Det teknologiske opbrud undervejs er så omfattende og udvikler sig så hurtigt, at vi udfordres på vante forestillinger om hvad et arbejde er, og hvordan vi fremover kan finansiere en velfærdsstat. Vi kommer nok ikke uden om borgerløn i en eller form, og vi kan godt glemme at føre an i en international konkurrence om at lempe erhvervsbeskatningen.

Lyt til Gates

I februar udtalte Bill Gates, stifteren af Microsoft, sig til fordel for beskatning af robotter i takt med at jobs i stigende grad automatiseres (se her). Nobelprismodtager Robert Shiller var inde på samme overvejelser i sidste måned (se her). Begge så en beskatning af robotter som en mulighed for at lette overgangen til en fremtid præget af kunstig intelligens og automatisering.

Især Bill Gates’ overvejelser har fået mange hårde ord med på vejen, og også i Danmark har en kreds af prominente økonomer som Steen Bocian (her), Lars Christensen (her), Mads Lundby Hansen (her) og Otto Brøns-Petersen (her) talt ham i mod. Senest har Børsens lederskribent Thomas Bernt Henriksen (her) forsvaret robotterne som menneskets næstbedste ven.

I forenklet form er kritikken imod Bill Gates at 1) robotter optjener ikke en indkomst, og kan derfor ikke beskattes; 2) robotternes ejere beskattes allerede på virksomhedsniveau; og 3) teknologiske forandringer har aldrig tidligere skabt massearbejdsløshed.

Dette er for så vidt helt og aldeles korrekt. Alligevel tror jeg at Bill Gates har en pointe. For at forstå den, skal man op i helikopterperspektiv, eller - i dette tilfælde – rumskibsperspektiv.

Arthur C. Clarke, science fiction forfatter mm., sagde det nok bedst: ”Formålet med fremtiden er fuld arbejdsløshed, så vi alle kan lege”. For ham var dette en positiv vision, hvor mennesket var fritaget for arbejde i gængs forstand.

Denne fremtid er ikke længere så fjern: Konsulenthuset McKinsey regner i en ny rapport med at 55% af kendte jobs kan automatiseres inden 2055, og måske allerede i 2035 – altså om blot 18 år (se her). Da man taler om lønninger svarende til mere end 100 mia.kr. om året, er det ikke en proces, der nemt lader sig bremse. Andre forestiller sig at en fuld kunstig intelligens (AI) er det sidste mennesket vil opfinde, idet en maskinintelligens må forventes at udvikle sig eksponentielt, mens menneskelig intelligens udvikler sig lineært. Futuristen Ray Kurzweil er en af dem, der tror at sammensmeltningen af menneske og maskine ligger få årtier ud i fremtiden. (Andre frygter at en selvstændig AI vil udrydde menneskeheden.)

I modsætning til tidligere teknologispring er det afgørende denne gang at acceptere at vi ikke forandrer enkelte sektorer, men stort set hele økonomien på en gang: manuelt arbejde, aktieanalytikere, undervisere, advokater, you name it, du står med sikkerhed på listen over jobs, der i vid udstrækning bliver automatiseret i en eller anden udstrækning.

I den positive vinkling kan kombinationen af robotter og kunstig intelligens skabe en ramme, hvor meget få egentlig behøver et arbejde i traditionel forstand. Dette giver dog både en menneskelig og en økonomisk udfordring.

Den økonomiske udfordring er kontant:hvordan vil du finansiere en velfærdsstat hvis få arbejder? Hvordan kombinerer du globale markeder, fri bevægelighed for selskaber, og en international konkurrence om at sænke erhvervsskatter? Digitalisering har som sideeffekt at skabe få, globale vindere i hver branche. Har man ikke skatte-fat i disse, kan et land være ilde stedt. Vi kan tro at vi i Danmark er særligt dygtige til at forankre globale IT-virksomheder, men for verden som helhed er det et nulsumsspil.

Den menneskelige udfordring er blødere, men ikke ukompliceret. I en overgangsfase vil mange af os glædes over mere frihed til ”rekreative sysler”, såfremt vi altså ikke er ved at dø af sult. Men vil det på sigt være nok for kommende generationer, og hvordan vil det kunne påvirke det at være menneske? Forfatteren Yuval Noah Harari beskriver i bogen Homo Deus en koncert, hvor publikum nyder et stykke musik af Johann Sebastian Bach og et stykke skrevet af en Bach-algoritme. Publikum udpeger efterfølgende den syntetiske Bach, som originalen, hvilket skaber uro og vrede. Pointen er enkel, men alvorlig: Hvis en maskine kan være mere menneske end mennesket, hvordan vil vi se på egne indsatser?

Det sidste spørgsmål er for kommende generationer at besvare, og jeg betvivler sådan set ikke vi finder en løsning. Men de økonomiske konsekvenser af såvel automatisering og kunstig intelligens kræver svar allerede i disse år for at sikre en smidig omstilling.