Det politiske flertal har skabt en underklasse i Danmark, som ikke er set før i den moderne velfærdsstat. Underklassen er et resultat af integrationsydelsen, som er markant lavere end kontanthjælpen og primært rammer flygtninge og indvandrere uden for arbejdsmarkedet.

Det forklarer forskere til Information.

Når vi taler om fattigdom i Danmark, er den oftest relativ. Det vil sige, at man ikke har penge til at opretholde en levestandard på niveau med resten af samfundet. Men i dag betyder integrationsydelsen, at nogle borgere i Danmark nærmer sig »absolut fattigdom«, siger Jørgen Elm Larsen, som siden 1980’erne har forsket i fattigdom ved Københavns Universitet.

»Det handler om ikke at få tilstrækkelig med føde og en kvalitet af føde, der gør, at man kan få nogenlunde sund kost. Det er en politisk skabt situation, som vi ikke har været ude for i efterkrigstiden før nu,« siger han.

Morten Ejrnæs, lektor emeritus ved Aalborg Universitet, vurderer, at vi de seneste 20 år har set en stadigt voksende andel af fattige, hvis indkomster er kommet længere og længere ned under fattigdomsgrænsen. Fattigdommen er blevet dybere på grund af ydelser som integrationsydelsen.

»Når fattigdommen er dyb, så opstår der afsavn, som afspejler sig i kost, helbred, udfoldelsesmuligheder og socialt samvær. Livet bliver fattigt og ensomt,« siger han.

Karen Nielsen Breidahl, lektor ved Aalborg Universitet, som har forsket i integrationsydelsen, fremfører at »der ikke har været nogen ydelser, der på samme måde som integrationsydelsen betyder en så markant differentiering af gruppers rettigheder, hvis man tager indretningen af den danske velfærdsstat fra 1960’erne og frem til i dag i betragtning«.

Vendepunkt i velfærdsstaten

Den nye underklasse blev til i 2002, da den daværende regering indførte starthjælpen.

Indførelsen af ydelsen markerede et skifte i den danske velfærdsstat. Dels fordi man accepterede forskelsbehandling mellem grupper og dermed brød med den universelle velfærdsmodel: De, der havnede i samme situation, havde ikke længere ret til samme ydelse.

Og dels fordi man fra politisk side besluttede, at nogle borgere må leve for et rådighedsbeløb markant under fattigdomsgrænsen, som ikke skaber et reelt økonomisk sikkerhedsnet:

»Det sikkerhedsnet, vi taler om, at man har i et velfærdssamfund, det har vi ikke længere, fordi ydelserne er blevet så lave,« siger Maja Müller, lektor på SDU, som har lavet undersøgelser af starthjælpen i 2009 og 2010.

SRSF-regeringen afskaffede starthjælpen i 2011. Fire år senere genindførte den borgerlige regering den lave ydelse og døbte den integrationsydelsen. Siden har politikerne skærpet reglerne otte gange, så de i dag gælder for en bredere gruppe, mens ydelsen er blevet mindre. I dag er omkring 50.000 mennesker omfattet af integrationsydelsen. Størstedelen er flygtninge fra Syrien og Eritrea.

Senest i januar besluttede politikerne at omdøbe integrationsydelsen til hjemsendelsesydelsen og sænke den med op til 2.000 kroner om måneden for borgere, der har boet i Danmark i tre år og endnu ikke er kommet i arbejde.

»Der er sket en yderligere marginalisering af den nye underklasse, man i forvejen havde skabt i 2002,« siger Karen Nielsen Breidahl.

Den dybe fattigdom

Da integrationsydelsen blev indført havde den to erklærede formål: At afskrække flygtninge og migranter fra at søge til Danmark og få flere i arbejde.

Der er endnu ikke publiceret forskning, der dokumenterer beskæftigelseseffekten af integrationsydelsen. Tilbage i 00’erne påviste Rockwool Fonden, at der var en beskæftigelseseffekt på seks procentpoint af starthjælpen. For den resterende gruppe betød den, at de blev fattigere.

De seneste års jobreformer og integrationsydelsen vidner ifølge forskerne om, at politikerne nu accepterer fattigdom i velfærdsstaten:

»Der skal være meget stærke incitamenter til at komme ind på arbejdsmarkedet. Man skal ikke bare uden videre have rettigheder som resten af danskerne. Det bliver derfor et meget, meget skrabet liv, de her mennesker kan leve. Så skrabet, at vi faktisk nærmer os den absolutte fattigdom,« siger Jørgen Elm Larsen.

Politisk ordfører for Venstre, Britt Bager, understreger, at »ingen partier ønsker, at børn skal vokse op i fattigdom«.

»Det er også derfor, at vi siden, vi fik regeringsansvaret, har sat gang i en kæmpe indsats for at få flygtninge og indvandrere i uddannelse og arbejde.«

Hun påpeger, at regeringen har indført integrationsgrunduddannelsen, som giver udlændinge adgang til praktik og job. Hun fremfører, at 45 procent af flygtninge efter tre års ophold i Danmark er i arbejde.

»Løsningen er ikke at begynde at sætte sociale ydelser op og parkere mennesker på offentlig forsørgelse og holde især kvinder fastlåst i hjemmet. Det vil være trist ikke mindst for børnene‚« lyder det fra Britt Bager.