Tulin sanoneeksi Uuden Suomen haastattelijalle, että muuttopaine Helsinkiin on käynyt hallitsemattomaksi. Helsingin asuntotuotanto ei pysty vastamaan kysyntään ja asumisen hinta nousee kohtuuttomaksi. Tilannetta voi parantaa lisäämällä muiden kehityskelpoisten kaupunkien vetovoimaisuutta ja nopeuttamalla asuntotuotantoa Helsingissä.

Olisi hyvä, jos meillä olisi menestyviä kaupunkeja eri puolilla Suomea. Nyt on Helsingin lisäksi oikeastaan vain yksi hyvin menestyvä, Tampere, ja muutama kohtuullisesti menestyvä. Siksi muuttopaine Helsinkiin on niin tolkuton. Sille, että elinkeinorakenne kehittyy urbaanimmaksi, ei kukaan voi mitään.

Haastatteluuni vedoten keskustalaiset innostuivat taas vaatimaan koko maan pitämistä asuttuna. Tämä on aivan eri päämäärä kuin se, että eri puolilla maata olisi vetovoimaisia kaupunkeja – itse asiassa se on jopa vastakkainen päämäärä.

Tuo koko maan pitäminen asuttuna on kummallinen päämäärä jo siksi, ettei koko maa ole asuttu. Meillä taitaa olla asumattomia neliökilometrejä enemmän kuin asuttuja. (Olen Gdanskissa puhujakeikalla, enkä pysty tarkistamaan. Löysin netistä väitteen, että neliökilometreistä vain kolmannes on asuttuja, mutta en pysty tätä varmistamaan)

Yritetään siis ymmärtää tätäkin tavoitetta positiivisesti ja tulkita asiaa niin, että tavoitteen avain on verbissä ”pitäminen”. Tarkoitetaan ilmeisesti, että ei koko maa, vaan nyt asuttu osa maasta pitää pitää asuttuna. Sekin tarkoittaa, että on keskityttävä heikoimpien alueiden tukemiseen, koska ei edes Nurmesta ihan heti uhkaa tyhjeneminen kokonaan.

Helsinkiin suuntautuvan muuttopaineen vähentäminen edellyttäisi, että tuettaisin muita, kehityskelpoisimpia kaupunkeja. Se on jokseenkin täysin eri asia kuin tukea huonoimmin eväin varustettuja alueita. Jos aluepolitiikan tärkeimmäksi päämääräksi otetaan toivottomimpien alueiden tekohengittäminen, se tarkoittaa, ettei tehdä mitään sille, että Tampere, Oulu, Jyväskylä ja Turku voisivat ottaa suuremman vastuun urbanisoitumisesta.

Sanotaan se nyt suoraan: jos kunnan väestön mediaani-ikä on noussut kuuteenkymmeneen vuoteen, on aika siirtyä oireen mukaiseen hoitoon. Aluepolitiikkaan käytetyt rahat menevät hukkaan, jos sen päätavoitteeksi tavoitteeksi otetaan epätoivoisimpien alueiden tekohengittäminen.

Syy Helsingin kasvuun ei ole muutto syrjäkylistä Helsinkiin vaan muutto pienistä kaupungeista suuriin. Ahdingossa ovat erityisesti entiset teollisuuskaupungit teollisten työpaikkojen nopean vähenemisen vuoksi.

Osittain tälle ei voi mitään, koska jälkiteollisen ajan luovan luokan keskusten optimikoko on paljon suurempi kuin teollisuuskaupunkien. Joitain entisiä teollisuuskeskuksia varmaankin siis joutuu syöksykierteeseen. Tärkeätä olisi, että näitä olisi mahdollisimman vähän, koska infrastruktuurin ja rakennuskannan hylkääminen on kallista ja kaupunkeihin liittyy tunnearvojakin.

Herraonni

Joillakin kaupungeilla on paremmat eväät menestyä kuin toisilla, mutta kyllä paikallisten päättäjien toimillakin on merkitystä, joskus aivan ratkaiseva merkitys.

Väitän, kunnes toisin todistetaan, että Jyväskylä oli matkalla kohti tuhoa, jolta sen pelasti vain kaupunginjohtaja Pekka Kettunen, joka omien puoluetovereidensa tahdon vastaisesti käänsi kuihtumassa olevan vanhan teollisuuskaupungin suunnan kohden nykyaikaa. Paikalliset demarit syyttivät Kettusta siitä, että tämä toi Jyväskylään vääränlaisia työpaikkoja; ei olisi saanut tuoda luovan luokan työpaikkoja vaan rasvanahkaduunareiden.

Kaupunkeja on vaikea auttaa niiden ulkopuolelta, koska meillä kunnallinen itsemääräämisoikeus suojelee myös joidenkin kaupunkien huonoa herraonnea.

Nykyaikaiset kaupungit kilpailevat asukasviihtyvyydellä, koska urbaanit ammattilaiset ja heidän työpaikkansa hakeutuvat sinne, missä on miellyttävää elää. Kaunis käveltävä kaupunki, runsas kulttuuritarjonta ja aloitekykyiset asukkaat. Kaupungin keskustan korvaaminen Prisman parkkipaikalla on typerästi tuhonnut monta taajamaa. Raumalla menisi todella paljon huonommin, jos se olisi mennyt tuhoamaan Wanhan Rauman.

Kaikkea tätä tarkoitan sillä, että herraonnella on merkitystä.

Väitän, että muuttopaineen kohdistuminen erityisesti Helsingin ratikkakaupunkiin johtuu siitä, että viime vuosina helsinkiläiset päättäjät ovat tehneet kaupungista paljon paremman, mielenkiintoisemman ja innostavamman. Helsingissä kesä on täynnä yhtä tapahtumien ilotulitusta. Kiitos tästä kuuluu aktiivisille kaupunkilaisilla mutta myös aiempaa sallivammille päättäjille ja parantuneella kaupunkisuunnittelulle ja liikennepolitiikan suunnanmuutokselle.

Keskustalainen ratkaisu on ymmärtää ja tukea huonosti hallittuja kaupunkeja loputtomasti ja jarruttaa kehitystä siellä, missä on osattu tehdä hyviä ratkaisuja. Näin vedetään lamaan koko maa, ja on vietykin.

Sellaisia ajatuksia en voi hyväksyä, että meidän pitää tehdä Helsingistä huonompi paikka asua, jotta sinne ei niin paljon haluttaisi. Tätähän kansanedustaja Mikko Alatalo ehdotti Tampereen osalta. Sitäkään en voi hyväksyä, että ihmisiä pitäisi estää muuttamasta Helsinkiin jarruttamalla asuntojen rakentamista.

Minut on valittu Helsingin kaupunginvaltuustoon. Velvollisuuteni on toimia sen puolesta, että Helsinki on mahdollisimman hyvä paikka asua ja että tämä on mahdollista niille, jotka Helsinkiin haluavat.

Samalla toivon, että muissakin kaupungeissa kuin Tampereella otetaan rohkea etunoja paremman ja urbaanimman kaupungin puolesta.