Registreringen af oplysninger om alle danskeres internetkommunikation udgør langt størstedelen af de mindst 550 milliarder oplysninger, der hvert år gemmes som følge af logningsbekendtgørelsen.

Men ifølge både eksperter og et flertal i Folketinget mangler der dokumentation for, at registreringerne overhovedet har nogen nytteværdi. En opgørelse, Rigspolitiet har sendt til Justitsministeriet, viser, at politiet kun efterspurgte dem 174 gange i 2010. Tallet har været stabilt igennem årene, og til sammenligning spurgte politiet om registreringer på mobiltelefoner hele 3.801 gange samme år.

Direktør i Telekommunikationsindustrien Jakob Willer er en af dem, der »tvivler stærkt på, at den omfattende registrering af borgerne står mål med det, man får ud af det«.

»Det er en politisk afvejning, men der foreligger jo ikke noget som helst grundlag, som gør det muligt for politikerne at tage stilling, fordi det har været så uigennemsigtigt, hvad oplysningerne bruges til,« siger Jakob Willer.

Da man vedtog logningsbekendtgørelsen i 2007, var der særlig i forhold til internetovervågning tale om helt nyt område. Derfor blev der indsat en revisionsbestemmelse, der skulle sikre, at loven rent faktisk kom til at virke efter hensigten, og at indgrebet i privatlivet stod mål med resultaterne. Den manglende dokumentation for, at redskabet virker, var en af grundene til, at et utraditionelt flertal bestående af Venstre, Dansk Folkeparti, Enhedslisten og Liberal Alliance i december meddelte justitsminister Morten Bødskov, at de ikke vil stemme for at udskyde en revision af loven.

Ingen dokumentation

Siden har Karsten Lauritsen (V) og Pernille Skipper (Ø) sendt en række spørgsmål til Justitsministeriet for at få yderligere informationer om brugen af logningerne, der blandt andet viser noget om, hvilke hjemmesider danskerne besøger på internettet, men dog intet om hvad de rent faktisk foretager sig på selve siden. Man kan altså se, at en bruger besøger Youtube.com, men om vedkommende leder efter bombeopskrifter eller ser Rihanna-videoer, siger logningen intet om.

De to retsordførere vil vide, om de gange politiet indhenter oplysningerne, rent faktisk også tilfører efterforskningen værdi eller fører til domfældelser.

Men justitsminister Morten Bødskov svarer til Folketinget, at ministeriet ikke vil undersøge det, da det vil »forudsætte en manuel gennemgang af et stort antal straffesager, der beror i de enkelte politikredse«, og at dette vil kræve »omfattende ressourcer,« som ministeriet altså ikke vil afsætte.

Et svar der ikke imponerer Karsten Lauritsen:

»Det må være sådan, at når vi som lovgivere, i et åbent demokrati som det danske skal indskrænke den enkeltes frihed ved overvågning, så skal det ske med et formål, og når vi skal beslutte om det skal fortsætte, så skal vi have bevis og dokumentation for, at det rent faktisk står mål med indsatsen,« siger han.

»Når de tilsyneladende ikke vil fremlægge nogen dokumentation, er vi efterladt med den opfattelse, at det ikke er noget særligt effektivt redskab. Altså, hvad pokker skal vi så bruge det til?«

Enhedslistens retsordfører Pernille Skipper er enig.

»Så længe vi ikke har materialet, der viser, hvad det fører til i praksis i efterforskningen og ved domstolene, så kan vi ikke vurdere, om det er indgrebet i folks retssikkerhed værd. Det bliver en cirkelslutning. De kan ikke svare på det mest centrale spørgsmål, men de mener heller ikke, at vi skal få det afklaret,« siger hun.

Information har spurgt i Rigspolitiet, om de ville give bare enkelte konkrete eksempler på sager, hvor oplysningerne endte med at blive brugt, men pressechef i Rigspolitiet Niels Otto Fisker oplyser, at de ikke vil udtale sig om noget, der har med anvendelse af logningerne at gøre.

Juraen halter efter

Da ingen vil oplyse, hvordan det bliver brugt i de konkrete sager, er det svært at vide præcis, hvorfor oplysningerne indhentes så relativ sjældent.

