Mansesteri-yhtyeen Markus Savolainen ja Iiro Lehtonen ovat sitä mieltä, että lähiötausta ei välttämättä määrittele nuoren kohtaloa. - Kyllä jokainen meistä on oman tiensä aurannut. Se on omasta pääkopasta kiinni, mihin pisteeseen on elämässä päässy.

Mansesteri-yhtyeen Markus Savolainen ja Iiro Lehtonen ovat sitä mieltä, että lähiötausta ei välttämättä määrittele nuoren kohtaloa. - Kyllä jokainen meistä on oman tiensä aurannut. Se on omasta pääkopasta kiinni, mihin pisteeseen on elämässä päässy. Jani Aarnio / Yle

"Kääntelen sulta lumpiot nurin ja teen susta ajokoiran, jos rupeet kettuileen."

Kuusikymppisten seurue hörppii iltapäiväoluitaan Tampereen Hervannan Kultaisessa Apinassa. He kuuntelevat Tapio Ahlgrenin muisteloita kymmeniä vuosia sitten paikallisella grillillä sattuneesta välikohtauksesta.

Pöytäseurue vakuuttaa, että villit tyypit ovat häipyneet. Toisella korvallani kuulen kuinka baarin ulkopuolella joku ärisee ja möykkää sekavia.

Kultaisessa Apinassa kokoontuneen seurueen mielestä vanhaa hervantalaista yhteisöllisyyttä on vielä olemassa, mutta ei yhtä voimakkaana kuin muutama vuosikymmen sitten. Jani Aarnio / Yle

Ovatko suomen lähiöt ongelmapesiä, joissa kytee vihaa ja katkeruutta? Tuntevatko kaikki suomalaiset olevansa mukana Suomi Oy:n menestystarinassa, jossa kaikki taloudellisen vaurauden mittarit osoittavat koilliseen.

Tampereen yliopiston professori Harri Melin hörppii kahvia nurkkapöydässä. Missä kohtaa lähiöiden ja muun vaurastuvan Suomen tiet pääsivät erkanemaan?

– Moni lähiö rakennettiin 1960-luvun kaupungistumisen hulluina vuosina, kun maalta kaupunkeihin tulleille työläisperheille tarvittiin koteja, Melin avaa.

Tuohon aikaan uutuuttaan kiiltävät asunnot edustivat uuden työväenluokan suomalaista unelmaa. Sittemmin lähiöt ovat alkaneet Melinin mukaan jakautua eri kasteihin.

– Osa vanhoista lähiöistä on jäänyt uinumaan 90-luvulle ja osaa kehitetään hyvin vahvasti.

Harri Melin on huolissaan koulushoppailun aiheuttamasta eriarvoistumisesta. Jani Aarnio / Yle

Turun yliopistossa tehdystä tutkimuksesta (siirryt toiseen palveluun) selviää, että Suomessa on useita asuinalueita, joihin on kasaantunut tavallista enemmän huono-osaisuutta eli köyhyyttä, kouluttamattomuutta ja työttömyyttä.

Melin muistuttaa, että esimerkiksi korkea työttömyysaste ei kerro koko totuutta siitä, miten yksittäisessä lähiössä voidaan. Asuinalueiden maineeseen vaikuttavat niin sanotut huono-osaisuuden taskut, yksittäiset talot ja jopa raput, jotka saavat lähiön näyttämään pahalta tilastoissa.

– Meillä ei ole ongelmalähiöitä vaan lähiöiden sisällä on ongelmia.

Viisi vuotta lähiöissä

"Etkö sä osaa bilistä?"

Lotta Junnilainen ei osannut. Monessa lähiössä nuorisotalo on se paikka, jossa hengataan ja kasvetaan. Ja siellä on biljardipöytä.

Helsingin yliopiston väitöskirjatutkija Lotta Junnilainen jalkautui viideksi vuodeksi kahteen lähiöön, joista toinen on pääkaupunkiseudulla ja toinen Länsi-Suomessa. Hän ei halua kertoa lähiöiden nimiä. Niillä ei ole hänen mukaansa merkitystä.

