Postin joukosta löytyi erikoinen kirjekuori, jota lähihoitaja Tarja Parkatti, 50, ei ollut uskoa todeksi. Se oli kutsu, eikä mikä tahansa kutsu, vaan siinä hänet toivotettiin viettämään itsenäisyyspäivän juhlallisuuksia Presidentinlinnaan.

– Ei sitä voinut ymmärtää, Parkatti summaa ajatuksiaan.

– Pidän sitä todella suurena kunniana, mutta aivan valtava yllätys se oli.

Mutta kutsu on eittämättä ansaittu. Tammikuussa Parkatti teki ilmoituksen Kristiinankaupungissa sijaitsevan hoivakoti Ulrikan epäkohdista. Siitä käynnistyi valtava valtakunnallinen keskustelu, jonka myötä vanhustenhoidon epäkohtia ja laiminlyöntejä alkoi vyöryä esiin.

– Toisaalta kutsun saaminen tuntuu hyvältäkin. Näkee, että tekoani on arvostettu koko Suomessa. Aivan valtavaa, että tekoni on saanut liikettä hallituksessa saakka. Koen sen todella merkittävänä asiana ja toivon tämän jatkuvan vain parempaan suuntaan, jotta vanhukset alkaisivat saada ansaitsemansa tasoista hoivaa.

Toivon tämän jatkuvan vain parempaan suuntaan, jotta vanhukset alkaisivat saada ansaitsemansa tasoista hoivaa.

Hoivakoti Ulrika siirtyi pian ilmoituksen edettyä valvontaviranomaisille saakka Kristiinankaupungin hallintaan. Sitä ennen hoivakoti oli toiminut yksityisen terveysjätti Esperin alla. Pian tekemänsä ilmoituksen jälkeen Parkatti sai ilmoituksen kuulemistilaisuudesta, joka järjestettiin seuraavana päivänä.

Ilmoitus tuli Kristiinankaupungin puolelta, mutta sen järjesti Esperin henkilökunta. Kuulemistilaisuudessa todettiin, ettei Parkatilla ollut enää työssäolovelvoitetta.

Sen koommin lähihoitajan töitä ei ole ollut hänelle tarjolla, lyhyitä tuurauksia lukuun ottamatta.

Työttömyys seurasi ilmoitusta

Parkatti kokee olevansa estynyt saamaan töitä Kristiinankaupungin alueella.

– Olen hakenut useampaan auki olevaan tehtäväänkin, mutta minuun ei ole koskaan otettu yhteyttä.

– Olen hakenut myös lähikuntiin. Yhdestä paikasta kysyttiin, että olenko minä se Tarja Parkatti. Kun vastasin myöntävästi, todettiin, ettei heillä ole antaa minulle töitä, Parkatti kertoo.

Olen hakenut useampaan auki olevaan tehtäväänkin, mutta minuun ei ole koskaan otettu yhteyttä.

Pääkaupunkiseudun liepeiltä Parkatti kertoo saaneensa työtarjouksia. Lähteä hän ei kuitenkaan aio, ainakaan toistaiseksi. Keväällä tilanne voi olla toinen.

– Nuorin lapseni kirjoittaa ylioppilaaksi keväällä. Kun hän pääsee ylioppilaaksi ja menee armeijaan, voin ajatella enemmän itseäni. Katsotaan sitten keväällä omia työjuttuja.

Vaikka Parkatin tekemä ilmoitus hoivakoti Ulrikasta on tuonut hänelle haasteita, kokee hän sen poikineen enemmän hyvää.

– Kaikesta huolimatta katson hyvin positiivisesti tulevaisuuteen. Ei tämä ole minua kaatanut. Todella paljon ovat antaneet voimaa nämä kanssaihmiset, jotka ovat painineet samojen ongelmien kanssa. Ja heitä on ollut paljon, Parkatti kertoo.

Avun antaja

Heitä on todellakin ollut paljon. Parkatti kertoo saavansa yhä päivittäin useita yhteydenottoja sosiaali- ja terveysalalla työskenteleviltä: puhelin soi, tekstiviestejä piippaa, ja Facebook ilmoittaa uusista viesteistä.

Parkattiin ottavat yhteyttä lähihoitajat, sairaanhoitajat ja lääkärit, jotka painivat töissään tismalleen samojen ongelmien kanssa kuin Parkatti aiemmin Ulrikassa.

– Olen täystyöllistetty näiden kanssa, Parkatti tuumaa hyväntuulisesti.

Kysymyksiä tulee Parkatin mukaan erityisesti siitä, kuinka toimia, kun työntekijöitä on liian vähän eikä työpäivän aikana ehdi tekemään kaikkea, mitä pitäisi.

