En spritny analyse fra Danmarks Statistik viser det sort på hvidt. Efter at det kommunale danmarkskort for ti år siden blev rusket godt og grundigt igennem, og 271 kommuner blev til 98, har akademikerne med deres regneark og »kolde hænder« overtaget taktstokken på landets rådhuse. Nogle er glade, andre beklager en udvikling, der har betydet, at antallet af højtuddannede akademikere i kommunerne siden 2010 er vokset med 6.300, mens antallet af ansatte generelt er faldet med 35.000. En tendens, der ifølge statistikken viser sig i hele den offentlige sektor, hvor antallet af offentligt ansatte med en lang videregående uddannelse er steget med mere end 22.000 fra 2010 til 2016, mens antallet af erhvervsuddannede og ufaglærte i samme periode er faldet med 57.000.

Men er den kommunale service blevet bedre efter tilkomsten af de »kolde« hænder?

»Der er sket en betydelig forøgelse af antallet af akademiske medarbejder i kommunerne. Det må kommunerne jo holdes op på,« siger forskningschef i den liberale tænketank CEPOS Henrik Christoffersen. I en stor analyse af den kommunale økonomi siden 2007, slår tænketanken fast, at den højere løn, som akademikerne skal have plus højere løn til chefer og andre, har betydet, at kommunerne trods reduktion i personalet ikke har formået at reducere de samlede omkostninger til den kommunale service væsentligt.

Den gennemsnitlige lønudgift i faste priser er steget mere i kommunerne end i det private erhvervsliv fra 324.000 per fuldstidsansat om året til 357.000 i 2015, når der er taget højde for den generelle lønudvikling. De kommunale udgifter til service, som fortrinsvis dækker løn til de ansatte, er til gengæld kun faldet fra 241,8 milliarder i 2007 til 239,9 milliarder i 2015, og for 2017 er budgettet på 242,4 milliarder, viser tal fra Finansministeriet.

»Hvis kommunerne siger, at de er pressede, fordi der bliver færre medarbejdere, må man sige, at de selv har valgt den strategi at ansætte flere til en højere løn. Det har kun været fornuftigt, hvis hver enkelt medarbejder leverer mere. Hvis man giver mere i løn og ikke får noget for pengene, så lever man ikke op til sit ansvar,« siger Henrik Christoffersen, der personligt har sine tvivl, om erstatningen af de »varme hænder« har givet bedre service.

»Borgmestrene har foret sig.«

Spørger man Dennis Kristensen, formand for fagforbundet FOA, som blandt andet organiserer de kommunale SOSU-assistenter, er han ikke i tvivl om, at akademikernes indtog har ført til ringere service.

»Borgmestrene og forvaltningerne har foret sig med flere administrative medarbejdere; DJØFere, økonomer og jurister,« siger han:

»Man har kunnet finansiere ansættelsen af flere akademikere ved at skære i antallet af ’varme hænder’, men for dem, der er tættest på borgerne, er det ikke nogen trøst, at der er blevet flere dyre medarbejdere. Oplevelsen blandt mine medlemmer er, at det, der kommer ud af regnearkene og effektiviseringerne, besværliggør deres arbejde. Det betyder, at de bruger mindre tid på bl.a. de ældre og børnene i daginstitutionerne,« siger han.

En af hovedskurkene er ifølge Dennis Kristensen den herskende ledelsesstrategi i det offentlige, som i årtier er gået under navnet New Public Management.

»Den har trukket et spor efter sig af øget administration og mere kompleksitet i kommunerne og ført til ansættelse på ansættelse på ansættelse, for at kommunerne kunne magte de mange opgaver, der fulgte med,« siger han.

Modsat mener Michael Ziegler (K), borgmester i Høje Taastrup og formand for løn- og personaleudvalget i Kommunernes Landsforening, at de mange kommunale akademikere har været alle pengene værd.

»Der er sket en faglig professionalisering i kommunerne, og det har været tiltrængt og et af de udtalte mål med kommunalreformen. Før var der slet ikke tradition for at have akademikere ansat i mange kommuner,« siger han og peger på, at kommunerne ud over at være blevet større i dag skal løse fagligt langt mere komplicerede opgaver, som man har overtaget fra staten og de gamle amter. Selv om antallet er steget, udgør akademikerne i dag kun fire procent af de kommunalt ansatte, anfører han.

»Der er flere aspekter ved diskussionen af ’kolde’ og ’varme’ hænder. Det højtuddannede personale bidrager til en god administration og bedre kvalitet og dermed også til flere ’varme’ hænder, når vi for eksempel gennemfører kloge effektiviseringer af vores drift og sparer penge,« siger Michael Ziegler.

Analysen fra CEPOS viser desuden, at kommunernes økonomi langt fra er så presset, som man får indtryk af i den offentlige debat. Når kommunernes budgetter er blevet mindre, skyldes det først og fremmest den positive udvikling, der har ført til, at antallet af mennesker på overførselsindkomster er faldet, påpeger Henrik Christoffersen.

I den kommende tid indledes de årlige forhandlinger om kommunernes økonomi for næste år mellem kommunerne og regeringen.

»Vi får snart de første meldinger fra Kommunernes Landsforening om, at kommunerne har det så slemt så slemt. De varmer op til kommuneforhandlingerne, og i det lys er det interessant at dykke ned i, hvad der egentlig ligger bag,« siger Henrik Christoffersen.

Uroligt skattetryk

Ifølge CEPOS er en anden forudsætning, for at kommunerne har bevaret samme udgifts­niveau, at skatte­trykket i kommunerne ikke har været holdt i ro, hvis man medregner stigningerne i den kommunale grundskyld. I 2007 modtog kommunerne samlet 13,5 pct. af borgernes bruttoindkomster. I 2015 var det steget til 14,9 pct.

»Alt i alt har der hermed udviklet sig en situation, hvor staten i de senere år har presset på for at fremkalde effektivisering i kommunerne, men hvor kommunerne altså til dels har modgået effektiviseringspresset ved at skrue skattetrykket i vejret på områder, hvor skattestoppet ikke har blokeret,« hedder det i CEPOS’ analyse.