”Elleivät ihmiset pysty suunnittelemaan elämäänsä, perustamaan perhettä ja asumaankin, yhteiskunta polarisoituu, luottamus romahtaa, väkivalta ryöstäytyy ja elinaika lyhenee”, Siltala varoittaa.

Professori Juha Siltala miettii kirjassaan, oliko vaurastuvan keskiluokan ja pysyvien työpaikkojen aika vain poikkeuksellinen historian suhdanne, joka ei voinutkaan olla pysyvä tila. ”Elleivät ihmiset pysty suunnittelemaan elämäänsä, perustamaan perhettä ja asumaankin, yhteiskunta polarisoituu, luottamus romahtaa, väkivalta ryöstäytyy ja elinaika lyhenee”, Siltala varoittaa.

Professori Juha Siltala miettii kirjassaan, oliko vaurastuvan keskiluokan ja pysyvien työpaikkojen aika vain poikkeuksellinen historian suhdanne, joka ei voinutkaan olla pysyvä tila. ”Elleivät ihmiset pysty suunnittelemaan elämäänsä, perustamaan perhettä ja asumaankin, yhteiskunta polarisoituu, luottamus romahtaa, väkivalta ryöstäytyy ja elinaika lyhenee”, Siltala varoittaa.

Juha Siltala (s. 1957) on Helsingin yliopiston Suomen historian professori. Hänet tunnetaan myös yhteiskunnallisista kannanotoistaan, joista tunnetuin on vuonna 2004 julkaistu kirja Työelämän huonontumisen lyhyt historia.

Historian professori ja kirjailija Juha Siltala vyöryttää uutuusteoksessaan lukijan silmille sellaisen määrän tietoa keskiluokan kurjistumisesta, että jos ei vielä masentanut, niin tämän jälkeen viimeistään.

Tänään julkaistu Keskiluokan nousu, lasku ja pelot (Otava 2016) on toisinaan punaisen lankansa menettävä kokoelma tilastotietoa, tutkimustuloksia sekä ennusteita keskiluokan surkastumisesta. Pääteesi kuuluu seuraavasti: aiemmin yhteiskuntia koossa pitänyt ahkera keskiluokka on menettämässä syyn toimeliaisuudelleen ja rauhallisuudelleen, kun rikkaat nappaavat pääomiensa avulla yhä suuremman osan talouskasvusta ja automaatio siirtää massatuotannon työpaikat historiaan.

Samaan aikaan sosiaalinen liikkuvuus on hidastunut ja koulutuksen yhteys tulotasoon heikentynyt.

– Kolme neljästä länsimaalaisesta katsoo kuuluvansa keskiluokkaan, ja koulutukselta on totuttu odottamaan parempia asemia. Nyt suuri osa pelkää saavutettujen asemien menettämistä, Siltala kirjoittaa.

Keskiluokkaan pääsy on Siltalan mukaan vaikeutunut – mutta keskiluokasta putoaa pois entistä helpommin ja entistä syvemmälle. Ahkeruuteen kannustaneen toivon tilalle on tullut pelko.

– Työn globaalin hintakilpailun, automaation, vapaiden pääomaliikkeiden ja hyvinvointivaltioiden veropohjan rapautumisen myötä länsimaiden keskiluokan on vallannut menettämisen pelko. Kohtuullisin ponnistuksin ei enää voi säilyttää kohtuullista asemaa. Sosiaalinen nousu on vähentynyt ja putoaminen on tullut mahdolliseksi, hän kirjoittaa.

Suomessa suuresta sosiaalisesta sekä elintason noususta 1900-luvun loppupuolella nauttinut keskiluokka on ”lähestymässä eläkeikää tai ylittänyt sen, mikä herättää ikävän mielikuvan, että se on jäämässä historiaan”.

– Suuret ikäluokat ehtivät kokea nousevien ja täyttyvienkin odotusten vaiheen siinä missä nuoremmat ovat jo joutuneet sopeutumaan niukkenemiseen, Siltala kirjoittaa.

– Samaan aikaan kun eläkkeiden taso on noussut, nuorimpien ikäluokkien tulokehitys on pysähtynyt ja kääntynyt jopa lievään laskuun. Suuret ikäluokat siis olivat keskiluokkaisia työikäisinä ja eläkeikäisinä.

Tueksi löytyy tilastotietoa: vuonna 1990 parhaassa työiässä olleiden (45–54-vuotiaiden) käytettävissä oleva mediaanitulo oli kaksinkertaistunut verrattuna samanikäisiin vuonna 1966. Sen jälkeen alle 35-vuotiaat putosivat kyydistä, ja meneillään olevan taantuman aikana heidän tulonsa alkoivat keskimäärin supistua.

