Kokoomuksen Naisten Helsingin piirin puheenjohtaja Pia Hytönen ja puheenjohtaja Petteri Orpo kokoomuksen kampanjabussin edessä Helsingissä 3. maaliskuuta 2017. © ANTTI AIMO-KOIVISTO / LEHTIKUVA

’Ihminen edellä sote-uudistuksessa!”

”SDP:n ratkaisu varmistaisi saumattomat sosiaali- ja terveyspalvelut.”

”Sote-uudistus on vietävä vihdoin maaliin.”

Näin julistavat perussuomalaiset, keskusta ja Sdp kuntavaaliohjelmissaan.

Perussuomalaiset kerskailee ”kesyttävänsä sotesta ihmisten palvelijan”, keskusta haluaa ”lopettaa pompottelun luukulta toiselle”.

Kaikilla on oma kantansa siihen, kuinka sosiaali- ja terveyspalvelut pitäisi järjestää – siitä huolimatta, että tulevaisuudessa kunnilla ei ole niiden kanssa mitään tekemistä.

Vastuu sosiaali- ja terveyspalveluiden järjestämisestä siirtyy kunnilta maakunnille. Käytännössä kuntien vastuulle jää vain ehkäisevä terveydenhuolto, kuten esimerkiksi ulkoliikuntapaikkojen rakentaminen.

Silti puolueet jauhavat sotesta. Johtavatko ne tarkoituksella harhaan?

Turun yliopiston politiikan tutkija Erkka Railo arvelee, että ainakin oppositio käyttää sote-uudistusta aseena hallituspuolueita vastaan.

Oppositio ei ole kuitenkaan ainut, vaan myös hallituspuolueet käsittelevät sotea ohjelmissaan. Vaikka kunnanvaltuutetut eivät pääse enää päättämään sote-asioista, mielikuvat saattavat vaikuttaa ihmisten äänestyspäätöksiin.

”Sote on iso ja kiinnostava asia, joka on ollut paljon esillä. Varmaankin sillä on vaikutusta”, Railo arvelee.

Tampereen yliopiston kunnallisoikeuden professorin Aimo Ryynäsen mielestä sote syö näkyvyyttä paikallisilta asioilta, joita kunnanvaltuutetut yrittävät ratkaista.

”Miten kunnan elinvoimaa vahvistetaan, miten liikuntapalvelut toteutetaan, halutaanko lisää teollisuutta, tehdäänkö yhteistyötä järjestöjen kanssa, kaavoitetaanko uusia omakotitaloalueita”, Ryynänen luettelee.

Kunta ei voi päättää vastoin Suomen lakia.

Ryynäsen mielestä monille tuntuu olevan hämärän peitossa, mitkä asiat päätetään kunnan ja mitkä valtion tasolla.

”Maakuntauudistuksessa tulee vielä yksi välitaso lisää, mikä monimutkaistaa asioita entisestään.”

Kunnanvaltuutettujen kädet ovat lainsäädäntöön sidotut. Kunta ei voi päättää mitään vastoin Suomen lakia.

Esimerkiksi perussuomalaiset ottaa kuntavaaliohjelmassaan kantaa paperittomien terveydenhuoltoon, vaikka se ei ole kunnallisen tason asia.

”Myös turvapaikanhakijoiden oikeutta erilaisiin kuntatason palveluihin, kuten kuljetuksiin ja harrastuksiin, tulee tarkastella uudelleen”, ohjelmassa lukee.

Tämä asettaisi eri kuntien turvapaikanhakijat epätasa-arvoiseen asemaan. Kunta ei voi evätä palveluita tietyltä ihmisryhmältä.

Toteutuessaan tämä sitä paitsi sotisi perustuslain yhdenvertaisuutta vastaan.

Jos jokin laki aiheuttaa vahinkoa kunnalle, se voi yrittää vaikuttaa lainsäädäntöön. Kunnan tehtävä ei ole kuitenkaan puuttua jatkuvasti lainsäädäntövallan käyttöön.

