Harhojen valtaan joutunut nainen hyökkäsi ampumaradalle Helsingin keskustassa 20 vuotta sitten surmaten kolme ihmistä. Tutkinnanjohtaja, nykyinen kansanedustaja Kari Tolvanen muistelee dramaattista ihmisjahtia ja yhteiskunnan reagointia tapaukseen.

Albertinkadun ampumaratasurmista tulee torstaina kuluneeksi 20 vuotta.

Helsingin rikospoliisilla oli edessään kaoottinen rikospaikka ja epäillyn etsintä. Ampuja oli päästä maasta, kun hänet laskettiin turvatarkastuksesta läpi, vaikka mukana oli käsiaseen patruunoita.

Tutkinnanjohtaja muistelee ammuskelun tutkintaa ja tapauksen jälkireaktioita.

Helsingin kantakaupungissa sijaitseva ampumarata joutui verisen murhenäytelmän kohteeksi 20 vuotta sitten. Arkistokuva. Alma Median arkisto

Miten tämä on edes mahdollista?

Se oli perimmäinen kysymys, jonka hirmuteko Helsingin Albertinkadulla nostatti sunnuntaina 21. helmikuuta 1999.

Yksikään poliisitutkinnan palasista ei sopinut tilastollisesti tyypilliseen henkirikoksen muottiin. Helsinki Shooting Clubin ampumarata oli verisen kaaoksen peitossa, tulitaistelun aloittaja kateissa ja eloonjäänyt uhri selitti lähestulkoon pöhköjä.

Tapahtumista tulee torstaina kuluneeksi tasan 20 vuotta.

Pääkaupungissa oli pyhäpäivän kunniaksi pikkupakkanen ja pilvinen keli. Suomalaiset harmittelivat mäkihyppääjä Janne Ahosen nelossijaa Ramsaun MM-kisojen suurmäessä. Eduskuntavaalien kampanjakeskustelu oli hiljalleen yltymässä.

Helsinkiläisten kevättalveen tuli railo, kun 30-vuotias nainen astui ampumaradan ovesta sisään, sai Beretta-puoliautomaattipistoolin käteensä ja avasi tulen.

Nainen oli ampumaradalla ensikertalainen, joten hän oli saanut seurakseen valvojan. Nainen ei ampunut sarjaansa, ja valvoja tuli tiedustelemaan asiasta. Silloin tulokas kohotti aseen ja ampui valvojaa päähän.

Tulitaistelu: ”Sain otettua aseeni”

Toinen ja kolmas mies kaatuivat ammuttuna. Neljänteenkin osui. Yksi todistajista lähti syöksyilemään henkensä kaupalla suojaan. Hän sai aseensa ladattua ja kävi tulitaistelua naisen kanssa.

– Sain otettua aseeni ja lippaan. Jatkoin kierien, kontaten, ryömien ja syöksyen kohti tauluja. Yritin suojella itseäni, sillä nainen ampui kohti minua, 31-vuotias helsinkiläismies kertoi.

Nainen sanoi miehelle jotakin ”FBI:n akatemian opetuksista” ja poistui. Mies lukitsi rikospaikan oven.

Kun hälytys tuli neljän jälkeen iltapäivällä, Helsingin rikospoliisilla ei ollut mitään, mihin tarttua. Tutkintaa johtanut silloinen rikoskomisario, nykyinen rikosylikomisario ja kansanedustaja Kari Tolvanen muistelee jutun alkua.

– Se oli sunnuntaipäivää, kun minut hälytettiin töihin. Olin mailla, ja lähdin tulemaan aika vauhdilla, Tolvanen kertoo.

Tolvasen mukaan poliisin ensireagointi oli tuolloin samanlaista kuin se olisi nyt: heti paikalle ja niin suurella voimalla kuin mahdollista. Kolmen vainajan eteen ei ollut mitään tehtävissä, joten rikospaikka eristettiin. Alkoi perusteellinen paikkatutkinta.

Ampuja oli kateissa. Poliisilla ei ollut mitään tietoa teon syistä tai tekijän henkilöllisyydestä. Yksi selviytyjistä kertoi niin erikoista tarinaa, että hän oma osallisuutensa piti selvittää saman tien.

– Hänen kertomuksensa oli se, että ampuja oli nainen. Siihen aikaan oli äärimmäisen harvinaista, että nainen ampuu ihmisiä. Ensin piti tsekata, että tämä kertoja ei itse ole ampuja.

– Täytyy sanoa, että se sanaton viestintä oli niin musertavaa, että kukaan mestarinäyttelijä ei olisi pystynyt näyttelemään sellaista. Näki selkeästi, että hän oli itse uhri, Tolvanen kertoo.

