Nainen piirtää mustaa viivaa silmäluomen ripsirajaan. Bussi heilahtelee. Keskittyminen vääristää kasvoja, mutta nainen ei piittaa katseista.

Mies ottaa kotona pakatun aamiaisen laukustaan. Paikallisjuna on täynnä aamun työmatkalaisia. Mies lusikoi jogurttiaan, ei vilkaisekaan muihin.

"Minä kyllä sanon sille suorat sanat", kiivailee nainen kännykkään. Hän aikoo haukkua pomonsa, ja kiukun syy käy selväksi myös kanssamatkustajille.

Arkisia kohtauksia busseista, junista ja raitiovaunuista. Kotoa on lähdetty, mutta yksityiset puuhat jatkuvat.

Helsingin yliopiston maantieteen ja ympäristökasvatuksen professori Sirpa Tani on kiinnostunut juuri tästä, kaupungin julkisen ja yksityisen tilan rajanvedosta.

– Ajatus kodinomaisesta tilasta, jossa on yksityisyyttä, on voinut laajeta ainakin julkisiin kulkuneuvoihin, puistoihin ja katutilaan, hän sanoo.

"Totta kai saa meikata. Eihän se ketään voi todella häiritä. Selvää kuitenkin on, että osa ihmisistä pitää sinua vähän idioottina ja joudut sietämään katseita."

Toisaalta yksityinen tila on alkanut avautua monella sektorilla julkiseksi, Tani sanoo.

– Tv-kanavat ovat täynnä tosi-tv-ohjelmia, joissa ihmiset esittävät hyvinkin yksityisiä asioita ja tavallaan arkista toimintaa julkisesti.

Hän liittää joukkoon sosiaalisen median. Vaikka siellä on edelleen paljon pintakiiltoa, myös rankkojen hetkien kuvaamisen ja oman elämän avaamisen ventovieraille on havaittu lisääntyneen, Tani kertoo.

Myös fyysinen koti on alkanut avautua, hän lisää. Ravintolapäivät, jolloin kotiin päästettiin kuka tahansa laittamaan ruokaa ja syömään, olivat hänen mukaansa osa samaa ilmiötä.

"Tulee vähän sellainen fiilis, että on pikkasen hukassa. Eikö voi herätä vähän aikaisemmin, että ehtii meikkaamisen tehdä kotona, samoin kun sen aamupalan syömisenkin?"

Sirpa Tania kiinnostaa myös se, miten aistiympäristömme eriytyvät yhä enemmän.

Perinteisesti ihminen havainnoi ympäristöään kaikilla aisteillaan – näkemällä, haistamalla, kuulemalla. Nyt monet liikkuvat kuulokkeet korvilla. Heidän äänimaisemansa poikkeavat fyysisestä ympäristöstä ja eriytyvät.

Kaiken kaikkiaan ajatus yksityisyyden ja julkisen tilan rajasta on hämärtymässä. Ne liudentuvat toisiinsa, Tani sanoo.

Tiukat sääntelyt ovat höllentyneet, ja ulkona voi tehdä monia asioita, joita aemmin olisi katsottu pitkään. Ihmiset ottavat kaupunkitilaa haltuunsa uusilla tavoilla pyytämättä siihen viranomaisten lupaa.

– Ajatellaanpa vaikka flashmobeja, neulegraffiteja, kukkien istuttamista liikenneympyröihin ja muita sissipuutarhoja. Kaikkia niitä tapoja, joilla ihmiset toimivat omaehtoisesti parantaakseen elinympäristöään, Tani luettelee.

Sissipuutarha tarkoittaa kasvimaata odottamattomassa paikassa, vaikkapa joutomaalla tai säkissä asvalttikentällä.

