Kvindernes Internationale Kampdag har endnu ikke udtjent sin værnepligt. Der er masser af kvindeundertrykkelse at bekæmpe verden over.Blandt andet:



Kvindeomskæring, tørklædetvang og kvinden som mandens ejendom ved lov. Ja, listen er lang i store dele af verden, hvor man er århundreder fra den ligestilling, vi kan bryste os af herhjemme.



Men mindre dele af Danmark er også århundreder fra ligestilling. Ekstrem, kønsbestemt social kontrol lever stadig i bedste velgående i minoritetmiljøerne.



Dét burde fylde mindst 100 % af dagsordenen. Men dagen i dag er desværre blevet til en stor fest for de privilegieblinde, hvide kvinder.



Unge minoritetspiger, der er vokset op i Danmark, får tæsk og bliver behandlet som afskum, hvis lagenet ikke er blodigt på bryllupsnatten. Men traditionen tro får menstruation og menstruationskopper mere opmærksomhed på denne kampdag.

Unge minoritetspiger, der er vokset op i Danmark, tvinges til at gå med tørklæde og dermed begrænse deres udseende. Men feministers opråb om ikke at blive bedømt på deres udseende, selvom de lever af deres udseende (læs numse), får mere opmærksomhed.



Det gør retten til at fremvise brystvorter på Instagram i øvrigt også.

1000 brune mænd begik for nogle år siden koordinerede, seksuelle overgreb i Køln. Men feministerne vil hellere tale om 4 voldtægtsanmeldelser på Roskilde Festival. De ønsker sågar festivaler uden mandlige gæster og artister.

Brune mænd slår gang på gang kedelige rekorder, når det kommer til kvindehad og overfaldsvoldtægter. Men traditionen tro får Marstals pseudo-teorier om hvide mænds toksiske maskulinitet mere opmærksomhed.



Unge minoritetspiger, der er vokset op i Danmark, opdrages til, at manden i huset, i alle henseender, har første og sidste ord.



Men traditionen tro får begrebet 'mansplaining' mere opmærksomhed, fordi visse feministers had til mænd er så markant, at bedrevidende opførsel skal gøres kønsbestemt i stedet for universelt.



Og ja, alt dette er en omgang 'whataboutism'. Men 'whataboutism' er yderst relevant, når en organisation som Dansk Kvindesamfund fokuserer mere på stigmatiseringen af 0,00001 % menstruerende mænd end kvindeundertrykkelse i minoritetsmiljøer.



Det er heldigt, at der i aften serveres alkohol til kampdagens efterfester. Hvordan skulle man ellers flygte fra virkelighedens problemer?



Skål!