Kaksi punkin puremaa

Päätin kirjoittaa tämän päiväisessä blogissani eroista Suomen ja Saksan hoitokäytäntöjen välillä. Erot ovat niin räikeitä, että sitä on tavallisen ihmisen vaikea ymmärtää ja ennen kaikkea tietää kenen ohjeisiin luottaa. Toivottavasti tästä on mahdollisimman monelle apua:

Kahden tuttavani saatua punkin pureman ja pyytäessä neuvoa minulta (olenhan muiden silmissä jo asiantuntija!) päätin kysyä Augsburgin lääkäreiden toimintasuositusta ja yllätys oli melkoinen!

Suomessa suositellaan toimimaan siten, että punkki irrotetaan ja odotellaan punaisen rinkulan kehittymistä puremakohdan ympärille. Jos sellainen ilmestyy, niin on mentävä lääkäriin ja sieltä saa parin viikon doxycycliinikuurin, jolla borrelioositartunta saadaan kuriin.

Täällä Augsburgin borrelioosiklinikalla moista toimintaa pidettiin lähinnä venäläisenä rulettina ja ohjeistus on suurin piirtein seuraavanlainen: Irroita punkki ja ota se talteen elävänä. Huom: punkkiin ei saa edes koskea paljain käsin! Toimita punkki laboratorioon ja jos kyseisestä yksilöstä löytyy laboratoriotesteissä borrelioosia tai sivuinfektiota, niin lääkäri määrää kuurin sen mukaisesti. Saksasta laboratorioita tähän tarkoitukseen löytyy lukuisia, Suomesta luonnollisesti ei ensimmäistäkään. Huomionarvoinen kommentti oli, että merkittävälle osalle borrelioosin tartunnan saaneille ei kehity punaista rinkulaa lainkaan. Näissä tapauksissa ei Suomen ohjeita noudattamalla saa mitään hoitoa!

Suositeltu kuuri on ensisijaisesti azithromycin 500-600mg päivässä. Ensimmäisen kuuden päivän ajan yksi tabletti vuorokaudessa ja siitä eteenpäin harvennetaan kolmeen tablettiin viikossa välipäivin. Yhteensä lääkettä suositellaan syötäväksi 4 viikkoa. Suomessa käytettävää doxycycliiniä ei suositella ensisijaisena antibioottivaihtoehtona lainkaan, koska monet ihmiset eivät saa sen avulla koko borrelioosibakteerikantaa tuhottua. Azithromycin –kuurin lisäksi suositellaan käymään testeissä (western blot) aikaisintaan 3 viikon kuluttua puremasta. Sitä varhaisemmat testit eivät ole vielä kovin luotettavia. Huom! Punainen rinkula on kummankin maan ohjeistuksen mukaan 100% selvä merkki borrelioosin tartunnasta, jolloin ei tarvita lisävahvistusta vasta-ainetesteistä.

Augsburgissa korostettiin myös, että punkin nymfimuodot kantavat tauteja useammin ja ovat siten vaarallisempia. Perusteellisen punkkitarkastuksen tärkeyttä korostettiin, sillä nymfit ovat pienen kokonsa vuoksi erittäin vaikeita havaita. Nymfeistä puuttuu myös punkeille tyypillinen kova ulkokuori, jolloin punkki rikkoontuu herkästi esim. raavittaessa ja sen sisukset pääsevät helposti puremakohtaan. Tämä on käytännössä varma tapa saada tartunta jos punkki on taudinkantaja!

Mielenkiintoista on myös se, ettei Suomessa testata tai käsitellä sivuinfektioita lainkaan. Itseltäni HYKSin infektiosairaalassa kieltäydyttiin testaamasta sivuinfektioita – omasta pyynnöstäni huolimatta! Perusteluna oli, ettei näitä Suomessa ole esiintynyt vuosikymmeniin. Myöhemmin minulta löytyi testeissä monta eri sivuinfektiota! Täällä Saksassa niiden saamista pidetään miltei itsestäänselvyytenä jos borrelioositartuntakin on saatu. Suurin osa saa Augsburgin lääkäreiden mukaan yhden tai useamman sivuinfektion borrelioositartunnan lisäksi! Yleisimmät sivuinfektiot ovat Bartonella, Babesia, Ehrlicha/Anaplasma, Coxsackie -virus ja muutama muu harvinaisempi tauti.

Toivon vilpittömästi, että tämä herättää keskustelua omien lääkäreidenne kanssa. Tämä postaus ei ole hoito-ohje punkin puremille, ainoastaan kertomus toimintamallien ja käytäntöjen eroavaisuuksista Suomen ja Saksan välillä.