Putujući cirkus Aleksandra Vučića prošao je Moskvom i, nažalost, vratio se u Beograd. Trodnevna predstava završila se samo s nekoliko propagandnih petardi, bez aplauza.

Vučić se u Rusiji proveo tek malo bolje nego njegov idol Napoleon pre dva veka. Obojica su se tamo uputili s velikim ambicijama, ali nisu naišli na gostoprimstvo. Doduše, aktuelni srpski car bar je video gospodare Rusije. A, s obzirom kako se proveo, bolje bi mu bilo da ni do tih susreta nije došlo.

Srpski političko-privredni karneval, s pratećim ansamblom sekretarica, pi-ar lepotica i sličnih rekreativnih objekata, već na Šeremetjevu je dočekan kako sleduje – ne kao državna delegacija, nego kao grupa turista. Ministri i tajkuni su tri sata zadržani na aerodromu, bez VIP tretmana. Domaćini im nisu organizovali prevoz, ali dopustili su im da sami biraju taksi kojim će se uputiti u Moskvu.

Prijem je priređen u Gradskoj skupštini Moskve, a ne u zgradi Vlade ili nekoj drugoj federalnoj ustanovi. Srpske biznismene pozdravili su zamenik ministra pravde, zamenik predsednika privredne komore Rusije i pomoćnik gradonačelnika Moskve. Posle zvaničnog dela, Rusi su otišli, čak i prevodioci. Naši vajni tajkuni se nisu unervozili. Sami sebi su prikazali svoje promotivne filmove, da bi, ogladneli od uzajamnog čestitanja na fantastičnim poslovnim uspesima, otišli u restoran. Nisu prikazivali filmove izvesne Ružice iz „Parova“, ali Milomir Marić im je prepričao kako izgleda i šta sve radi „Severina sa Vračara“. Iza sebe su ostavili haos kakav Vučić viđa samo ujutru, posle žurke kod kuma Bašanovića.

Iako je bilo predviđeno, ruski premijer Dmitrij Medvedev je prvog dana posete odbio da se vidi sa srpskim kolegom. Kad je saznao da je sastanak otkazan, Vučić je pohisterisao kao pred svoje tajno venčanje. No, to je bio tek početak ponižavanja. Brutalni atak na njegovu sujetu dogodio se kad su Rusi iz srpske delegacije izdvojili Ivicu Dačića, Dušana Bajatovića i Aleksandra Antića i, kao drage goste, odveli ih u Kremlj.

Medvedev i Vučić su se sreli na forumu „Otvorene inovacije“. Šta ga čeka, Vučić je shvatio još dok su se rukovali, kad mu je Medvedev podrugljivo rekao:

– Mora da je kod vas u Srbiji sve odlično čim vam je cela vlada ovde…

U svakoj šali ima pola istine, u Srbiji možda ne bi bilo baš odlično, ali bilo bi mnogo bolje kad bi cela srpska vlada ostala u Rusiji. Recimo, u Sibiru.

Uvodno ćaskanje ruski premijer je iskoristio da opomene gosta da nije pristojno što se ne odgovara na telefonske pozive ruskih diplomata. S najtužnijim izrazom lica, kao da veruje sebi, Vučić je priznao da je kriv za taj problem u komunikaciji, ali samo zato što ima stari model mobilnog telefona. Da se to ne bi ponavljalo, domaćin mu je dao smart-telefon s dobrim prijemom.

U zvaničnom delu sastanka, Medvedev je predložio da aktivno učestvuju svi prisutni srpski ministri. Prestravljen, znajući kakve stavove bi izneli njegovi tzv. Nato-ministri, Vučić je insistirao da samo on govori. Dodvoravajući se domaćinu, govorio je na ruskom jeziku.

– Moram da Vas pohvalim, dobro govorite ruski, ali ipak Vam trebaju dodatne lekcije – rekao je Medvedev.

