Palveluvienti voi olla esimerkiksi: – televiestintä- ja tietojenkäsittelypalveluita, kuten sovellusten ja mobiilipelien suunnittelua ja ylläpitoa sekä operaattoreiden palvelumaksuja (tämän ryhmän osuus on 31,8 % Suomen palveluviennistä) – ulkomaalaisten turistien kuljetuksesta saatuja maksuja sekä muita matkailutuloja kuten ulkomaalaisten turistien Suomessa tekemiä ostoksia (11,7 % ja 12,8 %) – liike-elämän palvelumyyntiä kuten laki-asiain-, laskentatoimen- ja konsulttipalveluja (17,6 %) – ulkomailla teetettyjen tuotteiden kotimaisen suunnittelun ja tuotekehityksen lisäarvoa (7,4 %) – suomalaisten rakennusyritysten ulkomailla toteuttamia lyhytaikaisia asennus- tai rakennusprojekteja (5,4 %). – huolto- ja korjauspalveluita (1 %, lukuun eivät sisälly suoraan teollisuuden toimituksiin kuten vaikkapa Koneen hisseihin liittyvät huoltopalvelut).

Alalle syntynyt yli 230 000 uutta työpaikkaa vuosina 2000–2015 muun talouden ja yleisen työllisyyden supistuessa jakson loppua kohti. Lähes 20 prosentin liikevaihdollinen kasvu vielä taantumavuosina 2010–2015. Suomen viennin kasvusta 2000-luvulla 68 prosentin osuus.

Näiden lukujensa valossa Palvelualojen työnantajajärjestö Palta ihmettelee, miksi palvelut yhä ovat lapsipuolen asemassa kun puhutaan Suomen talouden ja viennin kasvusta.

– Televisiossa ja artikkeleissa kysytään, että mistä kasvua saadaan. Se on vähän hassu kysymys, ja varsinaisesta aiheesta mennään usein kovin kauas, sanoo Paltan ekonomisti Matti Paavonen esitellessään Uudelle Suomelle alan näkymiä.

– Jos mietitään sitä, minne työpaikat syntyvät, niin se on ehdottomasti palveluihin.

Yli 70 prosenttia Suomen työllisistä työskenteleekin jo nykyisin palvelualoilla. Eva selvitti vuonna 2014, että siinä missä teollisuudesta oli kadonnut vuodesta 2002 lähtien 60 000 henkilötyövuotta, oli palveluihin löytynyt kymmenessä vuodessa yli 140 000 henkilötyövuoden lisä. Viime vuonna yksityisiin palveluyrityksiin syntyi 6600 uutta työpaikkaa, vaikka kehitys on lähivuodet ollut vaisumpaa.

Ekonomisti Paavosen mukaan Suomen ”tärkein strateginen taistelu” onkin palveluviennin vauhdittaminen eli teollisuuden ”palveluistaminen” ja palveluyritysten kansainvälistyminen. Hän näyttää kansantalouden kokonaiskysynnästä kaaviota, joka koostuu viidestä osasta: yksityisestä kulutuksesta (40 prosenttia), investoinneista (12 %), julkisesta kysynnästä (21 %), tavaraviennistä (19 %) sekä palveluviennistä (8 prosenttia).

– Jos halutaan kasvua, jonkun näistä kysyntäkomponenteista pitää muuttua, Paavonen sanoo.

Työllisyyden nousu nostaisi yksityistä kulutusta, minkä vuoksi Palta tukeekin hallituksen työllisyystoimia työttömyysturvan kiristyksineen. Sen sijaan julkista kysyntää säästöihin pyrkivä Suomi ei voi lisätä, eikä tavaravientikään ole päässyt mukaan maailmantalouden kasvuun. Investoinnit kasvanevat tänä vuonna hieman.

Mutta Paltassa uskotaan, että viides pala eli palveluvienti on Suomen tulevaisuuden kasvun lähde. Palveluviennin arvo on kasvanut 2000-luvulla alle kymmenestä miljardista eurosta 20 miljardiin, mutta se on yhä pieni pala kansainvälistä kauppaamme verrattuna tavaravientiin.

– Tulevaisuudessa meidän tulee yhä enemmän keskittyä korkean arvolisän palveluvientiin. Sillä bruttoviennillä ei ole oikeastaan merkitystä, koska jos me ostetaan tuolta putki, ja tuolta toinen, hitsataan ne yhteen ja viedään, niin meidän vientimme arvo on niiden kahden putken arvo sekä hitsauksen arvo – mutta arvonlisämme on vain se hitsaus, Paavonen sanoo.

Hän korostaa, että palveluissa lisäarvo – eli tuonnin ja viennin arvojen erotus – on selkeästi korkeampi kuin teollisuudessa. Valtion taloudellinen tutkimuskeskus VATT onkin arvioinut, että vuonna 2009 Suomen viennin arvonlisäyksestä noin 40 prosenttia syntyi palveluista. Enemmän kuin tavaraviennistä, vaikka jälkimmäisen volyymi on reilusti suurempi.

