Puolangalla, Askanmäen kesäteatterissa kausi käynnistyi kesäkuussa ikävissä merkeissä. Kaksi näyttelijää karkasi metsään ennen ensimmäistäkään esiintymistä. Nyt heidät on paikallistettu, mutta ihmisten ilmoille karkulaiset eivät suostuisi vieläkään palaamaan.

Puolankalainen mökkiläinen oli keskiviikkona kalastelemassa Askanjoella, kun jokirannan metsiköstä alkoi kuulua kahinaa. Kalle Heikkinen laski ongen alas ja tarttui kameraansa valmiina ikuistamaan poron tai muun metsäneläjän. Yllätys oli melkoinen, kun soutelijaa kurkistikin lammaskaksikko.

Lampaat oli viety kesäkuussa Puolangan kesäteatteriin Askanmäelle. Lammasäiti karitsoineen ei kuitenkaan ehtinyt luoda maalaistunnelmaa yhteenkään näytökseen, sillä jo ensimäisen yön jälkeen pihapiiristä löytyi tyhjä lammasaitaus.

Se kun lammas on muutaman kuukauden tuolla metsässä, niin se arkiintuu, siitä tulee niin kuin metsän elukka Markku Holappa

- Laitoimme lampaat pakettiautoon ja veimme Askanmäkeen. Aamulla löydettiin veräjä auki, ja lampaat olivat häipyneet. Tässä on arveltu, että olisiko naapurin ajokoira säikäyttänyt, kertoo heinäkuun tapahtumista lampaiden omistaja Markku Holappa.

Holappa uskoo, että lampaat ovat karanneet pihapiiristä juuri säikähdyksen vuoksi.

- Ne olisivat voineet muuten jäädä pyörimään siihen pihapiiriin. Kun silloin oli niin kovasti niitä syöpäläisiäkin metsässä, Holappa muistelee kesän ötökkäahdinkoa.

Karkulaisista on tehty näköhavaintoja harvakseltaan pitkin kesää, mutta kiinni ne eivät ole antautuneet.

- Käytiin niitä muutamia kertoja katselemassa, silloin olivat aina livahtaneet piiloon. Ja kun sula-aikana ei näy jäljetkään, niin hankala niitä on ollut etsiä, Holappa tuumaa.

Holapan mukaan lammas ei ole lassie, joka lähtisi vainunsa varassa kotia kohti. Puolangan karkulaiset ovat myös olleet vesistöjen saartamana kotikonnuiltaan, ja huonona uimarina villakasat eivät lähde vesien ylitykseen. Lammasisäntä ei ole ollut kadonneista näyttelijöistä huolissaan.

- Kyllä ne elää siellä, jos ei satu mitään petoelukkaa. Lammashan pärjää metsässä pitkälle syksyyn.

Edessä antautuminen tai karu loppu

Keskiviikkoisen havainnon jälkeen lampaiden perään on jo lähdetty, mutta niitä ei joko tavoiteta näköpiiriin tai ne eivät antaudu kiinniotettaviksi.

- Se kun lammas on muutaman kuukauden tuolla metsässä, niin se arkiintuu, siitä tulee niin kuin metsän elukka, Holappa kuvailee lampaiden villiintymistä.

Se ei auta muu kuin ottaa ruokakippo mukaan. Ja sitten, kun päästään lähelle, niin hyppään sorkkaan kiinni Markku Holappa

Kiinniottoa yritetään perinteisen ruokahuokuttimen avulla.

- Se ei auta muu kuin ottaa ruokakippo mukaan. Ja sitten, kun päästään lähelle, niin hyppään sorkkaan kiinni, Holappa suunnittelee.

Jos routa on ajanut perinteisesti porsaan kotiin, niin ajanee se lampaankin.

- Loka-marraskuulla, kun alkaa lunta tulla, niin luulisi niiden sitten viimeistään pyrkivän talojen pihoihin ruokaa etsimään.

Markku Holappa pohtii silti edelleen tiukasti sitä tosiasiaa, että lammaskaksikko on elänyt metsässä keskenään jo pari kuukautta.

- Kun niistä ehtii tulla melkein niin kuin metsän elukoita. Se kiinnisaanti on melko vaikeaa. Yksi vaihtoehto on ampuminen. Kyllä se voi olla semmoinen tilanne, se on sitten myöhään syksyllä ainoa mahdollinen konsti.

Puolangan lammasisäntä ei kavahda karuintakaan vaihtoehtoa kiinniotossa.

- Ei siinä ole muuta, täytyy se konsti tehdä. On ne ihmiset täällä Puolangalla joutuneet aikonaankin vastaavan eteen, kun on kyläläisillä ollut lampaat vapaana kesän, eivätkä ne olekaan antautuneet kesän jälkeen kiinni. Että kun normaalisti lampaat teurastettiin kekrinä, niin joskus se tapahtui tästä syystä aiemmin.

Kävi kesäteatterista karanneen kaksikon miten tahansa, yhdestä asiasta Markku Holappa on varma.

- Minä luulen, että ne ovat nauttineet olostaan metsässä.