Urheilukirjojen tyyppivikoja ovat fanitus, sensaatiohakuisuus ja ylipitkät tapahtumainkuvaukset. Jos tekijä tuntee kohteensa liian hyvin ja on raivoisan innostununut tämän urheilulajista, mennään suu edellä poikittaiseen mailaan tai kolmosvaihteella metsään.

Lukija haluaa tietää sen, mitä hän ei tiedä. Maailmanmestarin maailmanmestaruus on vähemmän kiinnostavaa kuin se, että maailmanmestari kuuntelee Irwiniä ja rakastaa lapsia.

Tekijä on nähnyt formulakisoista vilauksen Pakilan Teboililla, ei kokonaista kisaviikonloppua Hungaroringilla ja siksi Tuntematon Räikkönen -kirjan näkökulma on raikas.

Kimi Räikkönen tahtoo tehdä työtään, ei selittää työstään. Mennä verstaalle, suorittaa päivän askareet ja palata kotiin perheensä luo. Ei pääse, edessä on mikrofoneja, sponsorivelvotteita ja keinotekoinen maailma. Media on kuin tämän kesän ampiaiset. Aina silmässä, huulessa tai oluttölkissä. Hän on aina halunnut tehdä juuri tuota työtä, mutta ei koskaan oheistoimintaa. Nuorempana hän halusi palata duunista kavareiden luokse karaokebaariin. Ne kaverit ovat yhä samat kuin nuoruudessa ja jos uusia tulee, heidän on ansaittava luottamus heti.

Työ tekee meille roolin. Sitä roolia media repii, analysoi, silittää ja syyttää. Viisas mies, kuten Kimi Räikkönen, jättää roolivaatteet hyeenoille, jotka luulevat että sisällä on ihminen. Ei ole, hän on jo taivaalla matkalla Vantaalle, koska Sale on yhdeksään auki.

Lujaa on mennyt, hiljaa ollaan haastatteluissa. Kun kohde ei puhu, kuulija keksii sanat ja merkitykset. Sellaisia on aina ollut valkokankaalla. John Wayne, Clint Eastwood, Vilho Koskela. Nähdään vääryys tai mutka, oikaistaan se, ei länkytetä. Ollaan suoria ja oikeudenmukaisia, ilman selitysvelvollisuutta. Jos et tajua, ole tajuamatta. Viisas hiljainen tyyppi hoitaa hommat kirjallisuusmatineassa tai formula-autossa ja haluaa olla sen jälkeen saatana rauhassa.

Kimi Räikkösen taito ja tahto kasvavat perheestä. Auto tarvitsee neljä melko lailla samalla kulutuspinnalla varustettua rengasta, että se liikkuu. Ainakin kahden on oltava samanaikaisesti kiinni tiessä. Sama pätee perheeseen. Vanhemmille olisi riittänyt, jos poika olisi päässyt mekaanikoksi kilpatalliin. Ehkä se olisi riittänyt pojallekin. Hän ei käynyt medialukiota, hän kävi ammattikoulun poissaolopainotteisen linjan ja on siksi oman työyhteisönsä taitavin median hyväksikäyttäjä.

Ryhmä tekee yksilön eteen, jolloin ryhmä vahvistuu. Moottoriurheilu ei ollut Räikkösen perheelle uhraus vaan elämäntapa. Perheen rahat paloivat pienissä ja suurissa polttomoottoreissa taivaalle ja kiersivät odottamattomasti takaisin.

Alussa on puuvessa, nyt mieheksi kasvanut poika lentää yksityislentokoneella, jossa soi Irwinin Häirikkö, koska sen tahtiin vanhemmat tanssivat, kun oltiin lapsia ja kierrettiin Suomen moottoriratoja.

Mikä on meissä lapsena, ei lähde koskaan pois. Pablo Escobar sanoi olevansa rikas köyhä. Köyhyys ei lähtenyt vaikka asuntoa lämmitettiin seteleillä. Sielunsa reikää hän paikkasi hankkimalla tontilleen kirahveja, sarvikuonoja ja Kolumbian armeijan. Köyhyys ei lähde rahalla.

Sellainen on ihminen. Elämä on matka, mutta tärkeimmät pysäkit ovat ne missä junaa odotettiin.