Kasvien lisäksi Viiankiaapa on monen taantuvan Lapin linnun kotisuo. Mustaviklon ohella Viiankiaapaa asuttavat esimerkiksi vesipääsky, suorastaan romahdusmaisesti harvinaistunut suokukko, liro ja jänkäsirriäinen.

Liron vähenemisen merkitystä on vaikea selittää yhtiölle, joka olisi pääsemässä käsiksi arvokkaaseen malmipottiin, ja myös ihmisille, joille kaivos tarkoittaisi työtä.

Vaakakupeissa ovat luonto ja malmiesiintymä.

Kumpi on tärkeämpi? Vastaus riippuu siitä, keneltä kysytään.

Varmaa on, että kysymys tulee toistumaan yhä useammin, kun kilpajuoksu hupenevista raaka-aineista kiristyy.

Monimuotoisuutta ylistetään puheissa ja kansainvälisissä sopimuksissa. Viimeksi 2012 Suomen hallitus sitoutui pääministeri Jyrki Kataisen johdolla sopimukseen, jolla halutaan pysäyttää luonnon monimuotoisuuden hupeneminen.

Monimuotoisuus on Suomessa juuri tätä: Lapin lintuja, jotka vähentyvät ja lopulta häviävät, jos ne jyrätään elinkeinojen tieltä. Muilla on muut vastuut, nämä ovat meillä. Näin on EU säätänyt.

Professori Ruuhijärvi on huolissaan.

”Viiankiaavalla isot malmipotentiaalit saattavat lopulta olla muualla kuin vain siellä länsilaidalla. Esiintymää ei vielä kokonaan tunneta.”

”Ja Viiankiaapa on vasta alkusoittoa. Kun piikki avataan, mihin vielä joudutaan? Ei Lapissa ole paikkoja, joihin olemassa oleva linnusto voi muuttaa. Luonto on jo täynnä.”

Ympäristöministeriön luonnonsuojelujohtaja Ilkka Heikkinen muistuttaa, että ihminen on lopulta elävästä luonnosta riippuvainen.

”Onko yksi laji, esimerkiksi liro, niin arvokas, että jos se poistetaan, tulee katastrofi. Tuskin.”

Heikkinen ottaa esille yhdysvaltalaisten biologien Paul ja Anne Ehrlichin käyttämän vertauksen. Yhden niitin poistaminen lentokoneen rakenteista ei haittaa menoa. Mutta kuinka monta niitä voidaan irrottaa, ennen kuin kone hajoaa?

”Suomalaisilla on huoleton suhtautuminen luonnon muutoksiin. Nehän eivät tule silmille yhtäkkiä, vaan heikkeneminen tapahtuu salakavalasti, sukupolvien saatossa.”

AA Sakatti Miningin Jukka Jokelalle luonnon monimuotoisuus tarkoittaa ”niin maan alaisia kuin maan päällisiäkin arvoja”.

”Tämä on perusjuttuja meille. Anglo American on tunnettu siitä, että riskit selvitetään ja minimoidaan ja asiat tehdään hyvin.”

”Lähtökohta on, että aiheutetaan mahdollisimman vähän vaikutuksia ympäristöön. Ja ne vaikutukset, joita tulee, kompensoidaan.”

Luontoarvojen kompensointi, korvaavien kohteiden löytäminen, on Naturassa keskeistä. Natura-alueen suojelun voi purkaa pakottavasta tarpeesta, yleisen edun nimissä – ja tällöin pitää pystyä osoittamaan korvaavia alueita, joilla on vastaavia luontoarvoja.

Olisiko tällaisia löydettävissä Viiankiaavalle?

Ympäristöministeriön Ilkka Heikkinen suhtautuu skeptisesti ajatukseen, että yksityisen kaivosyhtiön etu sellaisenaan olisi yleinen etu. ”Yleisen edun pitäisi löytyä esimerkiksi erittäin huomattavasta työllisyysvaikutuksesta.”

”Mitä tulee korvaamisasiaan, hankkeen teknisistä yksityiskohdista ja vaikutuksista ei vielä tiedetä mitään konkreettista”, Heikkinen sanoo. ”Jos kaivos halutaan, eri toteutustavat tulee arvioida ja valita vaihtoehto, josta on vähiten haittaa. Menetetyt luontoarvot pitää pystyä korvaamaan.”

Ongelma on siinä, että kaikki arvokkaat, isot aapasuot on jo suojeltu.

Jokelan mukaan yhtiö on jo kartoittanut Lapissa mahdollisia korvaavia alueita Viiankiaavalle. Nämä olisivat sekä luonnontilaisia alueita että osin alueita, joita ennallistettaisiin luonnontilaista muistuttavaksi.

”Pienempiä soita on suojelematta Lapissa”, Heikkinen sanoo. ”Mutta monta pientä aluetta ei ole sama asia kuin yksi iso alue.”

Tästä ekologian lainalaisuudesta puhui usein äskettäin edesmennyt ekologi, akateemikko Ilkka Hanski.

Yhden ison alueen luonnon geneettinen monimuotoisuus on suurempi kuin monen pienen.

Ja tätä monimuotoisuutta elämä tarvitsee etsiessään uusia muotoja, kun ympäristö muuttuu, kun ilmasto esimerkiksi lämpenee.

Että lirot säilyisivät. Ja viime kädessä ihminen.