Terveydenhuollon maine Suomessa huononee: Terveyskeskuksen sijaan mennään yksityiselle tai Googleen

Suomessa, kuten muissakin länsimaissa, väestön elinajanodote ja terveiden elinvuosien määrä on korkeampi kuin koskaan aiemmin. Meidän pitäisi siis tuntea itsemme terveemmiksi kuin koskaan. Jostain syystä ajatuksiamme kalvaa kuitenkin jatkuva oikein elämisen huoli. Moni käyttää aikaa ja rahaa kehonsa jatkuvaan tutkimiseen. Tampereella pidetyillä sosiologipäivillä todettiin, että terveydestä on myös tullut yhä tärkeämpi arvo ja tavoite. Terveyden tavoittelu ohjaa ihmisten elämää laajasti ja vaikuttaa niin yhteiskunnallisessa keskustelussa kuin arkipäivän elämässä. – Vedimme kollegani yliopistonlehtori Lauri Kokkisen kanssa työryhmää, jossa keskustelimme siitä, miksi terveydestä huolehtimisesta on tullut niin iso osa arkea, miten terveys määrittyy ja miten ihmiset terveyspalveluiden käyttäjinä toimivat, kertoo tutkijatohtori Liina-Kaisa Tynkkynen Tampereen yliopistosta. – Joka päivä mediassa ilmestyy paljon terveysjuttuja. Erilaisia suosituksia ja ohjeita jaetaan. Monet käyttävät valtavasti aikaa hoitaakseen kehoaan. Onko kaikki tarpeellista? Pysy tuottavana Terveyden vaatimus voidaan liittää ajatteluun, jonka mukaan yksilöiden tulisi olla mahdollisimman tuottavia yhteiskunnan tuotantokoneiston osia. Terveys ei ole vain ihmisten henkilökohtainen asia, vaan siihen puuttuminen ja sen edistäminen on vahvasti julkisen sektorin sekä yksityisten yritysten ja järjestöjen toiminnan asialistalla. – Elämme niin sanotussa riskiyhteiskunnassa, jossa varoitellaan milloin mistäkin ja moni asia nähdään lääketieteellisenä, hoitoa vaativana ongelmana, Tynkkynen sanoo. Terveys luo toki liiketoimintamahdollisuuksia, mutta samalla se voi lisätä esimerkiksi julkisen sektorin vastuita lisääntyneinä palveluvaatimuksina ja velvoitteina. Suomalaiset ovat tavallaan jakaantuneet kahteen osaan: niihin joilla on paljon mahdollisuuksia hoidattaa itseään ja ja jotka usein ovat jo valmiiksi hyvinvoivia ja terveitä, sekä heihin, jotka eivät pysty käyttämään rahaa tai muita voimavarojaan terveyden hoitamiseen ja joutuvat jonottamaan pitkään jopa peruspalveluihin. Lääkärien arvovalta murenee – On nähtävissä, että ihmisten vaatimukset omaa terveydenhuoltoa kohtaan ovat muuttuneet. Lääkäreillä ei ole enää monopoliasemaa terveystiedon suhteen. Jotkut googlaavat oireitaan ja arvelevat jopa kymmenen minuutin tiedonhaun jälkeen olevansa yhtä perillä asioista kuin kymmeniä vuosia koulutettu lääkäri. Heitä myös kilpailutetaan ja pyydetään toisia mielipiteitä. Ihmiset haluavat osallistua aktiivisesti omaa hoitoaan koskevaan päätöksentekoon, Tynkkynen kuvailee. – Tämän mahdollistavat esimerkiksi monien ottamat yksityiset vakuutukset. Niiden kautta on mahdollista vaikuttaa lääkärien valintaan ja erilaisten palvelujen saatavuuteen eri kellonaikoina. Suomalaisista jo noin 17 prosenttia on yksityinen terveyskuluvakuutus. Pohjoismaisessa vertailussa luku on melko iso. Korkeakoulutetut hankkivat aktiivisesti tietoa, mutta samaan aikaan meillä on myös kasvava ihmisryhmä, jolla ei ole mahdollisuuksia osallistua palveluiden kehittämiseen samalla tavalla. – Meidän olisi tuettava näiden ihmisten mahdollisuuksia osallisuuteen sen sijaan, että pyrkisimme entisestään edistämään jo valmiiksi hyväosaisten asiaa. Pitääkö huolestua? Pitääkö terveyttään sitten vahtia ja puolustaa koko ajan kaikin voimin? Tynkkysen mukaan julkisen terveydenhuollon maine on Suomessa valitettavasti huonontunut. –Julkisen sektorin isoin ongelma ovat pitkät jonot ja huono imago. Tähän vaikuttaa myös se, että meillä on iso ihmisryhmä joka ei ole käyttänyt julkista terveyskeskusta aikoihin. He saavat omat terveyspalvelunsa työterveyshuollosta ja lasten kanssa mennään yksityiselle. Lisäksi yksityisen sektorin yksi kilpailuetu on ylikapasiteetti. Jos katsot yksityisten lääkäriasemien ajanvarausta, siellä on jatkuvasti vapaita aikoja. Ihmisiä odottamassa mahdollisia asiakkaita. Julkiselle puolella