Juha Sipilän rikastumisen rahoittajista Polarin perustaja Seppo Säynäjäkangas palkittiin, mutta valtionyhtiö Rautaruukki jäi nuolemaan näppejään. Sipilän kertoman mukaan valtioyhtiö pelattiin ulos jaolta ennen kuin Yhdysvalloista saatiin rahakas ostotarjous.

Juha Sipilästä tuli miljonääri vuonna 1996. Kuva vuodelta 2002. LAURI OLANDER/KL

Juha Sipilästä tuli miljonääri vuonna 1996, kun hän osti osake-enemmistön matkapuhelimen osia valmistavassa Solitra-yhtiössä ja myi sen moninkertaisella voitolla Yhdysvaltoihin. Ennen kauppoja Sipilä oli valtionyhtiö Rautaruukin konserniin kuuluvan Solitra Oy:n toimitusjohtaja.

Tuntemattomasta syystä Rautaruukki myi huippukannattavan Solitran osake-enemmistön Sipilälle kokonaan velaksi.

Tämä tapahtui siten, että Rautaruukki lainasi Sipilän perustamalle holdingyhtiölle kymmenet miljoonat markat, joilla Sipilä osti osake-enemmistön perustamalleen holding-yhtiölle. Lainan vakuutena ei ollut muuta kuin ostettavat Solitran osakkeet eli käytännössä laina oli vakuudeton.

Näin toimimalla valtionyhtiö ei mitenkään rajannut riskiään, vaan antoi käytännössä tytäryhtiönsä toimitusjohtajalle ilmaisen option rikastua satumaisesti, mikäli hän onnistuisi myymään osakkeet voitolla eteenpäin. Noin vuotta myöhemmin yhdysvaltalaiskilpaijiljan kanssa aloitettujen neuvottelujen seurauksena Sipilän holdingyhtiö myikin Solitran osakkeet moninkertaisella hinnalla

”Ihan hölynpölyä”

Valtionyhtiön erikoisesta menettelystä on uutisoitu ensimmäisen kerran Seura-lehdessä kesällä 2017. Asia nousi uudelleen esiin, kun Iltalehti uutisoi aihetta käsittelevästä Keskustan valtakunta -kirjasta (Into Kustannus) helmikuussa 2019.

Tuolloin pääministeri Sipilä vastasi asiasta kysyneelle Kauppalehden toimittajalle, ettei asiassa ole mitään ihmeteltävää.

–Tämä on ihan hölynpölyä tämä homma. Tämä on tarkoitushakuista, tässä vaalien alla tulee varmaan olemaan kaiken näköistä. Rautaruukki halusi, että yhtiön toimitusjohtajana ostan tuon yhtiön. Nehän antoivat maksuaikaa. Ei siinä mistään muusta ollut kysymys, kuin että osalle kauppasummasta tuli maksuaika, Sipilä vastasi.

Järjestelyn tarkoitus?

Kauppoja koskevat arkistoasiakirjat kertovat, että “maksuaikaa” tuli koko kauppasummalle. Joulukuussa 1994 Sipilän perustama holdingyhtiö Solifil otti lainaa Rautaruukilta yhteensä 30,3 miljoonaa markkaa.

Näillä rahoilla Solifil osti Rautaruukin omistamat Solitran osakkeet, yhteensä 60,6 prosenttia Solitran osakekannasta. Samat osakkeet Solifil antoi lainan pantiksi Rautaruukille.

Loput Solitran osakkeet olivat Sipilällä, joka siirsi ne Solifil Oy:lle. Sipilä omisti Solifilista 73,3 prosenttia, muut osakkaat olivat neljä Solitran työntekijää. He omistivat 6,7 prosenttia kukin.

Rautaruukin myöntämät lainat olivat vaihtovelkakirjalainoja, mikä tarkoittaa sitä, että Rautaruukilla oli oikeus vaihtaa ne Solifilin osakkeiksi. Vaihtoaika oli maaliskuun lopusta 1996 helmikuun loppuun 1999. Lainan ensimmäinen erä oli määrä maksaa 31.3.1996.

Julkisten arkistojen asiakirjoista ei selviä, mikä oli järjestelyn tarkoitus. Vaihto-oikeus antoi Rautaruukille oikeuden päästä osalliseksi Solitran arvonnoususta, mutta vasta keväästä 1996 alkaen.

Loistava kannattavuus

Järjestely siis näytti kannustavan toimitusjohtaja Sipilää myymään Solitran mahdollisimman nopeasti eteenpäin. Jos tämä oli Rautaruukin tarkoitus, herää kysymys, miksi se ylipäänsä myi enemmistöosuutensa tytäryhtiönsä toimitusjohtajalle.

Solitran liiketoiminnan kehitys ei ainakaan voinut olla syynä Rautaruukin myyntihaluihin. Tilikauden 1994 aikana yhtiön liikevaihto oli kasvanut lähes 90 prosenttia ja seuraavana vuonna se kasvoi jälleen yli 70 prosenttia.

