Sankarihautausmaan vihreällä nurmella makaa viisikymmentä pientä arkkua. Niiden sisällä olevat suomalaissotilaiden jäännökset ovat odottaneet kotiinpääsyä yli 70 vuotta.

Kenttäpiispa Pekka Särkiö työntää pienen lapionsa hiekkaan ja tekee arkun päälle hiekasta hennon ristin. Jokaisen arkun sisälle kuuluvat pappien sanat.

– Maasta sinä olet tullut, maaksi pitää sinun jälleen tulla.

Kadetit ovat valmiina nostamaan arkut yksitellen hautaan. Vainajat pääsevät sotaveljiensä viereen, sillä tänne Lappeenrannan sankarihautausmaalle on tätä ennen haudattu jo 800 Venäjältä löydettyä tuntemattomaksi jäänyttä sotavainajaa.

Pitkä sotamatka on lopullisesti ohi.

Papit siunasivat vainajat viimeiselle matkalle. Petri Kivimäki / Yle

Vuosien etsinnät

Talvi- ja jatkosodassa taisteluissa kuoli niin paljon sotilaita, että läheskään kaikkia surmansa saaneita suomalaisia sotilaitaei pystytty tuomaan rintamalta kotiin. Sota-alueille jäi peräti yli 10 000 sotilasta, joiden lopullisesta kohtalosta ei ole varmuutta.

Suurin osa sai surmansa tulituksessa. Kotona odottavat omaiset ovat silti joutuneet pohtimaan, onko isä, veli tai poika jäänyt vangiksi.

Tänään sunnuntaina Kaatuneitten muistopäivänä Lappeenrantaan haudatut tuntemattomat sotilaat on löydetty parin viime kesän aikana Laatokan Karjalasta, Karjalankannakselta ja Maaselän tuntumasta.

50 vainjan jäännökset oli aseteltu pieniin arkkuihin. Arkkujen sisällä on yleensä luu tai luita. Petri Kivimäki / Yle

Vainajia on Venäjältä etsitty jo parin vuosikymmenen ajan. Lappeenrantalainen Hannu Talonpoika aloitti vapaaehtoisessa etsintäryhmässä keväällä 2006.

Hänen ensimmäinen matkansa oli Tali–Ihantalan alueella Portinhoikassa. Toinen matka samana vuonna oli Nurmilammelle, josta löytyi rajajääkäripataljoona 2:n miehiä.

– Sinne oli jäänyt noin 40 miestä. Tähän mennessä olemme löytäneet sieltä maastosta pari joukkohautaa ja muutaman yksittäisen vainajan, kertoo Talonpoika.

Sotapäiväkirjat auttavat

Joukkohaudat selittyvät sillä, että jatkosodan päätyttyä syyskuussa 1944 venäläiset siivosivat sota-aluetta ja hautasivat mätäneviä ruumiita esimerkiksi valmiisiin kranaattikuoppiin.

Hannu Talonpoika kertoo, että he saavat haarukoitua kohteen mahdollisimman tarkasti tutustumalla muun muassa sotapäiväkirjoihin.

Lappeenrannan sankarihautausmaalle on haudattu noin 850 tuntemattomaksi jäänytta sotavainajaa. Petri Kivimäki / Yle

Etsinnöissä käytetään nykyään tarkkoja metallinilmaisimia. Niiden avulla maasta toivotaan löytyvän esimerkiksi metallinen vyönsolki, henkselin metalliosa, kolikko tai nappi, joka johdattaisi vainajan lähelle.

– Suurin osa ilmaisimen vingahduksista tulee sirpaleista tai luodeista. Hyvällä tuurilla löytyy vyön solki.

Yksi etsintätapa on myös käyttää metallirassia.

– Sillä painellaan, jos maakerroksen alta löytyisi löysä kerros. Jso se osuu luuhun, voi kuulua sellainen sopiva kopse, kertoo Talonpoika.

Parasta olisi, jos löytyisi sotilaan tuntolevy. Se varmistaisi, kuka suomalainen sotilas on kyseessä. Suurin osa jää kuitenkin tunnistamatta. Tähän mennessä Venäjältä löytyneistä 1 300 sotavainajasta vain 377 on tunnistettu.

Jos sotavainaja tunnistetaan, hän pääsee oman kotiseurakuntansa sankarihautausmaahan. Tunnistamattomat haudataan Lappeenrannan sankarihautausmaalle.

Sankarihautajaisia oli kutsuvieraiden lisäksi seuraamassa satoja ihmisiä. Petri Kivimäki / Yle

Arkut vierekkäin

Rakuunasoittokunta soittaa Narvan marssia Lappeenrannan sankarihautausmaalla. Kadetit nostavat arkut hautaan. Monen katsojan poskella kyynel.

Kukaan ei tiedä, vaikka nyt viimeisellä matkalla olisi oma isä.

Kadettikersantti Meri Karjalainen on ylpeä, että pääsi mukaan näin arvokkaaseen tilaisuuteen.

