Kommentar

Hva er det med Frp?

Av Hans Petter Sjøli

SISTE MANN UT: Helge André Njåstad er foreløpig den siste falne topp-politikeren i Fremskrittspartiet. Foto: Frode Hansen

Det vil være helt feil å påstå at det ikke skjer mye rart i mange norske partier for tiden. Men Frp er likevel i en egen rarhetsliga.

Oppdatert 30. januar 2019

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over ett år gammel

Jeg har i lang tid tenkt på hvordan det egentlig er å være Siv Jensen. Å lede Fremskrittspartiet må være som å sitte på en nålepute. Angsten får å få et nytt stikk i skinka, igjen og igjen, ville ha lammet noen hver. For hver Ulf Leirstein-skandale, dukker det opp en Mazyar Keshvari, og før var ikke Per Sandberg ute av politikken av ymse årsaker, før Helge André Njåstad plutselig opplyste allmennheten om at han trakk seg fra alle partiverv – «frivillig» og av «hensyn til familien».

Men Siv er et stødig kvinnfolk som iallfall utad ikke virker altfor berørt av at halve Frp (vel, ikke halve) har falt som fluer det siste året. Vi må vel ta med Sylvi Listhaug også, som måtte gå av som statsråd på grunn av en Facebook-postering, men hun rykket tross alt senere opp i partiet – som følge av daværende nestleder Per Sandbergs persiske eventyr.

les også Frp-leder: Njåstad videresendte sensitive e-poster

Hva er det med Frp? Hvorfor roter fremskrittspolitikerne seg inn i alt fra sleske sexskandaler, via diplomatiske ømfintligheter, til reiseregningssvindel og nå – en mildt sagt slumsete omgang med sensitivt #metoo-materiale og diverse e-poster på avveie? Hva er det med dette partiet som gjør det til tabloidmedienes yndling? For hver gang det er litt nyhetstørke kan vi alltid stole på at det skjer lumske ting i Frp-land. Enten i form av regelrette skandaler, eller gjennom diverse ville utspill, helt i ytterkanten av anstendighetsdefinisjonen til folk flest.

Alle som har vært på fremskrittsfest, vet at terskelen for litt, skal vi si, utagerende oppførsel er noe lavere der enn i andre, sammenlignbare sammenkomster. Frp er en arena for en type kultur som har vært på vikende front i flere tiår. En særdeles liberal kultur, vil noen si, mens andre kanskje vil bruke noe mindre positivt ladde ord. «Harry», kanskje, men i dagens anti-elitære klima er jo det uttrykket i ferd med å bli en hedersbetegnelse. Frp-ere flest er nok ikke så mye mer umoralske enn andre, men de er kanskje noe mer, tja, ufiltrerte. Som på bygda i hine hårde dager, går Frp-erne rett på sak og bryr seg ikke så altfor hardt mye om de uskrevne reglene for sosial omgang som gjelder for oss andre.

les også Aftenposten: Sandberg trues med inndragning etter karantenebrudd

Deri ligger også mye av partiets lurvete sjarme. For alle har sin indre Frp-er, som man nok har godt av å lufte i ny og ne, dog ikke i altfor lange strekk, kanskje. Frp har så definitivt sine mindre tiltalende sider, men man skal være rimelig trassig for ikke å gi dem ros for et og annet initiativ opp gjennom åra. De har vært nytenkende og offensive der andre litt for lenge gikk i samme opptråkkede spor. Overgangen fra rabagast-parti til regjeringspartner har kanskje ikke gått så sømløst som mange på høyresiden vil ha det til, men de verste profetiene slo definitivt heller ikke til. Mye takket være, kanskje, en Siv Jensen, som vil gå inn i historien som en av de mest sentrale politikerne på den borgerlige siden i Norge.

Herrene Sandberg, Keshvari, Njåstad, Amundsen og Leirstein vil nok ikke ruve i lignende kåringer, mens tiden vil vise hvor mye ho Sylvi kommer til å oppnå fra sin foreløpige nummer to-posisjon. Og hva med en kar som nylig avgåtte landbruksminister Bård Hoksrud, som gjorde noe unevnelig i Riga, men som gjennom en oppsiktsvekkende effektiv krisehåndtering utviklet seg til å bli en av de mest joviale og likte politikerne i Norge? Han havner nok ikke på sokkel, men ettermælet hans vil neppe bli blant de verste.

les også Carl I. Hagen spurte om riksrett for bedragerisiktet partifelle

Uansett kan nok ikke partileder Jensen belage seg på å bytte sitteunderlag – eller slappe av for lenge på hytta – så lenge hun er på toppen av fremskrittspyramiden. For rett som det er ramler neste skjelett ut av skapet, eller at et av de gamle fortsetter å levere, slik Per Sandberg, potensielt NAV-er in spe, stadig gjør. Og det vel ikke fritt for at noen hver har på følelsen av at Njåstad-saken ennå ikke er helt ferdigfortalt. Det er parti til evig fascinasjon, dette, og om de ikke er partiet for folk flest, så er det iallfall partiet til ganske mange folk, hvilket også gjør at fjøslykta er såpass kraftig at det kommer mye rart flygende når valglister skal fylles og verv fordeles.

Som det en gang het: Siste ord er ikke sagt.

Publisert: 30.01.19 kl. 15:52 Oppdatert: 30.01.19 kl. 17:12

Les også