Et forældrepar springer morgenmaden over. En far dropper at købe sin medicin. En søn må afmeldes fodbold, da der ikke er råd til udstyr, og en datter får ikke briller, fordi de er for dyre.

Sådan fortæller familier på integrationsydelse om deres økonomiske situation i en ny rapport af Institut for Menneskerettigheder. Den konkluderer, at nogle af de 50.000 mennesker i Danmark, der er berørt af ydelsen, kommer under grundlovens krav om et »eksistensminimum«.

»Det vil sige, at nogle ikke får nok støtte fra det offentlige til at kunne betale for det mest basale som for eksempel mad, tøj, medicin og et sted at bo, og det er i strid med grundloven,« siger ligebehandlingschef i Institut for Menneskerettigheder Maria Ventegodt.

I grundlovens paragraf 75 står der, at den, der ikke selv kan ernære sig eller sine, er berettiget til hjælp fra det offentlige. Højesteret har fastslået, at det betyder, at den danske stat skal sikre et eksistensminimum for borgere, der ikke kan forsørge sig selv.

Højesteret har ikke sat en beløbsgrænse på, men Institut for Menneskerettigheder har udregnet budgetter for forskellige familietyper på ydelsen, gennemført kvalitative interview og lavet en juridisk analyse.

På den baggrund når det frem til, at nogle familiers økonomiske situation og levevilkår er så ringe, at de ryger under et eksistensminimum. Det betyder også, at nogle af disse familier efter instituttets vurdering kan lægge sag an mod staten eller kommunen.

»Der er så store huller i det her understøttelsesniveau, at vi er overbeviste om, at der er mennesker, der falder igennem og kommer til at leve under et eksistensminimum. De ville kunne lægge sag an og sige, at de har ret til en forsørgelse, hvor de kan få mad hver dag og den medicin, de har brug for. Og den får de ikke,« siger hun.

Familier med flere børn

Institut for Menneskerettigheder har holdt familiernes budgetter op mod Danmarks Statistiks nye indikator for relativ fattigdom og Rockwool Fondens minimumsbudgetter, der er udarbejdet for at kunne vurdere, hvilke udgifter der som minimum er forbundet med at kunne leve et »beskedent og nødvendigt« liv i Danmark.

Det er især familier med mere end ét barn og en høj husleje, og som har brug for medicin, der risikerer at ryge under dette niveau, viser undersøgelsen. I alle eksemplerne er familiernes indtjening under Danmarks Statistiks fattigdomsindikator, mens mange familier også ryger under minimumsbudgettet.

For eksempel har en nytilkommet familie med to børn 2.348 kroner mindre end Rockwool Fondens minimumsbudget. En anden familie med tre børn ligger 5.361 kroner under. Og en enlig forælder med fire børn ligger 9.762 kroner under.

Det skyldes blandt andet, at integrationsydelsen ikke bliver større, selv om familierne har flere børn, og at forældrene først optjener fuld ret til børnepenge efter seks år i Danmark. Herudover risikerer de at få en bolig, som er både dyr og dårlig, uden at de har mulighed for at finde en bedre egnet bolig.

»Det er vigtigt at understrege, at grundloven ikke stiller krav om indtægter over de fattigdomsmål, som Danmarks Statistik og Rockwool Fonden har defineret. Men når familier har så lave indtægter, så er de i en udsat position,« siger Maria Ventegodt. Hvor eksistensminimummet præcist ligger, vil altså afhænge af en konkret vurdering af den enkelte families indtægter og udgifter.

To forslag fra Institut for Menneskerettigheder Institut for Menneskerettigheder kommer på baggrund af rapporten med to anbefalinger til, hvordan man kan forsøge at forhindre, at der ikke er nogen familier på integrationsydelse, der lever under et »eksistensminimum«. Først og fremmest bør man indføre et retskrav til at få dækket udgifter til medicin. »Vi anbefaler, at modtagerne af integrationsydelsen får et retskrav på nødvendige udgifter til sundhedsbehandling,« siger ligebehandlingschef Maria Ventegodt.

Dernæst skal kommunerne og staten sørge for, at der kommer tilstrækkeligt med billige og permanente boliger. »Standarderne for de midlertidige boliger er ofte meget lav, og vi anbefaler derfor, at regeringen og kommunerne arbejder for, at der er tilstrækkeligt med billige permanente boliger for familier med lave indkomster,« siger hun.

