Rekisteröityneet uskonnolliset yhdyskunnat, kuten evankelisluterilainen kirkko, saavat rahankeräyslain mukaan kerätä kolehtia. Kirkkokuntien ulkopuolella toimivia yhdistysmuotoisia seurakuntia poikkeus ei koske. Tällaisia uskontoa harjoittavia yhdistyksiä Suomessa on noin kuusisataa.

Yhdistysmuotoisina toimivat seurakunnat ovat tottuneet pitämään jumalanpalveluksiaan niin sanottuina yleisinä kokouksina, joissa rahankeruu on sallittua ilman lupaa. Seurakuntien mukaan poliisihallitus on kuitenkin viime aikoina alkanut jakaa ohjeistuksia, joiden mukaan jumalanpalvelukset ovat yleisötilaisuuksia, joissa tapahtuvaan rahankeräykseen tarvitaan lupa.

Hämmennystä ohjeistus on aiheuttanut esimerkiksi monissa itsenäisissä helluntailaisseurakunnissa, joissa kolehti on keskeinen tulonlähde. Helluntaikirkon toiminnanjohtaja Esko Matikaisen mukaan kasvava osa seurakuntien tuloista tulee nykyisin pankkilahjoituksina, mutta niiden ei haluta korvaavan kolehtia.

– Kolehti on osa uskonnonharjoitusta, se ei ole vain taloutta. Sitä ei haluta korvata pelkillä teknisillä pankkisiirroilla, koska silloin meiltä putoaa yksi osa uskonnonharjoituksesta eli Jumalalle antaminen pois jumalanpalveluksesta, sanoo Matikainen.

Rahankeräyslupien hakeminen kasvattaisi byrokratiaa

Rahankeruulupien hakemista seurakunnat pitävät toivottomana byrokratiana.

Asiaan on kiinnittänyt huomiota myös kristillisdemokraattien kansanedustaja Antero Laukkanen, joka kysyy medialle toimittamassaan mielipidekirjoituksessa, miten poliisihallitus selviäisi kuudensadan seurakunnan kolehtilupahakemuksista, kun yksittäinen lupakäsittely kestää jo nyt reilut puoli vuotta.

Laukkasen mukaan poliisihallituksen ohjeissa todetaan, ettei rahankeräyslupaa myönnetä hakijan perustoiminnan menoihin, kuten palkkakustannuksiin. Tämä ehto vie seurakunnalta lähes kokonaan mahdollisuuden saada rahankeräyslupaa, sanoo Laukkanen. Poliisihallituksesta täsmennetään, että myös palkkakustannuksia voidaan kattaa rahankeruulla silloin, kun ne aiheutuvat yksinomaan yleishyödyllisen toiminnan toteuttamisesta.

Rahankeruuluvan voi saada yleishyödylliseen tarkoitukseen, mutta seurakuntien epäilyjä herättää yleishyödyllisyyden epämääräinen määrittely. Helluntaikirkon Matikaista askarruttaa ajatus, että yleishyödylliseksi katsottua uskonnollista toimintaa tukevia menoja, esimerkiksi toimistohenkilökunnan palkkoja tai kiinteistöjen ylläpitoa, ei katsottaisi yleishyödyllisyyden piiriin kuuluvaksi. Matikainen vierastaa myös ajatusta, että seurakuntien talous olisi riippuvaista virkamiesten määräajoin tapahtuvasta lupaharkinnasta.

Matikainen muistuttaa, että lahjoitukset ovat seurakuntien päätulolähde, koska niillä ei ole verotusoikeutta.

– Se määrittelemättömyys ja epätietoisuus on tässä hankalin piirre, Matikainen toteaa.

Kansanedustaja haluaa hillitä ohjeistusta

Nykyinen rahankeräyslaki on ollut voimassa vuodesta 2006. Kansanedustaja Laukkasen mukaan poliisihallituksesta ei kuulunut asian tiimoilta mitään ennen kuin vuonna 2015 kentältä alkoi tulla tietoja poliisihallituksen ohjeista rahankeräysluvan tarpeellisuudesta.

Poliisihallituksen mukaan lain tulkinta ei ole muuttunut, vaan seurakuntia on vain ohjeistettu lupatarpeesta niiden tekemien kyselyjen perusteella. Laukkasella on kuitenkin poikkeava näkemys. Hän sanoo yrittäneensä hillitä ohjeistuksen kiristämistä varsinkin, kun rahankeräyslakia ollaan parhaillaan uusimassa.

– Jos me äkkiä saadaan kymmeniä yhteydenottoja, niin onhan jonkun asian ollut pakko muuttua. Tässä tullaan ihan varmasti uskonnonvapauden ja uskonnonharjoittamisen rajapinnalle, sanoo Laukkanen.

Ratkaisuksi Laukkanen näkee, että seurakuntien pitäisi saada vapaasti kerätä rahaa omissa tilaisuuksissaan niin kuin ne ovat saaneet tehdä vuosikymmeniä. Laukkasen mukaan saman voisi ulottaa kaikkiin yhdistyksiin.

– Ei siinä pitäisi olla mitään ihmeellistä, jos joku urheiluseura järjestää oman tilaisuuden, niin se saa ilman lupaa kerätä rahaa yhdistykselleen, sanoo Laukkanen.