Grav ut den gamle kirketuften fra vikingtiden på Randabergfjellet!

KRONIKK: I 175 år har minnet etter Jon Torbergsson, kong Magnus Erlingsons mektige lendmann på Randabergfjellet, vært en overgrodd kirketuft.

Publisert: Publisert: 21. november 2019

For 900 år siden lå det trolig en kirke i dette villniset på Randabergfjellet. Det bør undersøkes av arkeologer. I bakgrunnen øye Bru i Rennesøy. Foto: Erling S. Kielland

Debattinnlegg

Erling S. Kielland Randaberg

På en skråning nordøst for Randabergfjellet – litt ute på dyrket mark, hever et lite område seg opp i terrenget. Det er ustelt og overgrodd av gress og busker. Et brukket furutre fanget også blikket da jeg tok et bilde (det er nå fjernet). Kjører den besøkende noen meter lenger opp til en asfaltert parkeringsplass, faller blikket kanskje på et slitt informasjonsskilt med forklaringen på hva dette lille, udyrkede området ute på jordet er: Her lå den eldste og første kirken i Randaberg.

I 2020 er det 175 år siden den gamle kirketuften ble overlatt til seg selv. Bare altertavlen, skapt av trekunstneren Lauritz Snikker i 1628, og døpefonten, skapt av samme mann, ble overført til en den nye kirken som ble reist i Randaberg sentrum i 1845.

Det er antatt at kirken opprinnelig og trolig ble oppført som et privat kapell av lendmannen Jon Torbergsson, som her hadde sin store gård med flere bygninger, og ansvar for mange mennesker, i skråningen opp mot toppen av Randabergfjellet. Stedet var nok ikke valgt tilfeldig. Her var det vid utsikt over sjøområdet på alle sider av Tungenes, med viktig strategisk overblikk til forbiseilende skip.

Utsnitt av hvordan illustratøren Svein Skarbøvik ser for seg hvordan storgården med kirken på Randabergfjellet lå for 800–900 år siden, på Jon Torbergssons tid. Foto: Fra Randaberg kommunes kommunedelplan for kulturminner 2019–2030.

Storkar

Jon Torbergsson (1153–1179) var ikke hvem som helst. Lendmennene tilhørte landets øverste sosiale elite og rang, i vikingtiden og første del av middelalderen bare overgått av jarler. Senere ble tittelen forandret til baron. Lendmennene var kongens håndgangne menn som hadde mottatt jordegods og betaling av kongen – for til gjengjeld å stille med væpnede menn i ufreds- og krigstider.

Jon Torbergsson var selv av høy byrd med tett tilknytning til kongemakten på 1100-tallet. Han er regnet som etterkommer etter Erling Skjalgsson og var gift med Erling Skakkes datter Ragnhild Erlingsdatter. Hun var søster av kong Magnus Erlingsson. og ble oldemor til Magnus Lagabøte.

Jon var en rik lendmann med inntekter fra egen gård, andre eiendommer og kongelig jordegods. Mesteparten av Randaberg var nok hans – det samme gjaldt sannsynlig også Hundvåg. I tillegg kom sikkert mange andre jordeiendommer i vår del av landet, mener historikerne.

Kongens rett til bruk av sine lendmenn i krigstider ble også Jon Torbergssons bane, 26 år gammel. Sammen med Magnus Erlingsson falt han i 1179 i kamp mot birkebeinerne og Sverre Sigurdson i slaget på Kalvskinnet i Trondheim. Det samme gjorde ni andre lendmenn.

Kongens mektige lendmann som engang levde i Randaberg, har fått en sentral sentrumsgate oppkalt etter seg, Jon Torbergssons vei, like ved Randaberg kirke.

Den første kirken

De første skriftlige opplysninger om kirken på Randabergfjellet er fra 1300-tallet, men den var som tidligere nevnt trolig betydelig eldre. Frem til 1633 en stavkirke, som da ble ombygget til en tømret langkirke – 15 meter lang og 82,5 m² stor. Frem til rivingen i 1845 tjente den som soknekirke for den nordlige delen av Randaberg.

Dagens isolerte, ugressdekkede forhøyningen og «øya» midt ute på dyrket mark er et av Randabergs aller viktigste vitnesbyrd om kommunens middelalderhistorie. For egen del mener jeg at kirken – med sin sannsynligvis mer enn 800 år lange sentrale funksjon som kirkelig og sosialt møtested for befolkningen i Randaberg – godt kan likestilles med Svarthola (Vistehola) når det gjelder kulturverdi for kommunen.

Den snart 400 år gamle altertavlen i Randaberg kirke – laget av Lauritz Snikker i 1628 og malt av stavangermaleren Gottfred Hentchel – ble berget og brukt i satt inn i nye kirken i Randaberg sentrum i 1845. Foto: Fra Randaberg kommunes kommunedelplan for kulturminner 2019–2030.

Bør utgraves

Kirketuften er i dag et automatisk fredet kulturminne som ennå ikke er nærmere undersøkt av arkeologer. Skjer det, kan en faglig utgraving av tomten vise seg bli en «skattkiste» med funn av gjenstander og andre funn fra vikingtid og middelalder – og gi ny og hittil ukjent innsikt i Randabergs historie. Neppe noen tok seg bryet med å undersøke hva som skjulte seg under kirkegulvet eller på kirkegården etter rivingen i 1845. Det samme hadde nok vært utenkelig i dag.

Hvilke utfordringer har Randaberg kommune dag når det gjelder forvaltningen av dette viktige kulturminnet? I vår vedtok kommunestyret en kommunedelplan for kulturminner 2019–2030. Her står blant annet under kapitlet Tilaksplan (side 104): «Rk [Randaberg kommune] tar initiativ overfor fylkeskommune og stat for å tilrettelegge ruinene bedre for allmennheten – gjennom informasjon og fysisk tilrettelegging, i dialog med grunneier. På sikt bør det gjøres arkeologiske utgravninger.»

Jeg håper kommunen allerede har tatt et slikt initiativ.