VIKTIG OPPGJØR: – Første gang jeg traff Faten Mahdi al-Hussaini var for to år siden - da hun 19 år gammel sto fram med en brennende appell mot ISIL og ekstrem islamisme i en stor demonstrasjon foran Stortinget. Det var en fantastisk kraft i Faten den dagen. Den kraften ser jeg fortsatt, skriver Audun Lysbakken. Foto: Trond Solberg VG

Debatt

Kampen mot kontrollen

Kvinnekampen skal være for alle norske jenter. Venstresiden har et ansvar for å ta kampen sammen med jentene.

3. juni 2016

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over fire år gammel

AUDUN LYSBAKKEN, leder i SV

For kort tid tilbake hadde jeg besøk på Stortinget av en som har gjort meg mektig imponert: Faten Mahdi Al-Hussaini. Det er andre gang jeg har invitert henne dit.

Første gang var for to år siden – da hun 19 år gammel sto fram med en brennende appell mot ISIL og ekstrem islamisme i en stor demonstrasjon foran Stortinget. Det var en fantastisk kraft i Faten den dagen. Den kraften ser jeg fortsatt.

Fra samme bakgrunn

Etter at hun sto fram har Faten blitt angrepet fra alle kanter. Fra ekstreme islamister, selvfølgelig. Men også fra innvandringsmotstandere som Hege Storhaug. De innvandringsfiendtlige kreftene fikk verdensbildet sitt rystet av en ung jente i hijab som ledet an i kampen mot religiøs ekstremisme.

Audun Lysbakken. Foto: Jan Petter Lynau VG

Men det er ikke denne kritikken hun har tatt seg mest nær av. Det er ikke dette som gjør mest vondt, sa hun i et intervju i A-magasinet. Det var når folk med samme bakgrunn tok avstand, folk som mente hun hadde oppført seg upassende, bragt skam over familien sin.

I ukene etter det intervjuet har vi sett en bølge av innlegg fra unge minoritetsjenter om æreskultur og sosial kontroll. «Vi er de skamløse arabiske jentene, og skamløshetens tid begynner nå», skrev 20 år gamle Nancy Herz i Aftenposten for tre uker siden, og fikk støtte fra mange både i sosiale medier og i avisspaltene.

Namra Saleem kom nettopp ut med romanen «I morgen vi ler», hvor sosial kontroll er del av tematikken. Hun har beskrevet hvor fantastisk det er å følge alle de unge jentene med flerkulturell bakgrunn som nå løfter hodet og insisterer på å kombinere sin identitet som for eksempel muslimer med en feministisk frihetskamp.

Jeg er enig: Det er fantastisk.

Maria Khan, kjent fra Refugees Welcome to Norway, tok denne våren et bitende oppgjør med menn som forsøker å hindre henne og andre kvinner fra å ytre seg offentlig. Hun er kanskje den som best har beskrevet hvordan sosial kontroll kan føles for en ung jente, i en kronikk på NRK ytring tidligere i vår:

«Selv om skolen forteller deg om kvinnekampen og likeverd, gjelder det liksom ikke for deg. Det gjelder for de andre. Du kjenner hver eneste dag at livet ditt er litt falskt. På skolen er du en norsk jente med innvandrerbakgrunn, og i det du låser deg inn hjemme, låser du deg ut av Norge.»

Sånn kan det ikke være. Kvinnekampen er for alle norske jenter.

Venstresiden må bidra

Venstresiden har et ansvar for å ta kampen sammen med disse jentene. SV er Stortingets eneste feministiske parti. Vi har kjempet mot patriarkalske strukturer, konservativ religion og tradisjon bestandig. Vi gjør det fortsatt. I konservative kristne miljøer og i det norske majoritetssamfunnet. Konservative muslimske miljøer må møtes med samme krav om endring, om respekt for kvinners frihet og likestilling.

Venstresiden kan og skal bidra til at vi lykkes med dette. For innvandringsmotstanderne er det vanskeligere, fordi de setter alle muslimer og alle innvandrere i en bås, og forteller minoritetene at de er et problem.

Vi tror på det flerkulturelle Norge, vi står opp mot rasisme og diskriminering, vi ønsker folk som har søkt nødhavn i vårt land eller har kommet hit for å arbeide velkommen. Dermed har vi også et bedre utgangspunkt for å ta den politiske kampen om hva slags verdier som skal prege vår felles nasjon. Vi vet at kultur kan forandres. At det ikke handler om kamp mot en bestemt religiøs tro, eller mellom ulike kulturer. Det handler om kamp mot negativ tradisjon. Tradisjon endres gjennom politisk kamp. Jenter som kjemper mot æreskultur og sosial kontroll skal vite at de finner allierte på venstresiden.

Bølgen av skamløse minoritetsjenter som sier fra må følges av politisk handling.

Vi må sørge for at det finnes voksne som kan hjelpe ungdom som undertrykkes av sosial kontroll. Det er det aller viktigste vi kan gjøre. Ordningen med minoritetsrådgivere er en suksess, men må utvides. I dag finnes det 30 av dem, vi burde mangedoble det tallet.

Vi kan ikke forvente at alle unge skal stå fram som jentene vi har sett i media denne våren. Derfor må samfunnet legge press på foreldre, og utfordre tradisjonelle holdninger til jenters frihet. Denne kompetansen finnes ofte ikke på skolene, i helsestasjonene og andre arenaer hvor vi har mulighet til dialog med foreldrene. Å sørge for en slik kunnskapsopprustning er et samfunnsansvar.

Vi må strekke ut en hånd også til familiene. Målet må være at de endrer seg, at foreldre kan finne styrke til selv å bryte med tradisjoner som ikke hører hjemme i vår tid.

Bo- og støttetilbudet til ungdom som trenger beskyttelse fra egen familie eller miljø må bli mer fleksibelt og bedre, enten gjennom økt offentlig innsats eller mer midler til ideelle organisasjoner.

Vi vet at overdreven sosial kontroll ofte henger sammen med konservative religiøse holdninger. Det er derfor viktig å legge press på trossamfunn. Vi må få en norsk utdanning av imamer og andre religiøse ledere, slik Stortinget har bedt om. I sin kommende stortingsmelding om tros- og livssynspolitikken vil jeg utfordre kulturminister Linda Hofstad Helleland til å gå gjennom finansieringssystemet for trossamfunn. Målet må være endringer som gjør det mulig å kutte statlig støtte når et trossamfunn oppmuntrer til kvinneundertrykkende sosial kontroll.

Grunn til optimisme

De unge kvinnene som krever frihet minner oss alle om en alvorlig skyggeside ved vårt eget samfunn. Men de gir også grunn til optimisme, for de kommer til å vinne fram. Denne kvinnekampen viser hvordan vi kan lykkes som flerkulturelt samfunn, gjennom ærlig debatt og politisk kamp om hvilke verdier som skal prege det moderne og mangfoldige Norge.

Sakte, men sikkert blir vi et fellesskap hvor vi påvirker hverandre, og hvor de samme grunnleggende frihetene og rettighetene skal gjelde alle.

Vår melding til foreldre, familier og religiøse miljøer som holder sine jenter nede er:

• Vi aksepterer det aldri, alle norske jenter skal ha makten over sitt eget liv.

• Vår melding til de skamløse jentene er:

• Vi skal støtte dere i tykt og tynt. Ned med æreskultur og sosial kontroll.

Publisert: 03.06.16 kl. 14:02

Les også