taas nimenomaan jonot mahdollistavat resurssien täyden hyödyntämisen, kun tyhjää aikaa ei jätetä. – Pieni jono erikoissairaanhoidossa ei välttämättä ole huono asia. Peruspalveluihin pääsyn pitäisi sen sijaan olla nopeaa. Tilanne ei vastaa nykyihmisten toiveeseen päästä jonojen ohi ja hoitoon heti, kun ajatus tulee. – Koko päivän viettäminen ajanvarauspuhelimessa ei tietenkään ole järkevää, sinne pitäisi saada yhteys heti, mutta kiireettömään hoitoon pääsyä voi kyllä odottaa muutaman päivän. On olemassa esimerkiksi kiireettömiä leikkauksia. Nykysysteemillä meillä on terveyspalvelujen ylijäämää toisille ihmisille ja taas alitarjontaa toisille. Taloudellinen asema määrää, kumpaan luokkaan kuuluu. Pelkään, että tämä jako ei ainakaan vähene tulevaisuudessa. Työryhmä keskusteli myös turhien tutkimusten määrän kasvusta. Kysynnän kasvaessa tarjontaa löytyy. – Vanha sanontahan sanoo, että ihminen joka ei ole sairas, on vain liian vähän tutkittu. Nykyään voimme saada esimerkiksi geeniperimästä valtavasti tietoa. Erilaisia tautimarkkereita ja kohonneita riskejä löytyy vähän jokaiselta. Kysymys kuuluu kuitenkin, tuoko tieto rauhaa vai lisääkö sittenkin tuskaa? Suuri osa riskeistähän ei koskaan toteudu. Tämä ilmiö on osa medikalisaatiota ja riskiyhteiskunnan kasvua. Tynkkynen kehottaa pohtimaan määrättyjä tutkimuksia joskus myös siltä kannalta, saako niitä määräävä henkilö palkkansa ihmisten hoitamisesta mahdollisimman resurssiviisaasti vai tehtyjen tutkimusten määrän perusteella. – Koko terveydenhuotohenkilöstöä ohjaa tietenkin sama ammattietiikka ja koulutus, mutta tottakai se vaikuttaa, saako määrääjä tuloa tehdyistä tutkimuksista. Terveydenhuollon muuttuminen entistä enemmän bisnekseksi lisää myös bisnesajattelua. Liikaa tutkimuksia Terveyskeskuksissa vastaanottoajat ovat lyhyitä, eikä niissä aina pystytä kohtaamaan ihmistä kokonaisuutena, jolla on niin ruumiilliseen terveyteen, mielenterveyteen ja sosiaalisiin suhteisiin liittyviä pulmia. Moni saataakin ostaa yksityiseltä puolelta aikaa ja keskittymisen tunnetta. – Julkisella puolella on saatu alustavasti hyviä kokemuksia hoitajavastaanotoista. Hoitajan vastaanotot saattavat olla pidempiä ja siellä on aikaa käydä ihmisen kokonaistilannetta paremmin läpi, Tynkkynen kertoo. Tynkkynen vetää ajatuksiaan yhteen sote-uudistuksen valossa. Kun eletään eräänlaisessa minä vaadin- ajassa, julkinen järjestelmä voi tuskin jatkossakaan vastata kaikkiin ihmisten toiveisiin terveytensä hoidosta. – Päinvastoin hallituksen asettamat säästötavoitteeet saattavat jopa supistaa julkisen palvelupaketin kokoa. Moni saattaa pettyä. Valinnanvapauden jälkeenkään voimme tuskin tarjota mitä tahansa ihmiset toivovat. Tärkeää olisi miettiä nyt, miten julkinen järjestelmä voisi vastata ihmisten huoleen ja löytää enemmän kosketuspintaa kokonaisvaltaisempaan hoitoon. Kun potilas tulee rauhassa kuulluksi, hänen on helpompi myös luottaa saamaansa hoitoon ja ehkä turhien tutkimusten teettäminen varmuuden vuoksi voi tätäkin kautta vähentyä? Työryhmä pohti tilannetta, jossa terveyden merkitys on historiallisessa katsannossa ylikorostunut ja synnyttänyt ylimäärää. Teemaan liittyvät terveysintoilu (healtihismi), erilaisten elämäntapahtumien ja poikkeavuuksien lääketieteellistäminen (medikalisaatio), voimavarojen käyttäminen erilaisten terveysriskien identifiointiin ja niitä vastaan taistelemiseen, sekä terveyspalvelumarkkinoiden kasvu ja ylikapasiteetti. Aihetta alustivat Snell Karoliina: GeneRISK – tutkimushankkeesta elämäntapamuutokseen? Väänänen Ari: Työterveysammattilaisten käsityksiä työntekijöiden mielenterveysongelmien noususta 1970-2015 Suomessa Jones Marjaana: ”Kyllä me ymmärretään että meidän tehtävä on pitää potilaan ääntä ylhäällä” – vertaistukihenkilöt potilasadvokaatteina ja asiantuntijoina Sointu Liina: Ylimäärä ja sen haltuunotto affektiivisessa suhteessa lapsen terveyspalveluun Kokkinen Lauri: Hyvinvointivaltio terveysylimäärän muovaajana Pulkki Jutta: Terveyden ylimäärän (yli)tulkinnoista