Den 15. maj 2007 besluttede AaB’s Thomas Kortegaard sig for at søge nye græsgange, og valget faldt på AC Horsens, hvor cheftræner Kent Nielsen og sportschef Jesper Hansen tog godt imod Thisted-drengen.

Dengang hed holdkammeraterne blandt andet Mads Rieper, Søren Jochumsen, Henrik Hansen, Niels Lodberg, Per Gade og Allan Søgaard, og planen var at blive i det horsensianske i et par år og derfra tage hul på næste kapitel i fodboldkarrieren.

Men den 22-årige thybo skulle blive klogere, og i dag – 12 år senere – spiller han stadig med AC Horsens-logoet på brystet. Tiden som aktiv fodboldspiller er dog ved at rinde ud, og han har valgt, at kampen mod AaB mandag den 26. august bliver hans sidste.

Han husker tilbage på mange gode oplevelser, og det var en speciel oplevelse for unge Kortegaard at blive en del af ”de gule” på Langmarksvej.

- Jeg havde spillet relativt mange kampe for AaB, men jeg savnede fast spilletid på den samme position, og jeg tog til AC Horsens i forbindelse med kontraktudløb. Det var virkelig noget helt andet, for det var old school fodbold og et helt andet miljø, end jeg var vant til, fortæller Thomas Kortegaard og fortsætter:

- I AC Horsens fik jeg virkelig fornemmelsen af, at man gad hinanden, og vi havde en familiær fornemmelse af, at man kunne regne med hinanden og kom hinanden ved, hvilket jeg lynhurtigt fandt ind i. I dag er det også det, jeg gerne vil stå for; at man bekymrer sig om hinanden og tager hånd om hinanden. Dengang var jeg en del af et hold med fede fællesskabstyper, og vi kunne sidde 20 spillere og rafle ved det samme bord om søndagen efter en kamp, for vi ville gerne fællesskabet. Jeg kom som en ung gut og fra et udpræget elitemiljø, hvor jeg passede mig selv, og her var en mangfoldig klub, hvor der var plads til alle, og folk blev inkluderet i fællesskabet, lyder det fra Thomas Kortegaard.

Sammenholdet, ydmygheden og det hårde arbejde rakte langt for AC Horsens med det lille budget i de første sæsoner, og der er blevet bygget på henover årene.

- Oprykningerne har ikke været så sensationelle, hvis man lige ser bort fra den allerførste gang, hvor jeg ikke var i klubben, for vi er altid blevet set på som en superligaklub. Pokalfinale og kampe i Europa League sker utroligt sjældent for en klub som AC Horsens, og vi skal ramme en rigtig god sæson for at gøre det igen. Dengang havde vi det bedste fodboldhold, mens jeg har været her. Hjemme mod Sporting Lissabon spillede vi fuldstændig magisk, og vi har generelt altid været gode til at drille de store og haft en chance mod dem. Sådan en aftenkamp i august eller september, hvor det lige når at blive mørkt, inden kampen er færdig, og græsset bliver lidt vådt. Det er fantastisk, og vækker gode minder, smiler Kortegaard.

Han har med egne ord haft verdens bedste job som professionel fodboldspiller, og han kommer til at savne hverdagen og de kampe, hvor der er noget ekstra på spil. Det er i de senere år, han har haft sin bedste fodboldtid, for han har været mere afklaret i sit spil og fundet glæde i lærerstudiet ved siden af.

- Alle er bevidste om, at vi ikke kan spille for evig tid, og derfor har jeg også sat pris på de sidste år. Når timeglasset er ved at rinde ud, nyder man de sidste sandkorn, forklarer nummer 13.

Men hvorfor stopper han så karrieren lige nu, hvor han nyder at møde op til træning, at være en del af omklædningsrummet og spille kampe?

Årsagen skal findes i et sygdomsforløb, der udspringer af en kommentar fra konen Anita, der bad ham om at opsøge klublægen for at bede ham tjekke et modermærke. Klublægen Jaromir turde ikke røre ved det og henviste i stedet til en hudlæge, der henviste Thomas Kortegaard til Aarhus Universitetshospital i Skejby.

Desværre viste undersøgelserne, at der var kræft i modermærket, og det blev fjernet sammen med tre lymfer i den ene arm.

Siden fulgte en ubehagelig periode fuld af uvished og ventetid, og Kortegaard insisterede på at komme tilbage på træningsbanen hurtigst muligt – måske også for hurtigt. For han pressede uden tvivl sin krop for meget i den periode. Heldigvis gik alt, som det skulle, kræften var væk, men nervesmerter og følelsesløshed i armen blev en del af hverdagen, og det var specielt slemt efter hård fysisk træning.

- Når jeg har ondt i armen, slækker jeg på mit niveau, og især i min alder er de sidste procenter vigtige. Jeg kan ikke længere nå den overligger, jeg gerne vil, og derfor har jeg valgt at trække stikket. Jeg har virkelig sat pris på tilværelsen som fodboldspiller de seneste år, men jeg har ikke lyst til kun at præstere på 80 procent og se de dygtige, unge gutter suse forbi mig på grund af fysikken, og jeg kan ikke byde klubben, holdkammeraterne eller mig selv kun at yde 80 procent. Jeg er i bund og grund bare glad for, at jeg er rask og anerkender at konsekvenserne af mit sygdomsforløb har sat en stopper for livet som professionel fodboldspiller, understreger Thomas Kortegaard.

Til stor glæde for alle i og omkring AC Horsens fortsætter han i klubben som træner på Akademiet og omkring førsteholdet, mens han jonglerer med lærerstudiet ved siden af.

- Jeg skal være individuel træner på akademiet og førsteholdet og have fokus på vores reserveligahold. Jeg er meget taknemmelig for, at klubben vil beholde mig, for det er ikke en selvfølge i den her branche, og det har været vigtigt for mig, at der er en idé i det for alle parter. Klubben skal synes, at jeg kan udrette noget, og jeg vil gerne give noget tilbage til klubben, slutter Thomas Kortegaard.

AC Horsens opfordrer alle til at komme og tage afsked med Thomas Kortegaard på CASA Arena Horsens mandag den 26. august, når AaB kommer på besøg.