Vučić je dodatne lekcije imao u Vašingtonu, gde mu je naređeno da odbije ruski predlog o novom ugovoru kojim se reguliše status „Rusko-srpskog humanitarnog centra“ u Nišu. Iako je Srbija pružila dokaze Americi i Evropskoj uniji da se niški aerodrom „Konstantin Veliki“ koristi isključivo kao centar za vanredne situacije, za pomoć u gašenju požara, prilikom poplava ili drugih nepogoda, Vučićevi zapadni sponzori su u strahu da Rusi tamo ne podignu vojnu bazu koja će biti pandan Bondstilu na Kosovu, gde trenutno ima oko 12.000 NATO vojnika. Evropska unija je Srbiji postavila uslov da, ukoliko želi pristup evropskom sistemu za vanredne situacije, mora raskinuti komplementarni ugovor s Rusijom. Srpska Vlada još nije donela zvaničnu odluku po tom pitanju, ali Vučić je direktno rekao Medvedevu da je došlo vreme da se okonča rad RSHC.

Iako su već navikli na Vučićev šarlatanski način vođenja politike, Rusi su izgubili strpljenje. Medvedev mu je doslovno rekao da mu ga je više preko glave. Na brzinu je skratio razgovor i zamolio ga da ode.

Posle toga bilo je jasno da ni o kakvoj ozbiljnoj saradnji Srbije i Rusije neće biti govora. Nije dogovoren nijedan novi posao, nije potpisan nijedan novi ugovor.

Da bi prikrio katastrofalne rezultate trodnevne sramote u Moskvi, Vučić je plasirao priču o sporazumu o „Metanolsko-sirćetnom kompleksu“ u Kikindi i pančevačkoj „Petrohemiji“, iako su ti poslovi dogovoreni mnogo ranije. Pre dve godine, kad se prvi put obrukao u Rusiji, Vučić je najavio dobijanje milijardu evra kredita za Železnicu i kupovinu ruskih aviona, radarskih sistema i protivavionskog oružja. Sada se setio još jedne milijarde evra i specijalnih topova, koje bi, logično, Srbija kupila po tržišnim cenama, bez povlastica. Sledeći put kad ga Rusi otkače, najaviće kupovinu podmornica ili već tako nečeg.

Tužna moskovska predstava završena je Vučićevim susretom s Vladimirom Putinom. Iako su srpski mediji uveliko najavljivali taj spektakl, u ruskom predsedništvu nisu očekivali, niti su bili zainteresovani za taj sastanak. Na kraju, prema određenim informacijama, do sastanka je došlo uz posredovanje Emira Kusturice i Nikite Mihalkova.

I da Vučić nije srušio most odbijanjem saradnje s ruskim centrom za vanredne situacije, Putin ne bi hteo da ga vidi. Ne zbog Vučića, nego zbog Nikolića.

Prilikom poslednje susreta dvojice predsednika, umesto da sluša Nikolićevu jadikovku, Putin mu je dao prazan list papira i rekao:

– Napišite mi sve šta vam treba: novac, investicije, tehnologija, oprema, bilo kakva vrsta pomoći…

– Kupite od nas 500 „fijata“ godišnje – odgovorio je Toma kao iz onog specijalnog Vučićevog topa.

Tada je i Putin shvatio ono što cela Srbija odavno zna i trpi – da su srpski državnici beznačajni paraziti kojima je sitna provizija važnija od državnog i nacionalnog interesa.

U kratkom razgovoru, ruski imperator je uživao posmatrajući kako se Vučić znoji i muca, pokušavajući da izvrda odgovor na pitanje o poglavlju 35 i ultimatumu da Srbija prizna albansku državu Kosovo.

Aleksandar Vučić se loše proveo u Vašingtonu, još lošije u Moskvi, prijatelji iz Nemačke raskrinkali su ga ucenom za priključenje EU, a poslovno-mafijaški partneri iz Crne Gore i Ujedinjenih Arapskih Emirata glasanjem za prijem Kosova u Unesko. Jedini diplomatski uspeh napravio je u dogovoru sa Papua Novom Gvinejom.

Posle svih pretpljenih poniženja, ako ikada umre, Vučića bi trebalo sahraniti uspravno, da bar jednom ne bude na kolenima.

KNJIGE PREDRAGA POPOVIĆA NARUČITE NA 063/123-2702