Uuden hallituksen ministerit kampanjoivat kevään eduskuntavaaleissa varsin erisuuruisten budjettien avulla. Perussuomalaiset ministerit pääsivät hallitukseen keskimäärin 11 600 euron kampanjalla. Keskustaministerit käyttivät keskimäärin 43 900 euroa, kun taas kokoomuksen ministereillä paloi keskimäärin 59 700 euroa.

Pienimmällä vaalibudjetilla ministeriksi nousi perussuomalaisten oikeus- ja työministeri Jari Lindström, jonka kampanjakulut jäivät alle 6 500 euroon. Ministeriporukan suurimmat kampanjakulut puolestaan keräsi kokoomuksen opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen, jonka kampanja maksoi yli 77 000 euroa.

Grahn-Laasosen vaalibudjetista suurin osa muodostui yrityksiltä saaduista tuista. Grahn-Laasonen sai yrityksiltä kampanjatukea yli 39 000 euroa, eniten koko hallituksesta. Vaalirahoitusilmoituksessa Grahn-Laasonen nimeää tukijoistaan ainoastaan puunjalostusyritys Versowood Oy:n. Muiden yritysten antamat tuet siis jäivät alle 1 500 euroon.

Suurimman potin yksityishenkilöiltä keräsi perheministerinä kahden vuoden päästä aloittava keskustan Annika Saarikko, joka muun muassa myi kampanjahilloa yli 8 000 euron edestä. Hallituksen toiseksi suurimman, vajaan 70 000 euron, vaalibudjetin kerännyt Saarikko sai lähes 22 000 euroa yksityisiltä ihmisiltä.

Sipilä laittoi eniten omaa rahaa

Eniten omia rahojaan vaalityöhön käytti pääministeri Juha Sipilä (kesk.). Kampanjointi kevensi Sipilän kukkaroa reilulla 30 000 eurolla.

Sipilän jälkeen eniten omia rahojaan kampanjointiin käytti ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Lenita Toivakka, joka maksoi vajaan 50 000 euron vaalibudjetistaan lähes 19 000 euroa omasta pussistaan.

Yli 10 000 euroa omia rahojaan käyttivät myös elinkeinoministeri Olli Rehn (kesk.) ja puolustusministeri Jussi Niinistö (ps.)

Turun yliopiston Eduskuntatutkimuksen keskuksen erikoistutkija Erkka Railo sanoo, että kampanjoinnin taloudellinen painopiste on siirtynyt yhä enemmän ehdokkaiden harteille. Tämä johtuu osittain siitä, että vaalirahaskandaalin myötä taloudellista tukea kampanjalle on vaikea saada muualta.

– Sen harmillinen sivutuote oli se, että syntyi vaikutelma, että kaikenlaisen rahan antaminen puolueille ja poliitikoille on jotenkin epäilyttävää toimintaa, ja niinhän ei tietenkään ole asianlaita, Railo sanoo.

Kokoomus maksoi Stubbin kampanjan

Halvimmalla kampanjoinnista selvisivät kokoomuksen Alexander Stubb ja Petteri Orpo, joista kumpikaan ei käyttänyt lainkaan omia varojaan vaalityöhän. Valtiovarainministeriksi valitun kokoomuksen puheenjohtajan Alexander Stubbin reilun 60 000 euron vaalikampanjan puolue kustansi täysin.

Railo ei osaa sanoa, kuinka yleistä puheenjohtajan kampanjan täysimittainen maksattaminen puolueella on, mutta yllättävää se ei ole.

– Puolueiden puheenjohtajat ovat joka tapauksessa puolueidensa symbolisiakin johtajia, he edustavat ikään kuin koko puoluetta. Silloin heidän vaalikampanjoihinsa täytyy kyetä panostamaan paljon ja isosti, Railo toteaa.

Vauhtisokeus iskenyt kampanjointiin

Railon mielestä Suomessa keskustellaan aivan liian vähän siitä, kuinka suuria summia ehdokkaat käyttävät vaalikampanjointiin ja minkälainen vaikutus kasvavilla budjeteilla on vaalien tuloksiin ja myöhemmin päätöksentekoon.

– Meillä on hyvin liberaali lainsäädäntö tässä suhteessa. Meillä ei ole esimerkiksi mitään rajoituksia sille, kuinka paljon rahaa saa käyttää, Railo kertoo.

Esimerkiksi Isossa-Britanniassa ehdokkaat voivat käyttää vaalityöhön omaa rahaa enintään 17 000 puntaa (noin 23 700 euroa). Suomessa moni läpimenneistä kansanedustajista on pulittanut enemmän pääsystä Arkadianmäelle.

– Epäsuorasti se näyttää vaikuttavan siihen, että ne jotka pääsevät eduskuntaan ovat erittäin hyvätuloisia, Railo toteaa.

Toki eduskuntaan on mahdollisuus päästä ilman paksua lompakkoa. Railo nostaa esimerkeiksi vihreiden Osmo Soininvaaran ja perussuomalaisten Jussi Halla-ahon, joista molemmat ovat käyttäneet vähän rahaa kampanjointiin.

– Usein näillä henkilöillä on sitten jotain muita resursseja, jotka aika paljon korvaavat sitä, että heillä ei ole käytettävissä paljon rahaa.