Suomen työmarkkinat eivät toimi. Siksi meillä on työttömiä enemmän kuin oli talvisodan aikana miehiä rintamalla.

Melkein harmittaa, että kirjoitin ikävästi aktiivimallista. Pidän sitä edelleen huonona ja kömpelönä, mutta monet sitä vastaan esitetyt argumentit ovat aivan pöljiä, enkä haluaisi tulla rinnastetuksi niihin.

Erityisesti ihmetyttää, että ne, jotka raivoisasti vastustavat vastikkeetonta perustuloa ”koska se suosii pummeja”, haluavat, että työttömyysturva toimisi kuin perustulo.

Krugmanin mielestä pohjoismainen malli ei voi toimia

Sosiaalisista syistä työttömyysturvan taso on haluttu riittävän korkeaksi ja taloudellisista syistä matalat palkat ovat Suomessa huonoja. Näin syntyy yhdistelmä, joka tekee työttömyydestä houkuttelevan pienellä palkalla raatamiseen verrattuna. Talousjärjestelmämme mannekiini Homo Economicus siis ainakaan ei vaihtaisi työttömyyspäivärahaa ja vapaa-aikaa pienipalkkaiseen työhön. Amerikkalaisten taloustieteilijöiden mielestä – myös niiden hyvisten kuten Paul Krugmanin mielestä ­– pohjoismainen malli ei kerta kaikkiaan voi toimia.

Oletetaan kaksi kaverusta, Pekka ja Kalle, joista Pekka valitsee työttömyyden, menee niemennokkaan ongelle, nauttii elämästään ja saa tililleen kuukaudessa tuhat euroa työttömyyskorvauksena ja muina tukina ja lisäksi silloin tällöin muutaman kalankin. Kalle menee töihin ”suolakaivokselle” ja saa tililleen 1300 euroa. Kun kaverukset vaihtavat kuulumisia lauantai-iltana olusella, kumpi tuntee itsensä vähän hölmöksi?

Kun suolakaivoksesta saa noin vähän enemmän kuin työttömyysturvasta (lisättynä asumistuella ja toimeentulotuella), ei työn vastaanottaminen voi olla vapaaehtoista, jos halutaan, että edes Kalle vaivautuu töihin suolakaivokselle.

Tähän on tietysti toinen ratkaisu – se mihin perustulo tässä johtaisi – että Kallelle jäisi käteen enemmän niin, että hän voisi tilata vielä toisen oluen, kun Pekalta jo on rahat loppu.

Työttömyysturvaan sisältyy velvollisuus ottaa työtä vastaan ja ainakin moraalisena velvollisuutena jopa yrittää hakea sitä. Ennen tämä oli yksinkertaista. Kun saha meni kiinni, siirtyi työttömyysturvan varaan ja kun se sitten taas avattiin, töihin oli mentävä, halusi tai ei. Nykyisillä työmarkkinoilla ei ole riskiä joutua töihin, jos sitä ei itse halua – paitsi jos on niin tumpelo, ettei saa ilmaistuksi, että minusta saatte hyvin haluttoman työntekijän, joka vaivautuu paikalle vain, koska saisi muuten karenssin. Sellaista ei kukaan palkkaa.

Työllisyyskurssi, rangaistus ja opetusta

Työn vastaanottovelvollisuus ei siis pelitä. Sekään käy, että Pekalla on niin kivaa siellä ongella, joten Pekka määrätään työvoimatoimiston kurssille. Näillä kursseilla on kaksi tarkoitusta, joita on vaikea sovittaa yhteen: opettaa jotain hyödyllistä ja viedä Pekalta vapaa-aika niin, että työkin alkaa tuntua vähän houkuttelevammalta vaihtoehdolta.

Nämä kurssien kaksi tavoitetta eivät voi toteutua yhtä aikaa. Vastahakoisesti kurssille osallistuva Pekka ja muut hänen kaltaisensa pilaavat kurssin ilmapiirin niiltäkin, jotka haluaisivat oppia ja päästä taas töihin.

Pahat kielet myös kertovat, että kurssit toimivat tarjontalähtöisesti. Jos tilaa on hitsauskurssilla, joutuu hitsauskurssille ja jos tilaa onkin karjanhoitokurssille, joutuu karjanhoitokurssille ilman, että kumpaakaan ammattia varsinaisesti tavoittelisi. Tältä osin tietoni ovat vanhat ja toivottavasti vanhentuneita. Moni akateeminen työtön on kuitenkin ollut sitä mieltä, että hän olisi opettajaa pätevämpi pitämään kurssia.

Työnhakupakko johtaa ojasta allikkoon

Ajatus pakottaa hakemaan tiettyä määrää työpaikkoja on todella epäonnistunut. Tämä pakottaa työnantajat täyttämään työpaikat tiskin alta, koska sitä turhien hakemusten määrää ei kestä kukaan. Pekka osaa lähettää työhakemukset paikkoihin, joissa häntä ei kutsuta haastatteluun.

