Päivähoito-oikeuden rajoituksella halutaan kurittaa pikkuvauvojen äitejä, jotka eivät poliitikkojen mielestä ilmeisesti ole vielä tarpeeksi kovilla, kirjoittaa A-studion toimittaja Anne Moilanen.

Anne Moilanen. Jyrki Lyytikkä / Yle

On täysin mahdollista, että idea tuli alun perin Raimo Sailakselta.

Valtiovarainministeriön säästöehdotuksissa vuonna 2012 se jo mainittiin: subjektiivinen päivähoito rajoitettava osapäiväiseksi perhevapaalla olevien lasten vanhemmilta, kotihoidon tuen pituus puolitettava. Vielä silloin seurasi ankara yhteiskunnallinen keskustelu ja ehdotuksista luovuttiin.

Mutta jo seuraavana vuonna aika oli kypsä. Loppuvuodesta 2013 tuolloin vielä kuudesta puolueesta koostunut hallitus hyväksyi mittavat säästöt sisältäneen rakennepaketin ja sen mukana päätökset päivähoito-oikeuden rajaamisesta ja kotihoidon tuen muutoksesta, joka oli nyt muuttunut tuen pakkojaoksi puoliksi äidille ja isälle.

Hallituksessa istuivat tuolloin: kokoomus, sosiaalidemokraatit, vasemmistoliitto, vihreät, ruotsalainen kansanpuolue, kristilliset. Ne kaikki olivat mukana tekemässä päätöksiä.

Ja kuinka sitten kävikään? Tätä kirjoittaessa on epäselvää, aikooko nykyinen neljän puolueen tynkähallitus sittenkään lähteä toteuttamaan rakennepaketin uudistuksia.

*Otetaan ensin päivähoito. *Ainakin yksi oli tyytyväinen. Valtiovarainministeriön pitkäaikaisen virkamiehen Sailaksen ideat latteäitien kuriin laittamisesta olivat viimein toteutumassa. Sailashan oli puhunut jo vuosia, että kyllähän suomalainen korkeakoulutettu nainen hoitaa kotona yhden lapsen siinä missä useammankin.

Latteäidillä puolestaan verorahoistaan huolissaan olevat kansalaiset ovat alkaneet tarkoittaa äitiä, joka viettää pelkän vauvan kera päivisin aikaa kahviloissa ja herranjumala tapaa muita aikuisia, sen sijaan että olisi 24/7 vaippasulkeisissa kotona. Pahimmassa tapauksessa latteäidin vanhempi lapsi tai lapset ovat samaan aikaan yhteiskunnan voimallisesti tukemassa julkisessa päivähoidossa.

Tällaiset latteäidit Sailas ja rakennepaketin tekijät halusivat panna kuriin. Latteäideillä oli liian hyvät palvelut!

Sailas ei luonnollisesti ole hoitanut yhtään vauvaa kotona.

Minä olen hoitanut kolme. Ja ei, asia ei todellakaan ole niin, että olisin hoitanut kaksi tai kolme lasta kotonani samalla vaivalla kuin yhden, vaikka korkeakoulutettu olenkin.

Totuus on se, että olisin tullut hulluksi ilman subjektiivista päivähoito-oikeutta. Subjektiivinen päivähoito-oikeus pelasti minut – nimenomaisesti juuri se, että sain viedä vanhemman sisaruksen päiväkotiin koko päiväksi, enkä vain vaikkapa viideksi tunniksi.

Tämä tarkoitti käytännössä, että sain edes joskus nukkua. Yöt vauvan kanssa menivät usein tunnin, parin, pätkissä, kun välillä piti herätä syöttämään vauvaa.

Sain nukkua aamulla, kun lasten isä vei vanhemman sisaruksen päivähoitoon. Sain nukkua päivällä, kun vauva otti pitkät päiväunet. Tällä systeemillä jaksoin vuorokaudesta toiseen käydä kaupassa, laittaa ruokaa, pestä pyykkiä – ja hoitaa päivät vauvaa sekä iltaisin ja öisin kaikkia lapsia.

Lisäksi, oli edes hetken joskus vapaata. Saattoi juoda vaikka sitä kahvia.

Ja mitä teki vanhempi sisarus sillä aikaa päiväkodissa? Oli fiksussa ohjatussa toiminnassa, leikki, ulkoili, sai kavereita. Kotona en olisi takuulla jaksanut ulkoiluttaa häntä kahta, edes aina yhtä, kertaa päivässä. En olisi jaksanut leikkiä, askarrella, laittaa monipuolista ruokaa.

