Der er ikke rent vand på Lindholm, hvor kriminelle, udviste asylanøgere ifølge finansloven snart skal bo, og der er heller ikke mulighed for det.

»Der er ikke noget rent drikkevand. Der kan lige være en lastbil på færgen, så vi har fragtet vand i plastikflasker over,« siger Kristian Møller, som er institutdirektør på DTU Veterinærinstituttet og centerleder for Diagnostik og Beredskab.

Det er ham, der er ansvarlig for de forsøg med svinepest og mund- og klovsyge og mindre kendte vira, som bliver udført på den lille ø i Stege Bugt.

»Vi har godt nok et rensningsanlæg, som gør os i stand til at lave sådan noget brakvand, som forsøgsdyrene kunne drikke, men det er ikke egnet til mennesker,« siger Kristian Møller.

Derfor skal drikkevand sejles til øen, og det er blot ét problem. Svinepest, mund- og klovsyge og rabies også kendt som hundegalskab, som DTU eksperimenterer med på øen, er meget smitsomme sygdomme, og der vil gå år, før øen er renset, så mennesker kan færdes der.

Adgang strengt forbudt

DTU har udover en færge også en motorbåd med navnet »Virus«, som forskerne transporterer udstyr og andre fornødenheder over vandet med. Begge muligheder for at komme til Lindholm er fuldstændigt udelukkede, og DTU vil under ingen omstændigheder tillade, at pressen selv chartrer en båd og lægger til på forsøgsøen.

»Vi kan ikke tillade, at I tager derover,« siger Kristian Møller.

»Der er for stor risiko, og vi har ikke bemandingen. Lige nu er der kun en enkelt mand derude, som går og passer alarmerne.«

Ifølge DTU ville et besøg på øen kræve grundig assistance i sikkerhedsforanstaltninger, desificering fra inderste til yderste tøjlag, og alt teknisk udstyr som for eksempel kameraer og mikrofoner ville selv efter desinficering skulle i karantæne i op til to dage, før det kunne udleveres.

Risikoen for at slippe svinepest eller mund- og klovsyge løs fra øen er ikke kun reguleret af Kristian Møller. Der er internationale regler for, hvordan sygdommene skal håndteres. Institutdirektøren ville ikke kunne gøre noget, selv hvis han ville.

Fabrik til dyreforsøg

Fra havnen i Kalvehave dukker Lindholm ud af disen i horisonten og ligner med to markante skorstene en fabrik.

»Vi har et krematorium på øen, hvor de syge dyr bliver brændt. Den seneste ombygning er vist ikke mere end ti år gammel,« fortæller Kristian Møller.

»Det er sådan, vi har skaffet os af med de syge dyr igennem tiden, så vi undgår smittefare,« forklarer han.

Ved siden af skorstenene kan man se en række betonbygninger.

»Derudover har vi nogle sikrede stalde, hvor vi har haft dyr. Det har vi ikke længere, fordi vi er ved at lukke ned, men vi har haft dem, så vi har kunnet teste diagnostik på nogle levende dyr,« fortæller han.

DTU er i færd med at afvikle forsøgene med mund- og klovsyge og svinepest på Lindholm, men der bliver stadig dyrket virus i øens laboratorier, og det er nok til, at kun specialiseret personale har adgang.

»Selv når vi forlader bygningerne og har desinficeret dem indvendig, så vil der gå et halvt år, før vi kan fjerne byggematerialet. Når vi for eksempel har skullet fjerne et loft, har det ligget et halvt år, før vi har kunnet sejle det væk,« siger Kristian Møller, som derfor ikke regner med, at øen bliver egnet til menneskelig beboelse før en gang i begyndelsen af 2020.

For dyrt på en ø

Selvom der ikke bor mennesker på Lindholm, har der været mennesker beskæftiget med dyreforsøg og karantæne på øen siden 1926. Allerede i 1930erne opdagede forskere, at vandet rundt om Lindholm ikke var en tilstrækkelig sikring mod smittefare, da der dukkede mund- og klovsyge op i Sverige. Siden da er sikkerheden og ventilationen i dyrenes stalde blevet så efffektiv, at der i princippet ikke er smittefare uden for staldene, og det er grunden til, at DTU lukker aktiviteterne ned på Lindholm.

»Det er simpelthen for dyrt at drive på en ø. Nu har staten besluttet, at forskningen overgår til Københavns Universitet, og deres faciliteter bliver vist bygget et sted på Sjælland,« siger Kristian Møller.

Institutlederen vil ikke tage stilling til det fornuftige i at lave et hjemsendelsescenter for kriminelle og afviste asylansøgere på Lindholm, men konstaterer blot, at da der var mest aktivitet på øen, arbejdede 150 mand med at forstå de sygdomme, der truede dansk landbrug.

»Og det kunne jo godt lade sig gøre i en periode,« siger han.