Nyt projekti on valmis. Sen tuloksena syntyi väitöskirjatutkimus Lähiökylä, jossa Junnilainen avaa sitä, millaiseksi vuokravaltaisten – ja monella mittarilla huono-osaisten – lähiöiden ihmiset kokevat elämänsä. Hänen tutkimansa lähiöt saatettaisiin helposti nimetä ongelmalähiöiksi.

Lotta Junnilainen vietti tutkimustaan varten viisi vuotta kahdessa eri lähiössä. Lotta Junnilainen

Lotta Junnilainen lopettaisi kokonaan ongelmalähiöistä puhumisen, koska sellaisia ei hänen mukaansa Suomessa ole. Junnilaisen mielestä Suomessa on lähiöongelma sen suhteen, miten ulkopuoliset näkevät niissä asuvat ihmiset.

Junnilaisen mukaan ongelmilla viitataan usein paikalliseen elämänmenoon. Mutta kenellä on oikeus määritellä, millainen elämä on ongelma?

– Kun puhutaan ongelmalähiöstä, niin oikeasti puhutaan ihmisistä. Se on kiertoilmaus, jolla leimataan yhteiskunnan alemmat luokat. Sana pitäisi laittaa pannaan.

Harri Melin on samaa mieltä. Hänen mukaansa puhe ongelmalähiöstä voi saada aikaan negatiivisen kierteen, joka näkyy esimerkiksi asuntojen hintojen romahtamisena.

– Ongelmalähiö on stigma, joka leimaa asukkaansa epäilyttäviksi.

Kaikki tuntuu heistä vaikeammalta kuin ennen. Lotta Junnilainen

Aikuisen on helppo hymähdellä ongelmalähiöpuheille. Lapsille ja nuorille ne voivat sen sijaan aiheuttaa hämmennystä, sillä ongelmaksi nimetty lähiö on heidän kotinsa.

– Seuraa ristiriita, jossa paikka jossa asut on sekä hyvä että paha, Lotta Junnilainen sanoo.

Junnilaisen mukaan ongelmalähiöpuhe synnyttää outoja tilanteita. Lähiöillä on kova tarve saada nuoret kiintymään kotikulmiinsa ja pitämään niistä huolta yhteisöllisesti. Samalla heitä kannustetaan lähtemään pois.

– Yrittäkää nähdä maailmaa ja menkää muualle kouluun. Muuten päädytte roikkumaan ostarille.

Nuori kasvaa ristiriitaisten viestien ympäröimänä: samaan aikaan sanotaan, että lähde pois ja samalla sanotaan, että kiinnity paikkaan.

Kaikilla on samat mahdollisuudet menestyä – vai onko?

– Ei ole, Junnilainen sanoo.

Hänen mielestään kaikilla suomalaisilla ei ole tasavertaisia mahdollisuuksia edetä elämässään kohti ylempiä sosiaalisia luokkia.

– Se on kaunis ajatus, joka ei pidä paikkansa. Sen ymmärtäminen on vaikeaa heille, jotka nauttivat tasa-arvoisen yhteiskunnan hedelmistä.

En muuttanut pois siksi, että olisin halunnut pois. Markus Savolainen

Junnilainen kutsuu ajatusta tasavertaisista mahdollisuuksista suomalaiseksi unelmaksi. Se on hyvinvointivaltion tuottama versio amerikkalaisesta unelmasta, jossa jokaisesta voi tulla mitä vaan.

– Vaikka meillä on verraten tasa-arvoinen yhteiskunta, niin myös meillä elämässä etenemiseen vaikuttaa voimakkaasti se, mihin yhteiskunnalliseen asemaan sattuu syntymään.

Hervanta kasvoi kovaa vauhtia 1970-luvulla. Tämä kuva on vuodelta 1975. Antero Tenhunen / Yle

Junnilainen avaa ajatustaan ajatusleikillä, jossa kaksi nuorta saa eteensä samanlaiset tontit ja talopaketit.