Berliinin Alexanderplatzin flashmobissa syksyllä 2012 tanssittiin naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan. Flashmobeihin innostaa usein jokin yhteiskunnallinen tavoite, mutta niitä järjestetään myös ihan vain hauskanpidon vuoksi. Rainer Jensen / EPA

Tani miettii, kuinka paljon tekemistä muutoksilla on lisääntyneen liikkuvuuden kanssa. Missä määrin muuhunkin elämään vaikuttaa se, että kännykkä on vapauttanut pitämään yhteyksiä ja hoitamaan asioita aivan toisella tavoin kuin lankapuhelin?

Liikkuvuuden lisääntymisestä kertoo sekin, miten paljon Suomessakin jo juodaan kahvia Amerikan malliin. Pahvimukista liikkuessa hörpätty kahvi on kaukana perinteisestä tavasta, katetusta kahvipöydästä ja lautaselle asetetusta posliinikupista.

"Nyrkkisääntönä voisi pitää, että siellä missä puhuminen yleensä on sallittua, voi puhua myös kännykkään. "

Myös käsitys ajasta on muuttunut. Maanviljelysyhteiskunnassa vellikello söi ja väki kerääntyi pöytään. Sitten mentiin takaisin töihin. Asiat tehtiin yksi kerrallaan, kaikki omalla ajallaan.

Lisääntyneen liikkumisen ja yksityisen ja julkisen tilan limittymisen lisäksi juuri suhtautuminen aikaan onkin muutoksissa keskeistä, Tani listaa. Ihmiset tekevät nyt monia asioita samaan aikaan.

– Huomio ja tekeminen hajaantuvat. Samalla kun kuivaa hiuksia, voi puhua puhelimessa ja ehkä syödäkin siinä sivussa. Ja kun siirrytään paikasta A paikkaan B, niin matkalla voi vähintäänkin juoda sitä kahvia.

Ihmiset ehkä ajattelevat siirtymistä hukka-aikana, mutta osittain kyse on aistiympäristön ja keskittymisen hajaantumisesta, Tani arvioi. Samaan aikaan ollaan eri tiloissa fyysisesti ja sosiaalisesti, hän täsmentää.

Näin me olemme muuttuneet Julkisen ja yksityisen tilan raja on hämärtynyt tai joustanut.

Mobiliteetti on lisääntynyt.

Asioita on alettu tehdä päällekkäin tai limittäin.

Kuinka paljon yksityisyyttä sitten voi laajentaa ennen kuin vastaan tulee ylittämättömiä rajoja? Sirpa Tani jakaa tilat tiukkoihin ja väljiin.

– Maailmassa on paljon sellaisia ympäristöjä, jotka on suunniteltu tiettyyn käyttötarkoitukseen. Kadut on tarkoitettu pääasiassa moottoriajoneuvoille, pyörätiet pyöräilijöille ja jalkakäytävät jalankulkijoille.

Tällaiset tilat ovat tiukkoja, jos niitä käytetään ainoastaan suunniteltuihin tarkoituksiinsa.

Niin kauan kuin kaikki noudattavat suunniteltuja käyttötarkoituksia, liikenne toimii hyvin. Jos joku rikkoo näitä rajoja, syntyy helposti konflikteja. Helsingissä niitä on juuri nyt uudesta ilmiöstä, sähköpotkulaudoista, joille ei vanhastaan ole liikenteessä selvää paikkaa.

Katusoittajille paikka sen sijaan on jo löytynyt. Torilla tai kadunkulmassa saa musisoida vapaasti; enää ei vaadita katusoittolupaa, kuten vielä parikymmentä vuotta sitten yleisen järjestyksen ja turvallisuuden nimissä.

Toisellakin kesäpäivää värittävällä muutoksella on saman verran ikää. Siististä puistopiknikistä viineineen tuli hyväksyttyä Suomessakin, eikä täysi-ikäisten pussikaljoitteluunkaan puututa, ellei siitä ole häiriötä. 1990-luvulla olisi rapsahtanut sakkoa.

"En ymmärrä miten paikallisliikenteessä joku ei pysty olemaan syömättä. Ei ne matkat kuitenkaan mitään ikuisuuksia kestä."

