Haluja korjata sosiaaliturvaa kannustavaan suuntaan on nyt liikkeellä paljon. Kovaa huutoa on Britanniassa käyttöön otettu Universal credit–järjestelmä, jota esitellään Kristillisdemokraattien puoluesihteeri Asmo Maanselän erinomaisessa kirjassa Kannustava perusturva. Kannattaa lukea. Jos joskus löytyy vapaata aikaa, arvostelen sen tällä blogilla. Perusturvaan liittyvien tulonsiirtojen – lähinnä perusturvan ja asumistuen yhdistämistä yhdeksi tulonsiirroksi esittää myös Juho Saaren sosiaaliturvan uudistamista pohtinut työryhmä. Tässä aletaan lähestyä sitä, mitä esimerkiksi minä olen tarkoittanut perustulolla.

Perustulo ja negatiivinen tulovero

Kuulee sanottavan, että perustulo on mahdoton, mutta negatiivinen tulovero käy. Selvyyden vuoksi sanottakoon, että ne ovat aritmeettisesti aivan sama asia. Jos meillä olisi perustulo 600 €/kk ja siihen liittyvä lineaarinen vero 40 %, se olisi aivan sama asia kuin jos verotettavan tulon alaraja olisi 1500 euroa ja sen alittavista tuloista maksettaisiin negatiivista veroa 40 % summasta, jolla tulot alittavat tuon rajan. Kannattaa kokeilla Excelillä, jos ei usko. Tai jos koulun matikantunneilta on jäänyt jotain mieleen, niin näinkin sen voi todistaa.

T = 0,4(Y-T) eli jos Y< 1500 €, negatiivinen vero on 0,4(1500-Y)

Y* = Y-T = Y-0,4(Y-1500 €) = 600€ + 0,6 Y

Y= ansiotulo,

Y* = käteenjäävä tulo

T = vero

Perustulomallissa kulkee rahaa enemmän edustakaisin, mutta järjestelmä on äärimmäisen yksinkertainen toteuttaa. Negatiivinen tulovero tarkoittaa, että rahaa pitää joka kuukausi anoa ja jos jotain on muuttunut, kaikki maksatus pysähtyy kuukausiksi. Reaaliaikainen tulorekisteri yhdistettynä älykkäisiin ohjelmiin tekee negatiivisen tuloveron mallista toteuttamiskelpoisemman sitten joskus, kun tuo reaaliaikainen tulorekisteri oikeasti toimii.

Negatiivisessa tuloverossa on se hyvä puoli, että nykyiseen sosiaaliturvajärjestelmään tottunut ymmärtää, miten se toimii. Perustulosta moni ihmettelee, miksi sitä maksetaan hyvätuloisillekin.

Perustulon kannattajat luottavat siihen, että työt alkavat maistua, kun työn vastaanottaminen tehdään kannattavaksi ja sen vastustajat uskovat, että pakko on paras motivoija.

Itse olen useampaan kertaan esittänyt, että voisimme kompromissina ainakin aloittaa perustuloon siirtymisen syyperusteisesta negatiivisesta tuloverosta siten, että sen nostaminen edellyttää työmarkkinoiden käytettävissä olemista, koska niin moni kuvittelee, että työnantajat ottavat iloiten vastaan ihmisiä, jotka sanovat, etteivät suin surminkaan halua tänne töihin, mutta karenssin takia on pakko. (Käsi ylös, kuka palkkaisi!)

On tietysti niin, että mitä korkeampi on perustulo, sitä suurempi on riski, että se edistää nuorten syrjäytymistä. Perustulon on pakko olla aika niukka, jotta se todella kannustaisi töihin. Jos halutaan yhdistää hyvä perusturvan taso ja perustulo, siihen on liki pakko liittää jokin työmarkkinoiden käytettävissä olemisehto. Ansiosidonnaista työttömyysturvaa ei voisi ajatellakaan ilman työn vastaanottamisehtoa.

Olennaisinta on, että yhdistetään verotus ja tulonsiirrot yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Jos nämä kaksi tulojentasausjärjestelmää toimivat toisistaan riippumatta, aina tulee sairaita tilanteita, joita kukaan ei ole tarkoittanut. Tämä on aivan olennaista.

Olen myös ehdottanut aiemmin, että meillä voisi olla niukka ehdoton perustulo ja siihen korotus, jonka saamisen ehtona on työmarkkinoiden käytettävissä oleminen. Juha Saaren työryhmä ehdottaa itse asiassa samaa. Jos kieltäytyy töistä saa 616 €/kk kun muuten saisi 697 €/kk. Minä olin jopa kaavaillut noiden summien välille vähän isompaa eroa.

Kaksi seikkaa syyperusteisuuden puolesta. Jos perustulolle ei olisi mitään ehtoja, se voisi tehdä Suomesta kotirouvayhteiskunnan. Nyt halutaan lyhentää kotihoidon tukea, jotta naiset eivät syrjäytyisi työelämästä. Perustulo takaisi ikuisen oikeuden kotihoidontukeen, eikä siihen tarvittaisi edes sitä hoidettavaa lasta. Maahanmuuttajaäitien kohdalla tulonsiirron ehtona pitäisi olla kotouttamistoimiin osallistuminen. Muuten joistakin naisia sortavista kulttuureista tulevat naiset jäisivät kotiin hoitamaan lapsia tai vaikka ei lapsiakaan olisi, jäisivät kotiin muuten vain miehensä käskystä eivätkä oppisi koskaan Suomea.

