KIRKKONIEMI/IVALO Lasten harrastusrumba voi joskus hengästyttää vanhempia. Jälkikasvua kuljetetaan harva se ilta harjoituksiin ja viikonloppuisin pelimatkoille tai leireille. Lasten ilo harrastuksista saa vanhemmat joskus venymään äärimmäisiin suorituksiin – näin on kirkkoniemeläisen Bangsund Pedersenin perheessä.

Pohjois-Norjassa asuvan Bangsund Pedersenin perheen arkea pyörittää talvisin jääkiekko. Perheen vanhemmat ajavat neljä kertaa viikossa satoja kilometrejä päivässä poikien harrastuksen vuoksi.

Perheen pojat, Sivert Bangsund Pedersen ja Sebastian Bangsund Pedersen, pelaavat jääkiekkoa Ivalossa Tunturi-Kiekossa, joka on kirkkoniemeläispojille lähin sarjassa pelaava jääkiekkojoukkue. Norjassa lähin sarjajoukkue sijaitsisi 800 kilometrin päässä Tromssassa.

Matka Kirkkoniemeltä Ivaloon on suuntaansa noin 230 kilometriä. Bangsund Pedersenin perheessä matkustetaan pelikaudella Ivaloon lätkäharjoituksiin neljä kertaa viikossa. Lisäksi perhe kulkee viikonloppuisin ympäri Suomea pelimatkoilla. Se tarkoittaa sitä, että perhe viettää viikoittain kymmeniä tunteja autossa.

Kauden aikana auton mittariin kertyy pelkästään harjoitus- ja pelimatkoista noin 50 000 kilometriä. Pelikauden aikana perheen arkeen ei mahdukaan juuri muuta kuin koulu, työt ja jääkiekko.

– Talvisin tuntuu siltä, että elämässä ei ole muuta kuin jääkiekko, kertoo perheen isä Svenn-Yngvar Pedersen.

Perheen isä Svenn-Yngvar Pedersen kertoo, että he kuljettavat vaimonsa kanssa vuorotellen pojat harjoituksiin Ivaloon. Vesa Toppari

Bangsund Pederseneille pitkä harjoitusmatka on tullut jo tutuksi. Nyt on seitsemäs kausi, kun perhe kulkee jääkiekkoharjoituksissa Ivalossa.

Alun alkaen 13-vuotias Sivert ja 17-vuotias Sebastian aloittivat jääkiekkoharrastuksen ulkojäillä kotikaupungissaan Kirkkoniemellä. Paikkakunnalla jääkiekon pelaamiseen on rajalliset mahdollisuudet, sillä kaupungissa ei ole jäähallia, eikä sarjajoukkuetta.

Rajallisista harjoitusmahdollisuuksista huolimatta pojat halusivat pelata jääkiekkoa tosissaan, ja kun he kehittyivät pelaajina ja alkoivat kaipailla lisää haasteita, perhe päätyi siihen, että harrastusta jatketaan Ivalossa Tunturi-Kiekon riveissä.

Ulkopuolinen saattaa silti ihmetellä, miten työssäkäyvän ihmisen arki taipuu pitkiin harrastusmatkoihin vuodesta toiseen. Svenn-Yngvar Pedersen kertoo, että onneksi työt joustavat ja vaimon kanssa on sovittu kuskaamiseen vuoroviikot.

– Olemme sellaisissa töissä, että meillä on mahdollisuus lähteä poikien harjoituspäivinä aikaisemmin töistä. Sillä tavalla me selviydymme.

Pojilla on kolmet harjoitukset viikossa sekä sarjapelejä viikonloppuisin. Viikossa on kaksi iltaa, jolloin ei ajeta Ivaloon.

Perheen kuopus Sivert toteaa, että näinä iltoina tehdään läksyjä ja pelaillaan kiekkoa kavereiden kanssa ulkokaukalossa.

Bangsund Pedersenin perhe ajaa Kirkkoniemeltä Ivaloon neljä kertaa viikossa. Inger-Elle Suoninen

Automatkalla pelaillaan, jutellaan tai saatetaan ottaa nokkaunet

Tavallinen päivä alkaa sillä, että pojat menevät kouluun ja vanhemmat töihin. Koulun jälkeen toinen vanhemmista ja jompikumpi tai molemmat pojat hyppäävät autoon, jonka nokka käännetään kohti Ivaloa. Seuraavat kolme tuntia vierähtävätkin autossa istuen. Äiti tai isä ajaa ja pojat joko nukkuvat, pelaavat tai rupattelevat vanhempiensa kanssa.

