Begreber som humanisme, anstændighed og noget så simpelt som godhed anvendes efterhånden rutinemæssigt som skældsord. Det er blevet normalt at latterliggøre alt fra venligboere til antiracistiske demonstrationer.

Når en borgerlig debattør betegner nogle som ’gode, rare, humanistiske, hensynsfulde og ordentlige mennesker’, er det mere sandsynligt, at det er modparten han ironisk latterliggør end sin egen fløj, han rosende beskriver.

Det klassiske eksempel er naturligvis Marie Krarups (DF) nedladende bemærkning om det ’klamme’ i Lisbeth Zornigs behov for at »flashe sin godhed«, da hun i et udtryk for civil ansvarlighed hentede nogle flygtninge ved færgen, men også Naser Khader (K) og Mads Brügger har talt lignende dunder imod den slags narcissistiske tendenser.