– Toisella on täydelliset työkalut, rakennusohjeet ja taustavoimat kertomassa mitä tehdä. Toisella on seitsemän erilaista vasaraa eikä hajuakaan, miten sitä käytetään ja mitä sillä pitäisi tehdä.

Professori Harri Melinin mukaan Suomi on monella mittarilla tasa-arvoinen maa. Esimerkiksi palkkaerot ovat kansainvälisesti vertailtuna maltilliset työmarkkinapolitiikan ansiosta.

Meillä ei ole ongelmalähiöitä vaan lähiöiden sisällä on ongelmia. Harri Melin

Yksi perinteinen lääke eriarvoistumista vastaan on Melinin mukaan ollut peruskoulujärjestelmä, joka on pitänyt huolen siitä, että – ainakin periaatteessa – kaikilla on samat mahdollisuudet saada koulutusta ja menestyä elämässään asuinpaikasta riippumatta.

Melinin mukaan peruskoulu on alkanut rapautua ja Suomeen on syntynyt koulushoppailun kulttuuri. Suurissa kaupungeissa yläkouluikäisistä melkein kolmannes on muissa kouluissa kuin heidän pitäisi asuinpaikkansa perusteella olla.

– Koulushoppailu on uusi ilmiö Suomessa. Keskiluokka valitsee asuinpaikkansa sen perusteella, millaisia kouluja siellä on.

Hiljaiset signaalit

Molemmissa Lotta Junnilaisen tutkimissa lähiöissä ihmisillä on tunne epäoikeudenmukaisuudesta yhteiskuntaa kohtaan. Ne hyväosaiset eivät ymmärrä elämäämme, ja poliitikot eivät aja asiaamme.

Junnilainen korostaa, etteivät kaikki ajattele niin. Mutta moni ajattelee. Ihmisten katkeruutta lisäävät lisääntyvä työttömyys ja tunne hallinnan puutteesta.

– Lähiöissä melkein kaikkien lähipiirissä on ihmisiä, joiden ovat työt loppuneet tai muuttuneet epävarmoiksi.

Ihmisistä tuntuu, että maailma muuttuu kovaa vauhtia, ja sen muutoksen hyödyt tuntuvat valuvan joillekin muille, Junnilainen sanoo.

– Kaikki tuntuu heistä vaikeammalta kuin ennen.

Ruotsalaisessa Husbyn lähiössä mellakoitiin rajusti kuutisen vuotta sitten. Poliisi oli surmannut pidätystilanteessa iäkkään husbyläisen miehen. Katkeroitunut nuoriso vastasi sytyttämällä autoja tuleen. Mellakointi jatkui useita päiviä ja levisi muihin lähiöihin ja kaupunkeihin Ruotsissa. Fredrik Sandberg / EPA

Junnilaisen mukaan Suomessa ollaan osattu hyvin estää äärimmäistä ahdinkoon joutumista ja ulkopuolisuutta. Eriarvoistuminen ja katkeruus eivät ole juurikaan purkautuneet väkivaltaisena käytöksenä.

– Väkivaltaisen käytöksen sijaan se näkyy ei-tekemisenä ja passivoitumisena kuten äänestämättä jättämisenä.

Lotta Junnilainen ei usko, että Suomessa tullaan näkemään lähiaikoina isompaa liikehdintää lähiöissä. Samalla hän muistuttaa, että Suomi ei ole irrallaan muun maailman ilmiöistä.

– Tilanteet voivat eskaloitua nopeasti.

Junnilaisen mukaan se vaatii vain sen, että jengi nuoria keksii polttaa enemmän kuin yhden auton. Mediakohu on valmis ja ongelmat alkavat ruokkia itseään.

Junnilaisen mukaan yksi iso tekijä Suomen rauhalliseen tilanteeseen on se, että Suomessa poliisi on toiminut hyvin ja kovia otteita ei ole käytetty.

