Paikallisyhteisön unohtaminen on suuri riski suurpetokannan sääntelylle. Aihetta käsittelevä Sakari Mykrän väitöskirja (siirryt toiseen palveluun) tarkastetaan perjantaina Turun yliopiston Porin-yksikössä.

Mykrän mukaan paikallisyhteisön sivuuttaminen johtaa helposti oman käden oikeuden käyttöön. Näin on käynyt esimerkiksi susien kanssa.

– Paikallisilla on viime kädessä sekä mahdollisuus että heidän oman kokemusmaailmansa mukaan myös oikeutus ratkaista epäreiluksi kokemansa tilanne laittomiin toimiin ryhtymällä, Mykrä sanoo.

Sietokorvauksia asukkaille?

Yksi keino yhteiselon edistämisessä voisi väitöstutkimuksen mukaan olla paikallisille tahoille maksettava sietokorvaus.

– Jos yksittäinen kansalainen tai ryhmä kokee, että homma ei toimi, he alkavat miettiä, miten sen saisi omin keinoin pelaamaan. Esimerkiksi 2000-luvulla susikanta on mennyt ylös ja alas tästä syystä, Mykrä sanoo.

Salametsästäjät ovat tappaneet jopa tutkijoiden seuraamia pantasusia. Luonnonvarakeskus on tämän takia joutunut pohtimaan pannoittamisesta luopumista.

Suomessa alle 200 sutta

Luonnonvarakeskus arvioi (siirryt toiseen palveluun)maaliskuussa, että Suomessa elää 150–180 sutta. Kanta on vahvin Lounais-Suomessa ja Pohjois-Karjalassa.

Vuosituhannen alussa susikanta oli noin sata yksilöä. Sen jälkeen kanta kasvoi hiljalleen ja oli suurimmillaan yli 250 yksilöä vuonna 2006.

Joidenkin arvioiden mukaan (Savon Sanomat (siirryt toiseen palveluun)) susien kannanhoidollinen metsästys on vähentänyt susien salametsästystä. Osa luonnonsuojelijoista vastustaa kannanhoidollisia metsästyslupia kiivaasti.