Integrationsydelsen blev indført i september 2015 og er lavere end kontanthjælpen, som hidtil var den laveste ydelse i Danmark. Ydelsen gives til arbejdsløse, der har opholdt sig i Danmark i mindre end syv af de seneste otte år. Det er især nyankommne flygtninge, der får ydelsen, og hver anden er fra Syrien.

Omkring 50.000 mennesker i Danmark er berørt af integrationsydelsen, heraf er 20.000 børn fordelt på 8.000 familier.

Skaffe mad på bordet

»Hvis vi spiser af maden – altså mig og min hustru – så er der ikke nok til resten af ugen. Så vi har valgt, at det er børnene, der får det hele, og så springer vi morgenmaden over.«

Sådan fortæller en far på integrationsydelse i rapporten om, hvordan familien sparer penge på mad for at få økonomien til at hænge sammen. Andre familier peger på, at de har råd til tre måltider om dagen, men med billige fødevarer såsom kartofler og brød, mens de må undvære kød størstedelen af tiden.

Udfordringerne med mad genkender flere aktører, der arbejder med familier på integrationsydelse til daglig. Heriblandt Indvandrermedicinsk klinik i Odense. De modtager hvert år omkring 250 patienter, som de almindelige hospitaler ikke kan udrede. Mange af dem er familier på integrationsydelse.

»Der er jo en nedre grænse for, hvad man kan leve for i Danmark, og den er mange langt under. En familie, der har 6-700 kroner til sammen at købe mad for på en måned, det er fuldstændig umuligt,« siger Morten Sodemann, der er overlæge på klinikken.

Han har arbejdet med denne gruppe mennesker i 11 år, og han ser en form for fattigdom, han ikke har været vidne til før.

»Det seneste halvandet års tid er vi begyndt at se armod som i gamle, gamle dage. Folk har ikke råd til møbler. De sover på gulvet, og de får ikke mad hver dag.«

Dignity, der driver et rehabiliteringscenter for flygtninge med krigs- og torturtraumer under Sundhedsministeriet, og som samarbejder med andre behandlingstilbud i hele landet, oplever ligeledes, at integrationsydelsen har store konsekvenser for familier. Også når det kommer til at få råd til mad, fortæller rehabiliteringschef David Oehlenschläger.

»Vi hører, at en far ikke kan købe mælk til sine børn, eller familien ikke har råd til en flyverdragt om vinteren. Og det er slet ikke noget, vi har været vant til at høre. Det er noget meget nyt,« siger han.

Økonomi forhindrer behandling

Rapporten peger også på, at udgifter til medicin er en byrde for familier på integrationsydelse. En far fortæller til Institut for Menneskerettigheder:

»Sidst min datter var syg, spurgte jeg ind til prisen på medicinen, før jeg købte den. [...]. Det er jeg nødt til, fordi jeg i første omgang føler mig forpligtet til at give dem noget mad at spise. Jeg har noget medicin, som jeg ikke tager, og det samme har min kone. Den medicin, vi kan holde til at undvære, den undværer vi for at prioritere børnene.«

Også det genkender socialrådgivere og læger.

»Der er daglige valg mellem medicin og mad, hvem i familien der skal have medicinen, og patienter, der tager halve doser for at spare,« siger overlæge Morten Sodemann.

Socialrådgiver Tanja Weiss, der arbejder på Oasis – et behandlingstilbud for traumatiserede flygtninge – fortæller også, at hun møder familier, der ikke kan få deres økonomi til at hænge sammen, og som ikke har flere penge midt på måneden.

»Noget af den medicin, vores psykiater ordinerer, er rimelig dyr, og det kan de så finde på at lade være med at købe,« siger Tanja Weiss.

Kommunerne har mulighed for at dække udgifterne til enkeltydelser såsom medicin, hvis borgere kan dokumentere, at de ikke har råd til at betale for den selv. Rapporten peger dog på, at familierne ofte får afslag eller aldrig får søgt støtte til enkeltydelser, fordi det er en kompliceret og tidskrævende proces.

