La Generalitat multiplicarà per 3 en molt pocs anys la taxa que paguen els ajuntaments per portar el rebuig (el residu no classificat) a l’abocador. Dels 15’8 € per tona actuals passarà a 50 en menys d’un lustre. És la manera que ha triat per despertar-los a base de bastó i pastanaga la “voluntat política” que fa falta per impulsar la separació de residus. Fa tres anys que està estancat i amb els “recicladors convençuts” –aproximadament un 40%- no n’hi ha prou per acostar-se al 50% de separació que reclama Europa pel 2020; és a dir, ja. I si no complim, multa, diu el director de l’Agència de Residus de Catalunya, Josep Maria Tost.

La teoria que hi ha darrera d’aquest plantejament és que pujar la taxa d’escombraries no deixa en bon lloc el partit polític que mana i qui vulgui revalidar mandat haurà de pencar intentant conscienciar els seus conciutadans. Conec més d’un ‘arcalde’ que les passarà canutes si això tira endavant (d’aquí a quatre dies hi haurà eleccions i ves a saber què passa). També s’apretarà perquè els municipis deixin de fusionar la taxa d’escombraries amb la de l’aigua o l’IBI. Llum i taquígrafs.

Per incentivar-nos a la resta, Tost diu que estudien implantar el sistema belga, que consisteix en identificar cada casa amb una bossa (i això vol dir vendre les bosses de manera ordenada i acceptar només les bosses homologades) i fer pagar les bosses de manera que qui més separa i contribueix a reduir la seva fracció de rebuig, menys bosses haurà de comprar i, per tant, menys s’haurà de rascar la butxaca. Perquè, ara mateix, això de les escombraries és com una xefla entre amics; es divideix pel nombre de comensals i tant li fa que hagis menjat filet com cuixa de pollastre.

Números col·lectius

A Comarques de Girona estem lluny de la mitjana catalana, tant en generació de residus (1’6 kg per habitant i dia vs 1’3 kg per habitant i dia a Catalunya) com en percentatge de reciclatge (28’44% vs 30’8%). I a part de separar poc, ho fem malament perquè el percentatge d’impropis (tirar el residu allà on no toca) continua movent-se entre el 4% (Pla de l’Estany) i el 9% (Ripollès). La majoria de comarques de Girona, però, estan entre el 7% i el 9%.

Si teniu ganes d’alimentar l’orgull comarcal, feliciteu els del Gironès. Cada persona genera 1 kg d’escombraries al dia (mitjana catalana 1’3; mitjana gironina 1’6). I els que generen més són els empordans (2 kg) seguits de la Selva. Perquè preneu consciència, cada empordanès genera 765 kgs d’escombraries a l’any. Això és una muntanya ben guapa, si ho penseu fredament.

Aquí la Generalitat ho té clar; a les comarques turístiques és difícil tenir unes estadístiques decents perquè s’hi suma l’efecte turista, que afegeix volum a la suma total, diu l’administració.

Hi ha casos dignes d’estudi, com el de l’Alt Empordà, on la separació de la part de la bossa que pesa més -l’orgànica- brilla per la seva absència. Això també passa a la Cerdanya i la Vall d’Aran. Resulta que el percentatge de separació de l’orgànica a la comarca del nordest és només del 14% quan totes les altres estan per sobre del 37% i algunes, com el Baix Empordà, freguen el 59%. Hi haurà pla de xoc per als atramuntanats, diu l’administració. Ho concretaran després de les municipals.

Tot això passa en un context general de descens de generació de residus. Aquí, el 2013, vam generar un 4% menys de merda que el 2012, segons sembla, perquè amb la crisi gastem menys (i els embalatges també deuen ser menys sofisticats, dic jo) i perquè, com que hi ha tanta necessitat, hi ha molt de cartró i ferralla que es ‘recicla’ fora dels conductes reglamentaris. Ja m’enteneu.

Vacamorta

I mentre l’administració ens vol donar lliçons no predica amb l’exemple. Resulta que la Generalitat està esperant que el jutge els aclareixi com han de complir la sentència del Tribunal Suprem que obliga a tancar l’abocador de Vacamorta (Baix Empordà) i restaurar la zona, on s’hi ha enterrat més de 2 milions de tones que hi ha enterrades. Volen que el jutge els digui si la sentència tomba tot el procés fraudulent per permetre que l’abocador funcionés o en salva alguna part per seguir fent la viu viu. Segons Tost, el més raonable (des del punt de vista de la Gene) seria tancar l’abocador i deixar-lo com està perquè així no els obliga a buscar un nou forat on traslladar-ho tot. Mentre el jutge no es pronuncia, els camions continuen abocant en aquest espai.