Julian Assange lägger stora summor pengar på att fria sig själv från våldtäktsanklagelserna – men han struntar helt i Bradley Manning, Wikileaks påstådda källa, som torteras i häktet och riskerar livstids fängelse, skriver Jan Guillou.

Det står pinsamt klart att Julian Assange, förgrundsgestalten inom Wikileaks, inte är någon manlig förebild. För att nu uttrycka saken återhållsamt. Huruvida han dessutom är skyldig till någon form av våldtäkt och sexuellt ofredande kan jag inte ta ställning till. Men det kan inte heller hans ivriga anhängarskaror, som säger sig veta att han är oskyldig.

… något är fundamentalt fel bland de elektroniska debattörerna när en kolumn om vargar föranleder 973 inlägg och en ­kolumn om Sveriges antidemokratiska ­terroristlagstiftning bara leder till 93 inlägg.

… det är otäckt talande att den amerikanska helikopterbesättning som lustmördade 12 ­civila Bagdadbor år 2007 inte ställts inför rätta. Avslöjandet var alltså värre än krigsförbrytelserna enligt den amerikanska rättvisan.

Att vi inte vet beror på Julian Assange själv, som vägrar att inställa sig för förhör i Sverige. Vilket, om han vore så oskyldig som han och hans anhängare hävdar, vore ett snabbt och enkelt sätt att få misstankarna avskrivna. De flesta som misstänks för sexualbrott i Sverige går faktiskt fria, beroende på rätt höga beviskrav.

I stället har Assange inlett en kampanj mot det svenska rättssystemet. Han jämför Sverige med Saudiarabien och menar att här döms oskyldiga män på löpande band eftersom vårt land järnhårt behärskas av feministerna. Därtill talar han om en konspiration som går ut på att via Sverige och falska våldtäktsanklagelser få honom utlämnad till USA. Där han förstås skulle dömas stenhårt som hämnd för de avslöjanden Wikileaks har publicerat.



Också för den som likt jag själv under decennier ägnat sig åt att kritisera brister i det svenska rättssystemet framstår de juridiska resonemangen från Assange och hans krets som så befängda att de inte ens är värda att ta på allvar. Än mer pinsamt är att välkända radikala samhällskritiker som John Pilger, Michael Moore och Tariq Ali tycks backa upp den här kampanjen.

Sant är att Wikileaks publicerat en del mycket uppskakande avslöjanden. Mest känd är med rätta videoinspelningen som visar hur amerikanska soldater under glatt samspråk mördar ett dussin uppenbarligen civila personer i Bagdad år 2007. Det rör sig alltså om något så ovanligt som krigsförbrytelser som spelats in av krigsförbrytarna själva.

Att den amerikanska krigsmakten finner sådant offentliggörande ytterst olämpligt kan man förstå. Eller rentav att det skulle vara landsförrädiskt.

Och nu närmar vi oss verkligen en rättsskandal fjärran från Julian Assanges självupptagna idiotkampanj. Ty de amerikanska myndigheterna har sedan ett år tillbaka den påstådda källan tillfångatagen och utsätter honom för trakasserier som går över gränsen för vad som räknas som tortyr. Bradley Manning, 23 år, hålls naken i en isoleringscell, hindras från att sova och ”inspekteras” (naken i givakt) ett stort antal gånger om dygnet. Han har ännu inte ställts inför rätta, oklart varför, men åklagarna har deklarerat att de kommer att yrka på livstids fängelse för någon form av landsförräderi.

Bradley Manning borde rimligtvis försvara sig med att han bidragit till att avslöja amerikanska krigsförbrytelser

och att de höga demokratiska principerna därför ursäktar hans läckage av information. Det kan inte vara meningen att den amerikanska krigsmakten skall kunna hemlighålla sin brottslighet och föra uppdragsgivarna, det amerikanska folket, bakom ljuset.



Ungefär så borde försvaret läggas upp. Stora juridiska principer ställs mot varandra och Bradley Manning är i behov av de bästa advokater som kan uppbringas.

Och i det amerikanska rättssystemet behövs då pengar.

Det har Wikileaks, trots löften, inte ställt upp med. I stället håller sig nu Julian Assange med tre engelska advokater som skall hjälpa honom att slippa komma till Sverige och förhöras.

Historien om Julian Assange innehåller alltså en rättsskandal av stora dimensioner. Men inte att Julian Assange misstänks för sexbrott utan att hans källa till de enorma avslöjandena riskerar livstids fängelse och dessutom torteras under en obegripligt utdragen väntan på rättegång.



Historien innehåller också en politisk martyr på samma nivå som Daniel Ellsberg, som på 1970-talet läckte ut information om Vietnamkriget, ställdes inför rätta, fick pengar insamlade till förstklassisk juridisk assistans – och friades.

Men den politiska martyren heter sannerligen inte Julian Assange, även om han själv på fullt allvar framställer det så. Offret heter Bradley Manning.

Julian Assange riskerar på sin höjd ett bötesstraff, av anklagelserna att döma. Hans källa Bradley Manning, upphovet till Assanges hjältestatus, riskerar livstid.

Men det tycks varken bekymra Assange själv eller hans hejarklackar. För dem är advokater till Assange viktigare än för Bradley Manning.

Alldeles bortsett från skuldfrågan i våldtäktshistorien kan man alltså lugnt säga att Julian Assange är ett litet principlöst äckel. För att nu återigen uttrycka saken återhållsamt.