כששמעתי על כוונת תוכנית ‘המקור’ בערוץ 10 לשדר תחקיר על ארגון ‘שוברים שתיקה’, לא היו לי ציפיות גבוהות מדי. מהיכרותי עם דעותיהם של הכתבים ועם אהדתם לפעילותו של הארגון, יכולתי לתאר לעצמי כיצד תיראה התכנית שיפיקו. ובכל זאת, הם הפתיעו אותי. התחקיר ששודר היה מקיף, מעניין ומורכב. ואם מנפים ממנו את רעשי הרקע, מגלים את המכה האנושה שהוא החטיף למצג השווא והסילופים של ‘שוברים שתיקה’ ופעיליו.

מנכ”לית הארגון והפנים התקשורתיות המוכרות שלו, יולי נובק, מרבה להתריס מול מבקריה: “תראו לי פעם אחת שלא דייקנו או שהצגנו עדות שקרית”. האמת היא שלא פעם ולא פעמיים, מאז שהקמנו את ארגון ‘האמת שלי’, הצגנו עדויות כאלו, של חיילים שפנו אלינו לאחר שראו עדויות של ‘שוברים שתיקה’ והחזיקו בגרסה שונה בתכלית מזו שהובאה על ידי הארגון. אפשר אף לומר שרוב העדויות שאינן אנונימיות (המשמעותיות, לא עדויות “שובי דובי” סטייל), הופרכו בצורה כזו או אחרת.

אך בתוכנית ששודרה ביום שלישי השבוע הלכו צעד אחד קדימה. ב’המקור’ בחרו עשר עדויות מייצגות, והלכו לבדוק את אמינותן. והרי הסטטיסטיקה והמספרים: רק שתי עדויות מתוך 10 הוכחו כעדויות אמת. ארבע מתוכן הוכחו כשקריות לגמרי, או מעוותות ונטולות הקשר.

כך למשל, רק לפני מספר שבועות נחשפה על ידי ארגון ‘עד כאן’ הקלטה שבה נשמע מייסד ‘שוברים שתיקה’, יהודה שאול, אומר ש”הכפר הזה פונה וחזר לא מזמן מכיוון שבאר המים של הכפר הורעלה על ידי מתנחלים”. בירור קצר של תחקירני ‘המקור’ עם התושב שהגיש את אותה תלונה ב-2004 העלתה שאין לו מושג מי זרק את גוויית התרנגולת שהרעילה את הבאר. התחקירן אף הקשה עליו ושאל אותו האם ראה מתנחלים עושים זאת. התשובה הייתה : “לא”.

חולמים בעברית, מדברים אנגלית

הנה עוד מקרה. בעדות של ‘שוברים שתיקה’ נטען כי לאחר אירוע ‘תג מחיר’ ושרפת עצי זית של פלסטינים בשומרון, כוח גששים שהגיע למקום סירב לבדוק את המקרה לעומקו כשהבין שמדובר בפשיעה יהודית. גם פה הגיע צוות ‘המקור’ לאותו גשש, וזה מסר גרסה אחרת לחלוטין. גרסתו של הגשש אף אומתה בידי בעל המטע הפלסטיני, שסיפר בעצמו כיצד הגשש של צה”ל מצא עקבות נעל, הצביע בדיוק על הבית שממנו יצא החשוד ואף הכווין את חוקרי המשטרה לשם.

ב’שוברים שתיקה’ אומרים כי הם “מבצעים תחקור ברמה של עיתונות חוקרת ומצליבים שתי עדויות”. כך טען יהודה שאול לא פעם ולא פעמיים. בתחקיר לעומת זאת, כשיולי נובק נשאלה האם אכן ישנם שני עדים על כל עדות, היא החלה לגמגם. לבסוף ענתה: “לא שני עדי ראייה, שני מקורות”. ואם לא די בכך, הכתבים מגלים שבחלק מהעדויות אין אפילו את אותם שני מקורות.

כאמור, ארבע עדויות מתוך העשר שנבדקו אי אפשר היה לאמת או להכחיש. במקרים מסוג זה חובת ההוכחה מוטלת על ‘שוברים שתיקה’ ולא להפך, וכל עוד לא ניתן להוכיח שמדובר במקרה אמת, אפשר להתייחס אליהן כאוסף מילים ריקות מתוכן.

עכשיו, כשלפנינו הסטטיסטיקה המייצגת הזו, ניתן להבין את גודל הפער בין מה ש’שוברים שתיקה’ מספרים בכל העולם ובין המציאות, ומה זה בעצם אומר על פרויקט האיסוף של למעלה מ-1,000 עדויות.

טענה קבועה אחרת של אנשי הארגון שנבדקה בתחקיר, היא ש”עיקר העבודה של ‘שוברים שתיקה’ נעשית בישראל”. כך כתבה יולי נובק עצמה. “אנחנו חולמים בעברית, וחולמים על ישראל אחרת”. אלא שלפתע מתברר, על פי הנתונים ש’שוברים שתיקה’ עצמם סיפקו, שלמעלה מ־20 אחוזים מהפעילות שלהם בארץ היא מול מבקרים מחו”ל. 20 אחוזים נוספים מהפעילות מתבצעת עם יהודים בחו”ל. לכך תוסיפו את הפעילות מעבר לים, ותקבלו מספר שמתקרב למחצית מהפעילות.

