Osa lapsen saavista naispareista kokee syrjintää tai asiatonta kohtelua adoptioprosessin aikana. Heidi ja Miia Lampénilta kysyttiin sosiaalitoimistossa, kuka opettaa heidän poikansa pissaamaan seisaaltaan.

Mistä on kyse? Heidi ja Miia Lampénin esikoinen Sisu syntyi viime vuonna

Heiltä kysyttiin sosiaalitoimistossa, kuka opettaisi pojan pissaamaan seisaaltaan

Adoptioneuvontaa antavan Pelastakaa lapset ry:n mukaan lapsen kotona ei tarvitse olla sekä naisen että miehen mallia

Tärkeintä on, että hänellä on vanhempiensa lisäksi ympärillään muita aikuisia

Sateenkaariperheet ry:n tekemän selvityksen mukaan kolmannes perheistä pelkää asiatonta kohtelua tai syrjintää perhepalveluissa

Isäkuukautta parhaillaan viettävä Heidi Lampén asettelee yhdeksän kuukautta vanhan Sisu-pojan tottunein käsin sitteriin. Sisu on Heidin ja hänen vaimonsa Miian esikoinen.

Kahden naisen tie vanhemmiksi on ollut etenkin Heidin osalta mutkainen. Sisu sai alkunsa Väestöliiton klinikalla tehdyistä hedelmöityshoidoista.

– Miiaa hoidettiin koko ajan yksinäisenä naisena. Sain olla mukana koko prosessin ajan, mutta en merkinnyt juuri mitään. Psykologitapaamisissa käytiin läpi sitä, miten toisen biologisen vanhemman puuttuminen vaikuttaa lapseen, Heidi Lampén toteaa.

Naisparit eivät pääse julkisella puolella hedelmöityshoitoihin, eivätkä Lampénit saaneet Kela-korvauksia yksityiseltä puoleltakaan. Neuvolan papereihin Heidi Lampén joutuu piirtämään aina ylimääräisen ruudun.

– Kaikissa papereissa on vaihtoehtoina vain isä ja äiti. Miksei yhtenä vaihtoehtona voisi olla esimerkiksi toinen huoltaja?

Työkaveri lupasi opettaa pissaamaan

Kun parisuhteensa rekisteröinyt naispari hankkii lapsen hedelmöityshoidoilla, vain biologinen äiti on juridisesti lapsen vanhempi. Toisen vanhemman juridisen vanhemmuuden vahvistaminen vaatii perheen sisäisen adoption.

Mietin, että tämäkö oli se tärkein asia. Olin tosi ärtynyt. Heidi Lampén

Lampénitkin suuntasivat pojan synnyttyä sosiaalitoimistoon. Tapaamisia oli kolme.

– Heillä oli erilaisia kysymyksiä ja mietintöjä. Yksi niistä oli huoli siitä, kuka opettaa pojan pissaamaan seisten tai silloin kun ollaan paikassa, jossa ei ole vessaa. Kun ei ole sitä miehen mallia, Heidi Lampén kertoo.

Hänen mielestään kysymys oli outo.

– Mietin, että tämäkö oli se tärkein asia. Olin tosi ärtynyt. Kysyin sitten töissä miespuolisilta työkavereilta, että voisivatko he näyttää meidän pojalle mallia miten siellä puskassa pissitään. Nyt on sitten miehen malli hommattu.

Ikäviä tunteita

Pelastakaa Lapset ry:stä kerrotaan, että monet samaa sukupuolta olevat vanhemmat turhautuvat adoptiotilanteesta.

– Jo lähtöasetelma aiheuttaa asiakkaissa ikävän tunteen. Se, miksi he ylipäänsä joutuvat tähän menettelyyn. Ymmärrän sen hyvin, mutta meidän on noudatettava lakia, toteaa Pelastakaa lapset ry:n Etelä-Suomen aluejohtaja Kristiina Mattinen.

Adoptioneuvonnan tarkoitus on tutkia adoptoivan vanhemman ja lapsen välistä suhdetta sekä valvoa lapsen etua. Adoptioneuvonta on aina tapauskohtaista ja sitä sovelletaan perheen tilanteen mukaan.

