Tirsdag den 31. januar skete der noget ret utroligt: Den danske it-virksomhed Netcompany ansatte sin medarbejder nummer ét tusinde.

Det var mange ellers begyndt at anse for noget nær en umulighed. For selv om Danmark kan opvise 169 virksomheder med over 1.000 medarbejdere, så har de alle på nær Netcompany det tilfælles, at det er mere end tyve år siden, at de blev startet. Siden sluthalvfemserne er det ikke lykkedes for så meget som en eneste dansk iværksættervirksomhed at forcere grænsen på de 1.000 medarbejdere; landet har været som ramt af en uforklarlig erhvervsmæssig tørke, der har bremset alle, der har forsøgt sig, i væksten.

“Det siger noget om, at der er muligheder, der suser forbi vores land,” sagde statsminister Lars Løkke Rasmussen om tendensen sidste år. Ikke bare suser de forbi, det lader sig direkte aflæse på handelsbalancen, at størrelsen betyder noget: Virksomheder med over 1.000 medarbejdere står for over 50 procent af Danmarks eksport.

Spørgsmålet er, hvad der er galt i dansk erhvervsliv. Ingen af vores nordiske naboer har tilsyneladende været påvirket af samme stilstand. Hvorfor skulle der gå tyve år, før Danmark fik en ny, stor – og livsvigtig – virksomhed? Svaret, hvis man spørger hovedpersonen den 31. januar, administrerende direktør i Netcompany André Rogaczewski, handler ikke så meget om, hvorfor nogle er mislykkede, men mere om, hvorfor danske virksomheder overhovedet skal prøve.

“I Danmark er der egentlig ikke nogen grund til at nå 200 medarbejdere eller 300 eller omsætte for det tredobbelte, når først du har nået de 80,” siger han, da vi sidder på hans kontor cirka tre måneder efter festdagen.

“På det tidspunkt har du både opnået magt og materiel luksus. Og altså, hvor meget rødvin og hvor mange bøffer kan du spise?” spørger han retorisk.

Den tilstand, som indtræffer på præcis det tidspunkt, har et navn, fortsætter André Rogaczewski. “BMW-syndromet”, hedder det, og det er på en måde dansk velfærds største problem lige nu, mener han.