Dansk presse er demokratiets vagthund – den fjerde statsmagt, der overvåger magthaverne og bider dem i haserne, hvis de træder ved siden af. Sådan lyder den sædvanlige, selvhøjtidelige svada.

Nu om stunder kan den kritiske presse måske bedre beskrives som journalistiske ’prostituerede’, der hopper fra skød til skød på medier, politikere og erhvervsliv. Man kan undre sig over, hvis interesser det nu lige er, de varetager. Derfor har vi brug for, at forskellen mellem magthaver og magtkritiker igen bliver udpenslet.

Da den danske mediestand fik lov til at flytte ind på Christiansborg, var det i håb om at bringe politikerne endnu tættere på befolkningen. Spørgsmålet er, om det ikke snarere er journalister, der er rykket væk fra befolkningen og tættere på politikerne?