– On erityistä, kun pääsee viettämään niin paljon aikaa poikien kanssa, kertoo Svenn-Yngvar Pedersen.

Kun auto viimein kaartaa Ivalon jäähallin pihaan, pojat nappaavat kimpsut ja kampsut mukaansa ja rientävät pukukoppiin vaihtamaan jääkiekkovarusteet päälle. Seuraava tunti vierähtääkin jäällä.

– Jokainen treeni on matkan arvoinen, sanoo Sivert.

Harjoitusten jälkeen on jälleen aika suunnata kotiin. Perille päästyä aikaa ei jää juuri muuhun kuin iltapalan syöntiin, sitten täytyykin jo käydä nukkumaan. Tällaisena arki jatkuu syyskuusta maaliskuulle.

– Loppukaudesta väsyn matkustamiseen, mutta jääkiekko ja ystävien tapaaminen Ivalossa motivoivat minua jatkamaan, kertoo Sivert Bangsund Pedersen.

Sivert Bangsund Pedersen pelaa Tunturi-Kiekon D-junioreissa. Vesa Toppari / Yle

"Silmät loistavat, kun pääsee jäälle"

Ivalossa toimiva Tunturi-Kiekko on Suomen pohjoisin jääkiekkoseura. Bangsund Pedersenin poikien lisäksi seuran harjoituksissa on käynyt aiempina vuosina muitakin pitkämatkalaisia.

D-junioreiden eli Sivertin valmentaja Janne Tervahauta kertoo, että heidän harjoituksissaan on vuosien varrella kulkenut nuoria esimerkiksi Norjan Karasjoelta ja Utsjoen Nuorgamista.

Tervahauta kertoo joskus miettineensä, onko poikien lajivalinta osunut oikeaan, kun he joutuvat uhraamaan niin paljon aikaa harjoitusmatkoihin. Mutta kun valmentaja on seurannut Sivertiä jäällä, ovat epäilykset karisseet.

– Hän on aina silmät kirkkaina ja hyvin valmistautuneena harjoituksissa. Olen ajatellut, että kun poika kerta on näin virkeänä ja innokkaana mukana, niin varmaan se lajivalinta on ollut oikea.

Tunturikiekon D-junioreiden valmentaja Janne Tervahauta sanoo, että seurakin skarppaa, kun tietää, että harjoituksiin kuljetaan Kirkkoniemestä asti. Vesa Toppari / Yle

Perheen pitkät harjoitusmatkat ovat motivoineet myös kiekkoseuraa pitämään toimintansa laadukkaana.

– Kun tiedämme, että Kirkkoniemeltä lähtee perhe puksuttelemaan tänne, niin kyllä sitä haluaa seurana ja joukkueena olla sen arvoinen, että he tulevat seuraavallakin kerralla, Tervahauta kertoo.

Harjoituksissa oppii myös suomea ja englantia

Bangsund Pedersenin perheen elämään jääkiekko on tuonut myös ystäviä ja kielitaitoa.

Kirkkoniemen ja Ivalon väliset ajomatkat eivät lopu täysin harjoituskauden päätyttyäkään. Kavereita on käytävä tapaamassa silloin tällöin, jotta ero ei tuntuisi liian dramaattiselta.

– Meillä on niin paljon ystäviä Ivalossa, että maaliskuussa tuntuu kuin olisi eronnut, kun emme kulje enää täällä niin usein, naurahtaa Svenn-Yngvar Pedersen.

Naapurimaassa harjoittelussa on ollut myös muita hyviä puolia. Bangsund Pedersenin pojat ovat päässeet oppimaan myös kieliä.

– Pääsen harjoittelemaan suomen ja englannin puhumista, kertoo Sivert.

Joskus kieli saattaa tuoda harjoituksiin omat haasteensa, kun jääkiekkotermistö voi suomeksikin olla hankalaa. Porukalla on kuitenkin tähän asti pärjätty hyvin.

– Sivertillä on hyvä englannin kieli ja valmennusporukassa on aina joku, joka pystyy häntä auttamaan, kertoo valmentaja Janne Tervahauta.