Tutkinnanjohtaja Kari Tolvanen (oik.) piti tekoa seuraavana päivänä tiedotustilaisuuden yhdessä rikospoliisin päällikön Erkki Hämäläisen (vas.) ja väkivaltarikosyksikön silloisen johtajan Paul Kokon kanssa. KARI LAAKSO

Ihmisjahtia julkisessa paineessa

Rikosylikomisarion mukaan jostain muualtakin tuli viitteitä, että paikalta oli poistunut nainen. Sitten ampumaradan varauskirjasta löytyi nimi. Jäljet alkoivat osua toisiinsa, mutta mitään selvyyttä ne eivät tuoneet tilanteeseen - enemmänkin herättivät entistä vaikeampia kysymyksiä.

Helsingissä liikkui nyt ihminen, joka oli juuri surmannut kolme miestä ja poistunut rauhallisesti ulkoilmaan. Iltalehden arkistosta selviää, että tekopaikalle kerääntyi heti kymmenittäin yleisöä. Toimittajat olivat tulossa paikalle, ja julkinen pelkoreaktio oli alkamassa.

Iltalehden etusivu ammuskelua seuranneena päivänä. Jenni Gästgivar

Tolvanen ei ollut ensimmäistä kertaa vastaavassa tilanteessa, vaan hänellä oli suhteellisen tuoretta kokemusta esimerkiksi Tehtaankadun poliisisurmien operatiivisesta tutkinnanjohdosta vuodelta 1997. Poliisiin kohdistui alati kasvava paine. Sen miettiminen olisi voinut johtaa uusiin kuolonuhreihin.

– On toimittava etukäteen tehdyn suunnitelman mukaan ja tehtävä parhaansa. Ei voinut ottaa ulkoisia paineita, vaan piti vain keskittyä tekemään työ mahdollisimman huolellisesti, niin, ettei tee ratkaisevia virheitä, Tolvanen arvioi 20 vuotta myöhemmin.

Tolvanen myöntää, että teko oli täysin yllätyksellinen. Alkuvaiheessa hän muistelee arvioineensa, että jos tekijä on nainen, taustalla voisi olla mustasukkaisuutta tai psyykkinen sairaus.

Löperö turvatarkastus

Tappaja piti vapautensa iltaan asti. Hän jäi kiinni Helsinki-Vantaan lentoasemalla.

Tapahtumien kulku kertoo viime hetkellä nappiin menneestä poliisiviestinnästä, mutta myös tuurista. Tolvanen muistelee vuosituhannen taitteen virkaviestintää: ei ollut netin välityksellä tapahtuvaa välitöntä tekstiviestintäkanavaa tai kuvanjakopalvelua. Ohjeita vaihdettiin puhelimitse, ja tieto saattoi hukkua.

– Esimerkiksi Helsinki-Vantaan lentoasemalla ei ollut heti alkuvaiheessa tietoa, että ampuminen oli tapahtunut. Epäiltyä ei otettu turvatarkastuksessa kiinni, vaikka hänen hallustaan löytyi patruunoita, Tolvanen sanoo.

IL kirjoitti ampujan etsinnöistä kriittisesti. Jenni Gästgivar

Toisin kuin tänä päivänä olisi mahdollista, nainen todella pääsi turvatarkastuksesta läpi. Sen kuin luovutti patruunat viranomaisille. Nainen meni Finnairin lipputiskille, osti lipun myyjän valitsemaan kohteeseen ja heitti Berettan roskapönttöön.

Poliisi tuli selvittämään patruunoiden alkuperää. Kun nainen väitti pitävänsä niitä mukanaan kuolleen miehensä muistoksi, hänet päästettiin porteille.

Iltalehti kertoi ylikonstaapelista, joka palasi tarkastuksen jälkeen poliisin toimipisteeseen. Siellä kollega jutusteli, että uutisissa oli kerrottu ampumavälikohtauksesta Helsingissä.

Poliiseilla tuli kiire portille, mutta he ehtivät ajoissa. Albertinkadun ampuja saatiin kiinni.

Juttu jatkuu kuvan jälkeen.

Kari Tolvasella (oik.) on poliisiuraltaan kokemusta vaikeista ja poikkeuksellisista henkirikollisten etsinnöistä. Vuonna 2017 Tolvanen keskusteli Helsingin poliisisurmista tekopaikalla rikostoimittaja Hannes Markkulan kanssa. Pasi Liesimaa/IL

Ampujan sukupuolta kauhisteltiin

Esitutkinnassa kävi ilmi, että nainen kärsi skitsofreniasta ja oli joutunut poikkeuksellisen pahojen harhojen valtaan. Poliisimateriaali viittasi siihen, että hän oli katsonut runsaasti muun muassa Salaiset kansiot -tv-sarjaa ennen tekoaan. Tolvasen mukaan kuulusteluissa oli saman tien huomattavissa, että tekijä kärsii mielen sairaudesta.

