Miksi HS julkaisi Brother Christmasin yksityisiä someviestejä? Näin vastaa päätoimittaja

Ari Koponen eli Brother Christmas. Anton Soinne / Arkisto

Jari Pietiläinen

Tuusulalaisen Ari Koposen – eli tunnetummin Brother Christmasin – toimista on julkisuudessa noussut kysymysten tulva Helsingin Sanomien kerrottua sunnuntaina hyväntekeväisyystoimintaan liittyvistä epäselvyyksistä sekä Koposen kärjekkäistä someviesteistä.

Kritiikin kohteeksi on sosiaalisessa mediassa joutunut myös Helsingin Sanomat, jonkapäätoimittajaAntero Mukkakertoi tiistaina, miksi hyväntekijän asioita riepotellaan julkisuudessa kriittisellä otteella.

Mukan mukaan HS raportoiBrother Christmasin hyväntekeväisyystyöstä, koska se on laajentunut nopeasti ja tuntuvasti miljoonaluokan toiminnaksi.

Helsingin Sanomiensunnuntaina julkaistua selvitystä oli Mukan mukaan valmisteltu viime kesästä lähtien. Selvityksen mukaan BC:n rahankäyttö ei ole läpinäkyvää. Lehti ei sinänsä paheksu BC:n tekemää työtä hyväntekeväisyyden saralla, vaan se perää laajempaa avoimuutta, Mukka toteaa.

HS on Mukan mukaanon antanut Koposelle myös runsaasti aikaa vastata hänelle esitettyihin kysymyksiin. Osaan kysymyksistä hän ei kuitenkaan ole vastannut ja osassa viesteistä hän nimittelee epäasiallisella tavalla niin vammaisia, naisia kuin tummaihoisiakin.

Mukka muistuttaa, että Koposen lähettämät ja lehden julkaisemat viestit ovat aitoja, eikä niiden hankkimisessa ole turvauduttu epäasiallisiin keinoihin. Olennaista Mukan mukaan on, että lukijat saavat nyt itse punnita, nauttiiko Koponen heidän luottamustaan.

– Viestien julkaisu tehtiin tarkan harkinnan jälkeen, eikä niiden sisältämissä tiedoissa ole mitään joka loukkaisi yksityiselämän suojaa. Viestien sisältö ja yhteys jossa ne julkaistiin liittyvät tiiviisti artikkelin ydinteemaan: informaatioon, jonka pohjalta voisi punnita, onko Brother Christmas häntä kohtaan tunnetun luottamuksen arvoinen, kertoo Mukka.

Mukka korostaa, että hyväntekeväisyydessä luottamus on keskeistä.

Mukan mielestäkaikki oli Koposentekemässä työssä kohdillaan niin kauan, kuin hyväntekeväisyystoiminta oli pienimuotoista ja sen kokonaiskuva helposti hahmotettavissa.

– Silloin kerättiin rahaa yhteen kohteeseen, ja oli nähtävissä että apu meni perille. Mitä laajemmaksi bisnes paisui, sitä vaikeampaa on kenenkään seurata toiminnan kasvua ja lahjoitusvarojen ja kerrottujen kohteiden todellista yhteyttä ja rahapurojen mittakaavaa, Mukka muistuttaa.