Kung Carl XVI Gustafs jultal inleddes med en tillbakablick på året som gått, med skogsbränderna i somras och de som tagit ansvar för hållbarhet och hushållning med jordens resurser. Han nämner dem som bekämpade bränderna. Han nämnde den utdragna regeringsbildningen, och konstaterar att viktiga frågor måste få ta tid. Tid är något som blir allt mer en bristvara för Sveriges kommuner, regioner och landsting. Det samhällskontrakt, där kommuner, regioner och landsting är de främsta bärarna som byggts upp under decennier, är idag under svår stress.

Även om kungen sannolikt menar väl med sitt tålamod finns det en gräns även för hur lång tid en demokratisk process får ta i anspråk.

Det är 113 dagar mellan 2018-09-25 och 2019-01-16, eller mellan den dag Stefan Löfven avsattes som statsminister av en riksdagsmajoritet och fram till att den tredje talmansrundan avslutas med en votering. Efter denna votering återstår endast en innan ett extraval utlyses. Det politiska spelet i riksdagen har under denna tid kunnat notera nya bottennivåer där inget av riksdagspartiernas respektive ledning tycks ha haft medborgarnas närmiljö i sitt medvetande.

För samtidigt som låsningarna kvarstår över julhelgerna rullar Sverige obönhörligt vidare.

Många län tog redan långt innan valet upp nyanländas större vårdbehov än befolkningen i övrigt vilket delvis förklaras av omständigheter kring deras livssituation och tidigare erfarenheter. Sjukvårdsbehovet beskrivs i vissa fall som komplext och omfattande för både barn och vuxna. Att en del patienter varit obehandlade eller inte fått tillräcklig eller felaktig vård innan inresa till Sverige ger merarbete och beskrivs som resurskrävande för vården. Trauman och psykisk ohälsa i gruppen belastar vården ytterligare. Samtidigt som inflödet av asylsökande minskar och verksamheter behöver anpassas efter det minskade antalet framhåller flera län att nyanlända som grupp under de närmaste åren kommer att ha fortsatt stort behov av både tandvård och övrig vård, också efter att de räknas som nyanlända.

Vårdbehovet ska då täckas in inom ramen för de ordinarie verksamhetskostnaderna vilket uttrycks som en utmaning och källa till oro menar Lena Micko, ordförande för Sveriges Kommuner och Landsting.

Fler län tar också upp att det omfattande vårdbehovet hos vissa nyanlända påverkar väntetiderna för övriga patienter inom flera av hälso- och sjukvårdens verksamheter. Hög arbetsbelastning uppges även påverkar arbetsmiljön för vårdpersonalen som arbetar med komplexa tillstånd och trauman hos patienter och att det finns ett behov av att få möjlighet till handledning och tid för konsultation. Något som i praktiken saknas.

Som ytterligare effekt predestinerar SKL, Sveriges Kommuner och Landsting att kostnaderna för välfärden kommer att öka i betydligt snabbare takt än kommunsektorns intäkter framöver. För att klara välfärden behövs olika åtgärder, som ökade resurser och nya arbetssätt, som motsvarar 43 miljarder kronor fram till år 2022. SKL:s kalkyl utgår ifrån att kostnaderna enbart skulle öka i samma takt som demografin och med oförändrad personaltäthet, medan välfärdskostnaderna historiskt sett har ökat mer än demografins utveckling. Många företrädare för politiska partier har dock uttalat en viljeinriktning om att öka statsbidragen till sektorn med drygt 20 miljarder kronor men det innebär att Sveriges kommuner och landsting har därmed redan vid mandatperiodens början ett strukturellt underskott på minst 23 miljarder kronor. Omsatt i antal årsanställda motsvarar det 10-12 000 tjänster i vården och omsorgen. Flera kommer att redovisa underskott redan under 2018. Kostnaderna för läkemedel ökar också kraftigt nästa år på grund av den demografiska utvecklingen och nya avancerade läkemedel.

Det slopade investeringsbidraget för bostadproduktion är en annan parameter som kommer slå hårt på kommunernas förutsättningar att bygga och ordna boende åt de nyanlända kommunplacerade. Vartefter de nyanlända blir av med sin bostadsgaranti i placeringskommuner som väljer att vräka dessa om de inte ordnat ett eget boende kommer dessa grupper erfarenhetsmässigt flytta in hos släktingar eller landsmän i områden som redan präglas av att glida över till att bli etniska enklaver i storstädernas förorter. Alternativet är att tränga undan de som stått kanske tio år i bostadsköerna att vänta ytterligare ett okänt antal år på egen bostad. Länsstyrelserna har konstaterat att undanträngningseffekterna redan är uppenbara i ett flertal av Sveriges kommuner.

För de kommuner som trots allt har ledig bostadskapacitet förutsätter detta i regel att de nyanlända erhåller bostadsbidrag eftersom den nyproduktion som skett de senaste åren adresserar ett helt andra, önskade, hyresgäster än de nyanlända. Med högre standard och därmed hyror som inte de nyanlända klarar av. Bostadsbidragen tränger då undan andra behov i de kommunala budgetarna.

Tiden rinner iväg nu. Samtidigt ligger lagstiftningsarbetet helt nere för en långsiktigt hållbar migrationspolitik där Sverige nu, mycket på grund av det segdragna lagstiftingsarbetet, inte förmår att ge kommuner, regioner och landsting en rimlig planeringsförutsättning.

Sverige närmar sig, eller har passerat, punkten för noll migration, kvalificerad arbetskraftsinvandring undantaget, och där all framtida anhörigmigration måste vila på ett absolut försörjningskrav där inkomst av arbete måste vara normen och inte det mer löst hållna bidragsfinansierade ”i sysselsättning”.

Extramaterial:

Den intervju som Ledarsidorna.se genomförde med professor Magnus Henrekson 2016 och som är i allra högsta grad aktuell idag. Intervjun är anmäld av anonyma användare som olämplig vilket innebär att reklamintäkterna helt uteblir. Passa på att se den innan den blir “rödmarkerad” i YouTube´s system och därmed raderad.

Utdrag av Länsstyrelsernas undersökning av tillståndet i kommunerna som kan relateras till etableringen av nyanlända.

Bosättningen av nyanlända

(rött = kritiskt, inga eller få lägenheter kan erbjudas)

Undanträngningseffekter på bostadsmarknaden

(rött=kritiskt)

SWISH: 070-612 53 93

BANK: 4732 00 10832 (Nordea)