Tolvanen korostaa, että psyykkinen sairaus kuten skitsofrenia ei sinänsä tee kenestäkään vaarallista. Ampujan läheiset yrittivät saada naista hoitoon ja saivatkin, mutta hän ei kyennyt ottamaan apua vastaan. Tolvasen arvion mukaan nainen kykeni käyttäytymään sopivissa paikoissa tavallisen oloisesti.

Teko oli poikkeuksellinen. Tolvanen pitää erittäin harvinaisena sitä, että nainen kohdistaa väkivaltaa sivullisiin henkilöihin. Rikosylikomisario arvelee, että harhaisuus voi mahdollistaa kovemman väkivallan kuin mihin henkilö kykenisi tavallisessa mielentilassa.

– Usein tämä ihminen taistelee harhoissaan hengestään. Tässä tapauksessa hän kuvitteli kostavansa kuolleen miehensä henkirikoksen. Yksittäistapaukset saattavat olla hyvin raakalaismaisia, Tolvanen sanoo.

Ammuskelu sai massiivisesti julkisuutta. Albertinkadun tapahtumat olivat Iltalehden pääuutisia koko seuraavan viikon.

Tolvanen muistelee keskustelun aaltoilua: Ensin syytettiin aselainsäädäntöä ja sitten mielenterveyshuoltoa. Rikosylikomisarion mukaan isoissa henkirikosjutuissa käydään jotakuinkin aina äärilaidat läpi ennen kuin ”palataan maan pinnalle”.

– Eihän näissä jälkiviisasteluissa pysy koskaan järki mukana. Muistan, että julkisuudessa kauhisteltiin sitä, että ampuja oli nainen. Se oli aika lailla ollut siihen asti tabu.

Mielenterveyskeskustelua Tolvanen piti sinänsä hyvänä asiana. Hän tosin muistelee sen keskittyneen avohoitoon, vaikkei epäilty ollut avohoitopotilas.

Juttu jatkuu kuvan jälkeen.

Poliisi valvoi valokuvaajien toimintaa rikospaikan liepeillä Albertinkadulla helmikuun 21. päivänä 1999. Paikalle tuli välittömästi runsaasti yleisöä ja mediaa. JOHN PALMEN

Tolvanen: Aselakeja kiristetty tarpeeksi

Miten yhteiskunta voi reagoida vastaaviin henkirikoksiin ja ennaltaehkäistä niitä? Tolvasta voi luonnehtia asiantuntijaksi myös tässä kysymyksessä.

Rikosylikomisario jäi virkavapaalle osallistuttuaan eduskuntavaaleihin 2011, ja nyt hänellä on päättymässä toinen kausi kansanedustajana. Lisäksi Tolvanen on toiminut aiemmin Mielenterveyden keskusliiton puheenjohtajana.

Aselain kiristyksiin Tolvanen suhtautuu nihkeästi, kuten hänen puolueensa kokoomuskin. Tolvasen mukaan tavalliset aseharrastajat syyllistyvät erittäin harvoin rikoksiin, vaan ongelmatapaukset liittyvät laittomiin aseisiin. Niitä saa hankittua helposti, Tolvanen arvioi.

– Täytyy enemmänkin miettiä mielenterveyshuollon tilaa.

– Hoitoon pääsy ja mahdollisuus hoitoon ovat niitä asioita, joita on pyritty parantamaan, mutta niissä on edelleen parantamisen varaa eri paikkakunnilla. Se on alueellisesti hyvin eriarvoista.

Lainsäätäjän merkittävin osuus henkirikollisuuden ennaltaehkäisyssä on törkeän henkeen tai terveyteen kohdistuvan rikoksen valmistelun kriminalisointi. Rikoslakiin lisättiin vuonna 2013 kokonaan uusi luku aiheesta. Tolvanen sanoo puhuneensa asian puolesta jo johtaessaan Helsingin poliisin väkivaltarikosyksikköä ja olleensa lakivaliokunnassa, kun esitys oli käsittelyssä.

Ammuskelun syytä ihmeteltiin julkisuudessa. Jenni Gästgivar

– Muistan, että sitä vastustettiin tiettyjen ihmisoikeusjuristien taholta kiivaasti. Lainsäädäntöä ei koettu tarkkarajaiseksi eikä sillä olisi ollut käyttöä, Tolvanen sanoo.

Törkeän väkivaltarikoksen valmistelusta on tuomittu Suomessa jo useita henkilöitä. Tunnetuin heistä lienee sarjakuristajana tunnettu Michael Penttilä. Rikosprosessissa on myös esimerkiksi mies, joka väitetysti suunnitteli joukkomurhaa Helsingin yliopistoon. Hän on jo toista kertaa syytteessä samankaltaisen teon valmistelusta.

