Kauneus on katsojan aivoissa.

Kauneuden aistiminen tuntuu hyvältä. Mutta mistä kauneus syntyy?

Kirjassaan The Tell-Tale Brain neurologi Vilayanur Ramachandran esittää oman vastauksensa: visuaalisen kauneuden yhdeksän lakia tai peukalosääntöä, joita hän perustelee aivotutkimuksen ja evoluution näkökulmasta. Käsittelen lait tässä pääpiirteissään – kiinnostuneita suosittelen lukemaan koko kirjan (tai vähintään neuroestetiikkaan keskittyvät luvut 7 ja 8).

1. Ryhmittely. Aivomme pyrkivät vaistomaisesti ryhmittelemään samansävyiset osat kokonaisuudeksi. Ryhmittely tuntuu hyvältä, kun aivojen näköjärjestelmän eri osista palkitsemisjärjestelmään saapuvat hermosignaalit tahdistuvat samanvaiheisiksi ja siten toisiaan vahvistaviksi: tahdistuminen merkitsee kokonaisuuden onnistunutta hahmottumista. Luonnonvalinta kehitti ryhmittelyn paljastamaan naamioitumisyritykset ja tunnistamaan tärkeitä kohteita sekavista näkymistä, mikä on järjestyneessä kaupunkiympäristössä menettänyt alkuperäisen merkityksensä. Sen sijaan ryhmittelyn synnyttämää mielihyvää hyödynnetään edelleen luomaan kauneutta taiteessa, maisemasuunnittelussa, sisustuksessa, pukeutumisessa ja ehostuksen eri muodoissa. Tuliko päivän asu valittua sävy sävyyn naamioitumis- vai kaunistautumismielessä?

2. Huippuelämyksen siirtymä (peak shift). Liioitellut ominaispiirteet herättävät voimakkaimman tunnereaktion. Luonnonvalinta on kehittänyt pienimmällä mahdollisella vaivalla toimivan näköaistin, jolle tehokkuus on tarkkuutta tärkeämpää, mistä esimerkkinä harmaalokin poikasen voimakkaampi mieltymys punaraitaiseen tikkuun kuin ruokkivan emon punatäpläiseen nokkaan. Samaan tapaan ihmiselle onnistunut karikatyyri muistuttaa tunnetasolla enemmän sen esittämää henkilöä kuin alkuperäinen kuva tai jopa henkilö itse. Keskimääräistä suuremmat rinnat, kapeampi vyötärö, leveämpi lantio, kaarevampi asento ja muut korostetut poikkeamat miesvartalosta toimivat naisvartalon ihailijalle supernormaalina ärsykkeenä, joka yliaktivoi hänen näkö- ja mielihyväjärjestelmänsä aivosolut. Miesvartalon erityispiirteitä liioittelemalla saavutetaan vastaava vaikutus. Kuvankäsittely, kauneusleikkaukset ja kehonrakennus tekevät saman tempun näköaistille kuin makeat, rasvaiset ja suolaiset nykyruoat makuaistille.

3. Kontrasti. Kontrastin avulla saadaan korostettua vaikkapa ihon sileyttä ja pehmeyttä koristelemalla se karkeakuvioisin koruin. Vierekkäisten alueiden värien vastakkaisuus on tärkeää, jotta alueet erottuvat toisistaan. Kontrasti pyrkii juuri päinvastaiseen tavoitteeseen kuin erillään olevien alueiden samansävyisyys, joka ryhmittelylain mukaisesti edistää kokonaisuuden havaitsemista. Molempien lakien evolutiivinen hyöty on kuitenkin karkeasti ottaen sama: huomion suuntaaminen tärkeän kohteen rajoihin.

4. Eristäminen. Pelkistetty luonnos voi näyttää tarkkaa valokuvaa kauniimmalta, koska aivojemme rajallinen tarkkaavaisuus kohdentuu parhaiten vain yhteen asiaan kerrallaan. Niinpä yksittäinen näköaistimuksen osa – kuten väri, muoto, liike tai jokin abstraktimpi piirre – korostuu, kun se esitetään muista piirteistä eristettynä. Mustavalkopiirroksilla voi nostaa muodon tai liikkeen sisältämän kauneuden tarkkaavaisuuden valokeilaan. Impressionismin suttuiset maalaukset elävöittävät puolestaan värimaailman kauneuden. Taiteilija saa pelkistetyllä teoksellaan ohjattua katsojan täyden huomion juuri haluamaansa piirteeseen. Tietyn visuaalisen piirteen korostuminen ilmenee myös aivovauriopotilailla, joiden vauriolta säästynyt näköaistin osa-alue voi kaapata koko huomiokyvyn; esimerkiksi osa frontotemporaaliseen dementiaan sairastuneista saavuttaa äkillisesti erityiskyvyn maalata ja piirtää.

