Både tiggare och så kallade vägpirater vill komma i närkontakt med dig. Tiggarna med vädjande blickar för att du ska förmås skänka dem en slant av ditt överflöd i deras framhållna koppar.

Vägpiraterna har blivit alltmer desperata i sin iver att få dig som bilist att stanna längs vägkanten och inte komma ur deras ”klor” förrän du lurats – eller än värre – tvingats köpa någon värdelös ”vara” för att överhuvudtaget komma därifrån. Kanske lurar vägpiraterna dig att stanna genom att utge sig vara i nöd och behöva assistans.

Det är alltså stor skillnad mellan passiva tiggare och alltmer superaktiva vägpirater. Det har som bekant varit på tal att kriminalisera tiggeri. Det tror jag skulle vara ett tecken på svaghet i en rättsstat. Om tiggandet blir påträngande och inte bara innebär att någon vädjande tittar på dig och säger ”hej”, finns redan med dagens lagstiftning möjligheter att ingripa straffrättsligt.

Vad gäller den alltmer påträngande, olustiga och trafikfarliga vägpiratverksamheten är det annorlunda. Sådan verksamhet är oftast obehaglig och hotfull för dem som piraterna lyckas få närkontakt med och utgör därtill en inte obetydlig trafikfara. Den är uppenbar om flera pirater går ut i vägbanan i syfte att få stopp på bilar. Verksamheten leder också till att allt fler bilister – med stort fog – drar sig för att stanna också om det skulle kunna vara fråga om verkligt hjälpbehov.

Så om det är närmast genant för staten att försöka komma tillrätta med passiva tiggare genom en kriminalisering är det enligt min mening generande för polisen om vägpiraterna får härja fritt.

Det borde vara enkelt att komma åt dem om alla vi många som färdas längs vägarna dels aldrig stannar och därmed undviker obehaglig närkontakt med dem och dels vid varje tillfälle per telefon rapporterar iakttagelserna till polisen. Sådan kontakt är ju i högsta grad angelägen om piraterna utger sig för att befinna sig i en nödsituation. I stället för att själv stanna får polisen vetskap om att någon möjligen kan befinna sig i nöd men att det i vart fall finns anledning för polisen att kolla upp vad som försiggår på närmare angiven plats.

Skulle någon trots råden ovan likväl ha stannat till längs vägkanten och utsatts för någon form av angrepp eller bedrägeri är det en självklarhet att anmäla detta omgående per telefon till polisen.

LÄS MER: Dags att överväga ett förslag mot tiggeri

Med en gedigen spaningsinsats från allmänhetens sida och med alerta poliskontrollinsatser med ledning av allmänhetens anmälningar och tips bör polisen ha goda möjligheter att kontrollera vägpiraterna och utreda de brott som kan misstänkas innan piraterna hinner bege sig från platsen och försvinna upp i rök. Redan att vägpiraterna förstår att de är jagade med blåslampa torde dämpa verksamheten.

Det är så klart inte olagligt i sig att söka sälja värdelösa saker så länge man inte mot bättre vetande utger till exempel smycken för att vara av guld. Men längs vägarna kan det vara olagligt inte minst om man från piraternas sida beter sig trafikfarligt genom att ge sig ut i vägbanan i syfte att stoppa fordon.

Bara genom att röra om i grytan och kontrollera vilka som uppehåller sig längs vägarna med någon form av ifrågasatt ambulerande försäljning, torde polisen verka återhållande och därmed brottspreventivt.

LÄS MER: S har inte allierat sig med ondskan





Värdet av ett polisingripande mot vägpirater som ägnat sig åt brott, där efter en förundersökning lagföring kan komma till stånd torde ge tydliga spridningseffekter för andra med orent mjöl i påsen längs vägarna.

Hittills är domstolarna inte precis överbelastade med mål gällande vägpirater. Om en aktiv polis i samverkan med lika aktiva spanande och direktrapporterande trafikanter ligger på torde läget snabbt kunna ändras till det bättre.

Med andra ord är det väldigt positivt och mycket vunnet för polisen och för alla trafikanter om vägpiraterna – den ena efter den andra – kan lyftas bort från eller kring vägarna av lagens långa arm.

Och så låter vi tiggarna vara: så länge de bara vädjande ber om en slant i koppen.

Sven-Erik Alhem

Före detta överåklagare

Förbundsordförande i Brottsofferjouren Sverige