יש לשים לב שסיקור ‘המקור’ בנוגע לפעילות של ‘שוברים שתיקה’ בחו”ל היה שטחי יחסית, ולא כלל את המספר הרב של הכתבות בתקשורת הזרה, או את ההופעות בפרלמנטים זרים ובאו”ם. כל זה לא ימנע מהארגון לחזור ולהתרברב תחת כל עץ ומיקרופון רענן שרוב ההשקעה שלהם נעשית בישראל.

החיילים הפסיקו לבוא

נתון מרתק נוסף היה מספר העדויות שהגיעו לידי ‘שוברים שתיקה’ על ציר הזמן: מ-134 עדויות ב-2008, לעדות אחת ב-2015. נכון לשנת 2016 הם עומדים על אפס עדויות. מה אפשר ללמוד מכך? האם זה אומר שצה”ל של 2016 הוא יותר חף מטעויות מאשר צה”ל של 2008? ודאי שלא. הרי טעויות קרו ויקרו תמיד, כמו גם השאיפה ללמוד מהן ולתקנן. אף אחד איננו מושלם.

השינוי המשמעותי שהתרחש במהלך שמונה השנים הללו איננו מהפך דרסטי בערכיות הצבא. בצה”ל מאז ומתמיד עשו את המקסימום, ונצמדו לנורמות הערכיות הגבוהות ביותר. מה שקרה בשנים הללו, ובמיוחד בשנתיים האחרונות, הוא חשיפת פרצופם האמיתי של אנשי ‘שוברים שתיקה’ וגודל הנזק שהם גורמים, בעיקר בחו”ל.

אם ב-2008, חייל שהיה עד לעוולה (אמיתית) היה בטוח שבעצם מסירת העדות ל’שוברים שתיקה’ הוא גורם לתיקון כלשהו, הרי שב-2016 ברור לו שמסירת עדות כזו לא רק שלא תגרום לתיקון, אלא תסב עוד נזק. הוא גם מבין שעדותו תסולף והקשרה המציאותי ישובש לחלוטין. בנוסף, ייעשה בה שימוש לצרכים פוליטיים קיצוניים במקרה הטוב, ולניגוח מדינת ישראל בעולם במקרה הרע. כשזה המצב, רק טיפש גמור או שמאלן רדיקלי ישתף פעולה.

בתחילת דרכו של ‘שוברים שתיקה’ הוא קיבל חיבוק מצה”ל, וקצינים בכירים התכוונו לשתף פעולה עם הארגון. אך כאשר הוא פנה לחו”ל והקצין, הבינו בצה”ל עם מי יש להם עסק ו”ניתקו מגע”. ‘שוברים שתיקה’ יכולים להאשים רק את עצמם במצבם הנוכחי – מנודים וחסרי אמינות. אם היו ממשיכים לפעול כארגון שרוצה לשנות ולשפר את הצבא, הם היו מצליחים ואף זוכים ללגיטימציה ציבורית.

ולא רק בצבא ניתקו מגע. זמן לא רב לאחר הקמת הארגון פרשו ממנו שניים ממייסדיו, לאחר שהחל לפנות לגורמים בחו”ל. תחקירני ‘עובדה’ שאלו אחד מהם, זיו מעברי, מדוע פרש, והוא השיב: “כשאתה מדבר בחו”ל, מגיע עם זה הכסף… הייתה תלות בין היציאה לחו”ל לבין התקציב של ה… אני מניח שמה שעמד לפניהם זה שגם עם יותר כסף יהיה אפשר לעשות יותר השפעה…”.

לסגור את הבסטה

אפשר לסכם ולומר כי עם פרסום התחקיר נפלה לבנה נוספת מהחומה הסדוקה ממילא של ‘שוברים שתיקה’. מאז פרסום הדו”ח מביש שלהם על מבצע ‘צוק איתן’, החבורה הזו לא מפסיקה לחטוף, ובצדק. מה אפשר עוד לומר על ארגון שמתיימר “לסיים את הכיבוש”, אבל הוציא דו”ח כה מכפיש ומעוות ועוד על חבל ארץ שאין בו “כיבוש” כבר עשר שנים?

בצפייה בתוכנית, קשה להתעלם מאכזבתם של הכתבים עצמם, ושל רביב דרוקר וברוך קרא בפרט, מרמת התחקור של העדויות. ואיך נאמר זאת, אי אפשר לחשוד בדרוקר בימניות. יתרה מכך, דרוקר הצהיר בעבר על חיבתו ל’שוברים שתיקה’ ועל החשיבות שהוא מייחס לפעילותם. אפילו איתי רום, תחקירן ‘המקור’ שהכין את התכנית בפועל, העלה לדף הפייסבוק שלו מונולוג וידאו שממנו אפשר לזהות באופן ברור את אהדתו לחבורת הנובק.

נדמה לי ששמעתי פעם את יולי נובק אומרת, ואני מקווה שאני מדייק בציטוט, שאם ימצאו שהם פרסמו עדויות שקריות הם יכולים לסגור את הבסטה. אולי באמת הגיע הזמן.

______

אביחי שורשן הוא מייסד וסמנכ”ל ארגון ‘האמת שלי‘