Es retiraran els morts de fondeig antics que fan malbé les praderies de posidònia i n’instal·laran d’ecològics

Els especialistes diuen que si els morts no són gaire grans és possible reparar el dany causat

La Generalitat es gastarà aproximadament 120.000 € per treure del fons marí els morts de fondeig en desús que hi ha en diferents zones del Parc Natural del Montgrí, les Medes i el Baix Ter i una part del Cap de Creus.

L’objectiu és evitar el deteriorament i regenerar –si és possible- les praderies de posidònia oceànica del seu entorn. En concret, s’hauran de revisar 9 zones concretes de la costa de l’Estartit, Roses i Cadaqués, localitzar els morts (que serveixen per posiconar boies en les que es puguin amarrar les embaracions sense necessitat de què totes tirin l’àncora), retirar-los i instal·lar-ne 15 de nous de menor impacte.

El doctor Jordi Colomer, del Grup de Física Ambiental de la Universitat de Girona, va estudiar l’impacte d’aquests morts tradicionals a Cala Montgó el 2014.

La conclusió a la que arriba és que la zona que ha ocupat un mort de petites dimensions (d’entre 6 i 10 m2) pot arribar a regenerar-se però si el cràter que deixa supera els 20 metres quadrats –ell en va arribar a estudiar un de 24 m2- és pràcticament impossible.

El motiu és que el corrent i l’impacte de l’onada en aquesta clapa lliure de vegetació que ha deixat el mort enretirat és tan fort que impedeix que la posidònia pugui arrelar i que, per tant, no pugui colonitzar aquest espai que ha quedat lliure. Si la clapa és petita, en canvi, queda menys exposada al sotrac de l’onada i és possible que, a poc a poc, es faci aquesta regenaració.

L’impacte d’aquestes noves fixacions, els denominats morts ecològics, ja no tenen base de ciment i s’ancoren al fons mitjançant una mena de tirabuixó que redueix molt la superfície malmesa.

Colomer diu que anar-los substituint és un encert perquè, en alguns casos, aquests morts tradicionals porten cadenes que, quan són mogudes amb violència per la corrent, fan el mateix efecte que una segadora i arrassen zones de posidònia molt més importants.

Com passa amb els boscos, a les praderies de posidònia oceànica hi fan vida grans quantitats de peixos i moluscs com el pina noblis (la nacra), un dels més grans. Són, per tant, garantia de supervivència per a moltes espècies.