Eduskunnan toiminnan ytimessä on taistelu vallasta, mutta toisaalta jatkuva kamppailu saa ihmiset voimaan pahoin. Kansanedustaja Anna Kontula kertoo, miten tämän ristiriidan kanssa eletään.

Miltä tuntuisi tehdä töitä paikassa, jossa puukot selässä ovat työsuhde-etu ja kapuloiden heittäminen työkavereiden rattaisiin on oleellinen osa työtehtäviä?

Tämä on arkea eduskunnassa, jonka käytäntöjä kansanedustaja Anna Kontula (vas.) avaa tuoreessa Eduskunta – Ystäviä ja vihollisia –kirjassaan.

Tutkijataustainen Kontula perustaa kirjansa omien havaintojensa lisäksi 16 kansanedustajakollegan haastatteluihin. Haastateltavissa on mukana kaikkien eduskuntaryhmien ja ikäluokkien edustajia.

Kontulan mukaan politiikan ytimessä asuu ristiriita. Markku Pitkänen / Yle

Kontula kuvailee kirjassaan työyhteisöä, jossa demokratian toimivuus vaatii jatkuvaa konfliktia, sillä aatteiden kuuluukin ottaa yhteen. Oman näkökannan puolustaminen ja mahdollisimman suuren vallan tavoittelu ovat kansanedustajan tehtäviä. Mutta kansanedustajat ovat myös ihmisiä, joille jatkuva poliittinen peitsenkalistelu käy raskaaksi.

Tämän ristiriidan takia eduskuntaan on vuosikymmenien aikana kehittynyt erilaisia sääntöjä ja käytäntöjä, joiden avulla jatkuvan konfliktin keskellä pystytään toimimaan.

– Ne säännöt eivät ole läpinäkyvät, kuten demokratian ihanteiden mukaan pitäisi olla. Niistä ei ole myöskään koskaan kirjoitettu. Tämä on ensimmäinen kerta eduskunnan historiassa, kun julkaistaan kirja, joka käsittelee eduskuntakulttuuria tästä näkökulmasta, Kontula sanoo.

Kontulan kirja tutkii kansanedustajien muodostamaa yhteisöä. Markku Pitkänen / Yle

Kansanedustajat eivät kantele toisistaan

Ristiriitoja säädellään eduskunnan tiukan hierarkian ja kirjoittamattomien sääntöjen avulla. Niillä rajoitetaan esimerkiksi sitä, että täysistunnossa ei hyödynnetä jonkin asian taakse hetkellisesti syntynyttä enemmistöä äänestämällä siitä yllättäen.

Sanaton sopimus helpottaa kaikkien työtä, kun koko eduskunnan ei tarvitse istua joka päivä iltaan asti äänestysvalmiudessa.

Sosiaalidemokraattien kansanedustaja Kari Rajamäki rikkoi näitä pelisääntöjä vuonna 2015 esittämällä eduskunnassa yllättäen myöhään illalla, että hallituksen esitys paperittomien terveydenhuollosta jätetään pöydälle. Pöytäämisen takia esitystä ei ehditty käsitellä, ja se raukesi vaaleihin.

Rajamäen tempusta nousi eduskunnassa iso meteli. Kontulan mukaan Rajamäki pystyi rikkomaan eduskunnan pelisääntöjä, koska hän oli joka tapauksessa jättämässä eduskunnan, eikä joutunut punnitsemaan tekojensa hintaa.

Toinen kirjoittamaton sääntö koskee julkisuutta. Kollegoiden päihteiden käyttöön ja parisuhdesotkuihin liittyviä asioita ei Kontulan mukaan kerrota talon ulkopuolelle, vaikka mahdollisuuksia kilpailijoiden mustamaalaamiseen olisi. Kohun keskelle joutuneelle ei myöskään naureskella, sillä seuraavaksi lööpeissä saattaa näkyä oma naama.

Kansanedustajat eivät käräytä toisiaan medialle yksityiselämän hölmöilyistä. Politiikan asiakysymysten kohdalla vuodot sen sijaan ovat tavallisia. Markku Pitkänen / Yle

– Lähes kuka tahansa voisi käräyttää iltapäivälehdistölle lähes kenet tahansa talon sisältä, ja silti sitä tapahtuu äärimmäisen harvoin. Jos yhteisössä leviäisi huhu, että olisin kertonut kollegani salasuhteesta medialle, se vähentäisi poliittista pääomaa ja mahdollisuutta yhteistyöhön. Se olisi omaan jalkaan ampumista, Kontula sanoo.