5. Kukkuluuruu (kuva-arvoitusten ratkominen). Kauneus on näönvaraista esileikkiä, jonka suuri kliimaksi on kohteen tunnistaminen. Vähäpukeinen tai läpikuultavasti verhottu ihminen koetaan usein kauniimmaksi ja viehättävämmäksi kuin täysin alaston, koska aivomme rakastavat arvoitusten ratkomista. Aivojen näköalueilta on hermoyhteys syvempien osien palkitsemisjärjestelmään, jossa piilotetun kohteen tunnistaminen aktivoi alitajuisen heureka-elämyksen. Yrittämisen ja ennakoimisen palkitsevuudella luonnonvalinta on onnistunut takaamaan sinnikkyyden. Nalle Puh osui tässäkin asian ytimeen todetessaan vain yhden asian olevan parempaa kuin hunaja: hetki ennen hunajaa.

6. Sattumien vastenmielisyys. Epäilyttävät sattumat näyttävät epämiellyttäviltä. Ramachandran kuvaa esimerkkinä lapsuudenaikaisen piirroksensa, jossa kahden taustalla näkyvän kukkulan väliin täsmälleen keskelle sattuu jäämään etualalla oleva palmu. Aivot yrittävät automaattisesti etsiä uskottavaa selitystä havaitsemalleen yhteensattumalle ja turhautuvat jos sellaista ei löydy. Jos uskottava selitys löytyy, kuten Kanizsan illusorisen kolmion tapauksessa, kuva voi näyttää kauniilta.

7. Säännöllisyys. Kuvittele yksinäinen karva kirjan päällysmuovin alla, rahtusen vinossa riippuva taulu tai rypistyneen paperin vuoksi hivenen auki jäävä pöytälaatikko. Moni kokee nämä mitättömät poikkeamat säännöllisyydestä kohtuuttoman vastenmielisinä. Kauneus edellyttää jonkinlaista säännöllisyyttä, kenties siksi että aivojen on taloudellisempaa käsitellä säännöllistä aistitietoa.

8. Symmetria. Symmetrian kauneus tuntuu niin itsestään selvältä, että sen alkuperää ei tule helposti edes pohtineeksi. Ramachandran esittää, että symmetristen kohteiden – kuten saaliiden ja mahdollisten parittelukumppaneiden – havaitseminen ja tunnistaminen tuntuu meistä hyvältä, koska se on ollut luonnonvalinnassa menestymisen kannalta ratkaisevaa. Symmetria kertoo myös terveydestä ja siksi miellyttää, kun taas epäsymmetria voi olla merkki loisista, vaurioista tai heikoista geeneistä. Symmetrian kauneus pätee pääsääntöisesti yksittäisiin kohteisiin, mutta ei suuren mittakaavan näkymiin (joiden kohdalla yllä esitelty 6. laki, sattumien vastenmielisyys, edellyttää kauneudelta jonkinasteista epäsymmetriaa). Fyysikkona huomioin, että symmetria epäjärjestyksen keskellä kertoo myös ympäristöä alhaisemmasta entropiasta, mikä on elämän välttämätön edellytys.

9. Symboliikka. Kauneutta voidaan vahvistaa symbolein. Ramachandranin esittelemissä Khajurahon veistoksissa naisen kauneutta korostavat hänen yläpuolellaan roikkuvat, hedelmällisyyttä symboloivat kypsät ja täyteläiset mangot. Parhaimmillaan kauneus onnistuu murtamaan intuitiivisen oikean aivopuoliskon ja loogisen vasemman aivopuoliskon välisen kielimuurin juuri symboliikan avulla.

Alaviitteenä Ramachandran esittää vielä kymmenennen lain, resonanssin, kuvaamaan jokaisen lain harmonista yhdistymistä erityisen kauniiksi kokonaisuudeksi. Vaikka lakien toimintaperiaate on universaali, aivojen yksilöllisyys ja oppimishistoria heijastuvat luonnollisesti myös kauneusmieltymyksiin.

Eläimiä havainnoimalla voi vakuuttua, että kauneuden lait perustuvat pohjimmiltaan aivojen universaaliin biologiaan (muodin ja muun kulttuurin sattumanvaraisten oikkujen sijasta). Väreillään ja kuvioillaan kukoistavat linnut vetävät puoleensa niin lajitovereitaan kuin koriste-esineitä valmistavia ihmisiäkin. Vaatimattoman näköinen lavastajakoiras rakentaa elämäntyönään naaraita houkuttelevan parittelumajan, jossa ilmenee samat kauneuden lait kuin ihmisen toiminnassakin (lavastajien puuhista löytyy kaunis viisiminuuttinen Youtubesta).

Rationaalinen ymmärtäminen ei luonnollisestikaan vähennä kauneuden arvoa. Omalla kohdallani kauneuden aivoperustan ymmärrys on vain lisännyt arvostustani kauneutta kohtaan ja onnistunut myös hälventämään ennakkoluulojani siitä, että taiteessa olisi kyse pelkästä auktoriteettiuskosta. Kauneuden aivoperustan ymmärrystä voidaan hyödyntää luomaan maailmaan lisää kauneutta.