Afviser behandling

Det oplever de også på indvandrermedicinsk klinik i Odense.

»De får afslag ni ud af ti gange, fordi sagen ikke er ordentlige belyst. Og så skal vi så til at lave kommunens arbejde med at få dannet et helhedsindtryk af familiernes økonomi. Det er ressourcefattige, hudløse familier, som ikke har ret meget overskud, som så bliver bedt om noget ekstra dokumentation, som de ikke ved, hvor er,« siger Morten Sodemann.

Tanja Weiss fortæller, at der er nogle familier, som de må afvise at få i behandling på grund af deres økonomiske situation. Hun har for eksempel lige måttet afvise en syrisk familie, der har været i Danmark i to måneder og fået midlertidigt ophold.

»De bor seks mennesker på to værelser med fælles bad og toilet. De har en så stresset boligsituation, at de ikke er i stand til at tage imod behandling, før deres boligforhold er på plads,« siger hun og forklarer, at familien ikke har råd til at bo i noget større, så længe de er på integrationsydelse og også rammes af kontanthjælpsloftet.

»De får jo en midlertidig bolig, fordi de ikke har råd til noget andet, så længe de er på integrationsydelse. Faktisk kan de ikke flytte sig derfra, før de får en bedre økonomi, og den får de først, når de kan så meget dansk, at de kan komme i arbejde,« siger hun.

Herudover oplever flere behandlingstilbud, der arbejder med krigstraumatiserede flygtninge, at patienter ikke dukker op til deres behandling, fordi de ikke har råd til tog- eller busbilletten derhen. Derfor står økonomien ofte i vejen for, at de kan blive raske og komme ud på arbejdsmarkedet, fortæller David Oehlenschläger.

»Det bliver en ond cirkel af en meget presset økonomi, der forstærker nogle i forvejen vanskelige psykiske og sociale vilkår, som så igen formindsker deres muligheder for at forbedre deres økonomiske vilkår. Vi oplever, at det er noget nyt, at der er et system, som ikke giver dem den støtte, de har brug for,« siger han.

Social afsavn

Endelig peger rapporten på, at familiernes økonomiske situation går ud over deres evne til at være sociale og blive inkluderet i samfundet.

En interviewperson siger til Institut for Menneskerettigheder, at det at sige nej til sociale arrangementer på grund af økonomien får ham til at føle sig isoleret og i en »boble«:

»En af de store ting er, at man ikke kan tage imod invitationerne til fødselsdag eller bryllupper, fordi det betyder, at man skal medbringe en gave. Det har vi ikke råd til. Nogle gange prøver vi at minimere vores daglige forbrug af mad for at spare lidt. Det betyder, at vi ikke spiser tre gange om dagen.«

Fattigdomsforskning peger på, at en dårlig økonomi fører til social eksklusion og hæmmer integrationen. Den bekymring kan man have med gruppen på integrationsydelse, lyder det fra seniorforsker Lars Benjaminsen fra Det Nationale Forskningscenter for Velfærd, VIVE.

»Denne type fattigdom risikerer at modvirke integrationen og den sociale inklusion. Det kan være svært at have overskud til at komme ud i det nye samfund, de er kommet til, når de ikke kan få økonomien til at hænge sammen i dagligdagen,« siger han.

Løsning er velgørenhed

Ifølge Morten Sodemann er det svært at hjælpe de økonomisk hårdt pressede familier på integrationsydelse til en bedre tilværelse.

»Vi er ude i sådan noget velgørenhed, hvor vi har nogle små fonde, som vi hjælper dem med at søge: akuthjælp, julehjælp, mødrehjælpen,« fortæller han.

Herudover forsøger de at hjælpe familierne med afbetalingsordninger, da de oplever, at disse familier ofte har oparbejdet en stor privat gæld til privatpersoner eller på grund af dyre kviklån. Det berører Institut for Menneskerettigheder også i rapporten.

Tanja Weiss fortæller, at de forsøger at hjælpe deres patienter med at få overblik over deres økonomi og søge enkeltydelser, så de får råd til transport og medicin.

»Men det er ikke vores opgave, og det er heller ikke derfor, de kommer i behandling. Og hvis de er meget presset økonomisk, så kan vi dybest set ikke hjælpe dem. Men vi forsøger at arbejde med dem psykisk og fysisk, så de bliver bedre i stand til at være i situationen.«

Virker den efter hensigten?