Sata-komitea tutki yhtenäistä perusturvaa

Jo ennen kuin Britannian Universal credit -mallista tiedettiin mitään, Sata-komiteassa valmisteltiin ehdotusta perusturvan yhdistämisestä yhdeksi tulonsiirroksi vuosina 2008 ja 2009. Se päättyi työmarkkinajärjestöjen sosiaali-tupoon ja siihen, että maan hallitus yhtyi työmarkkinajärjestöjen käsitykseen, että sosiaaliturvajärjestelmämme on rakenteiltaan niin täydellinen, ettei sitä ole syytä uudistaa lainkaan. Miksi koko komitea oli sitten asetettu?

Sen me kuitenkin ehdimme havaita, että perusturvan yhtenäistäminen yhdeksi tukimuodoksi on aika hankalaa. Joko joidenkin tilanne heikkenee pahasti (ja toisten tietysti paranee), valtion menot kasvavat tai järjestelmästä tulee hyvin epäkannustava.

Britannian ja Kristillisdemokraattien mallissa on valittu jälkimmäinen. Efektiivinen marginaalivero on jossain 70 prosentin tietämissä. Tämä saattaa todella vaatia pakollisen työn vastaanottamisen. Kun kympin tuntipalkasta jää käteen kolme euroa, vapaa-aika alkaa tuntuva aika houkuttelevalta. Työssä käyminen aiheuttaa helposti noin paljon kustannuksia (matkat, lounasruokailu, vaatteet).

Jos tama käännettäisiin perustulon kielelle, se merkitisi, että meillä olisi perustulo, joka riippuisi asumisolosuhtesta ja jossa verotus ei olisi lineaarinen, vaan pienistä tuloista maksettaisiin korkeampaa veroa (70 %) kuin suurista. Suomeksi sanottuna tama tasaa tuloja asteikon alapäässä voimakkaasti, mikä toisaalta merkitsee, ettei työnteko oikein kannata.

Kannustimista on vaikea puhua julkisuudessa järkevästi. Monet ajattelavat että jos Pekka menee töihin, on oikein ja kohtuullista, että Pekka saa riittävästi lisää rahaa, mutta kuitenkin niin, että jos Kalle ei mene töihin, on väärin, jos Kalle saa olennaisesti vähemmän rahaa kuin Pekka.

Näin sen tekisin

Siksi en yhdistäisi lopulta näitä tukia yhdeksi tueksi, koska silloin kannustimet tuhoutuvat kaikilta. Nyt tulee vielä vanhempi ehdotus vuodelta 1994. *

Sosiaaliturva voisi koostua neljästä palikasta.

Perustulo tai negatiivinen tulovero osapuilleen 560 €/kk. Yhteensovitus tulojen kanssa noin 45 %, joka on samalla yleisin marginaalivero kaikille. Kateussyistä tähän voi liittää korotetun veron yli 5000 € ansaitseville. Se tekee järjestelmästä monimutkaisemman, ei tuota juuri lainkaan verotuloja, mutta voi olla tarpeen koheesiosyistä. Perustulon korotus, joka on tuloista riippumaton. (Lapsilisä, keliakiakorvaus, vammaistuki) Tulosidonnainen menotuki. (Asumistuki, päivähoitomaksutuki, korkeiden terveydenhuoltomenojen korvaus) Ansio-osa eli tulojen vakuutus

Kohdan 3) korvattavat menot lasketaan ensin yhteen minkä jälkeen niillä on yksi yhteinen tuloharkinta. Nuo sadan prosentin pintaan nousevat efektiiviset marginaaliverot johtuvat monesta päällekkäisestä tuloharkinnasta. Jos tässä tuloharkinta oli 25 %, marginaaliveroksi tulisi taas tuo 70 %. Se ei kuitenkaan koskisi kaikkia niin kuin tuossa Universal credit -mallissa.

Hyvää ei saa halvalla

Noin muuten olen sitä mieltä, että mahdoton yhdistelmä kannustava, halpa ja riittävä sosiaaliturva kannattaa ratkaista luopumalla halpuudesta.

Ollakseen kannustava, sosiaaliturva ei voi olla ylen antelias, mutta niin huonoa siitä ei voi tehdä, että se olisi halpa ja kannustava.

On hyväksyttävä, että pienipalkkaisten käteen jäävät tulot paranevat. Sorry, muitta se maksaa vähän. Jotain 7,5 %:n tasapainotyöttömyyskin maksaa.

Jotain on maksanut myös Yhdysvalloille ja tulee edelleen maksamaan, että kurjistunut keskiluokka äänesti valtaan Trumpin. Kalliiksi tulee myös Brexit Britannialle

Ennen kaikkea kuitenkin kysymys on yhteiskunnallisesta oikeudenmukaisuudesta, jos näin vanhanaikaisesta asiasta saa vielä puhua.

Teen asumistuesta toisen postauksen, koska sen ympärillä on myös suuria muutospaineita. Tiiserinä sanottakoon, että otan päälleni osavastuun asumistukimenojen viimeaikaisesta kasvusta.

[KORJAUS 29.3. Universal Grant korjattu Universal credit]

===

* Osmo Soininvaara. Hahmotelma perustulomallista. Sosiaali- ja terveysministeriön monisteita 1994:2