Kontula uskoo, että lähes kenet tahansa poliitikon saa tarkoitushakuisella uutisoinnilla näyttäytymään arveluttavassa valossa.

Ihmisen pää ei yleensä kestä konflikteja ja kansanedustajat ovat ihmisiä siinä missä muutkin Anna Kontula, kansanedustaja (vas.)

Lisäksi talosta löytyy myös vaikeita elämänhallinnan ongelmia. Kontulan mukaan tätä selittää se, että erityisesti maakunnista Helsinkiin tulevat kansanedustajat kelluvat työviikot irrallaan sellaisista sosiaalisista rakenteista, jotka tavallisesti hillitsevät hölmöilyä. Lisäksi stressiä voidaan lääkitä alkoholilla.

– Ihmisen pää ei yleensä kestä konflikteja ja kansanedustajat ovat ihmisiä siinä missä muutkin. Sen takia täällä on paljon erilaista stressistä johtuvaa oireilua, Kontula sanoo.

Julkisuudessa on ollut esillä viime aikoina esimerkiksi kansanedustaja Teuvo Hakkaraisen (ps.) alkoholiongelma tai vihreiden puheenjohtajan Touko Aallon uupumuksesta johtuva sairausloma.

Kontulan mukaan myöskään toistuvasti tehtäviään laiminlyövän kansanedustajan alisuoriutumisesta ei puhuta medialle. Tyypillisesti eduskuntaryhmissä tilanne hoidetaan antamalla kansanedustajalle vain helppoja ja vähäpätöisiä tehtäviä hoidettavaksi.

Seksuaalinen häirintä on vähentynyt eduskunnassa

Kansanedustajat käyttävät päihteitä vähemmän kuin takavuosina. Myös seksuaalinen häirintä on vähentynyt. Kontulan haastattelemien kansanedustajien ja erilaisten henkilöstökyselyidenkin mukaan seksuaalinen häirintä on yhä harvinaisempaa.

Kontulan mukaan eduskunnassa mennään monessa suhteessa parempaan suuntaan. Markku Pitkänen / Yle

Taitekohtana pidetään vuoden 2008 kohua, jolloin Helsingin Sanomat nimesi artikkelissaan (siirryt toiseen palveluun) joukon sopimattomasti käyttäytyneitä mieskansanedustajia. Silti parannettavaa riittää.

– Sanoisin, että jonkinlaista seksuaalissävytteistä vähättelyä poliittisen uransa aikana on kohdannut lähes jokainen naispoliitikko ja aika moni miespoliitikko. Siitä huolimatta tilanne on erilainen kuin niillä, jotka tulivat taloon 1980-luvulla, Kontula sanoo.

Seksiä voidaan käyttää myös aseena poliittisessa valtakamppailussa. Kontula mainitsee kirjassaan tapauksen, jossa puolueen valtakamppailun vuoksi henkilöstä oli levitetty suunnitelmallisesti perättömiä huhuja.

– Tämän henkilön seksuaalikäyttäytyminen esitettiin huonossa valossa. Kysymys oli puolueen henkilövalinnoista. Tiedän myös joitakin muitakin tapauksia, Kontula kertoo.

Puolueiden sisäiset valtakamppailut ovat eduskunnassa tavallisia. Erityisesti saman piirin kansanedustajien välillä on usein jännitteitä, jotka lisääntyvät vaalien lähestyessä.

Kontula kertoo kirjassaan myös parista haastattelemastaan kansanedustajasta, jotka kokevat tulleensa kiusatuiksi oman puolueensa kansanedustajien taholta.

Kontulan haastattelemat kansanedustajat kertovat eduskunnassa kokemastaan yksinäisyydestä. Markku Pitkänen / Yle

Yksinäisyyttä Arkadianmäellä

Konfliktien aiheuttamalta stressiltä suojaudutaan viettämällä aikaa muiden kansanedustajien kanssa, jotka ymmärtävät samat kansanedustajia koskevat pelisäännöt. Liittolaisia ja ystäviä löytyy myös muiden puolueiden riveistä.

Kansanedustajat korostavat usein mielellään, että eduskunnan täysistuntosalissa asiat riitelevät, mutta ihmiset menevät istunnon jälkeen kuppilaan istumaan puoluerajoista välittämättä.

Toisaalta Kontulan haastattelemat kansanedustajat puhuvat myös yksinäisyyden ja ulkopuolisuuden kokemuksista.