– Minua kosketti erityisesti se, että näistä kaatuneista osa voi olla minua viisi tai kuusi vuotta nuorempia. Heillä kaikilla olisi ollut elämä edessään, mutta he ovat antaneet henkensä tälle isänmaalle, kertoo Karjalainen.

Sota-aikana puhuttiin, että _veljeä ei jätetä. _Tämä ajatus elää kadettikersantti Karjalaisen mielestä Puolustusvoimissa edelleen.

Kadettikersantti Meri Karjalainen ojentaa seppelettä. Kalle Purhonen / Yle

– Tällaista henkeä tai yhteenkuuluvaisuuden tunnetta en ole kokenut missään muualla. Yhteiset kokemukset yhdistävät ja luovat luottamusta siihen, että veljeä tai sisarta ei jätetä. Mieluummin antaa oman henkensä, jotta voi kaverin pelastaa, sanoo Karjalainen.

Arkkujen päälle laitetaan kansi ja viereen asetetaan seppeleet. Sitten seppelepartiot lähtevät kohti lähellä sijaitsevia paikallisia hautamuistomerkkejä.

Yleisön joukosta kävelee nainen pieni kukkapuska kädessään. Hän laskee kukat hautakannen päälle ja laskee katseensa vakavana alas.

Viimeisiä sankarihautajaisia

Sotavainajien etsintää Venäjällä organisoi valtioneuvoston valtuuttamana Sotavainajien muiston vaalimisyhdistys. Nykyisin Venäjällä on joka kesä puolenkymmentä suomalaista etsintäryhmää.

Suurena apuna ovat myös venäläiset etsintäryhmät. He ovat löytäneet paljon suomalaisia sotavainajia. Esimerkiksi nyt hautaan päässeistä suurin osa on venäläisten löytämiä.

Sota-alueilla on vielä löytymättä 10 000 suomalaissotilaan jäännökset. Petri Kivimäki / Yle

Samaan aikaan Lappeenrannan tilaisuuden kanssa on myös kaksi tunnistettujen vainajien sankarihautajaistilaisuutta.

– Kaksi näistä tunnistetuista vainajista haudataan Suomussalmella ja Ivalossa, kertoo Sotavainajien muiston vaalimisyhdistyksen puheenjohtaja Pertti Suominen.

Tänään Lappeenrannassa vietettiin tuntemattomiksi jääneiden sotavainajien sankarihautajaisia 13. kerran. Väistämätön tosiasia on, että kovin monta kertaa sankarihautajaisia ei enää vietetä.

– Me olemme arvioineet, että etsintätyö jatkuu vielä noin kymmenen vuotta. Etsintäalueilla – varsinkin Kannaksella – tapahtuu paljon muutoksia. Siellä rakennetaan teitä ja taloja, mikä muokkaa maastoa ja jäljet häviävät.

Myös maastossa olevat luut alkavat hapristua ja tuntolevyt ruostua puhki.

– Hämmästyttävän hyvin ne ovat kestäneet 70–80 vuotta, mutta erityisesti luujäänteet alkavat olla siinä kunnossa, ettei niistä saa erotettua DNA:ta.

Seppo Maukonen (vas.), Hannu Talonpoika ja Matti Tammi ovat Venäjällä olleet etsimässä sinne jääneitä suomalaissotilaita. Kalle Purhonen / Yle

Kesällä Viipuriin

Tänä kesänäkin Venäjältä etsivät vainajia niin suomalaiset kuin venäläisetkin etsintäryhmät.

– Aina on sellainen tunnelma, että voi kun löytyisi. Mutta vaikka olisi kuinka tarkat tiedot kaatumispaikasta, ei vain löydy, kertoo vainajia jo yli kymmenen vuotta etsinyt Hannu Talonpoika.

Pettymyksistä huolimatta Talonpojan kesä menee etsinnöissä Viipurin ympäristössä. Helpot tapaukset ovat Talonpojan mukaan jo löytyneet, ja etsinnät vaikeutuvat kerta toisensa jälkeen.

Välillä täytyy kävellä pitkiä matkoja tiettömien taipaleiden päähän, joissa maasto on yli 70 vuodessa ehtinyt muuttua moneen kertaan.

Hannu Talonpoika toivoo, että mahdollisimman moni löytyneistä saataisiin tunnistettua.

– Omaisille se on ollut hyvin tärkeää, kun on saatu sotilas oman seurakunnan multiin.

Sotilaiden pitkä matka on nyt päättynyt. Petri Kivimäki / Yle

Lähde etsintäryhmän mukaan

Yle Lappeenrannan toimittaja Vesa Winberg tapasi viime talvena Mika Albertssonin, joka useita kertoja on ollut etsimässä suomalaisia sotavainajia Venäjältä.

Tapaamisen pohjalta syntyi neliosainen podcast-sarja "Kaveria ei jätetä". Kuuntele sarja Ylen podcast-sivustolta.

Lue seuraavaksi: Isä katosi sodassa yli 70 vuotta sitten – nyt suomalaiset etsivät häntä Venäjän taistelutantereilta