Den fremadstormende franske socialistiske præsidentkandidat Jean-Luc Melenchon har nået de danske mediers interesse efter sit forslag om at beskatte al indkomst over tre millioner kroner (400.000 euro) med 100 procent. Overklassen er selvfølgelig rasende, og budskabet provokerer. Men grundtanken i forslaget er god.

Jeg ved, at du nok umiddelbart tænker, at det lyder ekstremt. Men træk lige vejret og overvej det. Tre millioner kroner om året eller 400.000 euro svarer ifølge CNN til tyve gange så meget som gennemsnitslønnen i Frankrig. Det her er altså en fundamental diskussion om, hvor mange penge vi egentlig mener, at det skal være muligt for enkeltpersoner at rage til sig.

Og hvis man mener, at det er retfærdigt, at nogle tjener dobbelt så meget som andre, 10 gange så meget som andre – ja, helt op til 20 gange så meget som andre, så falder det altså inden for det her forslag.

Jeg er selv af den overbevisning, at det skal give pote, når man arbejder hårdt. Det er bl.a. derfor, jeg mener, at alt for mange danskere i dag får for lidt i løn i forhold til den værdi, de skaber, når de går på arbejde.

Læs mere: Cevea: Lavere skat til de rigeste er ingen vækstgaranti

Sygeplejersken arbejder hårdt, jord- og betonarbejderen arbejder hårdt, og rengøringsmedarbejderen arbejder hårdt – alligevel er lønnen beskeden. Forgylder vi de rigeste lidt mindre, kan almindelige mennesker få lidt mere i løn – ’det skal kunne betale sig at arbejde’, fristes man til at sige.

Men hvad så med iværksætteren eller direktøren, der med en arbejdsuge på 70-80 timer lægger liv og sjæl i sit projekt? Skal hun ikke belønnes for sin indsats? Jo, det skal hun. Og da også gerne i meget høj grad, men det her er et spørgsmål om proportioner, og tjener man tyve gange mere end en almindelig medarbejder, så mener jeg ærlig talt også, at der er nok at snolde for.

Det er da heller ikke første gang, at et forslag i den kategori er blevet fremlagt i den danske debat. For blot fem år siden foreslog daværende SF’er Mattias Tesfaye til stor forargelse, at ingen skal tjene mere end 50.000 kroner om måneden. Og selvom han senere trak i land, var debatten relevant. Franske Melenchons forslag er dog langt mere pragmatisk; her er nemlig stadig plads til en månedsløn på 250.000 kroner – et beløb langt de fleste kun kan drømme om.

Den økonomiske ulighed stiger over hele verden, og også i Danmark er den i rivende udvikling. Siden starten af nullerne er indkomst-uligheden steget så markant, at de rigeste 10 procent af danskerne i perioden fra 2003 til 2015 fik 31.000 kroner, for hver gang de fattigste fik 100 kroner. Den udvikling splitter vores samfund ad, og den kræver kontante svar.

Der er mange måder at løse problemet med ulighed på. Personligt ville jeg foretrække, at den almindelige dansker havde langt mere at skulle have sagt på sin arbejdsplads og dermed selv kunne være med til at afgøre, hvor mange gange mere løn chefen skulle have end sine ansatte.

Jeg tror, at det helt naturligt ville betyde, at cheferne blev mindre krævende og lønningerne mere retfærdige. Men indtil da kunne Melenchons forslag sagtens være et redskab til at få en mere retfærdig fordeling af goderne.

Nogle vil måske indvende, at den høje skat vil få de superrige til at forlade landet. Til det må jeg bare sige: Er man så grådig, at en månedsløn på 250.000 kr. ikke er nok – og at man hellere vil forlade landet end at bidrage til de danske skoler, hospitaler og plejehjem… jamen så rejs dog.

Overklassen skal ikke diktere, hvad der er en retfærdig fordelingspolitik.

......

Carl Valentin studerer samfundsfag og retorik på Københavns Universitet. Valentin er tidligere skribent på netmediet Modkraft.dk, og han betegner sig selv som en debatlysten socialist. Klummen er alene udtryk for skribentens egne holdninger.