1 JOHDANTO

Luettuani jalkapallon ja tilastotieteen yhteydestä kertovat ”Numeropeli-” ja ”Soccernomics”-teokset kiinnostuin aiheesta entisestään, koska luulen, että tilastoja ei välttämättä vielä hyödynnetä täysimääräisesti pesäpallossa. Toki tämä on resurssikysymyskin: jalkapallon ammattilaisseuroissa tilastoja saattaa tutkia jopa 30 ihmistä. Peliä siis pilkotaan hyvin pieniin palasiin. Nykymenetelmillä tilastoja kaivamalla saa monenlaista dataa irti. Oleellista on tietenkin poimia tilastoista oleelliset asiat joukkueen hyväksi.

Tässä yhteydessä tulkitsen muutamia Miesten Superpesiksen tilastoja kaudelta 2017 (koottu Titaniasta 7.8. 2017) ykköstilannepelaamisen suhteen.

2 YKKÖSTILANTEEN MERKATUN ENSIMMÄISEN LYÖNNIN ONNISTUMISPROSENTTI

Onnistumisprosentteja tutkiessa ensimmäisen merkatun lyönnin onnistumisprosentti koko sarjassa on 59,4. Joukkuevertailussa sarjan parhaaksi joukkueeksi nousee Vimpelin Veto (67,3%). Sarjan heikoin ensimmäisen merkatun lyönnin onnistumisprosentti on Alajärven Ankkureilla (54,6%).

Taulukko 1: 1. lyönnin onnistumisprosentti

3 YKKÖSTILANTEEN ENSIMMÄISEN LYÖNNIN PALOT SUHTEESSA KÄRKILYÖNTEIHIN

Tämä tilasto vertaa palon ja kärkilyönnin suhdetta. Tilastosta ollaan siis poistettu merkatut laittomat ja kopit. Kouvolan 11,4 prosentin todennäköisyys kertoo ainakin pomppulyönnin tehokkuudesta ja Vimpelin 11,9 prosenttia indikoinee paitsi lyöntien hyvää laatua ja joukkueen juoksuvoimaa, myös näitä yhdistettynä, eli ollaan usein lyöty ”se mikä riittää”. Kokonaisuutena palojen vähyys jopa yllätti minua. Hyviä asioita on siis tapahtunut, kunhan palloa ollaan lyöty kenttään.

Taulukko 2: 1-tilanteen 1. lyönnin palot

4 YKKÖSTILANTEEN MERKATTUJEN LYÖNTIEN SUHTEELLINEN JAKAUMA

Ensimmäisellä lyönnillä merkki on ollut päällä todennäköisimmin Imatralla (55%). Imatralla on ollut toisella lyönnillä merkki päällä kaikista joukkueita epätodennäköisimmin, mikä johtunee osittain siitä, että ensimmäisellä lyönnillä lyöty laittoman näpin tai ohituksen todennäköisyys on sarjan kärkipäätä (26,6%). Vähintään toiseen lyöntiin merkkiä ovat siirtäneet todennäköisimmin Alajärven Ankkurit ja Seinäjoen Jymy-Jussit, molemmat 58-prosenttisesti. Huomioitavaa on esimerkiksi finaalijoukkueiden pelitapaero: Sotkamolla merkki on ollut päällä ensimmäisellä lyönnillä 54-prosenttisesti, Vimpelillä 43:n prosentin todennäköisyydellä. Yksi selitys lienee Sotkamon pomppu- ja Vimpelin pomputon peli ja Vimpelin pelaajien läpilyöntiuhka.

Taulukko 3: Merkattujen lyöntien suhteellinen jakauma

5 YKKÖSTILANTEEN LAITTOMAT NÄPIT JA OHITUKSET

Laittomien näppien ja ohitusten vähyys kertoo suoritusvarmuudesta. Toisaalta laittomiin näppeihin ja ohituksiin voi hyvinkin vaikuttaa joukkueen juoksuvoiman puute: hyville etenijöille riittää nykyisin usein keskikentän näpit, huonommille näppi pitää lyödä usein rajaan. Ensimmäisellä lyönnillä lyöty laiton näppi tai ohitus puolestaan tarkoittaa merkatun lyönnin jäämistä viimeisen varaan. Tämä taas ei ole voittavaa pesäpalloa, mikä käy tilastoista myöhemmin ilmi. Suhteessa eniten laittomia näppejä ja ohituksia on kirjannut Alajärvi, vähiten Kouvola.

