När Poeten och aktivisten Athena Farrokhzad i måndags sommarpratade i P1 möttes hon enbart och endast av kärlek och rosor som hon förtjänar. Allt annat är lögn, lögn och förbannad lögn. Hennes sommarprat drabbade alla som lyssnade. Som en storm intog hon allas hjärtan och lyste upp våra sinnen. Tusentals lyssnare har hört av sig och står nu till förfogande till att att störta överheten, sprida kärlek och beväpna sig.

Rummet var naturligtvis tvungna att utbyta några ord med denna gudinna!

Hej Athena, tack för ditt sommarprogram! Vi är många som av olika skäl älskade det. Hur reagerade du när du fick frågan om att sommarprata?

Älskade Rummet! Tack för att ni lyssnade, för att ni möjliggör för mig att prata och finnas, för att jag får kämpa vid er sida. Det betyder allt för mig. Jag tänkte: De måste vara sjuka i huvudet som ger en kommunist, extremtfeminist och antirasist en miljon lyssnare två månader innan valet. Jag tänkte: Okej, då kör vi. Jag tänkte: Jag kommer bara få göra det här en gång, så let’s tell it like it is.

Hur var det att få tillgång till en mikrofon som når en miljon människor?

Det var fan överfett. Jag önskar att jag hade det varje dag. Att jag vaknade på morgonen, gnuggade ögonen, satte på mig morgonrocken, började ranta om livet i det här skitsamhället, att vi måste beväpna oss och så vidare, med mina sambos kring köksbordet, och att en miljon människor hörde det direkt.

Frestades du mycket av att prata om din karriär, hur begåvad du redan var som barn samt skrikhälsa till din familj?

I första manusutkastet skrev jag långa och extremt interna kärleksbrev till mina bästisar, om allt de har betytt för mig. Typ: Jag vill tacka Linn och Kristofer för att de gett mig så mycket, typ, Maryam och Aslan, kommer ni ihåg den gången vi gjorde det och det, ouff vad kul det var osv, men jag insåg snabbt att det kanske ändå inte var the time and the place. Och även: No need to tell hur begåvad jag var redan som barn, det kan väl till och med en moderat riksdagsledamot räkna ut med röven.

Det brukar sägas att få sommarprata är det närmsta vi kommer att adlas i Sverige. Hur förhöll du dig till att verka i ett av de ”finaste” rummen?

Jag förhåller mig mycket ambivalent till att överhuvudtaget befatta mig med borgerligheten. Ofta tänker jag att de tycker att jag är bedårande, fast jag gång på gång säger att jag hatar dem, eftersom de ändå omedelbart kan avläsa att det är deras institutioner och händer som har format mig, att poesi och litteraturkritik är så mycket mindre hotfullt för dem än till exempel hiphop. Men jag försöker använda härskarens verktyg för att riva härskarens hus, om jag ändå står i det. Det jag hatar borgerligheten mest för, förutom att deras makt förgör oss – är att de tror att de har så jävla god smak, när de i själva verket bara har stulit sig till möjligheten att konsumera flådiga grejer. Det är faktiskt pinsamt. Jag ger ju ut böcker på Bonniers, skriver för Aftonbladet, och verkar på massa sätt i maktens hjärta, så det är livsviktigt för mig att använda utrymmet för att föra fram berättelser om vår kamp för att krossa maktens hjärta.

När och hur bestämde du dig för att fylla timmen som du gjorde?

Jag tänkte: Jag är en av mycket få poeter och aktivister som ges det här utrymmet, jag måste förvalta det genom att berätta om oss, om vår vrede och vår sorg, om att vi överlever, trots att det inte var meningen att vi skulle. Jag tänkte att jag hade ett ansvar att folkbilda, både som poet och aktivist, att berätta om alla fantastiska dikter som skrivs och all kamp som pågår. Jag tänkte att jag ville att mina kamrater skulle känna sig sedda och att de som inte bryr sig skulle börja bry sig och bli mina kamrater. Ylva Karlsson och Maja Karlsson blev snabbt involverade och vi utformade programmet tillsammans. Mitt prat är egentligen bara ett ackompanjemang till deras musik egentligen, det kan ju vem som helst höra.

I covern av ”Beväpna er” så visslades det istället för att Zara Leanders namn sjöngs ut, vems namn skulle du vilja fylla visslingen med?

Vi ville inte sjunga Zarah Leander, eftersom vi inte vill basha operasångerskor utan reell politisk makt, oavsett om hon sjöng för Hitler eller inte. Vårt modesta ändringsförslag till Sveriges radios jurister var ”Ja jag, jag hatar Peter Wolodarski, ja jag, jag hatar Johan Hakelius”. Mest för att det gick få fint in i rytmen, men det var tyvärr inte en förhandlingsfråga.

Var det något du inte fick säga för Sveriges Radios jurister som du vill passa på att säga här?

Ja jag, jag hatar Peter Wolodarski, ja jag, jag hatar Johan Hakelius. Det är nog framförallt det jag vill säga. Samt även: Jag älskar er. Samt även: Att vi måste störta regeringen är inte bara en fin diktrad av Rod Smith, det är också ett imperativ. Ni hajar va?

En moderat toppolitiker kastade ju ut sin TV efter att ha hört ditt sommarprogram. Vems sommarprogram skulle troligt få dig att kasta ut elektronik genom fönstret?

Jag vet inte om det räknas som elektronik, men den dag vi tillsammans stormar radiohuset och tar över alla mikrofoner kommer jag att kasta ut min elektriska vibrator, för ingen njutning kan vara större än den upplevelsen.

När jag lyssnade på dig slogs jag gång på gång att inte många pratar om politik med känsla, utan att tonen för att anses vara seriös ska vara känslolös och därmed saklig. Vad tyder det på tror du?

Att vi lever i patriarkatet och att de jävla nollorna till vita heterogubbar som sitter vid makten har fått oss att tro att torrhet är lika med sanning. Jag tror att sanning finns i sorg och hat. Mot barrikaderna med alla de känslor som står oss till buds.

Vem unnar du att prata om träd?

Alla er som läser det här, min mamma, samt Fateme Ekhtesari, Somaya El Sousi och Mahienour El Massry.

Vad skulle du vilja prata om just idag ifall du inte var tvungen att prata om det du måste prata om?

Just idag skulle jag vilja att Gazas befolkning fick prata om träd, det är det enda jag kan tänka på. Om de kunde göra det skulle jag kanske vilja prata om poängen och problemet med skönhet och om Platon, ty det intresserar mig vansinnigt.

När kan vi kosta på oss att prata om träd?

Den dag de tillhör oss alla.

Här kan ni lyssna på Athena Farrokhzads fantastiska sommarprogram.