Själva idén om att vi har ett medborgarskap i EU, i tillägg till det nationella medborgarskapet, utmanar uppfattningen om en nationellt begränsad solidaritet. Denna solidaritet baserad på bosättning var självklar när medlemsstaterna bestämde vilka som fick bosätta sig i landet. Man tog hand om ”de sina”. I och med unionsmedborgarskapet är förhållandet det omvända; det är nu de enskilda som bestämmer var de bosätter sig. Staterna utfärdar inte längre uppehållstillstånd till medborgare från andra medlemsstater, utan unionsmedborgarna har en uppehållsrätt. Det väcker frågan hur medlemsstaternas självständiga socialförsäkringssystem ska organiseras i framtiden.