Sjukt. Det är svårt att på annat sätt beskriva en samhällsordning där mark, fastigheter och bostäder av rättsvårdande myndigheter betraktas som laglösa allmänningar, trots att de är någons egendom.

Svt:s program Uppdrag granskning i onsdags belyste en typ av brottslighet som tilltagit de senaste åren: ockupation av fast egendom.

De två typexempel som togs upp i programmet är ju inte unika: dels ett spontant uppstått slumkvarter i Malmö dit människor tagit husvagnar och byggt skjul och bosatt sig i, dels ett antal människor som helt sonika flyttat in i en sommarstuga i Högfors i Ljusnarsberg.

I båda fallen utan den rättmätige ägarens lov.

Det är inte svårt att leva sig in i det obehag som en markägare känner om människor bygger mindre kåkstad på hans tomt. Eller den sommarstugeägare som plötsligt får höra att det sover några i hans säng, äter på hans tallrikar, klär sig i hans kläder, förbrukar hans el, och förrättar sina mänskliga behov vid stugan.

De flesta skulle nog uppleva detta som ett påtagligt integritetsintrång, i klass med att få bilen stulen, få en smäll på käften i ett krogbråk, bli rånad vid bankomaten, eller ett regelrätt inbrott. Vid ett inbrott har ju gärningsmannen åtminstone stuckit. I inget av dessa fall behöver brottsoffret begära handräckning från någon kronofogde som först behöver få polisens hjälp med att få personnummer på gärningsmannen för att något ska hända.

Gäller det ianspråktagande av annans mark eller bostad har lagstiftaren dock av någon obegriplig anledning tyckt att man behövt blanda in ytterligare en kock i soppköket, Kronofogdemyndigheten, som ju annars inte sysslar med polisiär verksamhet. Denna omväg genom ytterligare en byråkratisk kvarn ger i praktiken mark- och bostadsockupanter ett mycket starkt rättsskydd. Polismakten tvår sina händer och står konfunderad och tittar på.

Denna bisarra ordning med att låta kronofogdar leka polis måste ju genast upphöra. En fastighetsägare som fått sin mark eller sitt hus besatt måste ha rätt att omgående få polisens hjälp med att förhindra pågående brott. Grovt egenmäktigt förfarande, som det rimligen måste vara, kan ge fängelse i högst två år. Polisen bör gripa dem som uppehåller sig på annans egendom och inte gett sig av frivilligt efter tillsägelse från markägaren. Nedskräpningsbrott kan det dessutom vara. Bosättning på obestämd tid i annans sommarstuga måste väl rimligen vara hemfridsbrott.

Det är sant att de som begår denna typ av ockupationsbrott vanligtvis är fattiga människor – mycket fattiga. Men principen om alla människors lika värde innebär också alla människors lika värde inför lagen. Fattiga EU-migranter står inte över lagen.

Det heter i debatten att det är fråga om väldigt utsatta människor, de som ockuperar. Men med nuvarande ordning är fastighetsägaren i praktiken utelämnad till att själv ombe de objudna gästerna att ge sig av. Styrkeförhållandena talar då inte till dennes fördel, om det är en ägare mot 400 ockupanter, eller ett 80-årigt par i Schweiz vars sommarstuga i Sverige tagits över av en familj. Man kan fråga sig vilken part som är mest utsatt.

Den socialistiska vänstern driver mycket högljutt linjen att fattiga EU-migranter inte ska avhysas från de fastigheter de ockuperat. Det blixtbelyser essensen i deras ideologi: allt ditt är mitt. All egendom är en allmänning, allemansrätten gäller ända in i vars och ens kök.

Äganderätten är fundamental i ett liberalt samhälle byggt på marknadsekonomiska principer. Om detta kan inte kompromissas.

Lika fundamental är polisens uppdrag att lagföra brott. Intrång på annans mark är ett brott, och kan inte betraktas på något annat sätt.

LÄS ÄVEN:

Objudna gäster flyttade in i stugan

Polisen om ockupanter: "Vi gör vad vi kan"