Monissa muissa pohjoismaissa miehen sukunimen ottaminen ei ole minkäänlainen perinne. Suomessakin tapa vähitellen väistyy. Silti edelleen reilut 70 prosenttia naisista taipuu vanhaan kaavaan.

Mistä on kyse? Nainen ottaa edelleen usein miehen sukunimen avioituessaan

Tapa on kuitenkin väistymässä, vuodesta 1986 on tultu 20 prosenttiyksikköä alaspäin

Mies ottaa harvoin naisen sukunimen

Monelle suomalaiselle on edelleen itsestäänselvyys, että naimisiin mennessä nainen ottaa miehen sukunimen. Perusteluna toimii usein halu saada sama sukunimi mahdollisille tuleville lapsille. Yhtä hyvin perheen yhteinen nimi voisi kuitenkin tulla naisen puolelta.

– Harvemmin tullaan ajatelleeksi, että yhteinen sukunimi toteutuisi yhtä hyvin sillä tapaa, että mies ottaisi naisen sukunimen. Historialliset syythän ovat tietysti holhousasetelmassa. Perheen omaisuus oli ennen miehen nimissä ja naisen katsottiin seuraavan miestä, kertoo Kotimaisten kielten keskuksen erikoistukija Sirkka Paikkala.

Paikkalan mukaan miehen sukunimen ottaminen ei ole kuitenkaan alun perin suomalainen tapa, vaan kulkeutunut tänne Ranskan, Saksan, Sveitsin ja Ruotsin kautta.

Suomalainen vanha tapa on ollut se, että nainen on käyttänyt omaa sukunimeään myös avioliitossa. Tämä muuttui vasta vuonna 1930.

– Juridisesti aviovaimo velvoitettiin käyttämään miehensä sukunimeä siis vasta silloin, Paikkala sanoo.

Pakko poistui vuoden 1985 nimilaissa.

– Eihän se loppuen lopuksi kovin pitkä aika ole, mutta siinä on kuitenkin useampi sukupolvi välissä, niin ihmisille on syntynyt sellainen kuvitelma, että tämä on joku ikiaikainen tapa.

Naisen sukunimi kelpaa harvoin miehelle

Suomessa perinne on kuitenkin jäänyt elämään kohtuullisen vahvana. Edelleen peräti reilut 70 prosenttia naisista ottaa aviomiehensä sukunimen.

Tapa on kuitenkin selkeästi väistymässä; vielä vuonna 1986 yli 90 prosenttia naisista otti avioituessaan miehen sukunimen.

Muiden pohjoismaiden nimiperinne on selkeästi suomalaista modernimpi.

Esimerkiksi Norjassa avioliittoon aikovan täytyy erikseen ilmoittaa jos hän haluaa ottaa miehen sukunimen avioliitossa. Sirkka Paikkala

– Esimerkiksi Norjassa avioliittoon aikovan täytyy erikseen ilmoittaa jos hän haluaa ottaa miehen sukunimen avioliitossa, kun meillä taas täytyy erikseen ilmoittaa jos haluaa pitää oman nimensä, Paikkala kertoo.

Tanskassa puolison sukunimi otetaan yleensä vain siinä tapauksessa, jos se on omaa nimeä harvinaisempi.

– Näin saadaan säilytettyä harvinaisempiakin nimiä.

Yksi neljännes suomalaisista naisista säilyttää oman sukunimensä avioituessaan. Naisen sukunimi otetaan heteroperheen yhteiseksi hyvin harvoin.

– Se luku on tuoreimpien tilastojen mukaan alle kahden prosentin.

Oikeusministeriön nimilautakuntaan tulee vuosittain myös hakemuksia erilaisista uusionimistä, joissa kaksi sukunimeä yhdistetään eri tavalla kuin totuttuun yhdysviivatapaan.

Tällaisia hakemuksia tulee vuosittain kuitenkin vain kolmisenkymmentä.

Homopareista naisparit vaihtavat useammin puolison sukunimen rekisteröidessään parisuhteensa, kun taas miesparit pitävät yleensä omat sukunimensä.