În 2007, cu doar doi ani de experiență ca programator, câștigam un salariu de patru ori mai mare decât salariul mediu pe economie. Și înțelegeam pe deplin cât sunt de norocos să lucrez în acest domeniu, în acest loc și în acest punct în timp.

Nicolae Andronic

Fondator @ Echoz.ro

Lucram la o firmă proaspăt deschisă în România, atrasă aici (și) de avantajele fiscale oferite în 2004 de guvernul Năstase. Mă refer aici la scutirea de impozitul pe salariu, oferită angajaților din domeniul IT.

Această măsură a fost, de-a lungul timpului, subiectul a numeroase glume și mici înțepături din partea prietenilor ce nu beneficiau de ea. Glumițele se făceau în cercul restrâns de prieteni, majoritatea oamenilor din exteriorul domeniului IT neștiind măcar de existența acestui avantaj. Iar cei ce știau și considerau acea măsură nejustificată trăgeau o înjurătură printre dinți și treceau mai departe, astfel că, odată cu trecerea timpului, beneficiile oferite IT-iștilor au intrat în cotidian.

Până în noiembrie 2017, când o Ordonanță de Urgență a guvernului Tudose a schimbat lucrurile și a aruncat domeniul IT și lucrătorii din el într-o spirală a demonizării. Deodată, toată lumea a început să atace IT-iștii, iar ura aceea mocnită pe care am simțit-o mereu a răbufnit. Au început să fie blamați și înjurați – cu ură, cu fața roșie și precipitații. Atât în mediul online, cât și în offline.

Ce nu realizează cei ce dezaprobă acest beneficiu este că existența lui aduce mult mai multe beneficii statului și societății decât ar face-o suma plătită lunar ca impozit pe salariu. Încurajați de această scutire, angajatorii din IT și-au permis să ofere salarii mai mari și să aducă mai multe locuri de muncă în România.

Ce am început să aud? Că IT-iștii fură statul neplătind impozite. Că IT-iștii nu ies la vot. Că nu le pasă de societatea în care trăiesc pentru că pot să plece oricând. Că sunt aroganți. Că sunt leneși și nu lucrează destul pentru banii pe care îi primesc. Totul pornind de la ideea că IT-iștii nu plătesc impozit pe salariu și nu participă astfel la “viața cetății”, deși contribuția lor ar aduce foarte mulți bani statului.

Iar aceste salarii mari se regăsesc în celelalte contribuții pe care IT-iștii le plătesc, în mașinile, în apartamentele și toate celelalte produse pe care le cumpără susținând economia.

Încep să cred că acesta a fost de la început scopul guvernului: să canalizeze ura asupra unei categorii profesionale și sociale mici, pentru a abate atenția de la faptul că, de fapt, măsurile luate afectează pe toată lumea. Ironic, aceste măsuri îi afectează cel mai grav chiar pe IT-iștii, exact cei blamați. Dar nu există empatie pentru ei, pentru faptul că lor chiar le scade salariul. Ei oricum câștigă bine, au program flexibil, birouri moderne, zeci de beneficii. Ha! Să sufere și ei, ca toți ceilalți!

Inexplicabil, cei ce ar trebui să apere interesele IT-iștilor sunt inexistenți. Nu înțeleg cum reprezentanții unei industrii ce produce aproximativ șapte la sută din PIB, cu doar 150 000 de angajați, nu au avut nici un cuvânt de spus în decizia care pune IT-ul în cea mai proastă situație din ultimii ani.

În conștiința publică, IT-iștii sunt identificați cu corporatiștii. Corporatiștii – acești white collars ce lucrează în birouri de sticlă pentru companii ce externalizează profitul, au mașină nouă și apartament luat în rate, merg în vacanțe în țări exotice, stau toată ziua pe internet și se plâng. Dar nu înțeleg problemele reale ale societății, iar prin atitudinea lor nu lasă actuala guvernare să ia măsuri care ar ajuta categoriile defavorizate. Asta este percepția pe care încearcă să o creeze actuala guvernare.

Ce uită cei ce mustesc de ură e că IT-știi sunt doar o picătură în paharul angajaților din România. 150.000 de IT-iști din 5,6 milioane de salariați în total. Dar, pentru că sunt fără voia lor rock-starurile vieții profesionale a anilor în care trăim, sunt puși în fața reflectoarelor și, cumva, făcuți vinovați pentru tot.

Măsurile financiare luate prin OUG nr. 79/2017 pot fi percepute ca o pedeapsă asupra corporatiștilor, prin reprezentanții lor – IT-iștii. Pentru a nu uita că chiar și IT-iștii sunt vulnerabili și nu sunt protejați în bula lor. Se discută despre varianta în care vor fi luate măsuri pentru ca totuși salariul IT-iștilor să nu scadă. Dar răul deja a fost făcut, IT-iștii și-au dat seama că pot fi loviți, iar cei cu adevărat vulnerabili își vor domoli retorica împotriva guvernării, de frica eventualelor consecințe. În plus, orice măsură luată pentru a îmbunătăți situația proastă în care se află acum IT-iștii va fi percepută de cei din exterior ca un atac direct, o nouă măsură de privilegiere a unei categorii deja privilegiată.

Ce uită cei ce mustesc de ură e că IT-știi sunt doar o picătură în paharul angajaților din România. 150.000 de IT-iști din 5,6 milioane de salariați în total. Dar, pentru că sunt fără voia lor rock-starurile vieții profesionale a anilor în care trăim, sunt puși în fața reflectoarelor și, cumva, făcuți vinovați pentru tot.

Pe termen mediu și lung, toate aceste lucruri vor adânci falia creată între IT-iști și cei ce, din motive neclare dar puternice, îi contestă. Iar o răbufnire pe față împotriva unei categorii ce nu a greșit cu nimic, nu poate decât să ne dezavantajeze ca societate. IT-iștii par să devină, încetul cu încetul, noii intelectuali, noii studenți, noii ochelariști purtători de barbă de la începutul anilor ’90.