Koska aina voi hakea työtä, johon ei varmasti pääse, halutaan hankaloittaa Pekan tilannetta niin, että keikkatöitä pitäisi oikeasti yrittää löytää eikä vain lähettää hakemuksia. Loogista, mutta on niitäkin, jotka eivät saa keikkatöitä, vaikka oikeasti yrittävät. Enemmistö työttömistä kyllä saa jotain työtä edes silloin tällöin, mutta kaikki eivät. Tämä malli edellyttäisi, että yhteiskunnan on jotenkin tuo 18 tunnin työkeikka taattava niille, jotka eivät sitä itse saa.

Väki putoaa rattailta

Tarkoitus olisi, että töissä olevat pysyisivät kärryillä alansa kehityksestä. Ennen työnantajat palkkasivat nuoria untuvikkoja, joista oli aluksi vain menoja, mutta joista ajan myötä kehittyi kelpo työntekijöitä. Kun työsuhteista on tullut lyhempiä, ei kannata olla ensimmäinen työnantaja, koska silloin kouluttaisi työntekijöitä kilpailijoilleen.

Lyhyet työsuhteet ovat heikentäneet motivaatiota myös ylläpitää työntekijöiden ammattitaitoa. Pahimmillaan tämä näkyy rakentamisessa. Olen ennenkin päivitellyt, että jopa Uudellamaalla rakennusmiesten työttömyys on korkea (8% rakennusalan työttömyyskassan jäsenistä on työttömiä) samalla kun alan työvoimapula on kova. Työantajat kertovat, ettei työmaalle kannata näitä työttömiä palkata, sillä talo on valmis ennen kuin työtön on oppinut sen verran, että hänestä on jotain hyötyä. Näin ala tietysti sahaa omaa oksaansa, koska tulee uusia rakennustyömaita.

Palkkaerot eivät kannusta uralla eteenpäin

Olisi tärkeätä myös saada ihmisiä siirtymään uralla eteenpäin ja jättämään helposti opittavat työt työttömille siinä vaiheessa kun oma osaaminen on karttunut. Jotta kannattaisi siirtyä vaativampiin töihin, pitäisi vaativammista töistä saada parempaa palkkaa. Palkka-asteikon alapäässä palkkaerot ovat todella pieniä ja jos niitä on, ne ovat aivan epäjohdonmukaisia. Ne kertovat enemmän ammattiliiton neuvotteluasemasta kuin työn vaativuudesta.

Palkkaeroja ei alapäässä voi olla, koska pienimmät palkat ovat niin pieniä, ettei pienemmällä enää pärjää. Tämäkin olisi perustulomaailmassa paremmin.

Huono-osaisten suojeleminen työpaikalta

Hyvää tarkoittavat periaatteet voivat joskus toimia itseään vastaan. Työehtosopimukset takaavat saman palkan hyvälle ja huonolle työntekijälle. Kaunis periaate, mutta sille huonolle työntekijälle ei tuo sopimus ei kuitenkaan takaa työpaikkaa.

Ruotsissa on päästy maahanmuuttajien työllistämisessä hyvään tulokseen sillä, että maahanmuuttajille voi maksaa aluksi vähän pienempää palkkaa. Oikeusoppineemme kavahtivat ja sanoivat, että tämä on aivan väärin. Se on kuitenkin ihan ok, että maahanmuuttaja jätetään palkkamatta. Eikö siellä norsunluutornissa ymmärretä, että tämän samapalkkaisuusvaatimuksen tarkoitus ei ole suojella maahanmuuttajia huonoilta palkoilta vaan suomalaisia maahanmuuttajien kilpailulta? Ymmärtäisin, että on väärin vaatia karenssin uhalla maahanmuuttajaa ottamaan vastaan alipalkatun homman, mutta se ei käy myöskään vapaaehtoisesti, ellei ymmärrä ryhtyä yrittäjäksi.

Sen perusteella ei voi maksaa alempaa palkkaa, että ei osaa suomea, mutta voi kyllä maksaa pienempää palkkaa suomenkieliselle, joka ei osaa ruotsia. Juristin mielestä kai tässä on ideana se, että ruotsia osaava saa osaamatonta suurempaa palkkaa (kielilisä) eikä niin, että osaamaton saa pienempää palkkaa. Täytyy olla juristi nähdäkseen jokin eron siinä, että B on suurempi kuin A ja siinä että A on pienempi kuin B.

Mutta ainahan me voimme tehdä tämän niin, että annamme maahanmuuttajille tuekseen työnantajan kautta kierrätettävän palkkatuen. Nykyinen palkkatuki on vain tukena aivan liian suuri. On aivan kaistapäistä pitää maahanmuuttajat työttöminä.

