Noin 18-vuotias, naimaton suomalaistyttö lähetettiin 1962 Yhdysvaltoihin sukulaisten hoiviin, missä hän synnytti poikalapsen, jonka hän antoi adoptoitavaksi ja palasi sitten takaisin Suomeen.

Myös poikavauvan isä oli suomalainen, tiettävästi 19-vuotias nuorukainen. Vanhempien nimet tai kotipaikka eivät kuitenkaan ole tiedossa.

Nyt 3. toukokuuta 1962 Floridassa syntynyt Andy ja hänen neljä poikaansa haluaisivat löytää biologiset vanhempansa ja isovanhempansa.

– Olen usein ajatellut suomalaisia juuriani ja biologisia vanhempiani, mutten ole aiemmin tehnyt mitään asian eteen, Andy kertoo maanantai-iltana Ilta-Sanomille saapuneessa tiedotteessa.

– Minulla on ollut onni saada rakastava vaimo ja neljä poikaa. Suomalaisjuuremme tulevat usein esiin lasten puheissa ja heidän sukujuuriin liittyvissä koulutehtävissään.

Toukokuussa 1962 Floridassa syntynyt ja heti adoptoitu Andy tahtoo löytää suomalaiset vanhempansa.­

Niin IS:n saamassa tiedotteessa kuin biologisten vanhempien etsimistarkoituksiin perustetulla Facebook-sivulla kerrotaan, että Floridassa adoptiodokumentteja on lähes mahdotonta saada, joten biologisten vanhempien etsinnässä hyödynnetään muun muassa sosiaalista mediaa ja DNA-sukututkimusta.

– Olemme teettäneet vastikään DNA-testit, mutta niiden tuottamat tulokset ovat toistaiseksi synnyttäneet enemmän uusia kysymyksiä kuin antaneet vastauksia, 54 vuoden ikään ehtinyt Andy tuskailee tiedotteessa.

DNA-SUKUTUTKIMUS on antanut alkuvaiheessa viitteitä siitä, että biologiset vanhemmat tai heidän sukunsa voisivat olla kotoisin Satakunnan, Pirkanmaan tai Varsinais-Suomen alueelta. Tämä ei kuitenkaan ole varmaa, joten etsintää ei aiota rajoittaa vain yhdelle alueelle.

Sosiaalisessa mediassa Andy on saanut apua etsintöihin suomalaiselta sukututkimuksen harrastajalta, johon hän törmäsi Facebook-ryhmässä, jossa ulkomailla asuvat suomalaisia sukujuuria omaavat ihmiset pyytävät apua taustojaan tutkiessaan.

Andy kertoo Facebookissa haluavansa pysyä anonyyminä. Hän ei myöskään halua aiheuttaa sukulaisilleen hankaluuksia, koska on mahdollista, etteivät tätä nykyä yli 70-vuotiaat vanhemmat ole kertoneet läheisilleen adoptioon annetusta pojastaan. Mahdollista on myös, ettei biologinen isä tiedä pojastaan lainkaan.

– Biologisten vanhempieni tapaaminen antaisi minulle tilaisuuden kiittää heitä heidän uhrauksestaan ja siitä, että he antoivat minulle elämäni. Olisin onnellinen, jos saisin myös kuulla tarinoita suomalaisista esivanhempieni ja heidän jälkipolviensa elämästä.