Kahdeksannella luokalla luettiin historiankirjoista suomettumisesta. Se oli sitä vuosikymmenien takaista kritiikitöntä kumartamista itään. Muistan meidän suhtautuneen siihen samaan aikaan sekä tuomitsevan kriittisesti että epäuskoisen huvittuneesti. Ajan, jolloin joku muu määrittelee sen, mitä mieltä on sopivaa maassamme turvallisuuspolitiikasta olla, piti olla takanapäin.

Vaan eipä ollut. Sen ovat tehneet viime viikkoina selväksi keskustan ja SDP:n raskaan sarjan poliitikot. Muun muassa Sirkka-Liisa Anttila ja Erkki Tuomioja käynnistivät sättimismyllyn, kun Ulkopoliittinen instituutti kehtaisi julkaista tuoreen kriittisiä äänenpainoja sisältäneen Venäjä-raporttinsa. Realistinen analyysi leimattiin pelotteluksi, tutkimuksen teko politiikaksi.

Suoraan eduskunnan alla toimivan tutkimuslaitoksen neuvottelukunnan puheenjohtaja Susanna Huovinen päätti ottaa raportin käsittelyyn neuvottelukunnan kokoukseen. Ulkopoliittinen instituutti on eduskunnan tutkimuslaitos vähän kuin Yleisradio on eduskunnan radio. Kuvitelkaapa sitä huudon ja parun määrää, jos Ylen hallintoneuvoston puheenjohtaja, perussuomalaisten Kimmo Kivelä, ottaisi hallintoneuvoston asialistalle esimerkiksi Ylen tuottaman ja esittämän nationalismikriittisen dokumentin.

*****

Kaiken tämän sisäsyntyisen ulkopoliittisen hälyn keskeltä lännestä kantautui huolestuttavia, muttei niinkään yllätyksellisiä uutisia Ruotsin uudesta Nato-selvityksestä. Ruotsin selvitys ei sido Ruotsin Nato-päätöstä Suomeen ja ottaa muutenkin etäisyyttä puolustusyhteistyöhön Suomen kanssa. Raportti vahvistaa käsitystä siitä, että suomalainen keskustelu pohjolan puolustusliitosta on enemmän haavekuvia kuin todellisuutta.

Sellaista asiaa kuin ”Ruotsin ja Suomen yhdessä tekemät isot puolustusratkaisut, kuten Nato-jäsenyys” ei ole. On Ruotsin ratkaisuja ja on Suomen ratkaisuja. Siksi meidän on saatava oma rehellinen ja tavoitteellinen keskustelumme maaliin ennen kuin Ruoti painaa lähetä-nappia jo kauan sähköpostin luonnokset-kansiossa odottaneelle Nato-jäsenyyshakemukselle. Tämä keskustelu ei valitettavasti ole edes alkanut.

****

Viime viikolla olin keskustanuorten ja demarinuorten puheenjohtajien kanssa Vaasassa. Paneelissamme keskustelu kävi tiukkana myös tuvallisuudesta. Muuttuneesta turvallisuusympäristöstä olimme samaa mieltä. Taustasyistä tai johtopäätöksistä ei kuitenkaan yhteisymmärrystä löytynyt.

Tovereiden keskeltä ja vasemmalta resepti keskusteluun oli yksinkertainen: Natoa vieroksuttiin, USA:n kohonnutta aktiivisuuta Itämerellä kritisoitiin ja illuusioihin pohjoismaisesta yhteistyöstä uskottiin. Vaikka kyseessä olivat puolueiden nuorisoliittojen johtajat, oli kuin keskustelua olisi käynyt paatuneiden 70-luvun demari- ja keskustavaikuttajien kanssa.

Ehkä huolestuttavinta onkin, että jälleen heränneet pelkopolitiikan ja kumartelupolitiikan anttilat ja tuomiojat ovat paaluttaneet ajatusmallinsa niin syvälle, että myös puolueiden nuorisosiivet ovat ne ostaneet. Tämä tarkoittaa nimittäin väistämättä, että suomettumisajan haamut eivät ole vain historiankirjojen kuvitusta, vaan ne tulevat nykyisten nuorisopoliitikkojen kautta vaikuttamaan maamme turvallisuusasemaan pahimmillaan vuosikymmeniä eteenpäin.