Det er et paradoks, at der egentlig ikke behøver være kunst på væggene i de lokaler, Erlend Høyersten indtager. Den 196 centimeter høje nordmand kan sagtens fylde rummet alligevel.

Den nye direktør har indtaget ARoS med personale, presse og publikum. Det er bestemt ikke noget, han har stræbt efter. Faktisk tværtimod, og spørger man ham, om han opfatter sig selv som indpisker, benægter han: ”Det lyder alt for diktatorisk.”

Men tag ikke fejl. Erlend Høyersten brænder for museet, og hans entusiasme er smittende. Den store formidler har sat sig for sammen med sit personale at skabe en succes oven på den succes, ARoS var i forvejen.



De næststørste byer

For 22 måneder siden kom han fra Bergen til Aarhus og afløste Jens Erik Sørensen.

”Der er meget stor forskel på Norges og Danmarks næststørste byer både kulturelt, socialt og historisk,” konstaterer Erlend Høyersten.

”Bergen er en gammel by, der har været hovedstad, og i Middelalderen var den Skandinaviens største by.

Indtil midten af 1800-tallet var Bergen størst. Derefter voksede Oslo sig større, og det gør, at storheden ligger bag, mens Aarhus i midten af 1800-tallet blot var landets femtestørste by, og jeg fornemmer, at storheden ligger foran.

Aarhus er interessant, fordi studenterne udgør så stor en del, men byen er også den i landet, der har det største kulturforbrug pr. indbygger.

Der er således flere kreative lønnede arbejdere i Aarhus i forhold til indbyggertallet end andre steder. Byen har Danmark største containerhavn, masser af industri, mange iværksættere, finansielle økonomier og unikke former for kapital. Det gør Aarhus interessant, og det har man ikke på samme måde i Bergen, der er mere statisk.”

I Bergen stod Erlend Høyersten i spidsen for en af verdens fineste samlinger af Munch, en stor samling af Picasso og de store modernister. Samt kinesiske antikviteter. De var større og mere betydningsfulde end her.

Det svækker dog ikke direktørens begejstring for sin nye base:

”Jeg kan ikke komme i tanker om en anden nordisk by med tre så store museer inden for sine fagområder, der alle er så langt fremme i skoene, som Den Gamle By med Thomas Bloch Ravn, Moesgård Museum med Jan Skamby Madsen og ARoS. Alle forsøger at udfordre deres egne positioner. Det er vildt spændende, for hvordan er man egentlig et kunstmuseum, et frilandsmuseum og et kulturhistorisk museum i dag? Repræsentanter for flere og flere udenlandske museer kommer rejsende hertil, og de vil alle møde os tre.”



En rejse værd

“De spørger mig, om det nye Moesgård bliver en konkurrent. Ja, på en måde, men først og fremmest skaber det en kæmpe synergi.”

ARoS regner i år med 550.000 betalende gæster, men hvis besøgstallet blev opgjort på samme måde som på Nationalmuseet, ville mellem 750.000 og 800.000 have besøgt ARoS i år.

”Hvis man sætter det tal i forhold til besøgstallene i Den Gamle By og på Moesgård, er det i virkeligheden absurd, at tre institutioner i den størrelse kan trække så mange mennesker. Vi tre sammen er en rejse værd.”

I sin første tid i Aarhus boede Erlend Høyersten på hotel. Selv om han tænker tilbage på tiden med gru, var den god på ét område. Der var ikke så mange møder, og han fik tid til at tænke. Det var i den periode, han udtænkte The Next Level, en stor underjordisk udbygning kombineret med et kunstværk af James Turrell. Desuden fik han styr på museets ambitionsniveau.

I dag er der lagt en time ind hist og her i kalenderen, hvor han tager sig tid til at tænke, mens musikken lyder, og han nyder en kop kaffe.

”Det gør mig ekstremt effektiv. Det er godt for de andre, at jeg har de perioder.”

Netop i disse dage løftes sløret for den kommende udbygning af ARoS, men ellers er det museets store Monet-udstilling, interessen er koncentreret omkring.

Noget af det første, der møder publikum på udstillingen, som Erlend Høyersten har været medkurator på, er et ur, der går baglæns.

Symbolsk illustrerer det rejsen tilbage i tiden, men for nutidens mennesker kunne der også være brug for, at uret gik om ikke baglæns, så dog lidt langsommere.

Erlend Høyersten genkender følelsen og fortæller, at han af samme grund for en måned siden er begyndt at gå til yoga.

”Jeg har også behov for, at tingene går lidt langsommere, og jeg prøver at genskabe min barndoms lørdag morgener, og af nostalgiske grunde elsker jeg de store format i Weekendavisen og Politiken, hvor man kan sidde og brede sig.

