I tisdags sände Studio Ett ett reportage om migrantlägret i Malmö som slutligen ska evakueras efter mer än ett års långbänk. Kommunalrådet Carina Nilsson (S) intervjuades. Hon talade med tunn, övergiven stämma, som om hon satt hopkrupen i ett hörn i väntan på att framställas som ondskans hantlangare.

"Varför tog ni det här beslutet?" frågade reportern. Nilsson sa något modlöst om brandfara. "Finns det några andra skäl?" Ja, nedsmutsning, brandrök, råttor. "Tänker ni erbjuda dem några alternativ?" Ja, härbärgen. För några nätter. "Du säger några nätter. Hur många nätter handlar det om?" Mummel, tvekan, mummel.

Carina Nilsson kröp allt längre in i hörnet.

De utsatta romernas situation efter avhysningen är självklart relevant att ta upp. Men det var den enda vinkeln i radioprogrammet, trots att Malmö stad inte har något ansvar för EU-migranter. Staden har dock ansvar för annat: Studio Ett hade med fog kunnat fråga Carina Nilsson varför man, i stället för att tidigt låta avhysa ockupanterna, valde att hota tomtägaren med vite på grund av nedskräpningen. Eller hur man kunnat låta människor elda med farlig gasol och slänga sopor mitt i staden i ett helt år.

Den goda i detta drama representerades av Johanna Nilsson från Solidaritet med EU-migranter. Om hon satt hopkrupen någonstans, var det i Studio Etts myssoffa.





Nilsson var upprörd över att Malmö inte har "en värdig och långsiktig lösning" för EU-migranterna. Hon försvarade romernas rätt till Sorgenfrilägret men framhöll att de egentligen behöver bostäder, en adress, så att de kan börja arbeta. Sverige måste bygga fler bostäder och föra "en rättvis politik".

Kritiska frågor på det? Nej. Programledarna lät Nilssons extremt idealistiska politik framstå som självklarheter.

Det hade ju varit intressant att få veta om hon anser att alla har rätt att ockupera mark. Studenter utan korridorrum, asylsökande som inte vill bo vid Riksgränsen, kan de parkera husvagnar på valfri plats och sedan kräva permanent boende av staden? Eller gäller den rättigheten endast diskriminerade minoriteter?





En annan fråga hade kunnat vara om Solidaritet tänker ställa till trassel vid avhysningen nu när Malmö redan är i krisläge 2 på grund av flyktingkrisen.

Samma kväll tog Aktuellt upp avhysningen, med samma huvudvinkel, samma undertext: "Politiker, varför är ni så onda när ni så enkelt kunde vara goda?"

Det är en oerhört vanlig undertext, numera. Och eftersom en normal svensk hellre slänger sig utför ett stup än framstår som ond, står politiker där och lallar med skrämd uppsyn och säger obegripligheter. Knappt någon ledande politiker i dag har pondus nog att ta kontroll över situationen och inpränta att politik handlar om begränsade resurser och målkonflikter, att värderingar förstås är centrala men att "Allt till alla!" hör hemma i söndagsskolan, inte i riksdag och stadshus.

Det är en osund soppa. Politiker bakbinds när de fruktar för att fatta beslut som kan leda till obehagliga frågor. Och när de pratar smörja växer politikerföraktet.

Men politiker kan inte lastas för allt. Medierna har ett stort ansvar för den miljö - moralistiskt konfrontativ eller moget reflekterande - som de sätter politikerna i.

Och ett särskilt ansvar har public service.