Perustulomaailmassa sen, jolla on työmarkkinoilla jokin rasite, olisi mahdollista kompensoida tämä vähän alemmalla palkkatoiveella. Perustulo vaimentaisi tulonmenetystä. Yleensä tuollaiset vajavaisuudet korjautuvat ajan myötä, joten alennus jäisi tilapäiseksi. Se olisi paljon pienempi paha kuin työttömyyden jääminen pysyväksi.

Perustulon korvikkeet ovat aika onnettomia

Kun meillä ei siis ole perustuloa, sen tilalle on keksitty erilaisia huonoja korvikkeita. Yksi tällainen on soviteltu päiväraha. Se on muuten hyvä, mutta se on ansiosidonnaisena suoranainen ylikompensaatio – tai ainakin anteliaampi tuki kuin realistinen perustulo koskaan olisi. Siinä on kaksi muuta vikaa.

Työaika ei saa ylittää 80 % vakituisen työajan työajasta. Tämän seurauksena moni pääsee paremmille ansioille nelipäiväisetä työviikosta kuin viisipäiväisestä. Se raja pitäisi poistaa ainakin työmarkkinatuesta.

Vakavampi ongelma on, että päiväraha ja osa-aikatyön palkka yhdessä tuppaavan nousta korkeammaksi kuin kokoaikatyön palkka. Tämähän ei käy, joten katto tulee vastaan. Se voi tulla vastaan jo alle 20 tunnin työviikolla. Sillä siis pääsee samaan ansioon kuin 40 tunnin työviikolla. Kaupan alalla teetetään paljon osa-aikatyötä. Kaikki eivät ole siitä lainkaan harmissaan.

Nuorilta tämä on evätty kivasti niin, että on ensin pitänyt olla puoli vuotta kokoaikatyössä ennen kuin pääsee nauttimaan tästä ylimitoitetusta osa-aikatyön tuesta.

Ehdollinen perustulo – keksi sille nimi

Näille, joiden mielestä työttömyyskorvauksen pitäisi toimia kuin perustulo, ei perustulo kuitenkaan käy, koska se ei toimi kuin heidän vastustamansa aktiivimalli. Tämä tilkkutäkki pitäisi kuitenkin korjata. Sitä ei voi enää korjata paikkailemalla, vaan on tehtävä kokonaan uusi. Jos se uusi toimisi jotenkin johdonmukaisesti, sen pitäisi muistuttaa aika paljon perustuloa, paitsi, että siinä ilmeisesti pitäisi olla se työn vastaanottovelvollisuus, koska on yhä niitä, jotka uskovat sen vaikuttavan johonkin. Jotta käsitteet eivät menisi sekaisin, sitä ei siis pidä kutsua perustuloksi. Kun se kerran on ehdollinen ja siksi työläs toteuttaa, sen voisi saman tien toteuttaa negatiivisena tuloveroja. Ei olisi silloin niin radikaali muutos. Sen voi aloittaa myös vaiheittain ylhäältä alkaen.

(Negatiivinen tulovero tarkoittaa, että jos tulot alittavat verotettavan tulon alarajan, verottaja korvaa osa alituksesta maksamalla negatiivista veroa. Progressiivinen tulovero tasaa tuloja keski- ja pienituloisten välillä, negatiivinen tulovero tasaisi sitä pieni- ja vielä pienempituloisten välillä. Lopputulos on sama kuin perustulossa, mutta paljon työläämpi toteuttaa. Nykyjärjestelmään tottuneiden on kuitenkin paljon helpompi ymmärtää negatiivinen tulovero kuin perustulo ja negatiiviseen tuloveroon voidaan siirtyä asteittain)

Pienipalkkaisten asemaa on parannettava

Negatiivinen tulovero tai perustulo ei parantaisi Pekan asemaa lainkaan, voisi jopa vähän heikentää sitä. Mutta Kallen asemaa se parantaisi. Se tietysti vähän maksaisi, mutta saa maksaakin.

Kaikki on nimittäin kiinni siitä, että pienipalkkaisten asemaa parannetaan. Koska pienimpien palkkojen nostaminen hinnoittelisi vain lisää väkeä työmarkkinoilta, pitäisi pieniä palkkoja tukea täydentävillä tulonsiirroilla. Silloin joitakin palkkoja voitaisiin myös alentaa – se ei köyhdyttäisi palkansaajia, vaan palauttaisi heidät pahimmillaan tilanteeseen, jossa palkka + tulonsiirto olisivat yhdessä niin pieniä kuin palkka on nyt ilman tulonsiirtoja. Useampi pääsisi töihin samalla, kun asteikon alapäähänkin syntyisi palkkaeroja kannustamaan työuralla eteenpäin