De europæiske lande må tage sig sammen og sende de mange hundredetusinder indvandrere hjem, som er kommet til Europa som en del af flygtningestrømmen.

Sådan lyder det klare budskab fra Dansk Flygtningehjælps generalsekretær, efter det står klart, at en meget stor del af de asylansøgere, som i øjeblikket kommer til Europa, kommer fra en række afrikanske lande, hvor de som udgangspunkt ikke er forfulgte.

»Der er to grupper af folk, som for tiden søger til Europa. Den ene gruppe er flygtninge, som er forfulgte derhjemme og derfor har ret til vores beskyttelse, sådan som det er defineret i flygtningekonventionen. Den anden gruppe er folk, som flygter fra fattige og forarmede levevilkår. De er ikke forfulgte, og vi skal ikke lade som om, de er flygtninge,« siger Andreas Kamm.

»Det er folk, som tager til Europa for at arbejde og sende penge hjem til familien. De skal sendes hjem, og i stedet skal vi satse på at give deres hjemlande udviklingsbistand, så befolkningen ikke flygter.«

Han mener, det er en stor misforståelse at tro, man løser noget, ved at lade alle, der har lyst til at slå sig med i Europa, gøre det:

»Ellers står vi i en situation, hvor vi påtager os at løse verdens skævhed ved at flytte folk fra den fattige del af verden til den rige. Og det er simpelt hen ikke en holdbar løsning,« siger han.

Millioner på spring

Egentlig er det ikke, fordi den danske flygtningechef mener, at de 1,2 millioner asylansøgere, der sidste år landede i Europa og de cirka 200.000, der er kommet i år, udgør noget større problem i sig selv. Problemet består i, at millioner af andre indvandrere fra verdens allerfattigste lande står i kø for at følge efter.

Derfor mener han, at Europa bør sende et klart signal om, at porten er lukket, med mindre man er forfulgt i flygtningekonventionens forstand.

»Vi skal selvfølgelig stadig tage os af flygtninge, der bliver forfulgt. Men der skal spilles på hele klaveret for at stoppe folkevandringen til Europa,« siger han.

»Det billede, der tegner sig i øjeblikket er, at en meget stor del – måske halvdelen eller mere – af dem, der kommer til Europa nu, ikke er forfulgte. Derfor er det supervigtigt, at vi er i stand til at møde dem, der kommer ved de ydre grænseposter og afklare, hvilken kategori de tilhører. Og så sende dem hjem, der ikke er flygtninge.«

Hvis ikke Danmark og resten af de europæiske lande får standset den økonomiske indvandring, kan det få store politiske konsekvenser, advarer Andreas Kamm:

»Det politiske rum er ikke uendelig stort. Hvis vi ikke gør noget ved indvandringen, risikerer vi at underminere viljen til at beskytte dem, der reelt har behov for beskyttelse.«$

Andreas Kamm har en række værktøjer, som han mener, at Danmark og resten af Europa skal tage i brug for at stoppe migrationsbølgen mod Europa.

Først og fremmest mener han, at de europæiske lande skal bruge ulandsbistanden til at stoppe udvandringen fra de fattiges lande.

»Vi er nødt til at gribe til nogle klassiske løsninger,« siger han.

»Er man forfulgt, skal man naturligvis have ret til international beskyttelse. Men hvis man er fattig og forarmet, må vi i stedet træde til med udviklingsbistand. Og her må vi indse, at det kommer til at koste meget mere end hidtil, fordi vi er nødt til at gøre meget mere for at sikre god regeringsførelse, mindre korruption og økonomisk udvikling i de dele af verden, som de økonomiske flygtninge kommer fra.«

En række af de afrikanske lande, som Andreas Kamm henviser til, er allerede i dag såkaldte donor darlings, der får masser af ulandsbistand. Men flygtningechefen mener, at en del af bistandspengene skal anvendes på en helt anden måde end tidligere.

»Vi bør gøre hjemsendelsesprogrammer til en del af vores udviklingsbistand. Vi kan med fordel kanalisere en større del af vores ulandsbistand den vej, for vi ved, at mange af de indvandrere, der kommer fra fattige og forarmede lande, har en lang række udfordringer, som gør at det er svært for dem at vende hjem,« siger Kamm.

Han afviser dog, at det skal forstås sådan, at den enkelte indvandrer skal have en pose penge i hånden, hvis han rejser hjem.

»Altså hvis man udtrykker det på den måde, så vil folk nok slå syv kors for sig og forudse, at alle folk vil komme op til Europa for at hente den pose penge. Man skal selvfølgelig være meget omhyggelig med, hvordan man laver sådan nogle ordninger. Man kunne jo f.eks. støtte det lokalsamfund, indvandrere kommer fra,« foreslår Andreas Kamm.

»Vi ved jo, at en del af de afviste asylansøgere forsvinder ud i Europa, der er mange barrierer for, at de kan vende hjem. Det var der også i sin tid i Kosovo, måske er deres bolig ødelagt, eller den lokale skole mangler møbler. Så kan man jo støtte lokalsamfundet f.eks. med møbler til skolen. Det vigtige er at lave det, jeg kalder bæredygtige hjemrejseordninger. Ellers flygter folk jo bare en gang til.«

Ikke et stort tal endnu

Andreas Kamm erkender, at der trods den slags ordninger formentlig vil være mange fattige hjemlande, som trods den slags støtteordninger ikke vil tage imod egne statsborgere, som ikke ønsker at rejse hjem. I øjeblikket nægter f.eks. Iran og Marokko at modtage afviste asylansøgere, med mindre de kommer frivilligt.

»Det er rigtigt, at nogle lande er meget afvisende over for at tage asylansøgere retur, selv om det er deres egne statsborger, og dér skal vi være hårdere. Der skal lægges et stærkere pres på landene for at få dem til at tage deres egne folk retur. Der er ikke andet at gøre,« siger han.

Andreas Kamm mener dog ikke, at landene skal belønnes for at tage deres egne statsborgere retur.

»Der er masser af andre udenrigspolitiske værktøjer, som kan bruges. Det bliver helt givet svært, men derfor skal man alligevel stræbe efter at nå resultater. Det er sådan, verden er indrettet.«

Andreas Kamms opskrift på at stoppe migrationen til Europa har dog flere facetter ud over hjemsendelsesstøtte og pres på modvillige modtagerlande.

»Der skal sættes masser af kræfter ind på at skabe fred i Syrien, så folk kan vende tilbage til et fredeligt Syrien. Der skal sættes masser af kræfter ind på at støtte nærområderne, som bærer den store byrde. Der skal sættes masser af kræfter ind på at redde folk fra at drukne i Middelhavet. Der skal sættes masser af kræfter ind på, at EU får styr på håndteringen af flygtninge og indvandrere ved grænserne. Og så skal der sættes masser af kræfter ind på at finde solidariske løsninger inden for EU,« siger han.

Og så understreger han, at der endnu ikke er grund til panik over flygtningestrømmen.

»Sidste år søgte 1,2 millioner asyl i Europa. Det er jo ikke noget stort tal, når man tager i betragtning, at der bor 500 millioner mennesker i Europa. Det er en udfordring, men den kunne vi sagtens have håndteret, hvis vi havde stået sammen og været solidariske i EU,« siger han.

»Til gengæld kan Europa ikke blive ved med at modtage så mange. Selvfølgelig er der en grænse, det ved enhver. Det kan jo ende med at blive en så stor udfordring, at det skaber så meget uro, at det ikke går an. Men det er faktisk ikke dér, vi er nu,« understreger han.