Suomen vientituotteet ovat huonompia kuin kilpailijamaissa. Ongelma on pitkäaikainen, joten eikö olisi aika nostaa tämä yhdeksi keskeisistä rakenneongelmista?

Suomen viennin huono laatu suhteessa kilpailijoihin tulee selkeästi esiin IMF:n rakentamasta viennin laatua ja vientituotteiden kirjoa mittaavien indikaattorien tietokannasta, tietokanta julkaistiin viime vuonna.

Laadun mittaaminen on tietysti ongelmallista heti, kun puhutaan muusta kuin yhdestä ainoasta tarkoin määritellystä tuotteesta. Tällöinkin joudutaan useimmiten painottamaan arvioinnissa eri ominaisuuksia, harvoin tuote on huonoin tai paras kaikilla kriteereillä.

IMF:n tietokannassa laatua mitataan epäsuorasti havaittujen valintojen kautta. Intuitiivisesti laadukkaasta tuotteesta saa paremman hinnan ja sitä myydään enemmän. IMF:n laskelmat nojaavat tälle intuitiolle rakennettujen mallien istuttamiselle tietoaineistoon. Tulosten tulkinnassa on muistettava, että niistä ei voi erotella sitä, kertooko parempi laatu “todellisesta” laadusta vai “mielikuva”-laadusta. Erolla ei vientimenestyksen kannalta kuitenkaan ole eroa. Laadun indikaattori voi vaihdella nollan ja kahden välillä.

Viime keskiviikko-illan puheessaan pääministeri Juha Sipilä identifioi Suomen tärkeimmiksi vientimaiksi Ruotsin, Saksan ja Tanskan. Seuraavassa kuvassa on esitetty niiden ja Suomen kokonaisviennin laadun kehitys 1960-luvun alusta vuoteen 2010.

Suomen viennin laatu alkoi kohota järjestelmällisesti kilpailijamaiden tasolle 1980-luvun alusta lähtien, muttei koskaan saavuttanut sitä. Vuodesta 2007 laatuero on taas kasvanut. Suomen laatu tuli lähelle Saksan ja Tanskan viennin laatua 2000-luvun aivan alkuvuosina, mutta siihen se jäi.

Mielenkiintoista on myös se, että Suomen viennin laatu näyttäisi vaihtelevan suhdanteiden mukaan, laatu laskee erityisen voimakkaasti suhdannelaskujen aikana. Suomen laadun lasku on kilpailijamaita suurempaa myös silloin, kun suhdannelaskut ovat yhteiset 2000-luvun alun ICT-kuplan puhkeamista lukuun ottamatta. Tämä todennäköisesti johtui Nokiasta, johon kuplan puhkeaminen ei vaikuttanut.

Laadun alentaminen suhdannelaskuissa on luonnollista, ostajat siirtyvät huonompiin laatuihin silloin, kun heidän tulonsa laskevat. Hämmentävää on kuitenkin se, että paitsi keskimääräisen laadun osalta myös suhdannelaskuissa suomalaiset viejät myyvät muita paljon huonompaa ilmeisesti muita alhaisemmilla hinnoilla.

Miten Suomi vertautuu nouseviin talouksiin, joista monet ovat alkaneet tuotteita, joita alun perin tuotettiin Suomessa? Seuraava kuva kertoo, miten Etelä-Korean ja Kiinan laatu ovat kehittyneet Suomeen verrattuna:

Etelä-Korea saavutti Suomen laadun ensimmäistä kertaa Aasian kriisin aikana, joka iski voimakkaana sen talouteen. Onkin hämmentävää, kuinka tasaisesti Aasian maiden viennin laatu on kasvanut, suhdanteilla ei ole ollut merkitystä. Etelä-Korea on pysynyt suurin piirtein Suomen tasolla sen kerran saavutettuaan, Kiina tulee saavuttamaan Suomen melko pian.

Viimeiseen kuvaan olen liittänyt pääministerin identifioimien Suomen pahimpien kilpailijoiden rinnalle Englannin ja Yhdysvallat. Siitä opimme, että Englannin vientilaatu on saavuttanut Suomen viennin laaduntason, joten tässäkin ryhmässä Suomi on viimeinen, nyt vain jaetulla viimeisellä sijalla.

Nämä tiedot vastaavat hyvin omia kokemuksia. Voitiinko yhdestäkään Nokian puhelimesta sanoa, että se oli maailman paras? Ehkä joku ensimmäisistä oli sellainen, mutta mielikuva Nokian viimevuosista oli, että se tyytyi vain tunkemaan markkinoilla halpoja puhelimia, joista kukaan ei ollut innostunut.

Nokia oli Suomen viennin lippulaiva, eikä sekään ollut koskaan huipulla. Eikö tämä laaduttomuus ole Suomen viennin tärkein rakenteellinen ongelma? Jos on, niin miten hallituksen toimet, joiden ainoa tarkoitus on auttaa suomalaisia yrityksiä työntämään markkinoille enemmän huonolaatuisia tuotteita, muuttavat tilannetta? Eikö pääministerin pitäisi nyt pitää vakava puhe suomalaisille yrityksille laadun tärkeydestä? Ja eikö heille pitäisi nimenomaan korostaa, että tämän ongelman ratkaisu on heistä kiinni?

Ehkä pääministeri ei kykene tähän, hänen keskiviikkoillan puheensa paljasti suuria laatuongelmia hänen taustaryhmänsä tietämyksen ja politiikan valmistelun laadusta. Pääministeri nimesi arvonlisäveron korotuksen yhtenä mutta epäluotettavana sisäisen devalvaation keinona.

Muu maailma kuitenkin tuntee arvonlisäveron alentamisen sisäisen devalvaation keinona. Sehän alentaisi kotimaisia hintoja ja siten lisäisi tulojen ostovoimaa. Käytännössä se ilmeisesti alentaisi enemmän kotimaisten tuotteiden hintoja kuin ulkomaisten tuotteiden hintoja, mikä lisäisi erityisesti kotimaisten tuotteiden kysyntää. Mutta tämähän vaikuttaisi elvytykseltä, eikö totta. Ja sehän on Suomessa kielletty. Joka tapauksessa pääministerin olisi syytä olla huolissaan suomalaisen politiikan valmistelun laadusta.

IMF:n tietokannan toinenkin osa on mielenkiintoinen. Siinä on tietoja viennin laadusta myös hyödykeryhmittäin, niitäkin kannattaa katsella.

Aihealueet: Lajittelematon