova dolazili samo kako bi ih dobro namlatili. No, TBF-ovaca više nije bilo samo četiri. Bila je tu već ekipa njihovih istomišljenika koji su u rat protiv ostatka svijeta na ovom malom pojasu brdovitog Balkana počeli ulaziti u teške fizičke sukobe.

- Detaljno sam to opisao u mojoj knjizi koja uskoro izlazi na police knjižara. I bio je to bullying prije svih bullyinga. Napadali su nas šipkama, cipelarili, bilo je i ozbiljnih ozljeda. Nije im se sviđalo što repamo, o čemu pričamo, a već i tada smo imali jasno izražen stav u našim pjesmama. Izraženi kritički moment, socijalni element koji je i do dan danas ostao u TBF-ovu opusu. Bili su to prilično ozbiljni ulični incidenti, u toj prvoj polovini devedesetih.

Split je tada bio zvjerinjak. Borili smo se za rap, lance, frontinke, spuštene gaće i šakama i nogama. Ali pobijedili smo. U to neko vrime dogodio nam se Saša Antić. Taj naš susret bi nazvao otkrićem, čistom mistikom. S njegovom genijalnom riječju, TBF je otišao na novu razinu - kaže Nikola.

Do devedeset i četvrte je bio s njima. Devedeset i sedme je TBF-u izašao prvi album, "Ping-pong umjetnost zdravog đira". Već tada je TBF imao reputaciju benda koji secira, ističe, potiče. Leđa im je čuvao i Dino Dvornik, kojeg Nikola s ponosom ističe. No, Nikolu su svrbile pete, njega je vuklo nešto drugo, underground scena, Peristil, alternativa, novi bend "Rectum". Kaže kako je to bilo uzbudljivo splitsko vrijeme, a njega tukao hormonalni udar koji je eksplodirao u žestokoj "Rectumovoj" svirci.

Oni koji se sjećaju znaju da je to bilo vrijeme kada je Split punio stupce crnih kronika s valom droga. Travu su dilali svi, bilo je na tone, heroin je počeo navlačiti svoje prve žrtve. No, s druge strane glazbena je scena bila nikad življa. Bilo je to vrijeme rata, promjena se živjela na svakom koraku.

- Droga je tada bila lifestyle, svi smo je konzumirali. Pa i ja, to su bila ta vremena. Danas se neki zgražaju kad se spomene heroin, a dica nam se se truju kemijom, ketaminom šta bi konja ubija. Istina je, svako vrime je najbolje, ali u ono naše je cili grad bija pun svita, Pjaca, Riva, "Semafor".

Stalno. Ako si tija nekog vidit, mora si ga zvat na telefon, ili se ranije dogovorit. Danas udreš lajk na Face. Ako se nekom javiš na mobitel, to je već ekstremni slučaj bliskosti. Mi smo tada bili fizički naslonjeni jedan na drugoga. A danas imamo prividnu dostupnost u kojoj svakako fali ljudskosti i pažnje. Tada se mlatilo šakama i palicama. Danas se odma vade pištolji. Ljudi su danas falšiji - kaže.

Iz rapera je skočio u rockera. Vani je bio džumbus, a u kući su ga čekali klavir, harmonika i gitara, koje i dan danas zasvira njegov otac Joško, poznati novinar, istinski ljubitelj kazališta i "teški" desničar. Uvijek su zanimljiva okružja s takvim srazom ideja, u ovom slučaju konzervativnih s jedne strane i liberalnih s druge. Kako je bilo u tome odrastati?

- Zanimljivo i vrlo polemično.

Otac, čovjek koji je odrastao u kazalištu, ljubitelj fine glazbe, klasike i politike, nikako se nije mirio s mojim idiomom. Bilo je tu verbalnih ratova. Čisti clash. Danas se trudimo naše vrijeme provesti posve drugačije. On je stariji. Ja sam stariji. No sličnosti imamo, novinarstvo, glazba, pa i politika koja je uvijek uklopljena u taj sustav. Pa zar i glazba nije politika? Makar je ona idiom kojim se puno toga može reći. I njom djelovati na ljude. Pogledajmo samo TBF - kaže.

E da, nakon "Rectuma" je došao studij novinarstva u Zagrebu, i zbor "Floridus" s naglaskom na renesansnu skladbu. I devedeset i sedme "Esben Pepljug" u kojem je surađivao s Petrom Radanovićem. A onda i klapa "Iskon", koja je značila krug od 360 stupnjeva, prelazak na posve novi izričaj, ulazak u iskonsku dalmatinsku glazbu, ali i prvo mirenje s kompromisom. Netko bi rekao komercijalom, no od nečega se moralo živjeti, jesti. Pet godina je s njima radio, pjevao po pirevima, svadbama, krštenjima i sahranama, zabavama i domjencima. Da je nastavio još pet godina, imao bi danas kuću zarađenu svojim glasnicama. Ali opet se nešto dogodilo.

- To je bilo punjenje blagajne, tučenje ruzine, i nakon toga razmišljanje kako ću nalupat love, ali neću imat život. Dosadilo mi je. Mislim, i ja sam piva u klapama, obožavam ih, ali ono što dolazi iz Stipišićeve zbirke pjesama "Intrade". Ili ono što potpisuje Dinko Fio.

Kada pogledam s odmakom, vidim kako ima malo iskonskih klapa i puno onih koje se klapom nazivaju, a pivaju zabavnu glazbu. To mi se ne sviđa. Tako me je put me odveo u "Menart", u diskografsku kuću, di sam posta izvršni producent. Ali brzo sam shvatio kako mogu više davati kao glazbenik i onda sam se vratio u Split, počeo raditi s klapom "Libar" - kaže.

"Libar" je pukom slučajnošću postao crossover, donio je klapski izričaj poznatih svjetskih hitova. Dogodilo se to na jednoj gaži kada su članovi benda, onako za sebe, zaklapali Lauferovu "Moju vodu". Ostalo je povijest. Klapa "Libar" je postala hit, pokorili su svojim obradama top-ljestvice, publiku, pokupili puste nagrade. Unijeli su u klapu rock, heavy metal, revolucionarno nespojivo spojili u spojivo.

Prije sedam godina klapa je postala rock band. Radi punom parom, Nikola je i dalje u njoj. Ali kada su se prijatelji našli u nevolji, a prvo se nikad ne zaboravlja, uslijedio je povratak na mjesto zločina. Opet se okupio veći dio postave starog TBF-a.

- Nikada se mi rastali nismo, jer smo prijatelji cili život. Budući da im sada treba pomoć i da je Saši oporavak nužan, našao sam se sa starom ekipom. Prošlo je dvadeset i pet godina. TBF je ostao uvijek isti, onaj koji secira, govori, ukazuje, još je jači.

Moram priznati kako je ovaj ponovni nastup bio jako emotivan za Mlađu, Luku i mene. E sad pisme. Prva tri albuma znam napamet. A za ovo ostalo sam mora dobro ugrijat sjedalicu. Saša je ipak s godinama otiša u progresiju, ali nije me umelo, uspija sam sve uvatit. Ovo mi je veliko razdoblje, slavim deset godina od osnivanja "Libra", dvadeset godina od prvog TBF albuma. "Libar" mi je osnova, no momentalno mi angažman u TBF-u ima prednost, kaže NIkola Čelan.