Arvot ovat Tanskassa koventuneet maahanmuuton kasvun myötä.

The New York Times käsittelee laajassa artikkelissaan Tanskan maahanmuuttoa. Havainto on, että liberaalista Tanskasta on kuoriutunut yhä muukalaisvastaisempi valtio. Esiin nostetaan viime vuosina kiihtynyt maahanmuutto.

– Minusta on tullut rasisti, tunnustaa eläköitynyt pankkivirkailija Johnny Christensen amerikkalaislehdessä.

Hän kertoo uskovansa, että maahanmuuttajat vievät hyvinvointivaltion palvelut ilman , että antavat panoksensa kustannuksiin.

– Lähettäkää heidät ulos, Christensen kertoo ja teroittaa epäluulonsa kohdistuvan muslimeihin, jotka pitävät omista säännöistään kiinni.

New York Times kuvailee tanskalaista mallia systeemiksi, jonka ylläpitäminen vaatii kovaa työntekoa, veronmaksua ja kohtuullisia palkkatuloja. Poliittinen kehitys on lehden mukaan kulkenut kohti epäluuloisempaa otetta maahanmuuttajia kohtaan. Tanskan kansanpuolue, oikeistopopulistinen puolue, on tällä hetkellä parlamentin toiseksi suurin.

Tanskassa myös EU-vastaisuus on kasvanut. Osa katsoo Britannian perään, joka päätti kansanäänestyksen jälkeen jättää EU:n.

New York Times haastattelee artikkelissaan useita Tanskassa asuvia maahanmuuttajia. Yksi heistä on Omar Mahmoud, irakilainen insinööri. Hän kertoo tekevänsä kaikkensa sopeutuakseen uuteen kotimaahansa. Hän ja vaimonsa opettelevat ahkerasti kieltä ja kolme lasta käy tanskalaista koulua. Mahmoud kertoo, kuinka he tutustuvat kristinuskoon, vaikka ovat muslimeja ja pojat saavat syödä possua, vaikka se on islamin uskonnossa kiellettyä. Mahmoud kertoo, että hänen perhettään ei ole uhkailtu, mutta kokee siirtolaisvastaisen retoriikan pelottavana.

– Silti olen omassa taivaassani nyt, Mahmoud sanoo.

Artikkelin mukaan tanskalaiset ovat huolissaan kulttuuristaan. Lääkkeeksi tarjotaan rehellistä keskustelua maahanmuutosta ilman kiihkoilua. Entinen opettaja Karin Andersen auttaa maahanmuuttajia kotoutuksessa. Hän kuvaa tanskalaista ilmapiiriä New York Timesissa seuraavasti:

– Tanskalaiset ovat huolissaan siitä, että menettävät oman kulttuurinsa. Mutta kuinka moni on huolissaan niistä, jotka haluavat tulla osaksi sitä.