Zatímco my se věnujeme radovánkám nebo tomu, co za radovánky považujeme, v naší hlavě se dole usazená témata dostávají do horních poliček na úkor každodenního smetí. Jednotlivá témata se propojují a vynořují se v nečekaných souvislostech, na které ve všední den nebývá čas.

Náš mediální svět by takovou dovolenou potřeboval. Třeba bychom zjistili, že to, co považujeme za důležité je jen malicherné a bezvýznamné a naopak že nám unikají věci podstatné. Tím podstatným myslím ohrožení svobody v mediálním prostoru. Ale ne zcela takové, o jakém se obvykle píše.

Problém vidím v tom, že každému s jiným názorem je ihned předkládán zlý úmysl. Jsme uzavřeni jiným názorům a pouze vypouštíme do veřejného prostoru svoje stanoviska. Nedokážeme psát vedle sebe, aniž bychom toho druhého nenapadli, nejlépe hned z něčeho velmi zásadního: buď je sexista nebo neomarxista, vítač nebo xenofob, kavárenský elitář nebo nevzdělaný tupec. Ale dovolím si říct, že drtivá většina těch, kteří plní noviny, televize, blogy i sociální sítě, nejsou propagandisté fanatické sekty, ale jednoduše psavci, kteří došli k nějakému názoru a chtějí jej sdělit ostatním. Samozřejmě, že jednoho rozčílí, když není pochopen. To ale neznamená, že se pak doma nezamyslí a třeba si ještě jednou nepřečte, co jeho oponent napsal.

Nejsem naiva. Vím, že tu s námi žijí lidé nesnášenliví. A nejen lidé, ale i celé myšlenkové armády. S penězi, mocí a vůlí obojí použít. Jenže svobodný prostor jsme si tu zařídili my ostatní. Protože nám vyhovuje. A jestliže z něj začneme vykazovat každého s odlišným, byť velmi radikálním názorem, pak to jednoduše nebude svobodný prostor. Jestliže označíme jiný názor než náš rovnou třeba za nesnášenlivý, dobře. Ale jestliže požadujeme vymazání, tedy cenzurování, takového názoru z veřejného prostoru, pak se smazáním toho názoru zlikvidujeme i kus prostoru svobody.

Léto je příležitostí se zastavit. Lehnout si na louku, pláž, trávu v parku, koukat do nebe nebo noční oblohy a nechat mozek pracovat. Nenutit se do „tvorby“, ale nechat ty myšlenky chvíli být. Třeba pak po dovolených se vrátíme a texty svých oponentů budeme chápat úplně jinak než dnes. Ten prostor svobody, který tu vznikl, za to stojí.

ad?