Picnic-kahvilaketjun toimitusjohtaja Ann Wahlroos-Jaakkola oppi jo lapsena vastoinkäymisten tärkeyden.

Picnic-kahvilaketjun toimitusjohtaja Ann Wahlroos-Jaakkola oppi jo kotona, että naisen paikka on töissä.

– Opin äidiltä vahvan itsenäisen ajattelun. Äiti sanoi, että ei pidä olla riippuvainen kenestäkään eikä mistään.

Wahlroos-Jaakkola on yksi menestyjänaisista, joita on haastateltu Maaretta Tukiaisen ja Jaana Villasen uutuuskirjaan Huippunaiset – menestystarinoita (Kauppakamari). Takana on pitkä ura Varubodenin kaupallisena johtajana, Sinebrychoffissa, Cederrothissa ja Unileverillä. Viimeksi hän oli vakuutusyhtiö LähiTapiolassa johtajana.

Hänen isänsä oli kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Bror Wahlroos. Äiti Marita työskenteli Helsingin kauppaopiston lehtorina.

Isoveli Björn Wahlroosin kanssa ikäeroa on 3,5 vuotta.

– Se hyöty oli isoveljestä, että hän toi hyvännäköisiä poikia kotiin, Wahlroos-Jaakkola naurahtaa.

– Meillä on ollut hyvä suhde aina. Harvemmin puhumme työasioista perhepiirissä. Meillä on muuta keskusteltavaa.

Wahlroos-Jaakkola oli jo nuorena hyvin aktiivinen. Kansakoulussa hän meni kouluun tuntia ennen päivän alkamista, ettei myöhästyisi.

Yhtenä aamuna hän unohti bussilipun kotiin ja joutui palaamaan.

– Pelästyin, että myöhästyn. Pyysin äidiltä taksirahaa. Äiti vain nauroi.

Oppikoulussa ote vähän herpaantui. Wahlroosin keskiarvo oli vain 6,47. Sen takia hän joutui tenttimään kesällä yhden arvosanan, jotta pääsisi jatkamaan lukiossa.

– Opin kotoa, että vastoinkäymiset ovat tärkeitä. Silloin ei tie nouse pystyyn myöhemminkään elämässä. Tiedät, että nyt tilanne on tämä ja tälle ei voi mitään. Olisi ollut hirveä rangaistus itselleni, jos olisin jäänyt luokalle.

–Tämä työ on urani tähtihetki. Picnic on loistava osoitus kotimaisesta yrittäjyydestä, joka on elänyt 25 vuotta ja lähtenyt yhden ihmisen ympäriltä. Me ihannoidaan jenkkiketjuja, mutta pystymme itse ihan samaan.­

Saatuaan valkolakin Wahlroos-Jaakkola meni kesätöihin Enso-Gutzeitille hoitamaan maksuliikennettä. Yhtenä päivänä hän käsitteli laskua, jonka vakuutusarvo oli noin kuusi miljoonaa markkaa. Siitä piti maksaa vakuutusmaksu 0,01%:n arvosta. Vahingossa hän maksoi laskun koko vakuutusarvon edestä. Päällikkö, joka hyväksyi laskun, ei huomannut mitään outoa.

Myöhemmin iltapäivällä pankinjohtaja soitti Enso-Gutzeitin talouspäällikölle. Siitä alkoi aikamoinen pyöritys. Yritys menetti korot siltä päivältä.

Joku toinen olisi voinut traumatisoitua pitkäksi aikaa. Ann Wahlroos-Jaakkola ei romahtanut. Hän oppi, että kaikki ei ole helppoa ja virheitä tehdään. Niitä ei pidä pelätä.

– Tässä tapauksessa se oli hyväksyjän virhe. Opin, että kontrollikin voi pettää.

Tapahtuneen jälkeen Wahlroos-Jaakkola tajusi, että kirjanpito ei ole hänen hommansa. Hän ei jaksa lukea pientä pränttiä.

Nykyään Wahlroos-Jaakkola johtaa 300 työntekijän Picnic Yhtiöt Oy:tä.

Hänen mielestään jokaisen pitää määritellä itse, mitä menestys on.

– Yhtä lailla voit olla menestyvä, kun hoidat perhettäsi. Menestyvä ihminen toteuttaa unelmat ja tavoitteet, jotka on asettanut itselleen. Niillä pitää olla myös perheenjäsenten hyväksyntä. Tavoitteita ei voi asettaa keskustelematta muiden kanssa.

– Meillä on ollut hyvä suhde aina. Harvemmin puhumme työasioista perhepiirissä. Meillä on muuta keskusteltavaa, Ann Wahlroos- Jaakkola kertoo veljestään Björnistä.­

Wahlroos-Jaakkolan motto on: ”Älä luovuta. Voit muuttaa tavoitteita, mutta älä luovu omasta unelmaelämästäsi”.

Hänen oma unelmansa on ollut myynti- ja markkinointityö. Hän opiskeli Hankenilla pääaineenaan kansantaloustiede, mutta päätyi markkinointitehtäviin. Ne tuntuivat omilta ja imaisivat mukanaan.

– Minulla ei ollut 1970-luvun lopulla valmistuessani urasuunnitelmia. Olen aina uskonut kohtaloon, siihen, että asiat menevät niin kuin niiden kuuluu mennä. Siihen aikaan vielä pärjäsi ilman valmista suunnitelmaa.