Jos minun olisi ollut pakko hoitaa vauvan lisäksi kotona myös toista lasta, isosisarus olisi katsonut päivät videoita ja syönyt eineksiä.

Päivähoito on ainoa yhteiskunnan palvelu, joka on ollut tarjolla kaikille lapsiperheille. Ainoa. Vauva-arjesta selviämiseen ei ole mitään muuta helpotusta olemassa. Kunnan maksamat kodinhoitajat, jotka omassa lapsuudessani vielä auttoivat vauvaperheitä, on ajat sitten säästetty pois.

Kun haastattelin A-studion juttuuni Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen THL:n tutkimuspäällikköä Minna Salmea, hän ihmetteli, miten helposti subjektiivisesta päivähoidosta näytetään olevan valmiit luopumaan.

– Ei ajatella sitä, että kyse on periaatteellisesta asiasta, varsinkin jos muistaa kuinka pitkään ja monivaiheisesti 1990-luvulla jouduttiin tekemään töitä sen eteen, että subjektiivinen päivähoito-oikeus lopulta saatiin. Päätöstä lykättiin useaan otteeseen ennen kuin se lopulta saatiin 1996, mikä on pohjoismaisessa vertailussa erittäin myöhään, muisteli Salmi.

Sen kummallisemmalta tuntuu, että hallituksen suunnitelma päivähoito-oikeuden rajoittamisesta on saanut tukea myös oppositiosta. Sekä keskusta että perussuomalaiset kannattavat uudistusta. Sen sijaan molemmat pääoppositiopuolueet vastustavat kotihoidon tuen jakamista puoliksi äidille ja isälle – ne kun haluavat, että äidin pitää voida edelleen käyttää halutessaan koko tukiaika, kuten suurelta osin nytkin tapahtuu.

Naiset kotiin, isät töihin – siinäkö on suomalaisen perhepolitiikan uusi suunta?

Kotihoidon tuen jakaminen puoliksi äidin ja isän kesken kuulostaa äkkiseltään hyvältä idealta tasa-arvonäkökulmasta. Sillä uudistusta on osittain myös perusteltu. THL:n mukaan muutos ei kuitenkaan saisi isiä jäämään kotiin, koska kotihoidon tuki on tasoltaan hyvin pieni, tyypillisesti vain noin viisisataa kuussa. Jotta isät jäisivät kotiin hoitamaan lapsia, perhevapaalta maksettavan korvauksen tulisi olla ansiosidonnaista.

– Tämä olisi tavoitteen toteutumisen kannalta paras ratkaisu, sen osoittavat tilastot. Isäkuukauden suosio on kasvanut aika huomattavasti viime vuosina. Samoin muissa Pohjoismaissa, joissa isillä on oma kiintiö nimenomaan ansiosidonnaiseen perhevapaaseen, niin se on ollut hyvin suosittu. Näiden kokemusten mukaan tämä on se tie, joilla isiä saadaan kotiin hoitamaan lapsia, sanoo tutkimuspäällikkö Salmi.

Ratkaisuksi THL ja monet muutkin asiantuntijatahot ovat esittäneet ansiosidonnaisen 6+6+6-vanhempainvapaamallin kehittämistä eteenpäin edes pienin askelin. Tähän ei ole kuitenkaan löytynyt riittävästi poliittista tahtoa, minkä lisäksi myös työmarkkinajärjestöt ovat vastustaneet mallin kehittämistä.

Kaatuvatko hallituksen perhepoliittiset uudistukset?

Saattavat hyvin kaatuakin, vaikka jo huomenna, tai vaikka ensi viikolla.

Sekin voi olla mahdollista, että hallitus antaa lakiesitykset, mutta eduskunnassa ne eivät mene läpi. Tai tulee jokin muu, esimerkiksi menettelytapaan liittyvä viivytys, jonka takia lait eivät ehdi voimaan.

Kovin moni ei jäisi asiaa suremaan – Raimo Sailaksen lisäksi.

Latteäiti kiittää, että ehti tehdä omat vauvansa silloin, kun Suomessa vielä oli subjektiivinen päivähoito-oikeus. Luultavasti en olisi tehnyt kolmea lasta ilman sitä.

Jos rakennepaketti pitää, olen pahoillani tulevien monilapsisten perheiden latteäitien puolesta.

Tai eihän teistä edes tule latteäitejä. Teistä tulee viimeiselle rajalle ajettuja ihmisraunioita, jotka joudutte tyytymään pikakahviin. Kylmänä.

A-studion juttu perhepolitiikasta lähetettiin TV1:ssä keskiviikkona 28.1.2015. Samassa lähetyksessä aiheesta oli puhumassa keskustan puheenjohtaja Juha Sipilä.