Kansanuutisten mukaan Ruotsin vasemmistopuolue on erottamassa islamiin kriittisesti suhtautunutta kansanedustajaa puolueesta. Kyseessä on kurditaustainen Amineh Kakabaveh, joka on islamin ja patriarkaalisen kulttuurin kärkikriitikko.

Amineh Kakabavehin perhe on Iranissa tunnettu viher-vasemmiston ja feministisen liikkeen ajuri. He ovat myös meidän perhetuttuja. En tunne Amineh Kakabavehin eron syitä sen kummemmin kuin mitä mediassa on puitu, mutta yleisesti ottaen voi sanoa että ihmistä ei pidä asiallisen mielipiteensä vuoksi erottaa puolueesta.

Länsimaissa jotkut viher-vasemmiston tai feministisen liikkeen edustajat ovat huolissaan siitä, että mikäli islamin ja maahanmuuton epäkohtia nostetaan esiin, siitä hyötyy äärioikeistolaiset ja maahanmuuttajiin kohdistuva syrjintä kasvaa. Ja ovathan he osittain oikeassa – usein äärioikeistolaisten kritiikki islamia ja maahanmuuttajia kohtaan on tarkoituksellista mustamaalausta. Äärioikeistolaiset haluavat saada lisää ääniä vaaleissa, estää maahanmuuttajien integroitumisen sekä kasvattaa omaa valtaansa.

Silti asiallisen islamin ja maahanmuuton kritisoinnin pitää olla sallittua. Kriitikkoja ei pidä heti leimata rasisteiksi. Se olisi sitä paitsi karhunpalvelus, koska mikäli asiallista negatiivisista ilmiöistä keskustelua ei sallita viher-vasemmiston piirissä, siirtyy moni avoin keskustelija mieluummin äärioikeiston riveihin. Näin on tainnut osittain jo käydäkin.

Tasa-arvon puolustajien työ ei ole ohi

Yleisesti katsottuna vasemmistomieliset, vihreät ja feministit ovat tuoneet maailmaan tasa-arvoa ja suvaitsevaisuutta. Heidän hienoja ja historiallisia saavutuksiaan tasa-arvon edistämiseksi ei voi vähätellä. Vasemmistomielisten ansiosta patriarkalismi on merkittävästi heikentynyt lännessä ja yhteiskuntamme voidaan katsoa olevan tasa-arvoisempi kuin koskaan ennen.

Se, että viher-vasemmiston ajamat tavoitteet ovat melko hyvin toteutuneet lännessä on ollut riippuvaista monista tekijöistä, kuten uskontojen uudistumisesta, hyvinvointiyhteiskunnan kehittymisestä ja korkeakoulutuksen lisääntymisestä. Edellä mainitut uudistukset eivät vielä ole tapahtuneet islamilaisissa maissa.

Länsimaiden ulkopuolella, erityisesti islamilaisissa maissa, tasa-arvon puolustajien työ ja taistelu tasa-arvon puolesta ovat vasta alkuvaiheessa. Siellä naiset eivät elää tasa-arvoisessa yhteiskunnassa ja heidän oikeuksiaan loukataan järjestelmällisesti.

Niillä alueilla, joita hallitaan poliittisen islamin tai muiden ääriuskonnollisten periaatteiden nojalla, tasa-arvon puolustajat on vaimennettu. Heitä ei päästetä vaikuttamaan. Länsimaissa voisimme mielestäni aktiivisemmin taistella myös niiden naisten oikeuksien puolesta, jotka elävät keskuudessamme alistettuina tietyn uskonnollisen ideologian nojalla. Ei pitäisi kuunnella verukkeita, joissa vedotaan “kulttuuriin” tai omien “perinteisten tapojen” noudattamiseen. Kaikki sellaiset perinteet ja tavat, jotka ovat ristiriidassa tasa-arvon periaatteiden kanssa, on minusta kitkettävä länsimaista.

Sallitaan siis asiallinen ja avoin keskustelu kaikista uskonnoista, kulttuureista ja ideologioista. Kitketään yleistämistä ja mustamaalausta. Kannattaa säilyttää sananvapaus ja sananvastuu, sekä ylläpitää mahdollisuus ilmiöiden kriittiseen tarkasteluun, koska ne ovat demokratian tärkeitä pilareita.

Alan Saöehzadeh