Taulukko 4: Ykköstilanteen laittomat näpit ja ohitukset

6 CASE: SAMI HAAPAKOSKEN YKKÖSTILANTEEN ENSIMMÄINEN LYÖNTI

Pelaajakohtaisessa vertailussa ja kaikki lyönnit mukaan otettuna Sami Haapakoski merkkauttaa suhteessa muihin ykköstilanteen pääpurkajiin vähemmän ensimmäisen lyönnin laittomia (15,3), kun toisessa päässä ollaan jopa lähellä 30 prosenttia. Vimpelin hyvästä etenemisestä ja Haapakosken suoritusvarmuudesta kertoo myös, että lyöty näppi tai ohitus on johtanut onnistuneeseen kärkietenemiseen lähes 75-prosenttisesti ja paloon vain liki 13-prosenttisesti. Toisaalta palo on vältetty tehokkaimmin kovalla lyönnillä.

Taulukko 5: Sami Haapakosken 1. lyönti

7 YKKÖSTILANTEEN VIIMEISEN LYÖNNIN PALOT SUHTEESSA KÄRKILYÖNTEIHIN

Verrattuna ensimmäiseen lyöntiin, palon riski ns. aktiivisissa vienneissä viimeisellä lyönnillä kasvaa merkittävästi, jonkin verran myös kärkipalojen osalta. Kiteellä on suhteessa eniten takapaloja, joten voidaan päätellä, että viimeisellä lyönnillä ollaan usein turvattu kärkieteneminen. Yleisellä tasolla takapaloihin saattaa johtaa pelitaktillisten valintojen ohella esimerkiksi kentällemenon vaikeudet, etenijöiden laatu tai pystymailalyöntiä lyövien pelaajien vähyys.

Taulukko 6: 1-tilanteen 3. lyönnin palot

8 YHTEENVETO

Joukkuekohtaisiin tilastoihin on varmasti monta muuttuvaa tekijää, mutta esitän tässä jutussa olevien tilastojen pohjalta yleisellä tasolla seuraavia ajatuksia ja kysymyksiä:

1. Palojen vähäinen määrä kenttään lyödyistä lyönneistä ensimmäisellä merkatulla lyönnillä oli yllättävänkin pieni. Kenttään lyöty ensimmäinen lyönti on siis ollut toimiva ratkaisu miesten Superpesiksessä.

2. Viimeisen lyöntiin kannattaa yritystä jättää erittäin harkitusti. Haetaanko ensimmäisellä lyönnillä liiankin usein väärää alle? Onko ns. hapen antaminen lopulta ainoastaan sisäpeliä tukahduttava tekijä?

3. Yllä mainituista johtuen, laiton lyönti ei ole voittavaa pesäpalloa. Osataanko taitolyöntien suoritusvarmuutta arvostaa riittävän korkealle? Onko harjoittelu jo liiankin kanssa fysiikkapainotteista? Millä tavoin taitolyöntien suoritusvarmuutta saadaan taas lisättyä?

4. Laittoman lyönnin välttäminen ja samalla juoksuvoiman kehitys on luultavasti johtanut keskikentän näppien lisääntymiseen. Olisi mielenkiintoista tutkia esimerkiksi kymmenen vuoden takaisia lyöntikarttoja, pitääkö mielikuva paikkansa.

5. Pitäisikö takapaloa ”ostaa” viimeisellä lyönnillä hieman nykyistä enemmän? Takapalojen ohella myös kärkipalojen todennäköisyys on suurempi kuin ensimmäisellä ja toisella lyönnillä. Oma mielikuvani on, että oman Superpesisurani alkuvaiheilla kärkietenijää turvattiin nykyistä enemmän. Toisaalta tämä asia ei ole niin yksiselitteinen: juoksut ratkaisevat ja etenijän nopeuden ja väsymyksen mukaan osataan hyvin pelata kolmostilannetta ulkopelipaikkojen syvyyksien kautta. Pelin juoksutuksen ja lopputuloksen kannalta on myös iso ero, onko ajolähtötilanteessa myös kakkospesällä hyvä etenijä.