Det er et åpent spørsmål om det finnes noe slikt som en norsk utenrikspolitikk, all den tid Norges regjering ikke gjør stort annet enn å forholde seg til den politikken som bestemmes i Brussel og Berlin.

Dette kommer til uttrykk for eksempel når Erna Solberg sier at man må «slåss for EØS-avtalen», et avtaleverk som innebærer avståelse av norsk suverenitet på stadig flere områder. I dag handler det om EUs energibyrå ACER, i morgen kanskje om EUs telekommunikasjonsbyrå BEREC – i begge tilfeller uten at det finner sted noen nevneverdig offentlig diskusjon, slik man kanskje forventer i demokratier.

I Utenriksdepartementet (UD) er de imidlertid såpass sjenerøse at de kunngjør en del av tingene man foretar seg på Norges vegne. Den 31. mai opplyste UD for eksempel at 40 nye rettsakter er tatt inn i EØS-avtalen, uten at noen politikere eller medier har hatt noen kommentar til det.

Likevel leter man forgjeves etter en kunngjøring av at Norge den 2. mai sluttet seg til en politisk erklæring i Marrakesh i Marokko, hvor det ble holdt et møte mellom 31 europeiske og 26 afrikanske stater i forbindelse med den såkalte Rabat-prosessen, en «euro-afrikansk dialog om migrasjon og utvikling».

Du hadde ikke hørt om den prosessen du heller?



Bilde: rabat-process.org

Regjeringen nevner Rabat-prosessen i forbifarten på side 9 i dokumentet Norge i Europa – Regjeringens arbeidsprogram for samarbeidet med EU – 2015.

Norge er allerede involvert i samarbeidet mellom EU og Den afrikanske union om migrasjon fra Afrikas Horn (Khartoum-prosessen) og fra Vest-Afrika (Rabat-prosessen). Regjeringen ønsker å formalisere norsk deltakelse. Vi vil også støtte EUs regionale utviklings- og beskyttelsesprogrammer og intensivere det strategiske samarbeidet med EU om situasjonen i Sahel og Maghreb.

Men hva slags politiske ambisjoner har disse prosessene?

Marrakesh-erklæringen av 2. mai viser at samarbeidet tar sikte på å bekjempe irregulær migrasjon, men å tilrettelegge for regulær migrasjon.

De fleste vil være enige om at det første målet er aktverdig. Men også regulær migrasjon risikerer å bli en eksistensiell trussel for Europa, med mindre omfanget holdes på et minimum.

Erklæringen fastslår at de involverte statene må drive propaganda, nærmere bestemt:

promote a balanced narrative on migration and diasporas, based on facts and highlighting their positive contribution to the development of societies in countries of origin, transit and destination;

Erklæringen omfatter også en handlingsplan for tidsrommet 2018–2020, hvor et av målene er å fremme regulær migrasjon og mobilitet mellom Afrika og Europa:

Objective 3: Promote regular migration and mobility, especially of young people and women, between Europe and North, West and Central Africa, and within these regions

Hvordan kan en slik politikk, dersom den blir gjennomført, unngå å sette fart i tilstrømningen av afrikanere til Europa?

Kanskje er ikke erklæringer som denne verdt papiret den er skrevet på, slik mange har hevdet om de tallrike dokumentene produsert av «den euro-arabiske dialogen». For når et land som Polen slutter seg til ambisjoner som landets regjering helt klart er imot og like åpenbart ikke vil løfte en finger for å realisere, forstår man at dokumentet ikke avstedkommer all verdens forpliktelser.

Det er likevel en risiko for at det finnes politikere som tar Marrakesh-erklæringen alvorlig, ikke minst i Nord-Europa.

Allerede den 3. mai opplyste Ungarns utenriksdepartement at den ungarske regjeringen var alene om ikke å gi sin tilslutning til erklæringen, som etter dens oppfatning kan føre til en ny migrasjonsbølge. Utenriksminister Péter Szijjártó uttaler følgende:

“Because the declaration adopted at the meeting held with the participation 31 European and 26 African countries concerns the fact that migration is a positive process that must be encouraged, and accordingly new migration channels must be opened and migrants cannot be differentiated based on their legal status”, he explained. “According to the statement, which Hungary was alone in refusing to support, the countries of Europe are supporting the position of the African countries. And this is totally at odds with the Rabat Process that began ten years ago, the original goal of which was precisely to use European funding to realise development projects in Africa in the interests of reducing emigration” he stressed. “Based on the mandate that the Hungarian Government has received from the electorate, it is its explicit duty to put forward its anti-immigration standpoint at every opportunity”, he said.

Ungarns posisjon går også frem av en AFP-melding som er offentliggjort i Daily Mail.

Det norske Utenriksdepartementet bekrefter overfor Document at Norge var tilstede under møtet i Marrakesh. Vårt land var representert ved politisk rådgiver i Utenriksdepartementet, Bård Thorheim, opplyser kommunikasjonsrådgiver Ane Haavardsdatter Lunde.

Marrakesh-erklæringen ble vedtatt ved konsensus, sier Haavardsdatter Lunde – en konsensus som altså ikke omfattet Ungarn. På spørsmål om hvorvidt erklæringen er kunngjort, viser UDs kommunikasjonsrådgiver til Rabat-prosessens nettsider.

Regjeringen synes med andre ord ikke at Utenriksdepartementet er forpliktet til å opplyse den norske offentligheten om hvilke avtaler det inngår på Norges vegne i utlandet.





Kjøp Jean Raspails «De helliges leir» fra Document Forlag her.