Grunden til, at regeringen sænkede ydelsen i 2015 for denne gruppe, var dels at få færre til at søge asyl i Danmark og øge tilskyndelsen til at tage et arbejde.

Der er ikke lavet undersøgelser af, hvorvidt integrationsydelsen har haft en effekt på, om flere er kommet i arbejde som følge af den lavere ydelse. Men til gengæld viser statistikkerne, at det går rimelig godt med at få flygtninge i arbejde. Det kan dog lige så vel skyldes de høje konjunkturer i øjeblikket.

Uanset om der er en beskæftigelseseffekt, er de lave ydelser ifølge Lars Benjaminsen et dilemma for velfærdsstaten.

»På den ene side skal man ikke vænne de nye borgere til, at man kan have et liv på passiv forsørgelse, for det er selvfølgelig i alles interesse, at de, der kan, kommer ud på arbejdsmarkedet,« siger han og fortsætter:

»Men det er klart, at det går ud over dem, der står tilbage, og som ikke lykkes med at komme på arbejdsmarkedet. Hvor lav en levestandard kan vi tåle, før integrationen også kommer i fare, og den helt almindelige dagligdag bliver for svær? Det er dét dilemma, man står med her.«

Udlændinge- og integrationsminister Inger Støjberg (V) har ikke haft mulighed for at stille op til et interview. I et skriftligt svar til Information afviser hun, at integrationsydelsen er for lav.

»Jeg mener ikke, at integrationsydelsen er for lav. Tværtimod. Hvis jeg skulle justere integrationsydelsen, ville det nærmere være i nedadgående retning.«

Hun skriver også, at regeringen har vurderet forholdet til grundloven, da den fremsatte de lovforslag, der gennemførte integrationsydelsen.

»Og her er der ikke noget at komme efter. Så den kritik fra Institut for Menneskerettigheder må jeg afvise. Integrationsydelsens formål er at få flere i job. Kommer man til Danmark, kan man ikke bare gøre krav på en passiv tilværelse med høje velfærdsydelser fra dag et – man skal bidrage til samfundet. Det er både rimeligt, og det er sund fornuft.«

Vidnesbyrd fra rapporten Mad En far i en familie med fire børn: »Den eneste ting, der kan få det til at løbe rundt, er, at vi har en bazar i nærheden, der gerne vil låne os til mad. Vi betaler dem tilbage over børnepengene, og det er den eneste måde, vi kan få det til at hænge sammen på. Altså vi køber på kredit ikke.« Mor til to børn: »Vi spiser ikke frugt, medmindre prisen halveres. Nogle gange er der bananer til 1 kr., der normalt koster 2,5 kr. Vi venter, til de koster 1 kr., og så går vi ind og køber.« Medicin En far fortæller, at han flere gange har søgt om tilskud til medicin, men fået afslag: »Bl.a. lider jeg af en sygdom, så jeg har infektion i maven omkring leveren, og jeg er blevet undersøgt, og lægerne har presset på i forhold til, at jeg skal have noget medicin, men jeg har ikke råd til at købe medicinen. De kan se, at det har udviklet sig til mit ansigt også, men jeg har ikke penge til medicinen.« Bolig En integrationskonsulent i en kommune siger: »Vinduerne kan ikke lukke, så dem må de tape med gaffatape. De går jo alle sammen og venter på at få en bolig, men der er ingen tilgængelige boliger, som det ser ud lige nu.« En boligsocialmedarbejder i en kommune siger: »Vi står i et problem, når ægtefællen og så tre børn står her … på et værelse. […] Det, vi hører meget, er fugtproblemer og skimmelsvamp i lejlighederne. Det sker, når der er for mange personer sammen på meget lidt plads.« Socialt afsavn En far om sønnens mulighed for at gå til fodbold: »Det er jo ikke et problem at melde ham til, men efter det skal han også have en trøje og sko og alle de der ting, og det har vi ikke råd til, så vi spurgte, om det var noget, de ville støtte op omkring, så har hun sagt, at kommunens pengekasse er helt tom nu, så de kan ikke hjælpe os. Så de går ikke til noget.«