Totalt forbud er illusorisk

At forbyde folk at ryge i egne lejligheder er et greb, der tidligere har været genstand for samfundsmæssig debat, men som hver gang støder på grund i det komplekse juridiske farvand. Der er ikke meget hjælp at hente for hverken lejere, andelshavere eller ejere, medmindre en beboer eksplicit har sagt ja til en aftale om, at rygning i egen lejlighed er forbudt.

Hvad angår andels­havere og ejere, så er der intet i vejen for, at man i sin forening vedtager regler, der er mere restriktive end dem, der følger af loven. Men det vil typisk kræve enstemmighed, da et forbud mod rygning er et indgreb i den enkelte ejers private ejendomsret. Vi kan derfor godt konkludere, at et rygeforbud, der omfatter nuværende beboere, i mange tilfælde er illusorisk, sådan som det er lige nu.

Et statsligt indgreb er heller ikke på den politiske dagsorden. På den ene side er rygning en privat sag, på den anden side lader tobaksskyer sig dårligt begrænse til ikke at vandre mellem lejligheder, så naboer kan blive syge af passiv røg i deres ellers lige så ukrænkelige privatsfærer.

Kigger man derimod på et forbud mod rygning for kommende beboere, blæser der andre vinde. Andels- og ejerforeninger kan gradvis blive røgfri ved, at det på en generalforsamling besluttes, at nye beboere ikke må ryge inde i lejlighederne. En sådan vedtægtsændring kræver kun et kvalificeret flertal, hvilket typisk er to tredjedele eller tre fjerdedele af de stemmeberettigede. På lejerfronten er der også en tendens i retning af, at røgfrie miljøer bliver tænkt ind fra begyndelsen.