– Koulussa oli vaikeaa keskittyä tunneilla. En uskaltanut tuoda itseäni ja omia mielipiteitäni esiin. Kaiken taustalla oli heikko itsetunto. Mun vanhemmat olivat eronneet muutama vuosi aiemmin.

Seitsemäsluokkalaisena Jemina Liukkonen oli tilanteessa, jota monen nuoren kohdalla voisi kutsua syrjäytymisvaaraksi.

Tuoreessa Yle Uutisluokan ja Turun yliopiston tutkimuksessa selvisi, että noin joka viides nuori kokee olevansa näkymätön. Tutkimuksissa on huomattu, että näkymättömyyden tunne alkaa usein kouluaikoina, ja että siitä voi pahimmillaan tulla elämänmittainen kokemus.

Tunteista puhumista voi harjoitella

Jemina oli mukana nuorisoteatterin näytelmäproduktiossa. Siellä hän kohtasi kohtasi aikuisen, joka huomasi Jeminan tilanteen ja halusi auttaa.

– Olin näytelmäproduktion aikana nähnyt, kuinka Jemina oli alkanut tulla ulos kuoresta. Ajattelin, että Mahis-projekti ja sellainen yhteinen tekeminen voisi tehdä hänelle hyvää, kertoo Mahis-ohjaaja Anne Hämäläinen.

Juha Kivioja / Yle

Hämäläinen päätti järjestää leirin, jossa eroperheiden lapset saisivat harjoitella elämäntaitoja ja tunteiden käsittelyä.

– Koin, että he tarvitsivat elämäänsä iloa, yhdessäoloa ja mahdollisuuden puhua omista tunteistaan. On tärkeää saada olla turvallisesti oma itsensä, että saa luvan kanssa olla vähän rikki, Hämäläinen sanoo.

Valokuvauksen keinoin näkyväksi

Leiriä edelsi kolme tapaamista, joiden aikana tehtiin itsetuntoa vahvistavia harjoituksia. Nuoret kirjasivat vihkoon omaa elämäntilannetta ja tunteitaan. He saivat itse suunnitella leirin aikataulut, ruokalistat ja ohjelman.

Yksi leiriläisten toive oli saada valokuvata itseään. Jeminalla oli kamera ja hän oli innostunut valokuvaamisesta.

– Nuorille oli tärkeää saada itse määrätä omasta kehostaan ja siitä miltä näyttää. Valokuvaaminen on keino purkaa tunteita ja työstää sitä, miten haluaa muiden näkevän itsensä, Anne Hämäläinen sanoo.

Aluksi kuvaamista leimasi epävarmuus. Tytöistä tuntui, etteivät he osaa olla kuvissa. Kukaan ei uskonut, että kuvista voisi tulla mitään hyvää.

Vähitellen jännitys unohtui ja uskallus heittäytyä kuvattavaksi parani. Lopuksi jokainen sai valita itsestään kuvan, josta teetettiin muistoksi iso taulu.

Jemina Liukkosen valokuva Mahis-leirillä vuonna 2011 Jemina Liukkosen

– Kun ne taulut sitten tulivat ja pääsin antamaan ne tytöille, se oli todella tunteikas hetki, muistelee Anne Hämäläinen.

Jeminalle leiri oli käänteentekevä kokemus. Itsevarmuus lisääntyi ja kokeisiin pänttääminen alkoi luonnistua.

– Leirin jälkeen keskittyminen koulussa parani ja keskiarvo alkoi nousta. Sain rohkeutta olla oma itseni ja heittäytyä uusiin asioihin, summaa Jemina Liukkonen.

Leiri poiki kaksi ammattia

Valokuvaaminen jäi pysyvästi Jeminan elämään. Vuonna 2016 hän perusti oman valokuvausyrityksen ja pyörittää sitä nyt opiskelun ohella. Vuotta myöhemmin hän kouluttautui itsekin Mahis-ohjaajaksi. Nyt Jemina opiskelee Mikkelissä yhteisöpedagogiksi, eli nuoriso-ohjaajaksi.

Mahis-toiminta Nuorten Akatemian pisimpään jatkunut hanke, toimintaa ollut nyt 20 vuotta

Tavoitteena on vahvistaa nuoren itsetuntoa ja elämäntaitoja vapaa-ajan ryhmätoiminnan avulla

Nuorten Akatemian kouluttamia Mahis-ohjaajia on nyt noin 2 000 ympäri Suomea

Ohjaajat voivat hakea Nuorten Akatemialta korkeintaan 1 000 euron apurahan nuorten kanssa toteutettavaan Mahis-projektiin

Jeminalla oli lukioaikoina syömishäiriöitä ja moni hänen ystävistään kärsi masennuksesta. Jeminasta tuntui, että kukaan ei uskalla puhua ongelmistaan avoimesti. Tulevassa ammatissaan hän aikoo painottaa syrjäytymisen ehkäisyä ja nuorten mielenterveyttä.

– Nuorten mielenterveys on Suomessa jonkinlainen tabu, hiljainen ongelma jossain taustalla. Se pitäisi päästää vapaaksi, sallia ilmapiiri jossa nuoret voivat vapaasti kertoa ongelmistaan esimerkiksi koulussa. Nuorella pitää olla joku, kenelle puhua, Jemina Liukkonen sanoo.

Nyt Jemina on 21-vuotias ja hänellä menee hyvin. Missä hän olisi ilman Annea?

– Aika kiperä kysymys! Olisin varmasti ainakin ujompi ja arempi. Anne on ollut mulle luottohenkilö ja auttanut mua heittäytymään. Se on jotain, mitä mun persoonassa ei varmasti muuten olisi, Liukkonen kiittelee.

Jutun ovat kirjoittaneet Kiira Vuorinen ja Mikko Laine, Yle Uutisluokka.