Der er en længsel, som strømmer gennem tiden.

Hver morgen og aften kan man se den i øjnene på fortravlede mennesker, der haster af sted på landets veje og cykelstier. De drømmer om et liv med mindre fart på, og deres drømme er for længst kommet på dagsordenen.

To partier i Folketinget mener, vi skal stræbe efter en fremtidig arbejdsuge på 30 timer, et tredje, at småbørnsfamilier skal have økonomisk hjælp til at gå ned i arbejdstid. En af Zetlands mest læste historier nogensinde handlede om, hvorfor vi i fremtiden kun behøver arbejde 15 timer om ugen, og da jeg for nylig overtog arbejdslivsstoffet og bad jer medlemmer om input, ville virkelig mange af jer gerne læse om, hvorfor vi måske bør arbejde mindre, og hvordan vi kan komme til det. I Norge kæmper landets største fagforening, Fagforbundet, målrettet for at sænke arbejdsugen til 30 timer i løbet af de næste fem år, og alt fra bilværksteder til plejehjem og konsulentvirksomheder har i årevis eksperimenteret med sekstimers arbejdsdage i håb om gladere, sundere og mere effektive medarbejdere.

Samtidig udspiller der sig i hele verden en bekymret diskussion blandt kloge hoveder. Mange mener, at vi bliver nødt til at sænke arbejdstiden per menneske for at sikre arbejde til alle, når intelligente robotter lige om lidt kan udføre alt fra kurer- til advokatarbejde. De skriver bøger med titler som Robotterne kommer – om en fremtid uden arbejde. Andre finder argumenterne for at sætte arbejdstiden ned helt andre steder. Vi har, hvad vi skal bruge, siger de, og kloden kan alligevel slet ikke bære al den vækst, vores slid fører med sig.

Under det hele ulmer et stort, eksistentielt spørgsmål – for samfundet og for hver enkelt af os:

Bruger vi vores korte liv rigtigt?

Burde vi, som samfund og som enkeltmennesker, skrue ned for tempoet og arbejdsmængden og prioritere ting, der ikke får økonomien til at vokse og statskassen til at bugne, men hjertet til at slå? Såsom tid med vores børn og familier, sjælelig fordybelse, kropslig udfoldelse, frivilligt arbejde, demokratisk deltagelse, omsorg for vores fælles klode – eller hvad vi nu hver især og tilsammen finder værdifuldt at bruge tid og kræfter på.

I et velfærdssamfund som det danske rummer disse spørgsmål store dilemmaer, fordi velfærdsstaten er bygget op omkring en arbejdende befolkning. Over halvdelen af statens samlede indtægter kommer fra skat på personlig indkomst; arbejde, med andre ord. Det er sådan, vi betaler for vores gratis skoler, hospitaler og plejehjem. Det er sådan, vi sikrer, at ingen danske statsborgere behøver at sulte.

Det her er et forsøg på at sætte tal på, hvad konsekvenserne vil være, hvis vi går ned i arbejdstid – som samfund og hver især.

Der kommer til at gå lidt talgymnastik i den undervejs, men vi kommer klogere ud på den anden side, det lover jeg. Og samtidig vil du få at vide, præcis hvor meget du skal lægge i statskassen hver måned (!) for ikke at være en byrde for os andre.