Wahlroos-Jaakkola on edennyt, koska hän on tiennyt, mitä haluaa. Hänen mielestään kukaan ulkopuolinen ei voi sanoa, että nyt teet oikein tai väärin. Ihminen voi tehdä oikein tai väärin vain itsensä kanssa.

– Minun uskomukseni on, että tee! Moneen omaan asiaan pystyy vaikuttamaan. Kyllä pärjää, jos haluaa tarpeeksi.

Wahlroos-Jaakkolan tapauksessa se on tarkoittanut, että lasten ollessa pieniä kaikki rahat menivät taksiin, siivoojaan ja lastenhoitajiin.

– Ei siinä mitään suurta tiliä tehty, kahden nyt jo aikuisen lapsen äiti sanoo.

– En pystyisi olemaan vain kotona. Ryhmään kuuluminen on tärkeää. Että sua tarvitaan jossakin. Otetaan esimerkiksi maahanmuuttajat ja työttömät. Jos heillä ei ole mitään mihin kuulua, siitä tulevat suurimmat ongelmat, Wahlroos-Jaakkola sanoo yllättäen.

­

Wahlroos-Jaakkola pitää juhlien järjestämisestä.

Pari kertaa vuodessa hän organisoi kahden ystävättärensä kanssa juhlat, joilla on teema.

Kerran teemana oli ”Let's dance”. Satapäinen vierasjoukko bailasi Ruotsin Tanssii tähtien kanssa -tv-ohjelman hengessä. Paikalla oli tietenkin myös orkesteri.

– Toisella kerralla pidimme juhlat, joiden nimi ei ollut Halloween vaan Hallowqueens. Me kolme naista olimme ne queensit, Wahlroos-Jaakkola kertoo nauraen.

– Ai, olimmeko kruunut päässä? No, suurin piirtein.

Hän sanoo, että jotkut voivat pitää häntä rasittavana, koska hän on niin avoin. Heti haastattelun alussa hän on kertonut olleensa 2,5-vuotiaaksi asti kalju. Hän on omien sanojensa mukaan myös surkea kokki ja leipoja.

– Minulta lähtee mielipiteitä.

Lapsilleen hän on yrittänyt opettaa vastoinkäymisten tärkeyttä.

– En ole rukoillut, mutta olen pyytänyt joltain taholta, että nyt lapsilla menee niin hyvin, että voisi tulla pikkuisen vastoinkäymisiä. Kyllä niitä tuli, mutta sopivissa määrin.

Paineita hän yrittää olla purkamatta työntekijöihin. Ne pitää purkaa muualla. Yksi tapa on liikunta neljä kertaa viikossa.

– Käyn mieluiten ohjatuilla liikuntatunneilla. Jos menen kuntosalille, itsekurini pettää. Jos pitää tehdä 15 toistoa, teen 12. Sitten lörpötän jonkun kanssa.

Vahva itsenäisen ajattelun oppi tuli äidiltä. –Äiti sanoi, että ei pidä olla riippuvainen kenestäkään eikä mistään.­

Puhe kääntyy Suomen tilanteeseen.

– On sääli, että riitelemme keskenämme ja olemme kateellisia tosillemme. Nyt tarvittaisiin sisua ja talkoohenkeä, mutta miten siihen päästään?

Hänen mielestään pitäisi ajatella Suomen parasta. Kenelläkään ei tule olemaan hyvä, jos olemme toistemme ”kurkussa ja kimpussa”.

– Olen kuullut Suomen Pankin laskelmasta, joka ehdottaa, että poistettaisiin kaikki etuudet, jotka ovat tulleet Suomeen 1995 jälkeen. Silloin olisi mahdollisuus lähteä liikkeelle. Silloin kenenkään ei tarvitsisi valita, mihin leikkaukset kohdistuvat. Eivät asiat Suomessa olleet vuonna 1995 niin huonosti.

– Nyt tarvittaisiin neutraaleja päättäjiä ja virkamieshallitus, mutta en tiedä, kuka siihen suostuisi. Poliitikot ovat liian riippuvaisia äänestäjistä.

Muutaman vuoden kuluttua Ann Wahlroos-Jaakkola ehkä jää eläkkeelle. Mitä sitten, kun kalenteri ammottaa tyhjyyttään? Siitä he ovat puhuneet aviomiehen kanssa paljon.

– Emme vielä tajua, mitä elämä on ilman aikatauluja. Toivomme kaunista ympäristöä, liikunnallista elämää ja että olisi aikaa läheisille ja ystäville.

– Jotkut sanovat, että haluaisivat isoäidiksi. Minä en osaa ajatella niin. Se ei kuulu minulle. Se on lasten asia päättää.

Elämä on nyt. Wahlroos-Jaakkola nauttii siitä, että asuu taas Helsingin keskustassa 35 Espoon-vuoden jälkeen.

Huomio kiinnittyy Wahlroos-Jaakkolan kännykän kuoreen, jossa on pieniä värikkäitä koruja.

– Taisi olla veljeni, joka kysyi, oletko liimannut ne siihen itse. Ihan kuin olisi kärsivällisyys riittänyt!