I förtältet står stora klädsäckar och plastpåsar fyllda med ris och andra basvaror. Trängseln inne i de slitna husvagnarna är påtaglig. I Maria Domitros husvagn bor sex personer och det syns att det läggs ner omsorg på att göra det hemtrevligt, även om medlen är små.

Innan Maria kom till Sverige för tre månader sedan hade hon försörjt sig på tiggeri både i hemlandet Rumänien och i Grekland.

– Det är ett väldigt hårt liv. Här har vi ingen el och inget vatten och nu börjar det bli kallt. I den här husvagnen bor sex personer. Vi hämtar vatten på Shell och jag lagar mat på ett gasolkök, säger hon.

Vid tiotiden på morgonen lämnar skåpbilarna husvagnslägret i Sundsvalls utkant. Några minuter senare slår sig 60-åriga Virginia Moldovan ner utanför Åhléns. Mitt emot henne sitter Daniel Aleman i sin rullstol. Daniels ena ben amputerades bort efter en trafikolycka 2004. Han hade en rullstol med sig när han kom till Sundsvall i augusti men hjulen var trasiga. Efter ett upprop på Facebook lyckades Bengt Persson på Slink in skaffa honom en ny.

Finska dagstidningen Helsingin Sanomat skrev om Virginia Moldovan och Daniel Aleman 2010. Då beskrevs de som ett par som försörjde sig på tiggeri på Helsingfors gator.

– Vi är kamrater, säger Daniel Aleman.

Sommaren 2010 var den fjärde sommaren som Virginia Moldovan vistades i Helsingfors, medan Daniel Aleman bara hade varit på plats i ett år. När han anlände ska han ha kommit från staden Metz i Frankrike.

Men nu söker de alltså sin försörjning i Sundsvall och i somras var även Virginia Moldovans dotter Mariana i stan. Det var i samma veva som hon reste hem till staden Alba Iulia och sina sju barn som Virginia kom hit och tog dotterns plats.

Mariana Moldovan är i sin tur gift med Musca Trandafir som ST skrivit om tidigare och som nu är inne på sin tredje vinter i Sundsvall. Musca Trandafir brukar sitta utanför Vängåvan eller Ica Esplanad från tidig morgon till sent på eftermiddagen.

Även han bor numera i husvagnslägret. Och det är ett liv som flera av de romska tiggarna är vana vid sedan många år tillbaka.

I en artikel i den finska tidningen beskriver Daniel Aleman sina dagar i Helsingfors som allt tuffare. I ett annat reportage berättas det om när rumänernas läger rivs.

– Många tycks hata oss. Man har till och med spottat på mig, säger Daniel Aleman till tidningen.

Virginia Moldovan tycker att hon blir väl behandlad i Sverige.

– Här finns godhjärtade kristna människor. Folk är vänliga, säger hon.

Livet i Rumänien beskriver de som lika fattigt som förfärligt.

– Det finns inget arbete för oss, ingen socialhjälp och det är svårt med bostäder.

Virginia Moldovan, Daniel Aleman och Maria Domitro säger att de brukar få ihop ett par hundra svenska kronor var per dag.

– Vi skickar hem pengarna med hjälp av Western union eller Forex. Pengarna behövs till barnen. De går till mat, kläder och deras skolgång, säger Maria Domitro.

Ibland spekuleras det om huruvida tiggeriet i svenska städer är organiserat av ligor och att det rör sig om en form av slaveri.

– Det är helt fel. Vi har ingen maffia. Vi jobbar ihop familjevis och hjälper varandra för att överleva, säger Maria Domitro.

Läs mer: Husvagnarna måste flyttas.

Slink ins handledare Bengt Persson och Marika Ejleström har nästan daglig kontakt med flera av tiggarna som kan ses i gathörn och utanför varuhusentréerna i Sundsvall. På Slink in kan den som vill få en värmande kopp kaffe, en macka, varma kläder och möjlighet att sköta hygien och klädtvätt.

– Jag tror inte ett dugg på att de här tiggarna är organiserade. Det handlar om fattiga människor som måste söka sig iväg för att kunna försörja sina familjer. Ett par av kvinnorna är gravida och de skulle förstås behöva läkarundersökas. Många har hälsoproblem och tandstatusen ska vi inte tala om. En av dem hade en fruktansvärd tandvärk när han var här och jag gav honom en karta Alvedon. Han blev så glad och mådde mycket bättre efter att ha tagit en tablett. En annan man visade upp sina utslag. Han fick en mjukgörande kräm av oss, men vad hjälper det, egentligen? säger Bengt Persson fundersamt.

Att EU-migranternas uppgifter ibland går isär, exempelvis när det gäller barnantal, tycker inte Bengt Persson är konstigt.

– De tar till det de måste för att få hjälp. Det skulle jag också göra om jag hade barn som frös och svalt hemma. De här människorna har varit väldigt artiga och tacksamma över den lilla hjälp vi har kunnat ge dem. Det händer också att de vill bidra genom att sopa eller städa här omkring. Det är vi inte vana vid att se, säger Bengt Persson.

Krönika: På drift i Europa.