Kun vielä takavuosina erakot olivat Lappiin paenneita miehiä, vetäydytään nyt erakoksi muun muassa ekologisista syistä.

"Kärsikö Klaus sydänsuruja, joita piti päästä parantelemaan yksinäisyyteen? Vai oliko jo lapsuudenaikainen pitkä erossaolo omista vanhemmista kokemus, joka sinetöi hänen kohtalonsa – elämään erillään muista...Tai sitten kysymykseni ovat hölmöjä ja peilaavat vain meidän tavanomaisten ihmisten yksioikoisia ja psykologisoivia olettamuksia siitä, että ihmisestä tulee erakko ennen muuta traagisten kokemusten seurauksena."

Olemme tietokirjailija Milla Peltosen uuden kodin toiset vieraat. Peltonen on pari päivää aiemmin muuttanut Kangasalta Virroille. Keittiössä tavarat ovat jo löytäneet paikkansa, olohuone on laatikoita täynnä.

Emme ole aivan erämaassa, mutta kaukana kaupungin hälystä sentään.

– Tunnistan itsessäni vetäytymisen tarvetta. Askeettinen, luonnonläheinen elämä kiinnostaa.

Peltoselta on juuri ilmestynyt tietokirja Erakot. Omintakeisten suomalaisten elämäntarinoita. Tämän jutun lainaukset ovat siitä.

Hannu Salamasta kiitetyn elämäkerran tehnyt kirjallisuudentutkija kiinnostui erakoista luettuaan Juhani Ahon sata vuotta sitten ilmestyneen Rauhan erakon.

Hän huomasi, että kirjallisuushistoriamme on täynnä erakoita alkaen Seitsemästä veljeksestä, jotka pakenevat Impivaaraan:

"Muuttakaamme metsään ja heittäkäämme hiiteen tämän maailman pauhu", Jukolan Lauri julistaa.

Erakko-sana pulpahteli mediassa siellä täällä, erakkoelämäkertoja löytyi paljonkin, mutta kokoavaa teosta siitä, keitä erakot ovat, miksi he ovat elämäntapansa valinneet ja mitä erakkous merkitsee - sellaista Peltonen ei löytänyt. Se piti kirjoittaa itse.

Erakkotutkija Milla Peltonen tuntee itsekin vetäytymisen tarvetta. Olli Perttula

Legenda Lapin erakoista

Erakko on määritelmän mukaan yhteiskunnasta syrjäänvetäytynyt ihminen. Historiallisesti erakoiksi on kutsuttu niitä, jotka eristäytyvät tästä maailmasta saavuttaakseen yhteyden jumalaan.

Meillä Suomessa erakosta tulee mieleen Lapin laajoille kairoille paennut, ehkä vähän omalaatuinen partainen ukko. Myös Milla Peltonen törmäsi legendoihin näistä Lapin erakoista.

– Moni heistä oli sodan käynyt mies, joka ehkä pakeni rintaman kauheuksien painajaisia Lapin erämaihin. Tämä on vain arvailua, sillä yleensä syy erakoitumiseen jää arvoitukseksi.

Syyt ovat omakohtaisia, eivätkä kuulu toiselle, selittää kullankaivajaerakoista kirjoittanut Arvo Ruonaniemi.

Moni maineikas Lapin erakko oli kullankaivaja. Yksi legendaarisimmista kultaerakoista oli Jaakko Isola (1903-1978), joka punnitsee saalistaan tämän jutun pääkuvassa.

Kärsämäellä syntynyt Isola saapui Lappiin työn perässä ja aloitti kullankaivun jo ennen sotaa. Ensin Isola kaivoi parin muun miehen kanssa, mutta kumppaneiden kyllästyttyä tai kuoltua jäi yksin.

Isolaa kuvataan vähäpuheiseksi puurtajaksi, joka oli äärimmäisen säntillinen työssään: ruokatunti oli aina samaan aikaan ja työ päättyi tasan kello 16. Säästäväinenkin Isola oli.

Milla Peltonen tulkitsee Jaakko Isolan edustavan hyvin kuvaa, joka Lapin kultaerakoista luotiin: hiljaisia, rehellisiä, ahkeria miehiä, joilla oli tiukka itsekuri ja jotka pärjäsivät yksin erämaan armoilla – siis perisuomalaisia sankarimiehiä.

Isolan päivistä maailma on muuttunut – kaivoslaki on tekemässä ammattimaisen irtokullan etsinnän mahdottomaksi – ja kultaerakkojen aika on ohi. Tilalle on syntynyt uusi erakkopolvi, jonka tarinat ovat hieman erilaisia.

Lapin kesä on lyhyt ja elo kullankaivajan kämpässä saattoi talvipakkasilla olla varsin karua. Harri Mustonen

Erakkous on valinta

"Marketta paitsi elää yksinkertaista elämää metsässä myös kieltäytyy tekemästä palkkatyötä. Hän ei halua tukea nykyistä järjestelmää maksamalla yhtään enempää veroja kuin pitää...Marketta kokee olevansa naispuolinen versio Linkolasta, joka suree enemmän luonnonvarojen ehtymistä kuin sitä, että kansakunta kaatuu."