Tani korostaa, etteivät tiukkuus ja väljyys ole tilojen pysyviä ominaisuuksia. Ihmiset vaikuttavat siihen, millaista toimintaa suvaitaan. Tiukasti säännelty tila voi muuttua väljäksi, erilaisia käyttötapoja sallivaksi.

Aina lait ja järjestyssäännöt eivät kulje samassa tahdissa asennemuutosten tai edes toistensa kanssa. Tani muistuttaa toissakesäisestä tapauksesta Helsingin itäisestä kantakaupungista, jossa ravintola hyödynsi uutta mahdollisuutta vuokraamalla parkkipaikan terassikseen.

Asiakkaat eivät saaneet kantaa oluttuoppiaan ravintolasta parin metrin matkaa jalkakäytävän poikki, koska se oli julkista kaupunkitilaa.

Anniskelulain vaatimus täyttyi, kun tuoppi siirtyi hetkeksi tarjoilijan käteen. Asiakkaita vaatimus huvitti, ravintolasta kerrottiin Helsingin Uutisten (siirryt toiseen palveluun) haastattelussa.

86 prosentilla suomalaisista on kännykkä. Lankaliittymä on enää alle seitsemällä prosentilla kotitalouksista, kertoo Tilastokeskus. Esko Jämsä / AOP

– Suomessa on ollut aika tiukat säännöt julkisen tilan käytön suhteen. Kieltoja on ollut hyvinkin paljon. Niitä on höllennetty. Niin kauan kuin muutokset toimivat sulassa sovussa vanhan kanssa, ulkomaailmasta tulee entistä moninaisempi ja sallivampi, Sirpa Tani sanoo.

Raja siihen, milloin muutoksista tuleekin ongelma, on kuitenkin herkkä, ja rajankäynti on jatkuvaa, hän lisää.

– Konfliktin mahdollisuus on jatkuvasti läsnä, koska enää ei ole kaikkien jakamia yhteisiä arvoja ja elämäntapaa.

"Kaikki eivät tule ajatelleeksi, että bussi ei ole puhelinkoppi."

Kaikille tila ei myöskään väljene samaan tahtiin. On iso kysymys, kenet hyväksytään, kuka tuntee olevansa tervetullut minnekin ja kenet suljetaan sosiaalisesti ulos, Sirpa Tani sanoo.

Helsingin uutta keskuskirjastoa Oodia rakennettiin alusta asti sillä mielin, että se toivottaa kaikki tervetulleiksi, on kaikkien olohuone. Eväitä saa syödä, ääntä saa pitää.

Monille väljentymisen raja tuli vastaan kirmailevissa leikki-ikäisissä, mutta vähiten "kaikkiin" näyttävät kuuluvan itäeurooppalaiset romanit. Palautetta heidän oleskelustaan Oodissa on sadellut, ja osa on pöyristyttävän rasistista, kertoi Oodin johtaja vastikään Helsingin Sanomien (siirryt toiseen palveluun) haastattelussa.

Professori Sirpa Tani on maantieteilijä ja kaupunkitutkija. Heikki Hämäläinen

Tanilla on esimerkki myös omasta tutkimuksestaan, teinien hengailusta kauppakeskuksessa.

– Kampissa vuosia sitten pääsiäisen aikaan jotkut nuoret riehuivat ja sieltä päätettiin ajaa kaikki nuoret pois. Satakunta nuorta heitettiin pihalle.

Jos humalaisten keski-ikäisten miesten porukka käyttäytyisi huonosti kauppakeskuksessa, on vaikea ajatella, että kaikki keski-ikäiset miehet joutuisivat lähtemään, Sirpa Tani tuumii.

Lainaukset ovat Vauva-, Demi- ja Kaleva-lehtien verkkosivujen kommenttipalstoilta.

Pääkuva: Ugly Vanity (siirryt toiseen palveluun) / Leon Fishman (siirryt toiseen palveluun). Lisenssi: Creative Commons 2.0 (siirryt toiseen palveluun)