Markkinoinnin ansiosta tuntuu luontevalta, että Miekkailijaa kutsutaan Klaus Härön elokuvaksi. Käsikirjoittaja Anna Heinämaan korvaan se särähtää. Käsikirjoittajien arvostus on kasvanut Suomessa, mutta ongelmia on yhä.

Sarjoja markkinoidaan usein käsikirjoittajilla, elokuvia ei niinkään. Käsikirjoittajien killan entisen puheenjohtajan, käsikirjoittaja Pekko Pesosen mielestä se on hullua varsinkin silloin, kun elokuva on käsikirjoittajalähtöinen.

Sellainen on Golden Globe -ehdokkaaksi valittu Miekkailija, jonka Yhdysvaltain elokuva-akatemia nosti niiden yhdeksän elokuvan joukkoon, joista se nimittää viisi Oscar-ehdokasta tammikuun puolivälissä.

Miekkailija on käsikirjoittaja Anna Heinämaan elokuva. Poikansa kanssa miekkailua harrastava Heinämaa on kuullut Endel Nelisin tarinan suoraan tämän tyttäreltä ja jalostanut aiheesta tositapahtumiin perustuvan käsikirjoituksen. Tarina oli olemassa ennen ainuttakaan klaffin iskua.

– Tuotantoyhtiö ja ohjaaja on löydetty myöhemmin. Tällaisissa tapauksissa tuntuu aika falskilta, että elokuvaa myydään ohjaajan nimellä, Pekko Pesonen sanoo.

Pesonen välitti joulun alla sosiaalisessa mediassa Anna Heinämaan huolen siitä, että Miekkailijan tuottajat ovat systemaattisesti sivuuttaneet käsikirjoittajan kaikessa markkinoinnissa: "Kun elokuva sai ison saksalaisen palkinnon – jossa korostettiin nimenomaan tarinan ja teeman humaanisuutta – minulle ei edes kerrottu asiasta, vaan sain lukea siitä myöhemmin lehdestä", Pesonen siteerasi Heinämaata.

Tuottajat pelkäsivät floppia

Miekkailijaa ei ole huomattu maailmalla sattumalta, vaan tunnustukset ovat kovan työn ja markkinoinnin tulos. Olennainen osa myyntistrategiaa on ollut ohjaajan nimen korostaminen. Päämäärä saavutettiin: Klaus Härön Miekkailija tuntuu omituisen luontevalta sanaliitolta.

Tuottaja Kaarle Aho korostaa, että kyseessä on puhtaasti kaupallinen ratkaisu.

– On ikävää jos siitä saa sellaisen kuvan, että tässä on jotain muuta takana.

Klaus Härön nostaminen elokuvan tuotemerkiksi juontaa aikaan ennen ensi-iltaa. Aho kuuli yhtiökumppaninsa Kai Nordbergin kanssa kautta rantain synkkiä ennusteita elokuvan tulevasta levikistä.

– Kun kävi ilmi, että se on vironkielinen elokuva, joka tapahtuu Virossa, ja jonka kaikki näyttelijät ovat virolaisia, ennusteet olivat todella pieniä.

Aho myöntää, ettei Heinämaan kanssa käyty aiheesta minkäänlaisia keskusteluita. Toisaalta on yleinen käytäntö julistaa elokuva julisteissa nimenomaan ohjaajan elokuvaksi.

– Klaus Härö on harvoja tekijöitä, joiden vuoksi varttuneempi yleisö lähtee elokuviin, Aho huomauttaa.

Härön nimen nostaminen esiin on ilmeinen ratkaisu. Maaliskuussa ensi-iltansa saanut elokuva on kerännyt Suomessa noin 60 000 katsojaa.

Tanskasta mallia?

Pesonen huomasi, että käsikirjoittajia arvostetaan entistä enemmän, kun hän kertoi Anna Heinämaan tapauksesta. Monet kiinnittivät asiaan huomiota.

– Tänä päivänä sitä työtä ymmärretään. Ehkäpä markkinointi tulee perässä, mutta ihan siihen ei olla vielä herätty ainakaan suomalaisessa kulttuurissa, hän sanoo.

Hyvä virstanpylväs on vuosi 2017. Silloin saa ensi-iltansa elokuva Suomen kuningas, jonka käsikirjoittaa Anna Heinämaa ja ohjaa Klaus Härö. Markkinointistrategiaa seurataan erityisellä mielenkiinnolla.

Ylen draamapäällikkö Jarmo Lampela uskoo käsikirjoittajilla olevan entistä paremmat mahdollisuudet saada tunnustusta työstään.

– Jos on originelleja aiheita, arvostus tulee tosi nopeasti. Käsikirjoittajat ovat järjestäytyneet viimeisen kymmenen vuoden aikana, Lampela kertoo.

Esimerkiksi Tanskassa ammattikunta on vahvasti esillä tuotannoissa. Sieltä kannattaisi jokaisen liikkuvan kuvan kanssa työskentelevän ottaa esimerkkiä. Samalla olisi pysyttävä muuttuvan maailman mukana. Lampela povaa lähitulevaisuuteen elokuvien nopeaa levitystä verkkoensi-iltoineen.

– Se on ammattijärjestöjen asia keskenään neuvotella siitä, mitkä silloin ovat pelisäännöt.