Banaliteten i at beskrive Alternativet som et atypisk politisk parti synes efterhånden på niveau med at forklare amerikanernes forkærlighed for barbeque eller afdække den norske folkesjæls fascination af skisport.

Og det handler om ikke kun håndskrevne kærlighedserklæringer til partisoldaterne på toiletterne og grånende mænd i sweatshirts, som erklærer sig parate til at “unfuck the system”. Nuttede juiceflasker konstitueret af ren frugtsaft og fårekyllinger. Mindfulness i stedet for morgensang. Frigjorte kvinder med klæderne flettet ind i håret.

Tid til andre ting

Alternativets landsmøder, som det kunne opleves i forgangne weekend på havnen i Odense, adskiller sig på mange fronter fra skabelonen. Her er ingen bastante udmeldinger, politiske svinere eller overrumplende “hilsner” fra den anden ende af det politiske spektrum.

Godt nok holder Uffe Elbæk sin tale, som en partiformand har for vane, men som han også understreger det, så er det mest for at give pressen, hvad den er mødt op for at berette hjem om.

Alt det betyder, at der er tid til at bruge kræfter på andre ting. Og dette andet var i 2017 et politisk seminar om borgerløn.

Tillid i stedet for kontrol

Altså ideen om, at alle borgere over 18 år er berettiget til en vis minimumsydelse – uanset om de er i arbejde eller ej (se definition i faktaboks).

Josephine Fock var som partiets finansordfører sat til at lede slagets gang. Og selv om hun i modsætning til andre kræfter i bevægelsen ikke er overbevist om, at borgerløn er svaret på alverdens ondskab, mener hun, at tiden er inde til et opgør med den nuværende beskæftigelsespolitik.

“Vi kan se ind i en fremtid, der bliver markant anderledes. Der er kunstig intelligens og robotteknologi, som kommer til at fjerne mange af de job, som vi kender. Og så kan det være, at nogle af dem dukker op igen i andre former. Men til forskel fra tidligere industrielle revolutioner bliver robotterne på nogle områder klogere end os. Og derfor skal vi udbygge det sociale sikkerhedsnet,” forklarer hun i et solbeskinnet afbræk fra drøftelserne.

En undersøgelse fra 2014 viser, at jobcentrene bruger 26 procent af arbejdstiden i kontakt med borgerne. Mens de resterende 74 procent med Focks ord spildes på kontrol og bureaukrati.

“Vi vil skifte kontrolsystemerne ud med tillidssystemer, fordi vi grundlæggende tror på, at mennesker gerne vil arbejde. Og det passer godt ind i vores vision om at skabe et samfund, som ser alle mennesker som værdifulde individer, der skal realisere deres potentialer,” siger hun.

Problemet med de 146 milliarder

Målet med weekendens gruppearbejde var at sikre medlemmernes opbakning til at udarbejde en række konkrete modeller for, hvordan borgerløn kan testes og praktiseres i en dansk politisk kontekst.

Da Alternativet sidst luftede tankerne om borgerløn, klaskede den liberale tænketank Cepos et regnestykke på bordet, som viste, at det ville koste 146 milliarder kroner årligt at udstyre alle voksne danskere med en basisindkomst på 6.000 kroner om måneden efter skat.

“Problemet var, at Cepos regnede på en forkert model. Vi har aldrig meldt ud, hvad størrelsen på ydelsen skal være. Og så glemmer Cepos også at kigge på alle de penge, som man sparer ved at fjerne kontrollen og dermed kunne nedlægge en masse stillinger på jobcentrene,” siger Josephine Fock.

Finland prøver

Tanken om borgerløn kan spores tilbage til den engelske statsmand og forfatter Thomas Mores skriverier i det 16. århundrede. Efterfølgende er ideen blevet adopteret af hippier såvel som kapitalister, som har udlagt borgerlønnen som svar på alt fra kronisk fattigdom i udviklingslandene til frygten for teknologistyret massearbejdsløshed.

Intet land i verden har endnu omsat ideerne til praksis. Men i en række lande er der større eller mindre forsøg på vej (se dokumentation til højre for artiklen).

I Finland udpegede man ved årsskiftet 2.000 tilfældige arbejdsløse, som i to år får en skattefri basisindkomst på 560 euro (cirka 4.165 kroner) og tilmed slipper for at stå til rådighed for arbejdsmarkedet. Og skulle det alligevel ske, at de finder sig et job, får de lov at beholde pengene.

“Alle forsøgene er inspirerende, men de er også meget forskellige. Nogle steder giver man penge til at alle, mens det andre steder begrænses til bestemte grupper. Men ingen af de lande, som lige nu tester borgerløn, betjener sig af den skandinaviske aftalemodel, hvor sikkerhedssystemet består af kollektive overenskomster. Og hvordan de størrelser spiller sammen er noget af det, som vi skal blive klogere på,” siger Josephine Fock.

Lars Seier tror på det

Noget tyder altså på, at borgerlønsbevægelsen atter er ved at få vind i sejlene. Tidligere på måneden skrev den danske milliardær og stifter af Saxo Bank Lars Seier Christensen således en kronik i Berlingske, som omfavnede ideen om en universel basisindkomst i en fremtid truet af massearbejdsløshed.