Ifølge eksperterne kan en af grundene være, at udviklingen på internettet er gået så hurtigt, at juraen ikke kan følge med. Hvad man dengang i 2007 regnede med ville være relevante oplysninger er nu ikke længere relevant, fordi brugen af internettet har ændret sig.

For eksempel logger man oplysninger om, hvem der sender e-mails til hvem, hvis e-mailtjenesten er hos en hjemlig internetudbyder, mens de steder hvor langt hovedparten af kommunikationen foregår nu – hos webmailudbydere som Gmail og sociale medier som Facebook og Twitter – ikke logges.

Men ifølge Ian Brown, internetforsker på University of Oxford nytter det ikke at snakke om at udvide det:

»Selv hvis man kom igennem med at udvide logningen til også at dække de steder, vil det stadig ikke fungere, for alt hvad kriminelle har brug for at gøre for at komme helt udenom er at bruge kryptering,« siger han.

»Jeg tror, at myndighederne dengang mente, at de ville få brug for de her data. Det er klart, at hvis man efterforsker alvorlige forbrydelser, så ønsker man alle redskaber, der findes. Men det er jo derfor, vi har menneskerettigheder. De burde sikre, at man ikke alene lytter til, hvad politiet gerne vil have adgang til.«

Professor i jura på Københavns Universitet Peter Blume var allerede ved lovens vedtagelse kritisk over for, om logningen af internetoplysninger ville være et nyttigt redskab. Og i løbet af de sidste fem år med loven har der ikke været noget, der peger i en anden retning.

»Det er et tvivlsomt middel, som jeg mener ikke er proportionalt. Den gennemfører en overvågning af hele befolkningen, uden at det på nogen måde bliver begrundet, at det kan bruges til at bekæmpe terror eller voldsom kriminalitet,« siger Peter Blume og tilføjer:

»Derudover er den slet ikke effektiv. Logningen er hullet som en ost, og man skal ikke være en særlig kløgtig kriminel for at kunne omgå det,« siger han.

Vil vente på EU

På trods af eksperternes dom er Justitsminister Morten Bødskov stadig overbevist om, at logning generelt er et godt redskab.

»Der er ingen tvivl om, at oplysninger om teletrafik og internetdata er et effektivt instrument til bekæmpelse af alvorlige forbrydelser,« siger han og henviser til, at der bliver taget en diskussion, når EU formentlig i løbet af det næste år eller to er færdig med en revision af reglerne:

»Når EU-Kommissionen kommer med forslaget til en revision af reglerne om logning, vil Justitsministeriet samtidig sørge for at inddrage en bred kreds af aktører i overvejelserne om at gennemgå de danske regler. Her vil man også kunne drøfte, om der er den rette balance mellem for eksempel politiets udbytte af informationerne og betydningen for privatlivet,« siger Morten Bødskov.

Ifølge Joe Mcnamee koordinator for European Digital Rights i Bruxelles, der har fulgt kommissionens evalueringsproces, er problemet dog, at ingen medlemsstater fortæller EU, hvad direktivet bliver brugt til. Derfor ved EU lige så lidt om det som resten af offentligheden, og har ikke noget grundlag at revidere direktivet ud fra.

»Ingen af medlemsstaterne har lavet en ordentlig analyse af det her. Nogle har lavet en lille smule, andre har slet ikke leveret noget som helst. Kommissionen er i et latterligt ingenmandsland, fordi ingen medlemsstater fortæller dem, hvad de rent faktisk bruger direktivet til,« siger Joe Mcnamee.

Ian Brown påpeger også, at EU- Kommissionen er i problemer på grund af medlemsstaternes manglende undersøgelser.

»En af de interessante ting ved EU-evalueringen er, at fordi det er et indgreb i folks privatliv, som er en menneskeret under EU-lovgivningen, så skal det retfærdiggøres med, at det er effektivt og proportionalt. At det rent faktisk kan bruges til at stoppe for eksempel terrorisme,« siger han.

»Men ingen af medlemsstaterne har kunnet levere dette. Ingen medlemsstater har på nogen måde produceret noget som helst bevis for, at logning er et nødvendigt redskab.«

Der vil nu blive afholdt en åben høring i Retsudvalget den 23. maj, hvor forskellige aktører får mulighed for at bidrage med mere viden om logningen.

,