Ulkoministeriön selvitys väittää, että Suomi tietoisesti ei rakentanut Lappiin poikittaisteitä, jotta vieraat sotajoukot eivät olisi vallanneet niitä kylmän sodan aikana.

Suomalaiset topparoikat rakentavat hiki hatussa Sallan-rataa keväällä 1941. Suomi valmistautui hyökkäämään Saksan rinnalla Neuvostoliittoa vastaan parin kuukauden kuluttua valokuvan otosta. SA-KUVA

Etelä-Suomen nopeisiin maanteihin tottunut turisti huomaa Lapissa nopeasti, että autoileminen tuntureiden maassa vaatii sitkeyttä. Välimatkat ovat pitkiä ja teitä on harvakseen.

Ylimääräisenä kiusana on vielä sekin, että poikittaisia itä-länsisuunnan teitä ei oikeastaan ole ollenkaan.

Lappilaiset tietävät, mistä kaikki johtuu. Lapin legendan mukaan poikittaisteitä ei rakennettu, jotta Neuvostoliitto ei olisi päässyt käyttämään niitä panssarimarssillaan halki Suomen länsirajalle ja edelleen Atlantille.

Tosin tällaisesta varautumispolitiikasta ei ole mustaa valkoisella, sellaista ei ainakaan ole tullut koskaan esiin. Asia tuntuu olevan aukko yya-Suomen historiantutkimuksessa ja muistelmakirjallisuudessa. Viisasta suomalaista vaikenemista, joku ehkä ajattelee.

Mutta kuukausi sitten mysteerioon tuli yllättäen virallista valoa. Ulkoministeriön tilaama, arvostetun asiantuntijatyöryhmän kirjoittama Nato-arvio todistelee, että legenda ei ole myytti, vaan totista totta.

Ohhoh! Vuosikymmenten salaisuus paljastuu vihdoin viimein. Pimeyden verhoa alas repivän selvityksen ovat laatineet alansa huipputuntijat: ruotsalainen suurlähettiläs Mats Bergquist, ranskalainen turvallisuustutkimuksen auktoriteetti François Heisbourg sekä Suomesta suurlähettiläs René Nyberg ja ulkopoliittisen instituutin johtaja Teija Tiilikainen.

Mustaa valkoisella

Kylmän sodan aikana Suomi pinnisteli pahassa ristipaineessa ja yritti vakauttaa suurvaltojen jännitettä Lapin perukoilla.

Suomi pelkäsi, että sotilaallisesti tyhjä Lappi muuttuisi hetkessä sotatantereeksi, jos Nato ja Neuvostoliitto joutuisivat konfliktiin. Kumpikin kriisin osapuolista yrittäisi miehittää Suomen Lapin, ettei toinen ehtisi ensin. Tämän vuoksi Suomi alkoi täyttää tyhjiötä. Suomi perusti puskuriksi Rovaniemelle lennoston ja Sodankylään tuotiin jääkäripataljoona, joka paisui pian prikaatiksi.

Kulissien takana tapahtui muutakin. Näin kertoo ulkoministeriön tilaama Nato-arvio:

" Pohjoista kohti siirryttäessä noudatettiin myös tietoista politiikkaa, ettei Suomen Lappiin rakennettu itä-länsisuuntaisia teitä. "

Siinä se nyt on, lopultakin mustaa valkoisella puolivirallisessa asiakirjassa. Suomi patosi salaisesti Neuvostoliiton hyökkäysarmeijaa, ettei se valtaisi ainakaan kovin nopeasti Pohjois-Norjaa ja -Ruotsia.

Suomen edustustot jakavat tätä selvitystä ulkomailla. Sen rivien välissä on Suomen kaunis poliittinen viesti. Olemme oikeastaan aina olleet lännen rintamassa, vaikka olimmekin sotilaallisessa liekanarussa Neuvostoliiton kanssa.

Huhtikuun lopussa julkaistu, ulkoministeriön tilaama asiantuntija-arvio Suomen Nato-jäsenyyden vaikutuksista kertaa Suomen kylmän sodan historiaa. Lapin teitä koskeva väite kummastuttaa aikalaispäättäjiä. Väite ei ehkä ole totta vaan legenda.

Mitä ihmettä?

Näin kiinnostavasta asiasta on aivan pakko saada lisää tietoa. Yhteydenotto veteraanidiplomaatti René Nybergiin tuottaa kuitenkin laihan saaliin.

Nyberg ei kerro, kuka päättäjä tai mikä organisaatio tuollaisen tietoisen poliittisen linjan päätti ja milloin. Suurlähettiläs vastaa sähköpostissaan, ettei hän itse asiassa tiedä, mutta että puolustusministeriö vastusti systemaattisesti tällaisia tiehankkeita.

Kuka olisikaan parempi tietäjä kuin kenraali evp. Jaakko Valtanen. Hän toimi pitkään avaintehtävissä, sotilasura huipentui puolustusvoimien komentajuuteen 1980-luvulla.

Valtanen kertoo puhelimessa, ettei hän usko siihen, että Suomi olisi noudattanut tietoista poliittiseen päätökseen perustunutta politiikka ja jättänyt sen vuoksi teitä rakentamatta.

