- Men de seneste år har det ændret sig ekstremt meget. Jeg følger med i debatten i Danmark og ser, hvor landet er på vej hen. Det er medmenneskeligheden, solidariteten og tolerancen, der definerer danskhed for mig. Men den er slet ikke så tydelig længere. Og det er ærgerligt.

- Når jeg læser artikler og kommentarer, hvor der står, at man aldrig kan blive rigtig dansk, hvis man kommer fra et tredjeverdensland, bliver jeg såret. Det er bare et eksempel på den retorik, der er om folk med anden etnisk baggrund. Og det rammer også mig. Oftest bliver jeg ked af det. Man gør så meget, men alligevel er man ikke 100 procent en del af samfundet. Og jeg forstår det ikke.

Men al den negativitet om folk med anden etnisk baggrund, - de konstante slag, man får i hovedet. Det gør faktisk, at jeg ikke vil være 100 procent dansk. For hvis det er den nye danskhed, vil jeg ikke være en del af den. Nadia nadim, landsholdsspiller

Vil ikke være del af den nye danskhed

Debatten om danskheden har haft en konsekvens for den danske landsholdsstjerne. For selvom hun ser Danmark som sit hjem, føler hun sig mindre dansk i dag end tidligere.

- Danmark betyder rigtig, rigtig meget for mig. Det er her, jeg er opvokset. Her jeg har fået skabt min identitet. Alt det jeg kender til i dag, det har jeg lært her. Det er mit hjem. Når jeg er i USA i to-tre måneder i træk og derefter lander i Danmark, får jeg en ro i kroppen. Endelig hjemme igen, tænker jeg.

- Men al den negativitet om folk med anden etnisk baggrund, holdningen til mennesker i nød, debatten om at være ‘rigtig’ dansk - de konstante slag, man får i hovedet. Det gør faktisk, at jeg ikke vil være 100 procent dansk. For hvis det er den nye danskhed, vil jeg ikke være en del af den. Så vil jeg ikke være dansker.

Læs også : Nadim i topform: Det kører for mig

- Det er så langt fra de værdier, jeg lærte, da jeg kom hertil. Det Danmark, jeg lærte at elske. Det er ærgerligt, at jeg skal have det sådan her. Men i sidste ende er jeg et menneske med følelser, der bliver berørt. Og så har jeg også en vis stolthed.

Den fjendtlige tone får konsekvenser

Er der nogen gange, hvor du fortryder, at du valgte at repræsentere Danmark?

- Nej, det er der ikke. Jeg føler, det er her jeg har fået min identitet. Det er her, jeg har lært at spille fodbold. Men jeg kan godt forstå folk, der har muligheden for at vælge mellem to lande, der vælger Danmark fra i sidste ende. Det giver sig selv. Hvis man ikke føler sig accepteret, hvorfor skal man så repræsentere landet? Hvis vi ikke gør noget, så vil tendensen fortsætte med, at unge spillere med anden etnisk baggrund vælger Danmark fra. Emre Mor er et godt eksempel.

Læs også : Nadia Nadim om ny kommission: Flere spillere gør landsholdet stærkere

- Jeg har ikke haft det dilemma, da Afghanistan slet ikke var en mulighed af flere årsager. Og dengang jeg fik debut for otte år siden, ville valget ikke have været svært for mig. Det var naturligt for mig at vælge Danmark med fornuften og hjertet.

- Men der er sket meget siden da. Og hvis jeg skulle vælge i dag - det ville være svært. Det ville ikke være så ligetil at vælge det danske. Og den tvivl er opstået på grund af tonen og retorikken i udlændingedebatten. Den er blevet rigtigt fremmedfjendsk - og den påvirker mig og mange andre med anden etnisk baggrund.

Se på Zlatan Ibrahimovic. En af verdens bedste angribere. Tror du virkelig, han havde fungeret i Danmark? Det tror jeg ikke nadia nadm, landsholdsspiller

Stolt landsholdsspiller med afghanske rødder

Føler du så mindre for Danmark nu, når du trækker den rød-hvide trøje over hovedet?

- Nej, det gør jeg ikke. For sådan er jeg som person. At spille for landsholdet er noget, jeg værdsætter allermest. Jeg er stolt og har altid hjertet 100 procent med på banen. Selvom en del af den danske befolkning ikke ser mig som 100 procent dansker, så elsker jeg Danmark. Jeg føler mig en del af samfundet, og jeg repræsenterer Danmark, når jeg spiller i ude i verden.

Læs også : Fodbolden fik Nadims vågne mareridt til at forsvinde

- ‘The Danish Striker’ bliver der råbt på stadion i USA, når jeg bliver præsenteret. For det er det, jeg er. Men jeg har også afghanske rødder. Og det er jeg stolt af - det gør mig, til den jeg er. Det vil jeg aldrig slippe. Det er det, der gør mig speciel. Det burde ikke være en negativ ting, at man er forskellig. Hvis du spørger mig, burde vi lære mere af vores naboer Sverige og Tyskland. Du ser også flere spillere med anden etnisk baggrund på de landshold. Og det er blandt andet fordi, samfundet er mere inkluderende.