Den svenska förskolans läroplan kräver att förskolelärare aktivt motverkar barnens frihet att ta till sig av samhällets könsmönster och könsroller. Detta är ett experiment utan vetenskapligt stöd som riskerar att på sikt skada barns psykiska hälsa och sociala anpassning.

Jag önskade att detta var en rejäl överdrift, men jag är rädd att det inte är det. Denna oroande slutsats kan bäst förstås genom att ta del av den punkt i läroplanen som handlar om förskolans värdegrund och uppdrag:

”Vuxnas sätt att bemöta flickor och pojkar liksom de krav och förväntningar som ställs på dem bidrar till att forma flickors och pojkars uppfattning om vad som är kvinnligt och manligt. Förskolan ska motverka traditionella könsmönster och könsroller. Flickor och pojkar ska i förskolan ha samma möjligheter att pröva och utveckla förmågor och intressen utan begränsningar utifrån stereotypa könsroller.”- ur Förskolans läroplan

Här är det viktigt att skilja på möjligheter och utfall. Att pojkar och flickor ska få samma möjligheter att pröva och utveckla sina förmågor och intressen är en självklarhet. Oavsett kön, så ska barnen vara fria att välja. Men här motsäger man sig själv, då man i ena stunden påstår att man vill ge barnen rätt att välja, men i nästa aktivt vill motverka traditionella könsmönster och könsroller. Det är inte att ge möjlighet, det är att försöka påverka utfallet.

I samma stund går man emot det faktum att samhället idag består av könsmönster och könsroller, och tar aktivt ställning mot detta. Inte för att ge barnen möjligheter, utan för att underminera traditionella könsmönster och roller. Detta är ett omfattande ställningstagande, och det finns inget vetenskapliga stöd för att ett underminerande av ett samhälles könsmönster och könsroller skulle främja samhället eller dess individer. Med andra ord så är detta ett experiment, vars konsekvenser är okända. Notera att jag inte tar ställning till huruvida könsmönster och könsroller är bra eller dåliga, de är med största sannolikhet bådadera, men jag ifrågasätter slutsatsen att pga. att normer är begränsande så ska vi aktivt motverka dem.

Att främja könsdysfori är inte att ge barn möjligheter. Det är att skapa en psykisk förvirring genom att inte skapa de stödstrukturer av vad som är normen i ett samhälle.

Normer begränsar oss, men hjälper oss också att finna den väg som mest troligt kommer att utveckla oss i en främjande riktning. Det skapar en trygghet hos ett barn att veta vad som förväntas i kontakt med den sociala världen, och att så tidigt i livet skapa en förvirring och en otydlig mall av vad som är normerna mellan könen kan skapa många psykiska och sociala konsekvenser senare i livet.

“Förskolan ska lägga grunden till att barnen på sikt kan tillägna sig de kunskaper som utgör den gemensamma referensram som alla i samhället behöver.”- ur Förskolans läroplan

Förskolans värdegrund ska alltså spegla det samhälle som barnen kommer att växa upp i. Samhället består som vi vet av en myriad av människors åskådningar, värderingar och sätt att se på rätt och fel. Traditionella normer och strukturer är sannerligen begränsande, men samhället som sådant är faktiskt begränsande i sin natur.

Som samhälle tillåter vi inte vissa avvikande beteenden, av mer eller mindre goda skäl. Vissa beteende regleras genom lag, så som brottslighet. Andra regleras genom sociala normer, vad som i sociala sammanhang är okej eller inte okej att göra. Dessa förändras över tid, men kan inte helt upphöra. Detta för att samhället är en gemenskap av individer som delar vissa strukturer och normer, de gränslinjer och spelregler som skapar samhället. Inga gränser – ingen samhörighet – inget samhälle. Strukturen är vad som skapar det utrymme i vilket demokratin och det öppna samtalet kan finnas. Strukturen behöver förvisso att förändras och förnyas i takt med att omvärlden förändras och vi ställs inför nya problem. Men den kan inte raseras till intet.

“Alla föräldrar ska med samma förtroende kunna lämna sina barn till förskolan, förvissade om att barnen inte blir ensidigt påverkade till förmån för den ena eller andra åskådningen.” – ur Förskolans läroplan

När strävan efter jämställdhet och främjandet av avvikelse från normen dras för långt blir den patologisk och börjar ironiskt nog inskränka på människors friheter. Minoriteters säregenhet lyfts upp som ideal, medan normer och traditionella strukturer ses som tecken på maktmissbruk och förtryck. Jämställdhet handlar om möjligheter för barn att välja, inte om att utfallet av barnens val ska vara densamma mellan könen.

Frihet är att låta flickor välja att vara flickor och pojkar att vara pojkar. Inte att aktivt motverka deras val av könstillhörighet, och främja avvikande beteenden. Det är långt bortom statens angelägenhet och befogenhet.

Källa: Läroplan för förskolan (2018). Lpfö 18. Skolverket.

Som vidare studie rekommenderar jag dokumentären som Vice gjort, Raised without Gender, på ämnet om att växa upp utan könsidentitet, som inte helt förvånande utspelar sig i Sverige.