Puolustussuunnittelussa on ehkä noudatettu periaatetta, jonka mukaan itä-länsisuuntaisilla teillä voi olla turvallisuuspoliittisia heijastusvaikutuksia eli naapurimaat tekisivät niistä omia päätelmiään Suomen asemasta. Puolustussuunnittelun periaatteet on kuitenkin eri asia kuin tietoinen politiikka.

Puhelinkierros jatkuu. Vuorossa on tie- ja vesirakennushallituksen pitkäaikainen entinen pääjohtaja Jouko Loikkanen.

Eläkkeellä oleva pääjohtaja on kummastunut väitteestä. Hän huomauttaa paneutuneensa varsin perusteellisesti tiehallinnon töihin ja historiaan.

Loikkanen sanoo, että hän ei ole kuullut tai lukenut koskaan lähes 20 vuotta kestäneen pääjohtajakautensa aikana moisesta politiikasta. Loikkanen ihmettelee, mistä väite mahtaa kummuta.

Lapin maantiet jatkosodan aikaisessa autoilukartassa vuodelta 1943. Kartassa näkyvät tieosuudet ovat edelleen Lapin tieverkon runko. Tuon jälkeen on valmistunut mm. tieosuus Sodankylästä Kittilään. Kartassa ei merkintää Sallan-radasta, joka kuitenkin oli jo valmistunut. KANSALLISKIRJASTO

Sallan-rata

Pitää vaivata Nybergiä uudestaan. Suurlähettilään vastaukset lyhenevät.

Nyberg kertoo nojaavansa omiin muistikuviinsa 1970-luvulla, ja että kysymys olisi niin kutsutusta Sallan-radasta.

Nyberg toimi 1970-luvulla avustajana Suomen lähetystössä Moskovassa ja konsulaatissa Leningradissa. Ulkomaanedustustoissa aloitteleva nuori avustaja voi sivukorvin silloin tällöin kuulla mielenpainuvia keskusteluja ja nähdä jännittäviä asiapapereita.

Sallan-rata on historian hämärään kadonnut rautatieyhteys Kemijärveltä itärajalle Sallaan, minkä Neuvostoliitto oli määrännyt Suomen rakentamaan talvisodan rauhanehdoissa. Radan piti yhdistää kahden maan kiskot niin, että junalla olisi päässyt Vienanmeren Kantalahdesta Pohjanlahdelle Kemiin. Strateginen sotilasrata siis.

Suomalaisten topparoikat rakensivat radan käytännössä vasta keväällä 1941, kun jo oli tiedossa Suomen liittyminen Saksan rinnalle sotaan Neuvostoliittoa vastaan. - Rata ei ole enää käytössä ja osa kiskoistakin on varastettu.

Oliko Suomella yya-vuosina paineita kunnostaa tai parantaa Sallan-rata?

Vastauksen tietää varmimmin VR:n eläkkeellä oleva johtaja Veikko Vaikkinen. Hän on rautatielaitoksen tietoaarre. Virkamiehenä Vaikkisen seurantavastuisiin jopa kuului puolustussuunnittelun tieasiat.

Vaikkisen mukaan Sallan-rataa tai muitakaan Lapin-ratahankkeita ei koskaan jätetty rakentamatta maanpuolustuksellisista syistä. Ei todellakaan, hän alleviivaa. Hän epäilee, että Nato-selvityksen väite on löysää puhetta.

Aluepoliittisia intoilijoita aina riitti, mutta Vaikkisen mukaan VR:llä ei ollut mitään mieltä rakennella kannattamattomia ratayhteyksiä. Sen takia Sallan-ratakaan ei koskaan vironnut - ei siksi, että se olisi ollut sotilaallisesti herkkä rataosuus.

Sotilaallisesti kuuma Sallan-rata silloin, kun rataosuus oli vielä käytössä ja Saksan sodanjohdon vastuualueella. Rata näkyy kuvassa taustalla. Maantie vie Sallasta Alakurtin varuskuntaan. Valokuva on otettu jatkosodan aikana noin vuonna 1942 eikä sitä ole aiemmin julkaistu. JUKKA HALOSEN KUVAKOKOELMA

Savua ilman tulta

Nato-arvion jymypaljastus näyttää valitettavasti kuivuvan kasaan. Ei löydy tukea väitteelle, jonka mukaan Suomi jätti rakentamatta Lapin poikittaisteitä tietoisen politiikan vuoksi.

Nato-arvio taitaa näin vähän kaunistella Suomen politiikkaa kylmän sodan aikana. Toisaalta huolimattomasti faktoitettuja juttuja on nyt liikkeellä muuallakin kuin Suomessa.

Pitäisikö ulkoministeriön kirjoittaa oikaisu? Nyberg on sitkeä, hän ainakaan ei anna periksi.

Jätän tämän historioitsijoiden arvioitavaksi, suurlähettiläs sanoo.

***

Tiedätkö Sinä jotain tästä asiasta: Mitä olet nähnyt, kokenut tai ollut tekemässä?

Kirjoita ja lähetä faktatietosi Iltalehdelle. Haluaisimme jatkaa ja julkaista uutta tietoa, jos saamme mieluiten ensikäden lähteiden vihjeitä, valokuvia tai vaikka asiakirjoja.

Lähetä sähköpostisi osoitteeseen: olli.ainola@iltalehti.fi