– Samaa sukupuolta olevien vanhempien kanssa keskustellaan siitä, miten lapsi on saanut alkunsa, mikä on perheen tilanne ja miten lapselle aiotaan kertoa hänen alkuperästään myöhemmin, Mattinen kertoo.

Kolmannes sateenkaariperheistä pelkää syrjintää

Sateenkaariperheet ry:n tekemän selvityksen mukaan kymmenen prosenttia perheistä on kokenut asiatonta kohtelua tai syrjintää erilaisissa perhepalveluissa. Suurin ongelma on kuitenkin syrjinnän pelko, josta kärsii selvityksen mukaan jopa kolmannes sateenkaariperheistä.

Perheet ovat tietoisia huonoista kokemuksista. Tarinat leviävät. Juha Jämsä

– Perheet ovat tietoisia muiden huonoista kokemuksista ja tarinat leviävät ihmisten korviin, kertoo Sateenkaariperheet ry:n toiminnanjohtaja Juha Jämsä.

Jämsän mukaan perheet eivät huonon kohtelun pelossa välttämättä uskalla käyttää palveluita. Hän toivoo, että sateenkaariperheitä kutsuttaisiin aktiivisemmin palvelujen käyttäjiksi.

– Syrjinnän pelko kohdistuu usein perheneuvolaan tai parisuhde- ja eroneuvontaan, koska niissä käydään perheenä ja käsiteltävät asiat ovat herkkiä. Mutta juuri niillä on merkittävä vaikutus lapsen hyvinvointiin.

Toisaalta monet perheet kokevat myös ylivarovaista kohtelua. Varovaisuus on Jämsän mielestä tavallaan hyvä asia, mutta sillä on myös kääntöpuolensa.

– Apu jää saamatta, jos ammattilainen ei pääse varovaisuudeltaan käsittelemään niitä kysymyksiä joiden vuoksi tukea on haettu.

Kaikkea ei tarvitse oppia kotona

Sosiaalityöntekijän puskapissakommenttia Jämsä pitää asiattomana.

– Se sisältää oletuksen siitä, että lapsella pitäisi olla kaikki aikuisuuden roolimallit läsnä kotona. Tämä on tosi rajallinen näkökulma koko lapsen sosiaaliseen todellisuuteen.

Myöskään Pelastakaa lapset ry:n aluejohtajan Kristiina Mattisen mielestä ei ole olennaista, onko kotona sekä naisen että miehen malli. Hän sanoo, että sosiaalityöntekijän tehtävä on tutkia sitä, onko adoptoivasta vanhemmasta lapselle tuki koko elämäksi.

– Se on keskeisin kysymys. Ajattelen niin, että lapsi tarvitsee kaksi huolehtivaa vanhempaa ja elinpiirissä on hyvä olla myös muita aikuisia, jotka välittävät hänestä.

Siskonpedin sketsi kävi toteen

Heidi ja Miia Lampénin adoptio eteni nopeasti, mutta jotkut joutuvat odottamaan päätöstä jopa vuoden. Lampén toivoo, että äitiyslaki tulisi voimaan mahdollisimman pian.

Lapsi tarvitsee kaksi huolehtivaa vanhempaa, ja elinpiirissä on hyvä olla myös muita aikuisia, jotka välittävät hänestä. Kristiina Mattinen

– Ei muissa perheissä jouduta käymään läpi tällaista myllyä. Olisi hienoa, kun ei tarvitsi mennä sosiaalitoimiston kautta vaan voisi mennä suoraan neuvolaan toteamaan, kuka on toinen vanhempi.

Neuvolassa Lampéneita on kohdeltu alusta asti hyvin, mutta iäkkäämpien terveydenhoitajien pitämässä perhevalmennuksessa naispariin ei oikein osattu suhtautua.

– Siinä meni tovi, että he pääsivät isäkiihkostaan. Tilanne oli kuin Siskonpeti-ohjelman sketsissä: koko ajan puhuttiin isänrakkaudesta. Ihan vilpittömiä he olivat, mutta hämmentyneitä.