Nyligen sprang jag på en barndomsbekant som bor kvar i den förort jag växte upp i och lämnade för snart tio år sen. Jag frågade honom hur det var i orten nuförtiden. Han beklagade sig över alla svarta som hade flyttat in. Helt öppet i tågvagnen. Hans egna ursprung? Mellanöstern. Hur kunde han ha glömt bort det motstånd vi själva fick utstå när vi var nyanlända i området? Blickarna, snacket, glåporden.

Detta är det första jag kommer att tänka på när jag i måndags läser rapporter om ett hatbrott i Malmö där en pappa och hans lilla son blivit överfallna på grund av sin hudfärg och etnicitet. Pappan misshandlades grovt framför ögonen på sin 1,5-årige son. Av medieuppgifterna att döma handlar det om förövare med annan etnisk bakgrund än svensk. En rasism vi sällan pratar om. Rasismen mellan folk med olika invandrarbakgrund.