Der kan man bare se. Her gik jeg og troede, at FN for det meste var en harmløs snakkeklub med skattefri job for bureaukrater. Nu indser jeg, at FN i stedet er en kraft for det onde: Således har organisationens reaktion på Uruguays legalisering af hash været at erklære det for »folkeretsstridigt«.

Uruguays legalisering af hash blev bekendtgjort onsdag i sidste uge og motiveret af landets præsident, José Mujica, med »ønsket om at befri kommende generationer fra denne pest«.

Ved ’denne pest’ forstod han vel at mærke ikke narkotiske stoffer som sådan, men derimod den såkaldte krig mod dem – en krig, der har prisgivet titusinder af unge mennesker verden over til kriminelle bander og tilfældige fængslinger. Mujica erklærede, at nok tog Uruguay dette skridt med en vis betænkelighed, men først og fremmest var man opsat på at »redde brugerne ud af illegal virksomhed«. Som han pointerede: »Vi vil ikke forsvare brug af marihuana eller noget andet afhængighedsskabende stof. Men narkokriminalitet er værre end noget stof«.

Mandsmod

Uruguay legaliserer ikke blot cannabisforbrug, men nok så afgørende produktion og salg. Brugerne skal være over 18 år og uruguayanske statsborgere. Samtidig med at små mængder lovligt kan dyrkes privat, vil også udvalgte virksomheder kunne producere cannabis under statslig licens og til priser, som skal fastsættes med henblik på at underbyde de internationale narkokarteller.

Uruguays tentative nye kurs repræsenterer et stort fremskridt, også i forhold til de stater i USA, deriblandt Colorado og Washington, der har legaliseret rekreativ og medicinsk brug cannabis, men ikke produktion. Og selv om den uruguayanske legalisering ikke omfatter hårde stoffer, vurderes det, at den vil kunne fratage de kriminelle bander hele 90 procent af deres marked og i nogen grad modvirke den overgang fra forbrug af hash til hårdere stoffer, som de kriminelle bander, som forhandler begge dele, ofte er i stand til at tilskynde.

Mujicas politiske mod bør ikke undervurderes. Uruguay er et konservativt land, og to tredjedele af vælgerne er imod hashtiltaget. Samtidig vender dele af pro-legaliseringslobbyen sig imod hans de facto-nationalisering.

Om et statskartel vil være lige så effektivt som et reguleret frit marked, er naturligvis et åbent spørgsmål, men lederen af det uruguayanske politis afdeling til bekæmpelse af narkokriminalitet, Julio Calzada, hilser den nye kurs velkommen:

»I 50 år har vi forsøgt at løse problemet med narkotika med ét eneste middel: kriminalisering. Og vi har kun høstet fiasko. Resultatet er flere misbrugere, stærkere kriminelle, en mere omfattende hvidvaskning af penge, en større handel med våben og mere utryghed for borgerne.«

FN-klicheer

FN’s Internationale Nævn for Narkotikakontrol vidste ikke bedre end at svare i rene klichéudtalelser. Uruguays skridt, sagde nævnets chef, Raymond Yans, »vil bringe unge menneskers helbred i fare ved at føre til udvikling af tidligere afhængighedsforhold«. Det ville samtidig stride mod »almindelig enighed og internationalt godkendte traktater«.

Alligevel indrømmer selv FN-nævnet, at et halvt århundredes forsøg på at komme hashforbruget til livs ikke har formået at hindre, at der i dag findes 162 millioner hashforbrugere på verdensplan, svarende til fire procent af klodens samlede voksne befolkning.

Den 78-årige Mujica bemærker ironisk, at mange af hans sydamerikanske kolleger har været enige med ham – »men først, når de har forladt deres embede«. Disse omfatter Brasiliens Fernando Cardoso, Mexicos Ernesto Zedillo og Colombias César Gaviria, som nu alle opfordrer til afkriminalisering af narkotikamarkedet, så man i stedet kan begynde at regulere en handel, hvis bagmænd hvert år dræber tusindvis.

Værdien af ​​narkohandel overgås kun af handelen med våben. Alligevel modsætter USA sig af al magt afkriminalisering, så landet kan fortsætte med at bekæmpe kokain- og opiumproduktion i Latinamerika og Afghanistan og undgå at konfrontere den virkelige fjende: Et indenlandsk misbrug, der er kommet ud af kontrol.

Krigen mod krigen

Uanset den hårdnakkede amerikanske modstand betyder fiaskoen for krigen mod narkotika, at antinarkolove nu smuldrer i flere vestlige lande. 20 amerikanske stater har legaliseret medicinsk cannabis. Californien kom uhyre tæt på at indføre beskatning af hashforbrug, og flertallet i det statslige parlament kan snart vende.

Narkoforbrug er de facto accepteret i det meste af Latinamerika og Europa. Selv i Storbritannien, hvor besiddelse af stoffer kan straffes med op til fem års fængsel, ender blot 0,2 procent af sagerne med en sådan dom. Lovgivningen er reelt kollapset.

Udfordringen består nu i at overvinde modsætningen mellem en ordensmagt, der vender det blinde øje til forbrug, samtidig med at udbuddet og markedsføringen efterlades ubeskyttet og ureguleret i hænderne på narkohandlere. Reelt er der her tale om statstilskud til organiseret kriminalitet.

Den katastrofale morderiske og lovløse virkelighed, som den mislykkede krig mod narkotika har nedkaldt over Mexico og andre narkostater, får Vestens besættelse af krig mod terror til at ligne et teselskab. En vej ud af dette mørke er nu i syne – ikke i den gamle verden, men i den nye, hvis heroiske lovgivere fortjener at blive belønnet med Nobels fredspris. Det er dem, som har taget den udfordring på sig at udkæmpe vore dages eneste verdenskrig. Den krig, der virkelig betyder noget – krigen mod krigen mod narkotika. Det er bemærkelsesværdigt, at de modigste lande også er de mindste. Gudskelov for småstaterne.