Pienen kokoushuoneen pöydällä makaa tavallinen valkoinen kopiopaperi ja sen vieressä musta kynä. Aalto-yliopiston vieraileva apulaisprofessori Miikka J. Lehtonen haroo hiuksiaan ja tarttuu kynään. Hän irrottaa korkin, laskee kynän kärjen paperille ja vetää ensimmäiset, varmat vedot.

Paperille piirtyy suurta säkkiä selässään raahaava ihminen, jonka kainaloista putoilee hikipisaroita.

– Meillä oli käynnissä projekti, jossa oli osaavia ihmisiä. Jostain syystä minulla ei kuitenkaan ollut luottamusta kahteen muuhun projektipäällikköön, Lehtonen kertoo piirtäessään.

Omien mokien tunnustaminen vaatii uskallusta

Seuraavaksi paperin vasempaan yläkulmaan ilmestyy Lehtonen itse. Korkealla jalustalla seisten hän heiluttaa ruoskaa muiden ihmisten pään päällä. On hankalan tunnustuksen aika.

– Aloin käskyttää ihmisiä luottamatta siihen, että saamme työt hoidettua, Lehtonen tunnustaa.

Hän alkoi johtaa työryhmää itsevaltiaan tavoin ja haali liikaa työtä itselleen. Työasiat pyörivät hänen päässään öisinkin.

– Minulta lähti mopo ihan käsistä. Koin, että muut vaan hautaavat strutsin lailla pään hiekkaan.

Miikka Lehtosen piirros. Paula Tiessalo / Yle

Omaan virheen myöntäminen ei ole helppoa. Paperilla kuvatun projektin päättyessä asiaa ei käyty läpi, vaikka olisi kannattanut. Jälkeenpäin Miikka J. Lehtonen on mokastaan puhuessaan myös oppinut siitä.

– Ainakin opin, minkälainen työkaveri en halua olla! Opin myös tarttumaan ongelmiin aikaisemmassa vaiheessa.

Epäonnistumisten piirtäminen auttaa käsittelemään häpeää

Omien virheiden tunnustaminen auttaa välttämään samaa virhettä tulevaisuudessa. Niistä puhuminen vähentää myös salailun tarvetta ja häpeän tunteita. Toisten epäonnistumisten kuuleminen lisää ymmärrystä siitä, ettei kukaan ole täydellinen eivätkä mokat ole maailmanloppu.

Epäonnistumisten ansioluettelon on kehittänyt Stanfordin yliopiston professori Tina Seelig (Seelig selittää failure CV:n idean Soundcloudissa (siirryt toiseen palveluun)). Hän teettää harjoituksen kirjoituksena.

Tiedon visualisoinnista tohtoriksi väitellyt Miikka J. Lehtonen kehitti ideaa eteenpäin, ja hänen harjoituksissaan mokat piirretään paperille. Kun piirros on valmis, se esitellään ryhmälle ja kerrotaan mitä siinä tapahtui.

– Jokainen saa oman tilan kertoa piirroksestaan, kukaan ei saa puhua päälle. Se on osa moka-cv:n ideaa.

Omien heikkouksien jakaminen toisille voi olla kova paikka, sillä epäonnistumiset hävettävät meitä. Häpeä kuitenkin helpottaa, kun asiasta puhuu.

– Usein kuulen harjoituksen tehneiltä opiskelijoilta, että he samaistuvat toistensa kokemuksiin. Harjoitus auttaa tukeutumaan toisiin rakentavalla tavalla.

Kuvalla on suuri voima

Omien epäonnistumisten tekeminen piirroksen avulla näkyväksi voi olla hyvin vapauttavaa.

– Asioiden piirtäminen on niiden ulkoistamista. Ne saa siirrettyä omasta päästä paperille ja sitten voi siirtyä jatkaa elämää eteenpäin.

Paula Tiessalo / Yle

Jo se, mitä valitsee piirtävänsä, on ajatusten ja tunteiden järjestämistä. Lisäksi kuvista syntyy usein jatkokysymyksiä, jolloin niiden piirtäjä pääsee pohtimaan syvemmin mitä tapahtui ja mitä tunteita hänelle siitä heräsi.

Samalla hän alkaa ymmärtää, miten muut ihmiset samaan tilanteeseen suhtautuvat. Se mikä on voinut itselle olla musertavan häpeällinen epäonnistumisen kokemus, voi ulkopuolisen silmin näyttää aivan tavalliselta elämään kuuluvana kompurointina.

Virheiden tunnustaminen voi parantaa ilmapiiriä esimerkiksi työpaikalla.

– Työyhteisössä oman haavoittuvuuden esiintuominen rakentaa yhteishenkeä, Lehtonen sanoo.

Virheiden salailu vie energiaa

Kasvojen säilyttämisen tarve on inhimillistä. Me pelkäämme, että virheen myötäessämme meidät leimataan kokonaisuudessaan huonoiksi ja epäonnistuneiksi työntekijöiksi.

Psykologisesti ymmärrettävä oman itsen suojaaminen vie kuitenkin paljon energiaa. Mokaamisen pelko estää yrittämästä uutta ja virheiden peittely ja salaaminen voi pahimmillaan vahingoittaa koko työprojektia. Pelko ja salailu syövät työntekijän hyvinvointia.

Me elämme kulttuurissa, jossa virheistä on perinteisesti rangaistu. Esimerkiksi koulujärjestelmämme on varsinkin aiemmin perustunut siihen, että koenumero laskee jokaisesta virheestä. Luovuudelle tai toisinajattelulle ei ole juuri ollut tilaa. Niitä nykyajan työelämä kuitenkin tarvitsee.

Miikka J. Lehtonen kannustaakin kaikkia, jotka haluavat kehittyä paremmiksi työntekijöiksi, miettimään omia mokiaan. Ne voi piirtää paperille myös yksin, jos sopivaa ryhmää ei ole mahdollista muodostaa. Jo omien heikkouksien myöntäminen itselle voi vapauttaa energiaa uuden oppimiseen ja parantaa työitsetuntoa. On voimauttavaa huomata, ettei maailma kaadu virheisiin.

Voit keskustella aiheesta jutun alla. Keskustelu sulkeutuu 26.2. kello 22.00