Pamuk: 100%

Održavanje:

Prati na temperaturi do 40°, sa garderobom sličnih boja.

Ne iskuvavati i ne koristiti izbeljivače.

Peglati sa unutrašnje strane, a nikako preko štampe.

Skupljanje nakon prvog pranja u proseku 2-3% po širini i dužini.

Blagoje Jovović bio je borac Jugoslovenske vojske u otadžbini u Bjelopavlićkoj vojno-četničkoj brigadi, i čovek koji je izvršio atentat na jednog od najkrupnijih ratnih zločinaca Drugog svetskog rata Antu Pavelića 10. aprila 1957. u Lomas de Palamoru, predgrađu Buenos Ajresa.



Odlomak iz knjige Dva metka za Pavelića:

Krenem za njim. Brzim korakom. Skoro trčim.



Dolazim na sedam-osam metara. Pavelić me je osjetio, video... počeo da viče:



„Majku ti jebem srpsko-jevrejsku, komunističku!”



Čujem pucanj, ne znam odakle dolazi.



Ne stajem. Trčim pravo na Pavelića. Dođem na dva-tri metra i pucam. Jednom. Drugi put! Pucam mu u leđa, onako kako je bježao. Dva puta u njega. On pada.



Kako je nosio tašnu, ona mu ispadne, sa strane u jednu baštu.



Pao, ne mrda, ne mogu da vjerujem da se pravi mrtav, ako su dva metka u njega.



U tom trenutku pomislim — bolje je da ostane živ, jer će ga u bolnicu, narod će videti i onda mu se mora suditi!



Dal da ga pribijem? Onda ugledam onu tašnu. Dokumenti? Bilo bi dobro dokopati se... ali, ako su pare u torbi, pa me uhvate i proglase lopovom. I da sam ga ubio zbog para! Ostavim ja i Pavelića i torbu.



Neko viče:



„Jure, Jure!”



I puca se prema meni. Ja se okreni i pucam u tom pravcu. Ispalim tri hitca.



Počnem da trčim oko zgrada, polukružnom ulicom.



Narod izlazi. Pitaju — šta je bilo?



Onako zadihan, govorim im:



„Gledajte šta rade ove budale tamo, napile se pa pucaju na sve živo!”



„Taj je lud ili pijan”, vičem da me i oni sa prozora čuju.

Revolver mi u džepu. Ostavio sam samo jedan metak, za svaki slučaj.