Nogen gange går det stærkt. Vi er et travlt museum. Det, der er udfordringen, er at have blikket langt fremme. Man bliver let lidt skizofren, for man bliver aldrig helt færdig. “



Succes på succes

“Jeg sagde ved min tiltræden til de ansatte: ARoS er en succes. Nu skal vi lave en succes oven på en succes.

Det er, når ting går godt, at man skal investere og sætte sig nye mål. Man er hele tiden utålmodig, men man må tvinge sig selv til også at være tålmodig, for der er nogen ting, der tager tid.

Museumsdirektøren residerer på 7. etage i et stort lyst kontor, der i en ryddelig udgave har været beundret i Bo Bedre, og udsigten er fin, men den har Erlend Høyersten ikke megen tid til at nyde. Han er rundt på museet, hvor han har en både indadvendt og udadvendt rolle.

”Indadvendt skal jeg være en leder, der har tydelige mål og forventninger, men samtidig den, der sørger for, at ting sker og ikke er bange for, at det kan gøre ondt, når man strækker sig. På en måde er jeg både facilitator, der hjælper folk mod målet, og sparringspartner. Samtidig forsøger jeg at skabe en ny arbejdsmåde i organisationen.

Vi ønsker, at der skal være en tryghed, som man kan agere i, og man skal have lov at begå fejl. Hvis man ikke laver fejl, laver man ingenting. Du har også en forventning om, at medarbejderne går de ekstra mil, og at de er kreative.

Selv har du også fokus på det administrative og strukturelle. For uden struktur ingen kreativitet.

Udadtil handler det om min optræden i pressen, hvor jeg tydeligt skal udtrykke museets drømme og målsætning og fortælle om kunstens vigtighed. Det handler også om at pleje gode samarbejdsrelationer til politikere og embedsmænd i bevidstheden om, at de offentlige tilskud er den største enkeltpost. Der er mange, der skal tro på det, vi har gang i. Vi er ambitiøse, og her er det vigtigt, at vi viser, at vi samtidig er realistiske i forhold til de planer, vi lægger frem.

Der ligger et stort potentiale ikke blot i, hvordan vi organiserer os, og hvordan vi samarbejder, men også, hvordan vi tænker langsigtet. Det gælder om at tænke fem år frem i tiden og ikke bare seks måneder. Hvordan hænger alt det, vi gør, sammen? Det åbner nogle store muligheder.

Erlend Høyerstad er særdeles aktiv i byen. Han dukker op ved andre kulturbegivenheder i byen og lever midt i den.

"Jeg bor lige over for rådhuset i Park Allé og ville gerne bo i centrum for at få følelsen af den by, man er en del af. Det er utroligt at have Arne Jacobsens ikoniske tårn som nabo og dagligt arbejde under regnbuen."



Skønheden vigtig

Der var mange, der spurgte, om jeg ville flytte til Aarhus. Selvfølgelig ville jeg det. Hvis du ikke forstår, hvor du er, kan du heller ikke udføre et godt arbejde. Man lærer byen at kende ved at gå i teatret og til koncerter og NorthSide Festival. Det handler om bedst muligt at forstå sindsstemningen i byen.

Et nøgleord for Erlend Høyersten er netop forståelse. Det går igen i Monet-udstillingen, og museumsdirektøren ser lighedstræk mellem Monets og vor egen tid.

”I anden halvdel af 1800-tallet revolutionerede mennesket sin egen mobilitet. Der kom damplokomotiver, dampskibe. Vi kunne rejse på en anden måde, og flere kunne rejse. Samtidig begyndte telegrafen at gøre sig gældende, og verden blev mindre. Den trykte presse vandt frem, satte en dagsorden og var med til at skabe forståelse for demokratiet. Når vi forstår, hvor vore rødder kommer fra, har vi også større forståelse for, hvor vi vokser hen. Baggrunden for vores verdensopfattelse stammer fra slutningen af 1800-tallet.

I vores forjagede tid, hvor vi ikke har tid til at stoppe op, og hvor vi tror, vi ved, men drives af forestillinger og fordomme, er det vigtigt at stoppe op og prøve at forstå. Selv om vi kender billedet og har set det 1000 gange, skal vi prøve at forstå, hvorfor det ser sådan ud.

Det er vigtigt at konfrontere fordommene med vanetænkningen, og det gør effekten større.

En anden ting, der er så speciel ved Monet, er skønheden.

”Mennesket har et iboende behov for skønhed. Skønhed skaber tryghed. Det er utrolig mange solnedgange, man ser. Man finder trøst i det smukke,” fastslår Erlend Høyersten.

