Noen steder sitter forskertittelen løsere enn andre steder, og det vordende universitet HiOA skal passe litt på. Det er en tendens til at de som blomstrer i mediene på vegne av denne skolen, uttaler seg med en skråsikkerhet som ofte bare er uttrykk for egne normative synspunkt. Et forhold er Lars Gules evige synsing, der han nå er blitt terrorekspert. Tja, som ingen andre i Norge har han jo en slags «deltagende observasjon»-bakgrunn på feltet, så hvorfor ikke. Det kaller på latter, vel og merke hvis man ikke tar HIOA alvorlig. Men det bør man kanskje gjøre?

Sist ute i serien av komiske utspill er Anne Birgitta Nilsen. Med forskerhatten på selveste forskning.no. Det er et nettsted man surfer innom av og til, ofte noen poeng å finne der. Og noen tragedier. Nilsens utspill om parallellsamfunn er vidunderlig inkompetent, en sammenhengende tirade av tøv. Høydepunktet siteres herved:

«Listhaugs bruk av ordet parallellsamfunn sorterer under hatretorikk, og at hennes politiske retorikk i alle fall har elementer fra hatretorikken.»

Altså «elementer fra hatretorikken». Professoren har talt, pakket inn i faglige fraser, men det dreier seg om et ordinært leserinnlegg fra den sedvanlige politiske posisjon limt til HiOA: Vi liker ikke Listhaug, la oss late som om vi har noe forskningsbasert å si om det. Det har Nilsen ikke, uten at Listhaugs mange utspill blir bedre – eller verre – av den grunn.

Parallellsamfunn er et empirisk begrep. Det viser til at forskjellige grupperinger kan leve på samme territorium, men ikke utfra samme regler, normer og autoriteter. Det er intet mystisk med dette, ei heller noe nytt. I boka «Tanker om samfunn» (2012) kan interesserte lese mer om begrepet parallellsamfunn, i all beskjedenhet skrevet av undertegnede.

Høgskolen i Oslo og Akershus har et problem med parallellsamfunn som gir grobunn for interne venstreekstreme

kulturer. Pål Veiden

Derimot er HiOAs problem med parallellsamfunn reelt: det er grobunn for interne venstreekstreme kulturer, venninner som siterer hverandre, som viser til hverandres «forskning» og fremstår for hele Norge med sin «forskning», som dessverre er et ytterlige bevis på at deler av – i vid forstand – samfunnsvitenskapen er sørgelig svak og spekulativ, bedrevet av folk som ikke reflekterer over sin egen normative posisjon.