La cançó de cada mes, des de fa quatre anys. L’aeroport de Girona ha tancat el pitjor juliol de la dècada o el que és el mateix; el pitjor juliol des que és domini de Ryanair. Igual que el juny i -a veure si m’equivoco- que l’agost.

Segons l’estadística oficial, el mes passat van aterrar o es van enlairar des de les instal·lacions de Vilobí d’Onyar 253.564 passatgers, un 20% menys que el mateix mes del 2014. Ens hem de remuntar a 2003 per trobar una xifra inferior. Són 21 mesos consecutius empitjorant resultats però, de fet, en 30 dels últims 32 mesos les xifres han estat pitjors que les del mateix mes de l’any anterior.

En l’acumulat de l’any, aquest juliol s’ha superat de poc el milió de passatgers. Això vol dir que, ni de conya, s’arribarà als 2 milions d’usuaris amb la que –han acordat- ens hem de conformar… lluny d’aquells 5 milions que es van assolir en els anys de bonança. Eren irreals? Segurament. Però hi eren i ara no.

D’un temps ençà, costa trobar algú de Territori i Sostenibilitat que es vulgui posar al telèfon per constatar d’una vegada per totes que es posaven a la foto alegrement en els moments de bonança però que, a l’hora de la veritat, l’únic que pren decisions és Ryanair. I Madrid.

Avui, però, el Director del Patronat de Turisme, Ramon Ramos, no ha esquivat el ‘marrón’ i m’ha fet balanç en clau turística. L’aeroport és important, sí, i voldríem que tingués millors números –m’ha recalcat- però, malgrat tot, la Costa Brava se n’està sortint i “aquesta temporada tornarem a tenir números positius”.

De fet, no és la primera veu del sector que diu que 2015 està anant millor que 2014 i -això no és gens científic- sí que es veu més gent que anys anteriors. I també gasten més.

I com pot ser que això estigui passant quan l’aeroport viu les hores més baixes de l’última dècada si resulta que quan lligàvem els gossos amb llangunisses era tan clau i estratègic? Doncs, segurament, perquè el turisme va tirar a la Costa Brava quan no hi havia avions i perquè la gent s’espavila per arribar allà on vol, si pot. Ni més ni menys.

Els estudis dels usuaris de l’aeroport que s’han anat fent ja indicaven que la majoria d’aquells 5 milions d’usuaris no s’acabava quedant a les comarques de Girona sinó que anaven a Barcelona. I també és cert que hi ha usuaris que ens acaben visitant aterrant a Barcelona perquè té molta més oferta de vols i les companyies es foten d’hòsties per anar-hi i fan ofertes en consonància.

Aquest estiu, la reducció de destinacions i freqüències que Ryanair ha seguit fent a Girona ha estat forta –amb prou feines 40 destinacions- però fa uns dies, des del departament comercial de la companyia irlandesa declaraven que el problema de Girona no era Barcelona sinó la competència que fan altres aeroports secundaris europeus amb taxes més baixes. Per ells, Girona és un aeroport interessant però totalment estacional.

Aquí Ramos és taxatiu: el problema de Girona és que Ryanair aposta per Barcelona perquè Girona ja té unes taxes inferiors a les de Barcelona però la companyia s’ha emportat a Barcelona destinacions que sempre havien rendit molt bé aquí. Malgrat tot, Ramos vol deixar clar que es tracta d’una empresa privada i que fa el que més li convé. Per tant, arribem al cap del carrer. L’aeroport, ara per ara, serà el que Ryanair vulgui que sigui.

I hi ha vida al marge de Ryanair? Fa molts anys que es parla de ‘diversificar’ l’oferta però al panorama actual no hi ha cap operador que pugui arribar al que representa Ryanair. Però no al Ryanair dels 5 milions de passatgers… ni l’actual. Hi continua havent molt d’espai a la nova terminal de Barcelona.

Ara mateix, els que sí que sembla que ho passen malament són els taxistes. Han vist com, de cop, l’afluència de clients anava caient i caldrà veure si continuen sent necessàries les 25 llicències autoritzades actuals.