Yhtiön kannattavuus oli koko ajan loistava, sillä liikevoitto vaihteli 20 ja 30 prosentin välillä. Yhtiön liikevaihto oli Sipilän antamien haastattelujen mukaan kasvanut keskimäärin 100 prosentin vuosivauhtia koko 1990-luvun.

Risto Uimosen vuonna 2015 julkaiseman Juha Sipilä – Keskustajohtajan muotokuva -kirjan mukaan Sipilä sai joulukuussa 1995 yhteydenoton Yhdysvalloista. ADC Telecommunications -yhtiö halusi tehdä tarjouksen Solitrasta. Kahdessa kuukaudessa jenkit nostivat tarjoustaan niin, että Solitra päätettiin myydä. Tarjottu hinta oli 191 miljoonaa markkaa.

Rautaruukilta velaksi 30,3 miljoonalla markalla ostetusta osuudesta saatiin siis myytäessä 116 miljoonaa markkaa. Sipilän valtionyhtiöltä saama ilmainen optio osoittautui yli 85 miljoonan markan (14 miljoonaneuron) arvoiseksi.

Velka maksuun etuajassa

Jos Sipilän kertomus tarjouksen saamisen ajankohdasta pitävät paikkansa, on kyseessä melkoinen sattuma. Nimittäin aivan marraskuun lopussa Sipilä oli päättänyt heittää Rautaruukin yli laidan. Solifil otti Meritalta ja Postipankin yritysrahoitusyhtiöltä uudet lainat ja maksoi pois Rautaruukille olevan velan.

Rautaruukin laina maksettiin tuntuvasti etuajassa. Sen ensimmäinen eräpäivä oli vasta kuukausien päässä ja koko lainalle oli maksuaikaa aina vuoden 1998 loppuun.

Järjestelyn seurauksena oli kuitenkin se, että Rautaruukin maaliskuussa 1996 alkanut lainan vaihto-oikeus ei ehtinyt toteutua.

Uimosen kirjassa ei mainita lainkaan tätä velkajärjestelyä, joten siitä ei löydy myöskään selitystä sille, miten Sipilälle tulikin mieleen maksaa Rautaruukille etuajassa sovitut 30 miljoonaa markkaa vain pari kuukautta ennen kuin samoista osakkeista tarjottiin yli lähes nelinkertainen hinta.

Juha Sipilä ilmoitti tiistaina, että luopuu keskustan puheenjohtajuudesta syyskuussa. Matti Matikainen

Rautaruukilta sivu suun

Periaatteessa yksi mahdollinen selitys Rautaruukin antamien lainojen ennenaikaiselle takaisinmaksulle voisi löytyä lainojen koroista.

Rautaruukki peri Sipilän yhtiöltä samaa korkoa, mitä tytäryhtiöiltään.

Joulukuussa 1994 se oli 10 prosenttia, mutta tiedossa ei ole, laskettiinko lainan korkoa korkotason yleisen laskun myötä vuoden 1995 aikana.

Rautaruukin lainojen poismaksamiseen nostettujen Meritan ja Postipankin MB-Yritysrahoituksen lainojen korot olivat osittain tätä halvempia ja osittain kalliimpia. Pieniin lainakorko oli 3 kuukauden Helibor lisättynä 1,5-3,0 prosentin marginaalilla. Kovin korko oli 9 prosenttia vuodessa lisättynä 2 prosentin osuudella Solitran tuloksesta.

Joka tapauksessa tehdyn järjestelyn seurauksena noin 85 miljoonaa markkaa myyntivoittoa meni Rautaruukilta sivu suun ja jäi jaettavaksi Sipilän ja hänen liikekumppaniensa kesken. Miljonääri Sipilästä olisi tullut muutenkin, sillä 40 prosenttia Solitrasta oli hänen jo ennen Rautaruukin kanssa tehtyjä erikoisia kauppoja.

Polar Electroa onnisti

Paljon paremmin kävi Solifilille miljoona markkaa lainanneelle Seppo Säynäjäkankaan Polar Electrolle.

Samaan aikaan Rautaruukilta lainatun yli 30 miljoonan markan kanssa, Sipilän Solifil lainasi myös sykemittarivalmistaja Polar Electrolta miljoona markkaa vaihtovelkakirjalainana. Polar Electron oikeus vaihtaa lainasaaminen osakkeiksi alkoi lainaehtojen mukaan vasta 14. joulukuuta 1997.

Tästä huolimatta ennen Solitran myyntiä kesällä 1996 Sipilän johdolla tehtiin päätös, että lainan saisikin vaihtaa osakkeiksi saman tien.

Tämän lisäksi Polar Electrolle annettiin ennen Solitran myyntiä merkittäväksi lisääkin osakkeita, niin että se omisti Solitrasta neljänneksen, kun se myytiin ADC:lle kesällä 1996. Yrityskaupan ehtoihin neuvoteltiin vieläpä 3 miljoonan markan lahjoitus Säynäjäkankaan Tiedesäätiölle.

Juha Sipilä tai hänen esikuntansa eivät ole vastanneet sanallakaan Iltalehden tammikuussa tekemään haastattelupyyntöön, joka uusittiin myös helmi- ja maaliskuussa. Sipilä ei antanut haastattelua myöskään Seuran juttuun vuonna 2017.