Selv om Strike Back var 10 ganger større. Hvorfor ble ikke den dekket? Unnskyldningen for slikt slett journalistarbeid er at nazister er edgy og derfor enkle å lage en sak om.

På Strike Back var det appeller fra 11 svenske LO-forbund, 4 frittstående fagforbund, og danske og norske LO-forbund. Demonstrasjonen ble avsluttet med fire marsjer. Den første marsjen var rolig og barnevennlig. Den andre marsjen besto av fagforeningsfolk. Den gikk til LO sitt hovedkontor og dumpet søppelsekker med det nye lovforslaget. Den tredje marsjen ledet 1000 mennesker i en byvandring som endte i en blokade av en bilvei i sentrum. Den tredje marsjen lekte katt og mus med politiet og prøvde å få stengt ned T-banen. Man skulle tror dette var ganske enkelt å lage en sak om.

Norsk presse fokuserte på noe annet. En punktmarkering med snaut 200 nazister. Samtlige av de store avisene valgte å fokusere på nazistene. Den langt større og hendelsesrike demonstrasjonen «Strike back» ble kun nevnt i en bisetning. At nazistene søkte om å få demonstrere samme dag som Strike Back er ikke tilfeldig. Dette er en aktiv mediestrategi. At dekning av nazistene går på bekostning av deres motstandere er nettopp det de vil. De forsøker å drukne fagforenings- og venstre- aktivisters stemmer samtidig som de får profilere seg selv før det svenske valget. Og pressen går rett på.

Når pressen gjør det, så gjør den ikke jobben sin. For det vi ikke fikk høre om er hvordan svensk LO-ledelse går inn for et forslag som 13 av 14 forbund er imot. Vi fikk ikke høre om det største angrepet på svensk fagforening i nyere tid, som kommer til å gjøre det umulig for fagforeninger til venstre for LO å operere. Vi fikk ikke vite om den folkelige motstanden mot dette. Pressens dekning av demonstrasjonene i Stockholm på lørdag ga ikke et realt blide av hva som skjedde i byen eller de konfliktene som lå bak. Ved å fokusere utelukkende på ytterste høyre gir man dem anledning til å profilere seg selv som eneste motstanden mot «status quo», noe bare nazistene er tjent med.