Kansanedustajat saattavat suojella itseään vetäytymällä. Eduskuntatyön epäsäännöllinen rytmi voi hankaloittaa ihmissuhteita. Kansanedustaja voi myös yksinkertaisesti viihtyä omissa oloissaan siitä huolimatta, että poliitikkoihin liittyy stereotypia sosiaalisesti lahjakkaista poikkeusyksilöistä.

– Viihdyn hyvin yksin, ja yllätyin miten moni kollega kertoi haastattelun aikana, että he eivät ole niin kauhean hyviä verkostoitumaan. Muutamat haastateltavat esimerkiksi sanoivat, etteivät oikein ymmärrä miten tällainen tyyppi, joka ei ihmisten kanssa pärjää, on oikein valittu tänne, Kontula sanoo.

Pisimpään uraa kansanedustajana jäävät tekemään ne, jotka oppivat käsittelemään eduskuntatyöhön sisälle rakennettuja konflikteja.

– Ne, jotka eivät tätä handlaa, poistuvat pian joko äänestäjien tahdosta tai terveydellisin perustein.

Eniten sopeutumisvaikeuksia on kokonaan politiikan ulkopuolelta eduskuntaan tulevilla. He eivät hahmota sitä, miten politiikan prosessit eroavat vaikkapa yritysmaailman toimintatavoista.

Kontula nostaa esimerkiksi oman poliittisen liikkeensä perustaneen Harry Harkimon, joka erosi kokoomuksesta ja on puhunut julkisuudessa paljon pettymyksistään politiikassa.

– Harkimo on joutunut yhtäkkiä ympäristöön, jossa korkein määräävä tekijä ei ole tehokkuus vaan legitimiteetti. Päätökset voivat syntyä todella hitaasti ja vaivalloisesti, mutta ne ovat laajojen kansanryhmien hyväksymiä. Se edellyttää ihan erilaista prosessointia, ja siihen on vaikea sopeutua, jos ihanteet ovat edelleen niitä yritysmaailman ihanteita.

Kovaan kilpailuun tarvitaan reilua peliä

Mitä eduskunnan työilmapiiristä sanoo työelämäkonsultti, joka on tottunut selvittämään työpaikkojen ristiriitatilanteita?

Työterveyslaitoksen sosiaalipsykologin Susanna Kalavaisen mukaan eduskunnan työyhteisössä on samoja piirteitä, kuin yrityksissä, joissa työntekijät ja yksittäiset tiimit ovat kovassa kilpailussa keskenään.

Tavallisessa työpaikassa Kalavainen lähtisi purkamaan tilannetta ja selvittämään, miten työntekijät pääsisivät palaamaan perustehtävänsä ääreen.

Eduskunnan konflikteihin tämä ei auttaisi, sillä konfliktissa oleminen on parlamentaarisessa demokratiassa eduskunnalle varattu perustehtävä.

Kilpailullisissa työyhteisössä jatkuvaa kamppailua siedetään yhteisillä sopimuksilla. Markku Pitkänen / Yle

Yksittäiselle työntekijälle konfliktit voivat pitkittyessään aiheuttaa stressiä, ärtyneisyyttä ja keskittymisvaikeuksia. Riitatilanteet voivat myös vääristää sitä, miten toisten työntekijöiden toiminta nähdään.

– Vastakkainasettelu voimistuu ja ei välttämättä kuulla, mitä toinen osapuoli sanoo, Kalavainen kuvailee.

Oireet kuulostavat samalta, kuin väistyvien konkariedustajien arvostelu eduskunnan rapautuneesta keskustelukulttuurista. Muun muassa keskustan väistyvä kansanedustaja Tapani Tölli on ollut huolestunut eduskunnan koventuneesta kielenkäytöstä.

Joissain työpaikoissa kova sisäinen kilpailu on hyväksyttävä osaksi työtä. Silloin tärkein asia on Kalavaisen mukaan riittävän reilun pelin sääntöjen luominen.

– Konfliktia ei pyritä silloin lakaisemaan maton alle, vaan tunnistetaan ne asiat, joissa kamppaillaan. Tärkeintä on luoda ne toimintatavat ja yhteiset sopimukset, joiden sisällä konfliktia voidaan käydä.

Eduskunnassa näitä sääntöjä on luotu jo yli sadan vuoden ajan. Osa niistä tuntuu tänä päivänä jäykiltä ja vanhanaikaisilta, mutta niiden taustalla on tarve kontrolloida sitä kamppailua, jonka varassa demokratia toimii.