”Ennen linja oli tiukka. Nyt siitä on lipsuttu, ja kunnat ovat alkaneet lobata lainsäätäjiä”, Ryynänen sanoo.

Hänen mukaansa hallinnon ja lainsäätäjän välisen rajan pitäisi olla selvä. ”Myöskään kansanedustajien toimiminen kuntatasolla ei ole soveliasta.”

Kunnat eivät voi kumota jo tehtyjä valtakunnallisia päätöksiä. Esimerkiksi vihreät julistaa ohjelmassaan peruvansa hallituksen koulutusleikkaukset kunnissa.

Populistinen lupaus on sanallista kikkailua. Siinä ei ole varsinaisesti kyse leikkausten perumisesta vaan koulutuksen laadun varmistamisesta kuntatasolla.

Kunnat voivat toki yrittää torjua välillisesti leikkausten vaikutuksia.

Ohjelma täsmentäänkin, että kuntien täytyy pitää ryhmäkoot tarpeeksi pieninä, korjata homekoulut ajoissa ja hankkia kouluille opetuskäyttöön teknologiaa.

Muidenkin puolueiden ohjelmat ottavat kantaa Juha Sipilän (kesk) hallituksen politiikkaan. Oppositiopuolueet kritisoivat hallituksen työtä, hallituspuolueet haluavat ”ajaa uudistukset maaliin asti”.

Näyttää siltä, että ainakin oppositio haluaisi kovasti tehdä kuntavaaleista valtakunnalliset vaalit.

Puolueiden puheenjohtajat ovat saaneet paljon näkyvyyttä kuntavaalikeskustelussa. He ovat jatkuvasti esillä mediassa ja puhuvat valtakunnallisista teemoista kuten sotesta.

Ryynänen kertoo olleensa hiljattain Kunnallisalan kehittämissäätiön seminaarissa, jossa lähes 90 prosenttia ajasta kului sote-asioiden käsittelyyn.

”Kuntavaalit ovat paikalliset vaalit. Valtiolliset asiat ratkaistaan eduskunnassa!”

Maahanmuutto on arka aihe.

Kuntavaalikeskustelu ei ole vielä kunnolla käynnistynyt, mutta Erkka Railo arvelee, että teemoiksi muodostuvat kunnille kuulumattoman soten lisäksi ainakin koulutus ja varhaiskasvatus.

Ammatillisesta koulutuksesta leikattiin viime vuonna 190 miljoonaa, ja koulutuksen järjestäminen on kuntien vastuulla. Railo arvelee, että siitä voi syntyä kiihkeääkin keskustelua.

Maahanmuuttokeskustelu puolestaan on pysynyt rauhallisena.

”Perussuomalaiset on yrittänyt lämmitellä aihetta, mutta se ei oikein ole ottanut tuulta alleen”, Railo sanoo.

Maahanmuuttokeskustelua on käyty perinteisessä mediassa varovasti. Aihe on arka, ja poliitikot ovat ottaneet siihen kantaa vain niukasti.

Railo vertaa maahanmuuttokeskustelua Pekka Haaviston (vihr) presidentinvaalikampanjaan vuonna 2012. Haaviston homoseksuaalisuus oli medialle liian vaikea aihe käsiteltäväksi.

Media ei keksinyt näkökulmaa, joka ei olisi ollut loukkaava tai muuten sopimaton.

”Keskustelu siirtyi sosiaaliseen mediaan, lähinnä Facebookiin. Siellä Haavistosta tuli vapaamielisyyden, liberaalisuuden ja seksuaalisten vähemmistöjen symboli.”

Some on hyvä alusta käsitellä aiheita, joita perinteinen media ei käsittele. Nähtäväksi jää, millainen keskustelu siellä kuntavaalien alla leimahtaa.