Paavosen mukaan vauhdikkaimmin kasvaa niin sanottu moderni palveluvienti, johon ei lasketa esimerkiksi kuljetus- ja matkailutoimintoja kotimaassa eikä perinteisiä ”vientitavaraan sidottuja” palvelutoimintoja. Mutta perinteisiäkään palvelualoja ei ole syytä hyljeksiä kansainvälistymisen ja kasvun etsinnässä.

– Sanotaan, että ei me pärjätä pelkkiä paitoja pesemällä. Kylläpäs pärjätään, jos me pestään kaikki maailman paidat, Paavonen toteaa.

Esimerkiksi suomalainen parturiyritys M-Room on uudistanut perinteistä alaansa uudenlaisella palvelukonseptilla ja ansaintalogiikalla, ja on nyt Euroopan suurin miesten parturiketju. Ja toinen suomalainen palveluviennin onnistuja, tietoverkkojen huolto- ja kunnossapitoyhtiö Eltel, on uudistanut huoltomiestensä työnohjausta tarkasti digitalisoiduksi.

Paltan mukaan suomalaispoliitikot ovat alkaneet havahtua palveluviennin potentiaaliin vasta aivan viime aikoina.

– Meillä on vieläkin tämä vanha teollinen historia taustalla, ja palveluiden kasvumahdollisuuksista ei ole hirveästi puhuttu. Viime eduskuntavaalien keskusteluissa puhuttiin teollisista investoinneista ja niiden välttämättömyydestä, mutta kun aika tarkalla korvalla seurasimme puolueiden puheenjohtajia, niin eivät siellä paljon palvelut ja digitalisaatio kuuluneet, sanoo Paltan toimitusjohtaja Riitta Varpe.

– Nyt ihan viime viikkoina ja kuukausina sekä hallitusohjelmassa digitalisaatiomahdollisuuksien kehittäminen on ihan hyvin noteerattu. Nyt ollaan vain tekemistä vaille, Varpe toteaa.

Järjestö vaatii poliitikkoja uudistamaan sekä työmarkkinoita, sääntelyä, verotusta että vientivauhdittaja Team Finlandin toimintaa niin, että palveluiden kansainvälistyminen ja digitalisaation kehittäminen helpottuu. Verotuksessa iso epäkohta on järjestön mukaan sähkövero, jota palvelualan yritykset maksavat kolminkertaisesti teollisuuteen nähden, vaikka kulutus on kolmannes teollisuuden kulutuksesta. Tämä johtuu teollisuuden veroleikkureista ja alemmasta veroluokasta.

– Jos ajatellaan esimerkiksi digitalisaatiota, niin se säästää ja parantaa tuottavuutta monessa asiassa, mutta sähköä siihen tarvitaan paljon, Paavonen sanoo.

Huoli: Digitalisaatio tapahtuu, ala nukkuu

Mutta valtiovalta ei ole ainoa, joka kenties on nukkunut. Paltan oma selvitys osoitti keväällä, että 58 prosenttia alan yrityksistä ei ole kirjannut digitalisaatiota strategiaansa – vaikka samaan aikaan alan voimakkaista kasvajista 96 prosenttia oli digitalisaation edelläkävijöitä. Noin 30 prosenttia palveluyrityksistä katsoo, ettei digitalisaatiokehitys ole yrityksen kannalta merkittävä asia.

Lisäksi vain 25 prosenttia palvelualan yrityksistä harjoittaa kansainvälistä liiketoimintaa. Tämä nukkujien määrä sekä kansainvälistymisessä että sen kannalta olennaisessa digitalisaatiossa huolestuttaa Paltaa.

– Toivoisin, että se 25 prosenttia olisi korkeampi – huomattavasti korkeampi. Kotimaisessa markkinassa tulee saturaatiopiste täyteen nopeasti, Paavonen jatkaa.

Entä ne 75 prosenttia alan yrityksistä, jotka toimivat vain kotimaassa? Niistä vain kolme prosenttia suunnittelee kansainvälistymistä!

– Tämä tässä on huolestuttavaa. Erityisesti, kun olemme pieni avoin talous, joka tarvitsee ulkomaankauppaa kasvaakseen. Ja minun on vaikea nähdä, että se tavaran bulkkituotanto loisi sen kasvun taas, Paavonen toteaa.

Digitalisaatiokyselynsä lisäksi Palta herättelee nyt alaansa käymällä päätoimialojen tilannetta läpi.

– Selvitetään, missä vaiheessa esimerkiksi logistiikka-alan yrityksemme ovat digitalisaatiossa ja miten he tulevat hyödyntämään mobilisaatio- ja pilvipalveluita, sensoriteknologiaa, jakamistaloutta ja vastaavaa? Millaisia pullonkauloja kehitykseen liittyy? Varpe listaa.

Annetaan Matti Paavoselle vielä viimeinen sana. Digitalisaatiosta, palvelualan yrityksille.

– Digitalisaatio tulee muuttamaan kaiken ja kaikki mikä on digitalisoitavissa digitalisoidaan. Ja siinä vaiheessa muu bisnes sitten katoaa, hän sanoo.