Asumisloukku ja rakas kotikulma

Varjobaarin sohvaa valaisevat värikkäät esiintymisvalot. Tamperelaisen Mansesteri-yhtyeen MC Mane eli Markus Savolainen muistelee nostalgisella lämmöllä elämää 90-luvun menoa. Naapurilähiössä syntynyt mies vietti paljon aikaa rankan paikan mainetta nauttineessa Hervannassa.

– Mölyä oli enemmän kuin nykyään. Kun olin tädillä yötä, niin siellä pelotti välillä nukkua. Joka viikonloppuyö oli hirveetä huutoa ja kolinaa ulkona ja rappukäytävissä.

Savolaisen mukaan kovan jengin mainetta kannettiin ylpeydellä. Kotikulmia kunnioitettiin.

– En muuttanut pois siksi, että olisin halunnut pois. Tuli vain mahdollisuus ostaa oma asunto muualta.

Lähiöiden lapset ja nuoret joutuvat outoon tilanteeseen, kun heitä kannustetaan jättämään kotikulmansa heti kun mahdollista.

Kuitenkin joka kolmas lähiössä asuva kokee olevansa asumisloukussa, kertoo Helsingin yliopiston tuore tutkimus (siirryt toiseen palveluun).

Asumisloukussa oleva ihminen haluaisi muuttaa pois nykyisestä asunnostaan, mutta ei syystä tai toisesta siihen pysty. Muuttoon ei yksinkertaisesti ole varaa.

Asumisloukku voi olla myös terveysriski, sillä loukussa oleminen aiheuttaa pitkittynyttä stressiä.

– Asumisloukkuun liittyvä stressikokemus on tällaisilla alueilla melko yleinen, mikä osaltaan auttaa ymmärtämään asuinalueiden välisiä terveyseroja, Helsingin yliopiston Kaupunkitutkimusinstituuti tutkijatohtori Teemu Kemppainen sanoo.

Lotta Junnilainen muistuttaa, että lähiöissä on paljon ihmisiä, jotka eivät halua lähteä muualle. Lähiöissä elävät ovat hänen mukaansa monella tavalla tyytyväisiä elämäänsä, vaikka he kokevatkin elämän jakaneen heille epäreilut kortit.

– Ihmiset ovat tyytyväisiä paikassa, jossa kaikilla on jollain tavalla sama yhteiskunnallinen asema.

Liki 25 000 asukkaan Hervanta on kehittynyt paljon viimeisen parinkymmenen vuoden aikana. Sosiaaliset ongelmat sijoittuvat hyvin rajatuille alueille, jopa yksittäisiin rappukäytäviin. Jani Aarnio / Yle

Junnilaisen kokemusten mukaan monet lähiöiden asukkaat eivät välitä huonosta maineesta. Silti käytännössä kaikki aloittavat keskustelun sanomalla "tällä paikalla on huono maine, mutta ei tää ole sellainen kun sanotaan".

Kultaisen Apinan pyöreässä pöydässä äänenvoimakkuus on vähän noussut, iltapäivä on edennyt. Hervantaa suitsutetaan kuin yhdestä suusta.

– Kyllä täällä pidetään kaverista huoli. Jos ei kuulu muutamaan päivään mitään, niin kysellään perään, Tapio Ahlgren sanoo ylpeyttä äänessään.

– Mutta ei se ihan samanlaista ole kuin aikanaan. Joskus vielä pidettiin oikeasti huolta, naapurin lapsistakin. Mutta kyllä täällä on tietynlainen henki. Ketään ei jätetä yksin.

Ovatko lähiöt mainettaan parempia? Millaisia muistoja sinulla on lähiöistä? Keskustelu on avoinna 18.4. kello 22 saakka.

Lisää aiheesta:

Lähdimme lähiöön etsimään ongelmia, koska niistä ne julkisuudessa tunnetaan – "Ei elämää opi muuten kuin kokemalla"

Reetta Rädyn kolumni: ”Noiden kodissa asuu isä” – yksinhuoltajien alueella ydinperhe on poikkeus

Yle tutki kaikki Suomen 3 030 asuinaluetta – tähtiluokitus kertoo, millainen naapurustosi on muihin verrattuna