Lue myös: Tuloromahdus: 1980–1995 syntyneiden ”petos” totta Suomessakin

Lue myös: Ilkeä kaksoisvaikutus iskee 1980–1995 syntyneisiin suomalaisiin

Rikkaiden rikastumisesta Siltala kertoo tilastojen avulla muun muassa näin:

– Vaikka reaalitulojen keskimääräinen kasvu Suomessa oli jaksolla 1990–2014 yli kaksinkertainen ajanjaksoon 1966–1990 nähden, toisten rikastuminen peitti keskiarvossa toisten polkemisen paikoillaan. Tulot eivät enää juuri kasvaneet alimmissa desiileissä. Ylin tulonsaajaprosentti sitä vastoin kaksinkertaisti keskimääräiset reaaliset käytettävissä olevat tulonsa vuosina 2005–2010. Vuosina 1966–1990 tulot kasvoivat enemmän alemmilla tulodesiileillä, kun taas 1990–2007 desiilien vuosikasvun järjestys kääntyi päinvastaiseksi: ylimmän prosentin tulot kasvoivat 209 %, alimman kymmeneksen 8 %, Siltala luettelee.

Suomalaisesta tuloerojen kasvusta Siltala syyttää ennen kaikkea progression poistamista pääomatuloista vuonna 1993 sekä verovapaiden osinkotulojen suosimista. Hänen mukaan ylin tuloprosentti ”muuttui pääomatulovaltaiseksi siinä vaiheessa, kun kävi kannattavaksi muuntaa palkka- ja yrittäjätuloja osinkotuloiksi”.

Ratkaisuksi varallisuuserojen repeämään Siltala väläyttää globaalia pääomaveroa eli käytännössä rikkaille kertyneen omaisuuden kertaverotusta valtioiden hyväksi. Hänen mukaansa esimerkiksi EU:n laajuinen 1–2 prosentin vero yli miljoonan euron omaisuuksista ”toisi verotuotoksi pari prosenttia bruttokansantuotteesta, vaikka maksajia olisi vain 2,5 % väestöstä”.

– Euroopan julkinen velka olisi helposti kuitattavissa kertaluontoisella pääomaverolla, sillä yksityinen puoli on Euroopassa rikas ja vain julkinen talous köyhä.

Siltala ei itsekään pidä tämän toteutumista todennäköisenä, mutta varoittaa:

– Ellei mitään tehdä, Dubai häämöttää länsimaidenkin tulevaisuudenkuvana: maailman omistava luokka seitsemän tähden hotelleissaan, työstä vapaat sheikit, rahanpesun ja asekaupan virrat, katettu kulutusparatiisi ja kapinoimattomat paariatyöläiset häätöuhkineen.

Työelämässä keskipalkkainen työ tulee vähentymään ja on jo vähentynyt. Ammattirakenne polarisoituu: sekä matala- että korkeapalkkaisten työpaikkojen määrä on kasvanut Suomessa voimakkaasti vuosina 1995–2009, mutta keskipalkkaisten työpaikkojen suhteellinen osuus on pienentynyt selvästi, Siltala kertoo. Hänen mukaansa taloustieteilijä Paul Lillrank pitää keskiluokan tuhoa teknologisena pakkona: keskiluokka syntyi massatuotannosta, jonka työpaikat nyt häviävät. Jäljelle jäävät ”hyperpalkattujen hyperproduktiivisten” menestyjien työt ja heidän palvelijansa.

– Keskivertotyöntekijä ei enää kelpaa ”kunnon töihin”, Siltala toteaa.

– Julkinen keskustelu alkaa myös Suomessa kallistua samaan suuntaan kuin Saksassa 1990-luvulla: työtä ei synny, jos siitä pitää maksaa elantoon riittävä palkka.

Siltala korostaa, että kansainvälisesti katsoen varallisuus ei Suomessa ole kovin keskittynyttä vaan Suomi on yhä keskiluokkainen yhteiskunta. Omistusasuntojen maassa puolella kotitalouksista oli vuonna 2013 yli 110 000 euroa nettovarallisuutta.

Siltalan mukaan ”näky 15 %:n voittajien maailmanyhteisöstä ja loppujen jättämisestä slummiutumaan” on torjuttava, jotta ihmiset saadaan globaalisti sitoutumaan yhteistyöhön sen sijaan, että käynnistyy kaikkien sota kaikkia vastaan. Suomen osalta Siltala antaa yhteiskuntarauhan säilymiselle toivoa kirjansa lopussa.

– Sosiaaliselle luottamukselle on ainakin Suomessa vielä hyviä edellytyksiä: suomalaiset luottavat toisiinsa ihmisinä, vaikka nettikirjoittelu on synnyttänyt luottamuskuilun projektiivisten suurryhmien välille. Yhteisymmärrys ja toisten inhimillisyyden toteaminen saavutetaan jälleen parhaiten arkisten asioiden hoitamisessa, ei periaatekeskustelussa – aivan niin kuin tapahtui sisällissodan jälkeisessä Suomessa, Siltala kirjoittaa.

Talouselämä kertoo Juha Siltalan esitelleen kirjansa julkistustilaisuudessa myös asioita, jotka tuovat suomalaiselle keskiluokalle toivoa.

Lue lisää:

Petteri Orpo huolestui Suomen keskiluokasta: ”Aikamme suurimpia arvovalintoja”

Tutkimusjohtajan huomio Suomen keskiluokasta: ”Järjestelmässä ei ole mitään tolkkua”

Vastareaktio Petteri Orpon sanoihin: ”Luokkayhteiskunta – kategorisoidaan ihmisiä”

Kansanedustaja: ”Brexit-fiasko – Luuserien kapina menestyjiä vastaan”

Suomen Pankki: Duunarin palkka ei saa nousta, jos Suomi tahtoo taas jaloilleen