Noin 26 vuotta sitten Pohjois-Suomen metsiin saapui omituinen joukko räsyisissä vaatteissa. Elämäntapaintiaaneiksi nimetyt Iriadamantit saivat osakseen paljon kiinnostusta ja tukea alkuaikoinaan.

Oulun yliopiston professori ja vihreiden kansanedustaja Erkki Pulliainen oli henkilö, joka kutsui intiaanit alun perin Suomeen.

Tarkoituksena oli tehdä tutkimusta siitä, kuinka intiaanit elävät metsässä omavaraistaloudessa.

Kansanedustaja Erkki Pulliainen ja Micmac-intiaanien Matterhorn Oulussa.­

Ouluun saapui vuoden 1991 elokuussa aluksi reilun 30 hengen ryhmä, mutta myöhemmin kansainvälisiä intiaaneja saapui paikalle lisää, jolloin parhaimmillaan metsissä asusteli noin 80 elämäntapaintiaania. Mukana oli myös lyhyen aikaa suomalaisia jäseniä.

Intiaania Suomeen oli puuhamassa myös oululainen maailmanparantaja Ilpo Okkonen. Hän on vaiennut aiheesta aina näihin päiviin asti. Nyt hän kertoo koko tarinan Ylen Intiaanit tullee! -radio-ohjelmasarjassa.

– Minua voitte syyttää siitä, että elämäntapaintiaanit tulivat Suomeen, Okkonen kertoo Ylen Intiaanit tullee! -radio-ohjelmasarjassa.

Oulusta intiaanit siirtyivät Kittilän Lainioon, jossa leiri oli pystyssä liki kaksi vuotta. Aluksi julkisuus oli positiivisen uteliasta, mutta pikku hiljaa se alkoi kääntyä. Hämmennystä aiheutti heidän erikoiset tavat.

Lapset, naiset ja miehet asuivat erillään omissa leireissään. Ruokaa ja juomaa ei myöskään nautittu ennen iltaa. Lapsia opetettiin olemaan huutamatta estämällä heitä hengittämästä. Synkimpiä muistoja ovat kuolemantapaukset. Vuoden 1992 kevättalvella leirillä kuoli kolmevuotias lapsi.

– Ruumiinavauksessa syyksi todettiin suolistotulehdus. Lapsi tuhkattiin Oulussa. Hänet piti haudata Kittilään, mutta en tiedä, miten lopulta kävi, Okkonen sanoo Helsingin Sanomille.

Kohujen saattelemana Erkki Pullianenkin irtisanoutui liikkeestä. Kävi ilmi, ettei leirissä oltu tehty mitään tutkimuksia, kuten alun perin oli suunniteltu.

Kävi ilmi, ettei leirissä ollut tehty tutkimuksia, vaikka niin oli alun perin oli suunniteltu.­

Myöhemmin alueella vierailleet toimittajat leimasivat olot siellä surkeiksi ja intiaanien puhemiehen Apjoilnen huijariksi. Espanjasta, Ranskasta ja Belgiasta kotoisin olevat leirin asukkaat kärsivät nälästä ja kylmästä.

Pian myös selvisi, ettei leiri todellisuudessa ollutkaan selviytynyt omin avuin, vaan se oli saanut ruoka-apua ulkopuolelta jatkuvasti.

Elämäntapaintiaanit karkotettiin Suomesta alkusyksystä 1993, ja leiri hajosi Sisiliassa vuotta myöhemmin. Symbioosissa luonnon kanssa elävästä Elämän yliopistosta jäi jäljelle Kittilän metsiin vain kasa roskia ja jätettä.

Elämäntapaintiaanit jättivät Okkoseen haavoja. Maine oli mennyt.

– Kyllähän toipuminen vei vuosia. Vieläkin tekisi mieli hypätä kylmään veteen, kun näitä ajattelee. Henkinen ja fyysinen terveys rakoilivat ja luottotiedot menivät, Okkonen sanoo Helsingin Sanomille.

– Aina, kun mä menin markettiin tai mihin vaan, tutut ihmiset kysyivät ihmeissään, että kerro, mikä se on, mitä on tapahtunut. Ja niin kuin hyljeksettiin meitä. Ja naapurit saattoivat huutaa ala-arvoisia asioita, Okkonen sanoo Ylen radio-ohjelmassa.

Jäi elämäntapaintiaaneista myös hyviä muistoja. Okkonen kertoo Helsingin Sanomille, että hän oppi muun muassa sen, että ”metsä on koti, turva ja rauhoittava paikka”.

Okkonen kertoo Ylen radio-ohjelmassa, että lähtisi ”totta kai” uudelleen maailmanparannushommiin, mutta usko elämäntapaintinien puhemiehen Apjoilnen kaltaisiin guruihin meni. Hänen mukaansa maailmanparannuksen pitää tapahtua pienillä asioilla ja omalla työllä.

Nykyään Okkonen toimii arkkitehtuurin parissa.