”Hvis vi vil, kan vi være et foregangsland”

Homofobi forekommer desværre ofte helt åbenlyst. Alle hører det, og ingen gør noget ved det. Det undrer Mathias Zanka Jørgensen, der mener, at Danmark både kunne og burde være et foregangsland.

AF MICHAEL HEHR

- Hvorfor er det accepteret i 2016, spørger han retorisk.

For det undrer Mathias Zanka Jørgensen, at homofobi kan flyve under radaren.

- Hvorfor er det accepteret, at der kan køre en sang - om det så er om mig eller andre spillere - der lyder; ”han er gay allez, allez”? Der er ingenting i vejen med at være homoseksuel. Hvorfor slår man ikke ned på det? Det er jo, som det er tilfældet med racisme, strafbart. Racisme er ikke værre end homofobi, så det er mig en gåde, hvorfor det bliver accepteret.

Det handler ikke om mig. På det personlige plan kan det ikke gå mig på. Det er det for åndssvagt til

FC Københavns landsholdsspiller ved, at det finder sted, for han er hovedperson i netop den sang hver eneste gang, at FC København møder Brøndby IF. ”Zanka han er gay allez, allez”, lyder det fra tribunerne. Og det gælder uanset, om det er ude eller hjemme.

Alligevel nægter han at indtage offerrollen. Det er budskabet simpelthen for lavt til. Og ligesom det ikke handler om, at der synges om ham, fastslår han også, at det heller ikke handler om, at det oftest er rivalerne fra vestegnens fans, der synger sangen.

- Det handler ikke om mig. På det personlige plan kan det ikke gå mig på. Det er det for åndssvagt til. Når det er sagt, siger jeg ikke, at der ikke sker lignende ting blandt vores fans eller andre steder i verden. Jeg kan bare ikke forstå, hvorfor der ikke bliver slået ned på det. Det burde være det letteste i verden.

Alle hører det - ingen gør noget

FC Københavns viceanfører hæfter sig netop ved den manglende konsekvens. At der ikke er nogen - hverken i eller uden for fodboldbranchen - der løfter et øjenbryn, selvom det er tydeligt for både spillere, tilskuere og sikkert også tv-seere.

- Det er et helt stadion, der synger en sang, der er diskriminerende mod homoseksuelle. Men jeg tror ikke, der er nogen af dem, der går hjem og tænker over, at det netop er diskrimination. Og så er spørgsmålet egentlig, hvad der er værst. Er det værst, at de synger sangen, eller er det i virkeligheden værre, at de ikke tænker over, hvad de reelt udtrykker? At det åbenbart er så accepteret at diskriminere homoseksuelle på et fodboldstadion.

Mathias Zanka Jørgensen mener, at man bør straffe klubberne. Først økonomisk og siden sportsligt, hvis situationen ikke forbedres. Det sker eksempelvis, når der anvendes pyroteknik, og på samme måde er der hjemmel i DBU’s love til at agere i samme udstrækning vedrørende diskrimination.

Vi oplever ikke så meget racisme, homofobi eller anden form for diskrimination i Danmark. Men når vi så gør, så kunne det være fedt, hvis vi slog hårdt ned på det. Der kunne vi være foregangsland for et godt budskab

Det fremgår således af §30, at unionen kan gribe ind, hvis en ”DBU hørende organisation, klub eller tredjemand” overtræder ”love, reglementer og bestemmelser samt etisk kodeks”. Det må antages at være tilfældet i forbindelse med den nævnte sang, idet den tredje regel i DBU’s etiske grundregler lyder som følger: ”Beskyt spillet mod og tag aktiv afstand fra racisme, diskrimination, vold og korruption!”

Alligevel regner FCK-spilleren ikke med, at det sker lige foreløbigt. Det har der efterhånden været for mange tilfælde til, at han tør tro på.

- Alle hører det, og ingen gør noget ved det. Jeg er sikker på, at der også har siddet flere politikere ude til de kampe, hvor det er blevet sunget, som heller ikke har tænkt over det. De har i hvert fald heller ikke gjort noget ved det, fastslår han.

Andre regler på tribunen

Ifølge Mathias Jørgensen er diskriminationen ikke et udtryk for, at danske fodboldfans er ondskabsfulde. For når han eksempelvis møder Brøndby-fans på gaden, er det sjældent en negativ oplevelse, forklarer han.

- Vi er jo egentlig godt opdraget og har en pæn idé om, hvordan alt skal være. Der er ikke nogen, der gider at ulejlige dem selv eller mig med mishadsytringer i en offentlig setting. Folk ved godt, at det ikke lige er stedet at gøre det. Og det er et plus. Det har vi i det mindste styr på.

- Når jeg møder Brøndby-fans, har jeg kun en eller to gange haft en negativ oplevelse, hvor de ikke har kunnet opføre sig ordentligt. Ellers har de ikke noget at sige. Det er et udtryk for, at folk ikke er så forfærdelige, som de udgiver sig for at være på et fodboldstadion eller på de sociale medier.

Men, som Zanka indikerer, så er det som om, at der i mere end en forstand hersker andre spilleregler på et fodboldstadion.

- Der er ting, der desværre er accepteret, når man kommer på et fodboldstadion, som folk andetsteds ville fordømme. Det er dér, vi har problematikken. At folk ikke føler, at der er de samme normer, de samme samfundsnormer, på et fodboldstadion, som der er ude i resten af verden.

Hvad skal vi med en pride?

Et fodboldstadion skal ikke være politisk korrekt. Der skal være en nerve, som Mathias Zanka Jørgensen understreger. Rivalisering er en del af fodboldens dna. Men et fodboldstadion er ikke en anden virkelighed, selvom man til tider kan få det indtryk.

- Selvfølgelig skal der være rivalisering. Fansene skal ikke holde med modstanderholdets prominente spillere eller spillere i det hele taget. Men vi skal bare være enige om, at samfundets normer ikke sættes ud af spil, når vi kommer ind på et stadion, fastslår Mathias Jørgensen.

Han håber, at vi med tiden finder en balancegang, hvor der både er nerve på tribunen, men hvor den stiltiende accept af diskriminerende ytringer er passé. På den front har vi nemlig en mulighed for at være et foregangsland, mener han.

- Hvad skal vi med en gay pride, når et helt stadion diskriminerer mod homoseksuelle, uden at nogen løfter et øjenbryn? Vi må se indad i fodbold. Vi oplever ikke så meget racisme, homofobi eller anden form for diskrimination i Danmark. Men når vi så gør, så kunne det være fedt, hvis vi slog hårdt ned på det. Der kunne vi være foregangsland for et godt budskab.