De același autor

Toate predicțiile enunțate de-a lungul ani­lor despre „sinuciderea“ sau dezin­te­gra­rea imininente ale PSD s-au do­ve­dit da­că nu inexacte, cel puțin prema­tu­re, dar, de data aceasta, situația ar pu­tea fi diferită, pentru că starea partidului a de­generat în asemenea grad, încât se poa­te să fi trecut de punctul în care re­ve­ni­rea să mai fie posibilă. Cum s-a ajuns în­să la acest dezastru în care un par­tid ma­re și divers precum PSD se su­pune servil unei armate de oameni de paie care ser­vesc interesele unui per­so­naj cu pro­ble­me penale și ale grupului din jurul său?

Istoria PSD este suficient de barocă, pli­nă de relații extrem de complexe, decizii gre­șite, uneltiri, comploturi, alianțe, tră­dări, orbiri inexplicabile și execuții poli­ti­ce sân­geroase, astfel încât răspunsul nu e nici simplu, nici evident. Putem ofe­ri însă câteva repere, cât mai obiective posibil.

Ion Iliescu la congresul din 2015 „Avem o problemă în promovarea elitelor politice și administrative, în asigurarea profesionalismului acestora, iar asta nu se rezolvă îngustând baza de recrutare, folosind criterii care nu au legătură cu meritele personale. După capitalismul de cumetrie..., se cam amplifică fenomenul politic de cumetrie.“

1) Inventarea instituției baronului local. În 2000, înainte să treacă la PSD (la invitația lui Mitrea, Oprișan și Hre­ben­ciuc), Dragnea era prefect PD de Teleor­man, un personaj politic de mâna a tre­ia. Din 2001, când a fost adoptată Legea administrației publice locale, Guvernul Năstase a încurajat întărirea rolului pre­șe­dinților de consilii județene, care au de­venit stăpânii bugetelor și politicii lo­ca­le și au câștigat o influență din ce în ce mai mare la nivel național, devenind „ba­roni“. Când Năstase a realizat greșeala făcută și a încercat să-i aducă sub con­trol, era deja prea târziu. În celebra „noap­te a cuțitelor lungi“ de la Hotelul Confort (15-16 martie 2006), 30 din 45 de lideri locali, inclusiv Dragnea, au vo­tat împotriva lui. De atunci, instituția baronului local s-a consolidat, astfel în­cât, sub Dragnea, PSD a devenit par­ti­dul baronilor și la fel și guvernarea. Or, dom­nia baronilor aduce cu sine in­com­pe­tență – nimeni nu a aflat la ce se pricep exact Stănescu sau Dăncilă –, clien­te­lism pe scară largă și corupție.

2) Mogulizarea. La alegerile din 2009, toți mogulii de presă – Vântu, Voi­cu­les­cu, Patriciu - se aflau în tabăra lui Geoa­nă. De atunci, locul lui Vântu l-a luat Ghi­ță, care, spre deosebire de pre­de­ce­so­rii săi, a profitat din plin de guvernarea Ponta. Această relație în care mogulii me­dia cu interese private concrete oferă sprijin propagandistic s-a cronicizat, de­venind toxică. PSD nu ar rezista fără An­tena 3 și RTV. Purtătorii de mesaj toxic au devenit lideri de partid, iar mesajele contrafăcute de tip „statul paralel“ au devenit politică oficială PSD.

3) Cultul violenței politice. Năstase a fost executat în urma unei cabale ai că­rei actori au fost Geoană, Hrebenciuc, Mi­trea și grupul de la Cluj. Aceeași ali­anță îl alesese pe Geoană să îl înlo­cu­ias­că pe Iliescu la congresul din 2005, în speranța reformării partidului, ce-i drept, dar în aceeași manieră cons­pi­raționistă netransparentă și nede­mo­cratică. Modelul s-a impus și practica a devenit din ce în ce mai brutală. În fe­bruarie 2010, Ponta, Dragnea și același grup de la Cluj au decis debarcarea lui Geoană, care s-a și produs la congresul din martie. După pierderea prezi­den­ția­le­lor din 2014, Dragnea, deja președinte exe­cutiv din 2013, a petrecut un an pen­tru distrugerea lui Ponta, ceea ce a și făcut în toamna lui 2015, când, după ce s-a văzut ales cu 97%, l-a lăsat pe Pon­ta pradă efectului Colectiv.

Liviu Dragnea la congresul din 2018 „Toată lumea să înțeleagă că marea masă a partidului nu mai acceptă acțiuni care să reprezinte atacuri asupra membrilor de partid. Nu mai putem continua să comentăm, să dăm răspunsuri la tot felul de afirmații. Oricine vrea să mai discute aceste lucruri nu mai poate s-o facă în interiorul partidului.“

4) Degradarea civilității și fetișizarea minciunii. Într-un asemenea mediu vio­lent, a dispărut decența în raporturile dintre politicieni, iar minciuna și in­vec­ti­ve­le au devenit instrumente legitime. În 2011, când a fost exclus prima oară, Geoa­nă le reproșa lui Iliescu și Năstase că au instalat în persoana lui Ponta „o ma­rionetă cu apucături tiranice și o lip­să teribilă de caracter, cu ton subur­ban... Nu am văzut niciodată atâtea minciuni, atâtea invective și atât de puțină decență în relațiile politice“. Pon­ta, Șova, Ghiță sau Marian Vanghelie co­respundeau profilului.

5) Cultura corupției și impunității. Acesta este păcatul originar al PSD de la în­fiin­țare. Sistemul creat de Iliescu și Năstase a fostul unul care se baza pe corupție neîngrădită de nimic și pe controlul po­li­tic al justiției. Odată cu aderarea la UE, emaniciparea justiției și introducerea le­gi­lor anticorupție și de integritate, în PSD s-a instalat o mentalitate de asediu în care, în locul unei reforme interne eu­ropene, a fost aleasă o strategie a scu­tu­lui în jurul penalilor, a luptei cu justiția, cu DNA și cu criteriile de integritate. Așa am ajuns astăzi la legile justiției, mo­di­ficările codurilor penale și la războiul cu „statul paralel“.

Există în istoria PSD un punct de in­fle­xiune, în care lucrurile au luat-o im­pla­ca­bil pe panta descendentă? Există pro­babil mai multe, mai degrabă o serie ne­sfârșită de alegeri greșite și decizii ne­fas­te care au adus PSD în acest punct.