DEBATT. Vi föreslår ett finanspolitiskt ramverk som uppnår vad S-regeringen lovat väljarna, nämligen sänkt arbetslöshet, ökat bostadsbyggande, en upprustning av infrastrukturen och inte minst – kraftigt sänkta koldioxidutsläpp, skriver Markus Kallifatides, ordförande S-föreningen Reformisterna och Daniel Suhonen, chef Katalys.

Sverige befinner sig i ett krisläge. De sociala klyftorna i det svenska samhället ökar snabbare än de någonsin gjort under efterkrigstiden. Tron på den svenska demokratins förmåga är lägre än den varit sedan 1950. Och sedan 1950 har koldioxidhalten i luften över Sverige ökat till de högsta nivåerna på en miljon år. I årtionden har rubrikerna om kriser avlöst varandra: sämre skolor och längre vårdköer, hög arbetslöshet och kriminalitet i ett Sverige som klyvs mellan förort och innerstad, storstad och landsbygd, fattiga och rika. Elnätet räcker inte till vilket hotar industri och klimatomställning. Över 100 svenska kommuner väntas nu gå back. Resurserna räcker inte. Det nya normala är sociala kriser i skuggan av det allt mer överhängande hotet om ekologisk kollaps. Den som inte ser detta som ett krisläge för Sverige kommer aldrig se ett krisläge för vårt land.

Vi ser verkligheten, och vi har en plan för hur vi ska förändra den. Vi föreslår storskaliga samhällsinvesteringar för att vända kris till utveckling.

Sverige har på relativt kort tid gått från att vara ett av de mest jämlika länderna i världen till det samhälle där ojämlikheten just nu ökar snabbast. Den här utvecklingen förklaras ofta med så kallade oundvikliga faktorer såsom globalisering, EU-inträde och invandring. Men dessa förändringar har inte bara hänt. Brutaliseringen av det svenska samhället är konsekvenser också av politiska beslut tagna från 1980-talet och framåt.

Lägre skatter, minskade offentliga investeringar och individens allt större ansvar för försörjning och välfärd är medlen som systemförändringens krafter har använt för att öka ett fåtals privata kapitaltillgångar och den ökade makt det leder till. Resultatet är ökad ojämlikhet, brister i vården, skolan och omsorgen, kollapsande infrastruktur, bostadsbrist och handlingsförlamning inför klimathotet.

Läkartidningen visar att det i en majoritet av landstingen råder akut brist på personal inom primär-, specialist- och förlossningsvården. Vårdköerna har blivit längre på flera håll i landet, samtidigt som skandaler likt bygget av Nya Karolinska Sjukhuset (NKS) och nedläggningen av BB Sollefteå har underminerat förtroendet för sjukvården.

Även äldreomsorgen befinner sig i ett svårt läge. Det råder framför allt brist på äldreboenden eftersom kommuner har sålt de boenden de tidigare ägt eller saknar de resurser som krävs för att bygga fler. I skolan råder stor brist på utbildade lärare. Sveriges kommuner och landsting uppger att det skulle behövas upp emot 187 000 nya lärare fram till 2031 om behoven ska mötas. Sverige är det OECD-land där elevernas resultat sjunkit mest av alla mellan 2002 och 2012, även om resultatet vänt något de sista åren. Klyftan mellan barn med olika klassbakgrund har vuxit stadigt och är i dag större än OECD-genomsnittet. OECD hänvisar till den ökande ojämlikheten som det största problemet för det sjunkande skolresultatet. Klassbakgrund bestämmer i allt högre grad hur bra barn lyckas i skolan och de som slås ut är arbetarbarnen, särskilt pojkarna.

Sverige har också i jämförelse med övriga Norden en högre andel fattiga pensionärer. Måttet är att inkomsten ligger under 60 procent av medianinkomsten och används bland annat av Eurostat och SCB. Under denna nivå hamnar 12,1 procent av de äldre, eller 245 000 personer. En majoritet av dem är kvinnor som har haft arbetaryrken. Den gemensamma välfärd som tidigare minskade klyftor och utjämnade villkor har i dag blivit en motor för segregation, fattigdom och hopplöshet.

Den övergripande förklaringen till allt detta består av enkelt bevisade och lättfattliga sammanhang. Den svenska välfärden har helt enkelt resursbrist på grund av att den svenska skattekvoten har minskat drastiskt sedan 1990-talet. År 1999 låg skattekvoten runt 49 procent, i dag 44 procent, efter att under Alliansregeringen varit nere på 42,5 procent. Varje procent motsvarar en hel försvarsmakt eller ett helt universitetsväsende!

Om skattekvoten 2017 hade legat på samma nivå som 1999 hade svenska staten haft ungefär 240 miljarder kronor mer i skatteintäkter bara under 2017. Parallellt med denna utveckling har Sverige fört en extrem budgetpolitik som lett till att vi har bland de lägsta så kallade statsskulderna i Europa, trots att den aktuella ekonomiska forskningen pekar på att detta snarast är till skada för Sveriges långsiktiga ekonomi och samhälle.

Sverige måste gå mot en ekonomisk politik och ett skattesystem som tydlig omfördelar resurser från de som har till dem som inte har, och från den finansiella spekulationen till de långsiktiga samhällsinvesteringarna.

Vi föreslår i dag ett pensionslyft, arbetstidsreform, barnbidragslyft, ett statligt byggbolag, förstärkta anslag till skattemyndigheten, kronofogdemyndigheten och ekobrottsmyndigheten, enhetlig moms och kommunalskatt och många fler reformer som förändrar de många människornas liv till det bättre. Vi föreslår kraftigt höjda anslag till kommunernas och landstingens kärnverksamhet.

Grunden för vår ekonomiska politik är ett reformerat finanspolitiskt ramverk som möjliggör tio år av storskaliga offentliga och privata investeringar inom bostäder, järnväg, grön energiproduktion, elnät, infrastruktur och kollektivtrafik, parallellt med offensiva och reella satsningar inom vård, skola och omsorg. Det vi har i dag är ett otidsenligt regelverk som utgör en hämsko för den ekonomiska, sociala och klimatmässiga utvecklingen i Sverige. Vi föreslår ett finanspolitiskt ramverk som uppnår vad S-regeringen lovat väljarna, nämligen sänkt arbetslöshet, ökat bostadsbyggande, en upprustning av infrastrukturen och inte minst – kraftigt sänkta koldioxidutsläpp. Reformen innehåller tre delar – dels att överskottsmålet ersätts med ett balansmål för driftsbudgeten över konjunkturcykeln, dels en separation mellan löpande drift av det offentliga och offentliga investeringar, och dels skapandet av en statlig investeringsbank.

Socialdemokraterna måste våga visa vägen ut ur krisläget och inge hopp för det svenska samhället och oss som bor här. Det är inte svårt. Det är inte dyrt i förhållande till vad vi alla vinner. Vi har aldrig haft bättre förutsättningar.

Vi kommer på torsdagen presentera dessa förslag vid Katalys ekonomisk-politiska seminarium i Almedalen. De innebär förändringar i beskattning för omfördelning, för finansiering av jämlikhetsskapande reformer och en statligt driven grön omställning av vårt samhälle. Vi visar på detta sätt hur detta första steg borde se ut för en verkligt framtidsinriktad socialdemokratisk regering.

Markus Kallifatides, ordförande S-föreningen Reformisterna

Daniel Suhonen, chef Katalys

Torsdag 4 juli kl 11.30 i Almedalen hålls Katalys ekonomisk-politiska seminarium där artikelförfattarna med flera medverkar.