Enemmistö nykyerakoistakin on miehiä, mutta eivät enää kaikki. Marketta Horn on jo eläkeiän saavuttanut yksineläjä, jonka motiivi elämäntapaan kumpuaa ekologisesta maailmankatsomuksesta. Hän haluaa elää niin, että kuluttaa mahdollisimman vähän. Marketta Horn on tyyppiesimerkki ekologisesta erakosta.

Milla Peltonen löysi myös uskonnollisista syistä erakoituneita, ihmisiä, jotka ovat halunneet hypätä pois oravanpyörästä, taiteilijoita, jotka tarvitsevat rauhaa työntekoonsa.

Oma lukunsa ovat niin sanotut kausierakot, jotka viettävät osan vuodesta erillään ihmisistä – taustalla saattaa olla vaikea elämänkokemus, jota on tarve työstää yksinäisyydessä.

Motiiveja erakoitumiseen on monia, mutta yksi asia yhdistää: yhteys luontoon.

– Nykyerakot eivät ehkä asu enää turvekammeissa ja saattavat hyvinkin päivittää facebookiaan. Luonto ja sen ehdoilla eläminen on kuitenkin kaikille tärkeää.

Peltonen rajasi niin sanotut kaupunkierakot tutkimuksensa ulkopuolelle.

– Joidenkin mielestä nykyajan erakot ovat juuri näitä kerrostaloissa yksineläjiä. Yksinäisyys on kuitenkin eri asia kuin erakkous.

Peltosen mielestä erakkous edellyttää valintaa. Ihminen päättää elää yksin. Ja hänellä on jonkinlainen suunnitelma tulevaisuudestaan.

– Jos kyse on vain paosta, epäilen, ettei elämä ole hyvää erakkonakaan.

Se voi olla jopa vaarallista. Peltosella on kirjassaan esimerkkejä erakoista, joiden elämä päättyy itsemurhaan. Hän ohjeistaa meitä taviksia tarkkailemaan lähipiiriämme, huomaamaan erakoituva läheinen ja pitämään häneen yhteyttä.

Erakkoelämä ei ole miesten yksinoikeus. Dora Siivonen oli Turun ulkosaaristossa sijaitsevan Lammholmin ainoa ympärivuotinen asukas. Yle videostill

Erakossa täytyy olla jotain vikaa?

"Uupumus. Kyllästyminen säntäilyyn rahan perässä. Mainiot maataloustaidot, puutarhurin koulutus ja mummojen opit. Myös lapsuudenhaave omavaraistilasta. Siinä Ramin tärkeimmät syyt ryhtyä omavaraiserakoksi."

Erakkojen lukumäärästä Milla Peltosella ei ole tarkkaa käsitystä. Hän siteeraa kirjassaan EVAn muutaman vuoden takaista selvitystä niin sanotuista kadonneista työmiehistä (siirryt toiseen palveluun). Sen mukaan Suomessa elää kymmeniä tuhansia parhaassa työiässä olevia miehiä, jotka ovat kaiken ulkopuolella: he eivät käy töissä, opiskele tai ole työkyvyttömyyseläkkeellä.

Ehkä heistä osa on vetäytynyt paitsi yhteiskunnasta, myös muista ihmisistä?

– Se on mahdollista. Näiden "kadonneiden" joukossa lienee kuitenkin myös niin sanottuja syrjäytyneitä, jolloin puhutaan taas eri ilmiöstä kuin erakoiden kohdalla.

Hieman yllättäen Milla Peltonen kertoo löytäneensä erakkonsa melko helposti. Voisi ajatella, että erakkoluonne ei jätä merkkejä itsestään, eikä ainakaan päivitä facebookia. Ei ihan niinkään.

– Vaikka erakoksi vetäytyvällä varmastikin on normi-ihmistä vähäisemmät sosiaaliset tarpeet, on meillä kaikilla myös tarve tulla nähdyksi.

Erakko-leimaa hänen haastattelemansa ihmiset eivät kavahtaneet. Moni piti sitä ihan luontevana määritteenä.

Sen sijaan meidän muiden suhtautuminen erakkoihin on Peltosen mielestä enimmäkseen kielteistä.

– Erakko-sanaa käytetään usein negatiivisessa yksinäistymisen, passivoitumisen merkityksessä.

– Ajatellaan, että ihmisessä täytyy olla jotain vikaa, jos hän ei halua olla tekemisissä muiden kanssa.

Tai sitten erakot nähdään siipeilijöinä, jotka lopulta, vanhetessaan, joutuvat turvautumaan yhteiskunnan kukkaroon.

Viime aikojen megatrendi, huoli ilmastonmuutoksesta, saattaa tosin muuttaa suhtautumistamme erakoihin. On ehkä jo muuttanutkin.

– Luonnon kunnioitus, vähällä pärjääminen, ylipäänsä valtavirrasta poikkeava elämäntapa – kiinnostus niitä kohtaan on selvästikin kasvussa Ja ehkä sitä myötä myös erakkoelämän arvostus.

Dokumentteja erakoista:

Yle Areena: Erakot

Dok: Ulkosaariston uskomaton Dora

Parta – erakon etukasvot

Naltijärven lappalainen