Nova inicijativa Željke Markić za promjenu Ustava – koja bi njoj osobno omogućila lagan ulazak u Sabor – nije drugo nego hrvatska verzija za Republikance uobičajenog gerrymanderinga, tj. promjene izbornih jedinica sa ciljem da u njima bude stalna većina republikanskih glasača. Predstavljanje osobnog i partikularnog interesa kao brige za naciju je uobičajena praksa američkih fundamentalista, pa se naš komentator pozabavio analizom koliko je američka novija prošlost inspirirala trenutnu hrvatsku stvarnost. I jesu li oponenti hrvatskoj verziji američkih fundamentalista dorasli ovom trenutku, mogu li se suprotstaviti tzv. konzervativnoj revoluciji

Richard Nixon u drugom mandatu napušta Bijelu kuću praćen kolosalnim skandalom Watergatea , baš kao što je premijer Ivo Sanader otišao iz Banskih dvora nakon čega je eksplodirala afera Fimi media . Isto kao što je veliki antikomunist Nixon - koji je pedesetih godina sudjelovao u lovu na vještice, kao što je intendant dr. Ivo početkom devedesetih iz splitskog HNK 'očistio' Srbe – mogao otići u Maovu Kinu, tako je Sanader mogao izručiti generale Haagu, a obojicu su pak naslijedili političari od kojih nitko nije previše očekivao. No i Jadranka Kosor i Gerald Ford su se pokazali boljima od svojih prethodnika, ali ipak nedovoljno da ponište činjenicu da su izašli ispod njihovih političkih skuta.

Amerikanci 1976. u Bijelu kuću dovode Jimmyja Cartera , poštenog čovjeka dobrih namjera i ograničenih političkih sposobnosti, otprilike kao što se u jesen 2011. u Hrvatskoj masovno glasalo za dolazak Kukuriku koalicije na vlast i Zorana Milanovića na mjesto premijera. Carter se, kao i Milanović, pokazao političkim diletantom, pa je zato 1980. na predsjedničkim izborima pobijedio Ronald Reagan obećavajući 'svitanje u Americi', no u osam godina njegova mandata mnogo toga je pokrio mrak koji i danas opterećuje američko društvo.

Konzervativna revolucija koja inficira hrvatsko društvo opasno podsjeća na iste procese u američkom prije nekoliko desetljeća, no još nemamo domaćeg Ronalda Regana. Karamarko mu može teško parirati, osobito kad je riječ o komunikacijskim vještinama, a nije se još ni posve odredio o tome želi li uopće biti lider takvog pokreta. Ako se pitate što žele udruge kao što su U ime obitelji, Vigilare, Laudato, GROZD, stranka Hrast i ostatak hrvatske kršćansko-fundamentalističke scene te kako to namjeravaju ostvariti, samo treba znati što su to krajem sedamdesetih i početkom osamdesetih kao svoje društveno-političke ciljeve deklarirali američki evangelici te što se od toga obistinilo.