(Dagbladet): - Det startet vel smått for omtrent ni år siden. De startet å terge meg, og jeg ble redd for å si ting høyt i timen. Jeg ble ikke invitert i bursdager. Det var småting som etter hvert ble til mobbing. Senere ble det verre. Da jeg gikk i sjette- eller sjuendeklasse begynte de å dytte og sa stygge ord til meg. Jeg satt mye alene og følte at jeg ikke hadde noen å være med.

Det forteller Victoria Grøtting (19) som i løpet av årene har vært bosatt i både Møre og Romsdal, Midt-Trøndelag og i Sør-Trøndelag for å forsøke å slippe unna det hun beskriver som vonde ord og hendelser.

- På ungdomsskolen og videregående ble det et mareritt. De begynte å ta av meg klær, tok fra meg tingene mine, tente på håret mitt, sprang etter meg med kniv og spytta på meg.

- Følte vi hadde tapt

19-åringen sier at hun flere ganger byttet skole, men at mobbingen ikke avtok. Da hun forsøkte å fortelle om hendelsene, opplevde hun å ikke bli tatt på alvor.

JODEL: På appen Jodel skal flere ha skrevet om Victoria de siste dagene. Foto: Privat Vis mer

- Jeg og familien ga nye skoler en sjanse i håp om at det skulle avta, men det var ikke så enkelt. Da jeg gikk på videregående fikk jeg beskjed om at det beste kanskje var å flytte. Jeg følte vi hadde tapt kampen. Når du skal hjem fra skolen og må regne for å finne ut om du rekker den første bussen, slik at du ikke blir dytta på veien hjem, da er ikke ting som de skal være, forteller Victoria Grøtting til Dagbladet.

Da hun var 16 år flyttet hun alene for første gang. Familien ble værende i hjembyen.

- Jeg ville prøve å flytte alene, og jeg ville ikke ta fra familien min det livet de hadde. De ble triste, men samtidig var det mitt valg. Jeg ville klare meg selv og være selvstendig. I ett år ble jeg boende. Det var ikke like ille som det hadde vært før, men det var mange ting som ble sagt som gjorde at det ikke var noen god opplevelse.

Bærer fortsatt på skamfølelsen

Selv om de små stikkene hun forteller om var ubehagelige, skal det ha vært én spesfikk hendelse som gjorde at hun bestemte seg for å flytte på nytt.

- I februar i fjor opplevde jeg å bli utsatt for seksuelt overgrep på fest. Jeg holdt det hemmelig fram til august i år, mest fordi jeg følte på en stor skam og en skyldfølelse. Jeg klarte aldri å innse at det faktisk hadde skjedd med meg. Tidligere har jeg opplevd seksuell trakassering, men denne kvelden sa jeg tydelig nei. Mer husker jeg ikke. Jeg sa det ikke til et eneste menneske. Foreldrene mine gråt da jeg fortalte det i august. Samtidig fikk jeg utrolig stor støtte fra familien og det var veldig deilig at folk tok det på alvor og fortalte meg at det ikke var noen skam i å søke hjelp. Noen dager senere gikk jeg til legen. Hun ble sjokkert, fordi hun syntes jeg hadde virket så åpen. Det var deilig å få sagt det, jeg hadde ventet på å få spørsmålet, men ingen spurte. Det er mye lettere å svare ja på et spørsmål, enn det er å si at man har blitt utsatt for seksuelt overgrep. Man vet ikke hvordan man skal starte den samtalen. Om noen hadde spurt meg for halvannet år siden hadde jeg sagt ja. Hadde noen spurt meg dagen etter at det skjedde, er jeg sikker på at jeg hadde anmeldt det.

19-åringen sier hun flyttet igjen ikke lenge etter hendelsen og at hun fortsatt bærer på skamfølelsen.

- Jeg startet på tett behandling i august, men ting tar tid. Jeg har prøvd å si fra flere ganger, men det er ikke så enkelt som å si at man ikke trives. Man sier fra og det blir gjort småting, men jeg føler fortsatt at ting ikke blir tatt ordentlig på alvor.

Victoria Grøtting har i løpet av de siste årene stått fram flere ganger og fortalt om tingene hun har opplevd.

- Fant et tau utafor døra mi

ETTERPÅ: Etter hendelsen som skal ha funnet sted på vei hjem fra byen, tok Victoria bilder av blåveisen. Foto: Privat Vis mer

Nå, omtrent ni år etter at mobbingen først skal ha startet, er det ennå ikke stille.

Hun forteller at hun for noen uker siden ble slått av en mann på vei hjem fra byen. Han skal ha blant annet ha slått henne i magen og i ansiktet, før hun ble redda av noen forbipasserende.

- På mandag fant jeg et tau utafor døra mi. Jeg fikk sjokk og det første som skjedde var at jeg kasta opp. Så kastea jeg tauet i søpla. I et øyeblikk tenkte jeg at det kanskje hadde vært bedre å bare bruke det, men jeg vil jo ikke at de skal føle at de har vunnet.

Det var Trd.by som først omtalte mandagens hendelse. Victoria Grøtting sier at hun ikke anmeldte hendelsen, fordi hun føler at hun ikke kommer noen vei med det.

- I går kveld begynte det å komme meldinger på Jodel-appen. Jeg er vant til å bli hengt ut i sosiale medier, men når det står fullt navn og noen plutselig spør hvorfor jeg ikke brukte tauet, stikker det litt ekstra i magen. Nå holder jeg på å manne meg opp til å ta disse meldingene videre og jeg prøver å finne navn så jeg kanskje kan bidra selv.

JODEL: En av meldingene som skal ha blitt skrevet om Victoria på appen Jodel. Foto: Privat Vis mer

Appen gjør det mulig å sende anonyme meldinger, og den er blitt tatt i brukt av elever landet over. Flere ganger har meldinger på appen ført til uønskede hendelser. I november i fjor førte den blant annet til grove angrep mot enkeltelever ved en skole i Vestfold.

Tar en dag av gangen

Etter at 19-åringen ble gjort oppmerksom på meldingene som ble skrevet, la hun ut bilder av dem på Facebook og ba om hjelp til å finne navn på dem som sto bak.

«Jeg har vært stille lenge, stille fordi jeg har innsett at mobbingen bare gjør meg sykere, så syk at jeg på et punkt i livet var usikker på om jeg noen gang ville nå å bli 19 år gammel. Heldigvis står jeg oppreist i dag, og dette er bare fordi jeg har noen gode og snille støttespillere rundt meg som gjør at jeg takler hverdagen», skrev hun blant annet.

Nå er Victoria fast bestemt på at hun ikke ønsker å flytte på seg igjen.

- Jeg har flyttet så mange ganger og latt dem vinne. Det kan jeg ikke gjøre lenger, de kan ikke få ødelegge mer. Jeg må prøve å kjempe, ta en dag av gangen. En gang i framtida vil de kanskje innse at dette ikke er greit og at oppførselen kunne ha kostet liv. Folk sier det bare er å anmelde, men jeg tror ikke folk som ikke har vært i situasjonen selv skjønner hvordan det er.