În ciuda frecvenței fenomenului și a faptului că o mare parte a populației României îl consideră prevalent, interesul public pentru tema combaterii violenței domestice este foarte redus. În afara calupurilor de știri tematice, combaterea violenței domestice nu a reușit până acum să se impună pe agenda publică și cu atât mai puțin să atragă un dialog public consistent. În același timp, campaniile de conștientizare sau de acțiune pe acest subiect au reușit să atragă un număr foarte redus de susținători. Din informațiile culese de la organizațiile din domeniu, eforturile de a atrage susținerea publicului pentru cauza lor au avut un succes extrem de redus, fie că vorbim de campanii de strângere de fonduri, voluntariat, petiționare sau mișcări de protest. Niciunele dintre aceste eforturi nu au reușit sa iasă în afara nucleului de organizații din domeniu. De exemplu, cel mai mare marș pe aceasta temă a avut loc în 2016 în București, iar numărul de participanți nu a depășit 200 de persoane. Comparând această realitate cu succesul altor teme sociale în atragerea atenției mass media, în colectarea de fonduri și în numărul sau amploarea acțiunilor concrete din partea publicului larg, contrastul este unul pregnant.

Mai mult, în ciuda problematicii sociale, niciun partid nu a făcut vreodată din acestă temă una centrală. Puținele acțiunile politice pe acest subiect au fost generate de obligații externe, precum cea de transpunere a legislației internaționale în legislația națională și nu de o agendă internă asumată plenar de vreunul dintre principalii actori sau de partide politice. Tot o reflexie a atenției publice reduse pentru acest domeniu este și interesul foarte scăzut al companiilor pentru în a investi în fondurile dedicare pentru combaterea violenței domestice ca temă de CSR Corporate Social Responsability (Practici de responsabilitate socială, în cadrul unei corporații - pe scurt, CSR) în proiecte pe tema violenței domestice. Din nou, prin comparație cu magnetismul altor teme sociale pentru factorii politici și pentru companii, lipsa de apetit pentru tema violenței domestice iese în evidență. Absența aproape totală a temei de pe agenda publică nu văduvește organizațiile din domeniu numai de vizibilitate, dar și de resurse și de atenție instituțională, de care depinde în mod direct succesul acțiunilor lor. Probabil cauza acestui nivel redus de interes pentru domeniu este strâns legată de însăși prevalența fenomenului în România, ceea ce se traduce într-o acceptare a sa ca stare de fapt. Fiind un blocaj cu rădăcini eminamente culturale, problema se va dovedi, probabil, foarte greu de rezolvat.