– Olen katsonut rikollisuutta 30 vuotta ja nähnyt tuhansia surullisia kohtaloita. Entistä enemmän on alkanut viehättää ajatus siitä, miten surua ja kärsimystä saataisiin ennaltaehkäistyä. Tämä laki on yksi askel siihen suuntaan. Minun mielestäni siinä ei poljeta kenenkään perusoikeuksia, ja se on osoittanut toimivuutensa, Tolvanen perustelee.

Tolvanen sanoo ymmärtävänsä, että lakiesitystä katsottiin tiukasti perusoikeuksien näkökulmasta. Toisaalta rikosnimike suojaa kansalaisten ensisijaista perusoikeutta, eli oikeutta elämään ja koskemattomuuteen.

Juttu jatkuu kuvien jälkeen.

Ampujalle vaadittiin oikeudessa rangaistusta murhista ja niiden yrityksistä. Teot katsottiin tapoiksi ja tuomittu syyntakeettomaksi. ALMA MEDIAN ARKISTO

Konstaapelit vartioivat ampumaradan sisäänkäyntiä tiukasti, kun paikkatutkinta oli kesken. JOHN PALMEN

Ei närää perustuslakivaliokunnassa

Tolvanen vertaa silloista keskustelua tämänhetkiseen vääntöön tiedustelulaeista. Mittaluokka ei kuitenkaan noussut samanlaiseksi. Tolvasen mukaan paljon puhuttu perustuslakivaliokuntakaan ei asettunut rikoslain uudistuksen kanssa poikkiteloin.

– Voi olla, että siitä pyydettiin perustuslakivaliokunnan lausunto, mutta ei siitä mitään ongelmia tullut. Se meni ihan näppärästi eteenpäin.

Albertinkadun ampumaratasurmat johtivat 30-vuotiaan ampujan passittamiseen tahdosta riippumattomaan hoitoon. Hänet katsottiin syylliseksi kolmeen syyntakeettomana tehtyyn tappoon. Viisi vuotta sitten Iltalehti kertoi, että nainen oli jo saanut siirron suljetulta osastolta avohoitoon.

Vuonna 1999 psykologit ja muut asiantuntijat pitivät tekoa mahdottomana estää. Naisen tekemiä joukkosurmia on tutkia tilastoista, koska niitä ei tapahdu käytännössä koskaan. Iltalehden haastattelema poliisikoulun psykologian yliopettaja arvioi Albertinkadun ammuskelun jälkeen, että ”nainen ei surmaa tällä tavalla”, jos ollenkaan. Henkirikosten tekijöissä on aina ollut selvästi enemmän miehiä.

Toisaalta myös tutkijoiden käsitykset sukupuolten välisistä eroista ovat olleet vanhakantaisia, kuten yliopettajan kommentista käy ilmi.

– Osittain tämä sukupuoliero tietysti johtuu perinteestä ja elinympäristöstä. Kirves, puukko ja ampuma-ase ovat miehen luontaista ympäristöä, mutta ei naisen. Tätä kuvaa toisaalta se, että kun nainen tappaa pikaistuksissaan, ase on keittiöveitsi, mies perusteli Iltalehdelle 1999.

”Pahin mahdollinen ehkäistä”

Kaksi vuosikymmentä myöhemmin yhteiskunnalla on enemmän keinoja puuttua yksinäisten susien henkirikoksiin.

Lainsäädäntö ja poliisitoimenpiteiden kehitys ovat säästäneet ihmishenkiä, mutta eivät poistaneet rikostyyppiä. Tällä vuosituhannella joukkosurmia on tapahtunut esimerkiksi Jokelassa, Kauhajoella, Hyvinkäällä, Imatralla, Myyrmannin kauppakeskuksessa ja viimeksi Turun kauppatorilla 2017.

Kari Tolvanen pitää edelleen Albertinkadun tapahtumia sellaisina, jotka olisi ollut mahdoton estää. Arkistojen mukaan 30-vuotias nainen oli arka ja sisäänpäin kääntynyt ihminen, joka oli hankkinut korkeakoulututkinnon ja osaamistaan vastaavan työpaikan. Viitteitä katkeruudesta tai vaarallisuudesta ei ollut.

– Tämän tyyppinen teko on pahin mahdollinen ehkäistä. Hän oli tällainen kympin tyttö, jonka asiat olivat kunnossa eikä hänellä ollut minkäänlaista rikollisuutta taustalla.

Iltalehti ei julkaise tuomitun nimeä hänen syyntakeettomuutensa vuoksi.