– Paljon on sitä, että vanhukset joutuvat menemään aamuvaipalla iltaan asti, kun vaippaa ei ehditä vaihtaa. Kysytään sitäkin, että kun olisi sairauslomaa määrätty, mutta voiko sitä pitää, kun ei ole työntekijää tilalle.

Moni kysyy myös, mihin ottaa yhteyttä, kun työntekijöitä on auttamatta liian vähän ja vaikka asioihin yritetään saada kaikin tavoin muutosta, mitään ei kuitenkaan tapahdu. Näitä kysymyksiä koskevat Parkatin mukaan yli puolet niistä yhteydenotoista, joita hän saa.

– Olen pyrkinyt auttamaan sen, minkä voin. Pyrin antamaan ohjeistusta, mihin kannattaa ottaa yhteyttä. Olen ollut välillä tekemässä sijaisuuksia, mutta tämä asia on nyt osa minua, tämä auttaminen.

– Paljon tulee mietittyä sitä, kuinka paljon onkaan ongelmia eri paikoissa. Ulrika ei tosiaankaan ollut ainoa, Parkatti huokaa.

Parkatti haluaa huomauttaa siitä, että kaikissa hoivakodeissa ei ole ongelmia. Häntä harmittaa, että toimivat hoivakodit ovat jääneet mediamylläkän vuoksi niiden varjoon, jotka eivät toimi.

– Ei tietenkään saa unohtaa sitä, että niitä hyviäkin hoivayksiköitä on.

Yllätysten vuosi

Parkatin elämä on siis vuoden sisällä muuttunut valtavasti. Hän ihmettelee sitä mittakaavaa, jonka yksi ilmoitus lopulta sai.

– Kun tein ilmoituksen Ulrikasta, ajattelin, että se käsitellään vain jotenkin pienesti ja sillä selvä. Mutta sehän kasvoi, kasvoi ja kasvoi. Tuli valtava lumipalloefekti, ja ilmoitus sai isompia puitteita.

Vaikka tilanne Ulrikassa oli monin tavoin kestämätön jatkuvan henkilöstövajeen ja muiden hankaluuksien vuoksi, hän kertoo pohtineensa pitkään ja tarkkaan ennen kuin teki ilmoituksen.

– Mietin, että teenkö vai en. Jos en olisi sitä tehnyt, olisin itsekin tehnyt virheen, sillä hoitajilla on ilmoitusvelvollisuus epäkohdista.

Ilmoitus lähti etenemään Super-liiton kautta, josta se jatkoi matkaansa aluehallintoviraston kautta valvontaviranomaisille. Sitten alkoi mylläkkä, joka nousi herättelemään kansaa, kohisi mediassa ja ylsi hallitukseen saakka. Kohinan myötä vaadittu hoitajamitoitus noussee.

– Olen ihan hyvilläni siitä, että tämä on alkanut purkautua siitä, että joku teki ilmoituksen. Se olisi voinut olla aivan kuka tahansa, Parkatti muistuttaa.

– Toivottavasti saadaan hoitajamitoitusta nostettua ja hoitajille vain se pelkkä hoitotyö, että voidaan antaa vanhuksille se aika ja hoiva, joka heille kuuluu.

- Jos en olisi sitä tehnyt, olisin itsekin tehnyt virheen, sillä hoitajilla on ilmoitusvelvollisuus epäkohdista, hoivakohun käynnistänyt lähihoitaja Tarja Parkatti muistuttaa. Kuvituskuva. AdobeStock/AOP

Ei katumusta

Parkatti nauraa, kun häneltä kysytään tuntemuksia kuluneesta vuodesta.

– Kyllä jos joku minulle olisi kertonut, millainen vuosi tästä tulee, en olisi ikinä uskonut.

Jos joku minulle olisi kertonut, millainen vuosi tästä tulee, en olisi ikinä uskonut.

Kuluneen vajaan vuoden aikana Parkatti on saanut paitsi vastata jatkuvasti puhelimeen ja antaa vertaistukea, myös useita erilaisia huomionosoituksia. Hänet valittiin Suupohjan Vuoden naiseksi, Vuoden lääkitysturvallisuuden vaikuttajaksi, hänelle myönnettiin Tutkivan journalismin yhdistyksen Jääraappa-palkinto yhteiskunnallisten epäkohtien paljastamisesta.

Lisäksi Pohjanmaan liitto valitsi hänet Vuoden pohjalaiseksi. Niin, ja sitten on se kutsu Linnan juhliinkin.

– On ollut aikamoista pyöritystä koko vuosi. En olisi pienessä mielessänikään tällaista ajatellut. Yllätystä koko vuosi, Parkatti summaa.

Ilmoitusta tehdessään Parkatti muistaa miettineensä, että kohta hän olisi todennäköisesti työtön.

– Olen miettinyt kaikkea, mitä tässä on sitä seurannut ja tullut kuitenkin aina samaan lopputulokseen: kaikesta huolimatta tekisin sen silti uudelleen.