“Det er ret svært at forestille sig, at borgerløn ikke bliver et tema med den retning, som verden udvikler sig i,” sagde han til Berlingske og uddybede selv sine tanker i kronikken:

“Jeg tror ikke på, at der vil blive skabt tilstrækkeligt mange nye, mere værdiskabende jobfunktioner, som kan varetages af de mennesker, der bliver gjort arbejdsløse af førerløse biler og rengøringsrobotter. Det vil være umuligt at konkurrere med en robot, der arbejder 168 timer om ugen. Det vil være en udvikling, der i høj grad vejer tungest i de lavest uddannede og lønnede segmenter af befolkningen. Og det vil man blive nødt til at forholde sig til, er jeg ikke i tvivl om.”

Men det gør Cevea ikke

Anderledes kritisk forholder direktør i den venstreorienterede tanketank Cevea Kristian Weise sig. Han var inviteret til landsmødet for at give “kærligt modspil” til klapsalverne.

“Jeg er grundlæggende bange for, at en fast basisindkomst vil holde mange mennesker fast i dårlige lavtlønnede job. Beskæftigelsespolitikken har det seneste årti handlet om at afskaffe trygheden og sikkerheden på arbejdsmarkedet og presse folk ud i usikre job. Og i stedet for at frigøre folk frygter jeg, at en borgerløn vil fritage politikerne fra at tage fat på større forandringer på arbejdsmarkedet,” siger han.

Et andet argument for at klappe hesten en stund er ifølge Kristian Weise, at han har svært ved at få øje på noget, der bare minder om en folkelig bevægelse.

“Jeg mener ikke, at man kan sammenligne borgerløn med demokrati og kampen for kvinders stemmeret. Der var tale om lange seje kampe med masser af mennesker, der kæmpede for en fælles sag. Hvor er demonstrationerne for borgerløn,” siger han og fortsætter:

“Borgerløn er først og fremmest en intellektuel ide, der bæres frem af stærke kræfter i Silicon Valley, som ser det som en bekvem løsning på, at de er i færd med at udvikle teknologi, som fører til arbejdsløshed på tværs af verdens lande. Det sikrer måske, at verden ikke løber tør for forbrugere, men jeg har svært ved at se, at det skulle gavne samfundet.”

Respekt til lilleputtrænerne

Josephine Fock er ganske vist enig i, at borgerlønnen som løsning ikke kan stå alene. Men hun mener, at redskabet rummer et så stort potentiale, at det ville være synd ikke at give det en chance.

“Det er ikke kun lønnet arbejde, der er til gavn for samfundet. Mange andre typer arbejde skaber også værdi på trods af, at det ikke indgår i Finansministeriets regnemodeller. En lilleputtræner på fuld tid er i dag ikke til gavn for BNP. Det vil vi gerne ændre,” siger hun.

Du er i dag 51 år. Hvordan ville du have det med i en nær fremtid at skulle leve 20 arbejdsår på borgerløn, fordi der ikke var brug for dig længere?

“Det kommer igen an på størrelsen af borgerlønnen. Hvis det er en finsk løn, så er det ikke attraktivt. Men hvis man giver sikkerhed for, at de har et livsgrundlag, så tror jeg på, at det vil øge fleksibiliteten og kreativiteten.”

Alle kan ikke være kunstnere

Men alle mennesker er jo ikke kunstnere. Mange mennesker får i høj grad meningen med livet stillet via deres arbejde. Og risikerer at blive trætte af at glo på manden eller konen dagen lang?

“Det er også derfor, at jeg ikke ser borgerløn som løsningen, men som et redskab. Vi ser ind i en fremtid, hvor vi behøver færre mennesker på arbejdsmarkedet, og derfor bliver vi nødt til at dele arbejdet blandt flere. Men jeg er nu ikke så nervøs, for jeg synes faktisk, at mennesker er rigtig kreative.”

Men vi taler om at ændre samfundet på en måde, som intet menneske har levet før. Mennesket har altid skullet skaffe sin egen føde. Hvordan kan I meningsfuldt foregribe en fremtid uden nødvendigheden af arbejde?

“Det er også derfor, at vi bliver nødt til at diskutere det. Hvis man ser på diskussionen om Uber, så handlede det kun om, at det ikke måtte gå ud over taxachaufførerne. Der var ingen, der diskuterede, at vi om 10 år slet ikke har behov for chauffører.”

Måske S stemmer for?

Tror du, at der er andre end jer, der kommer til at stemme for jeres beslutningsforslag?

“Jeg kunne tænke mig at snakke med Liberal Alliance om det. Partiet har fået nogle tanker om sociale frikort med i regeringsgrundlaget, som peger lidt i samme retning.”

Men Alternativet og Liberal Alliance har jo ikke noget, der bare minder om flertal. Var det ikke en bedre ide at overtale Socialdemokratiet til at støtte op om forsøget? Eventuelt som modydelse mod, at I så æder udlændingestramningerne og peger på Mette Frederiksen ved næste valg?

“Hele diskussionen om udlændingepolitikken handler om, at vi får en anden retorik og verdens bedste integrationspolitik. Men hvis vi får skruet nogle projekter omkring borgerløn sammen, som vi kan synliggøre, er interessante, så tror jeg godt, at Socialdemokratiet vil være med på det. Det vil jeg i al fald snakke med dem om.”

red@altinget.dk