Två ledarskribenter på Aftonbladet ifrågasätter mig som expert på invandringens ekonomi. Anders Lindberg skrev på twitter att inte bara han utan ”ingen” betraktar mig som expert.

Jag svarade att inte bara NRK och BBC utan även SVT, Expressen och Aftonbladets ledarsida har citerat mig som expert när mina fakta sammanfaller med deras värdegrund. Anders Lindberg känner av oklara skäl att jag i därmed ”skäller” på honom och förklarar nedan varför han personligen inte betraktar mig som expert. Men diskussionen var inte om Lindbergs personliga uppfattning, utan att han gör sig till tolk för offentligheten och hävdar att ”ingen” ser mig som en expert. Anders Lindberg har samtidigt beskrivit Henrik Arnstad som en ”ledande expert”, trots att Arnstad inte ens har examen i historia. Nedan utvecklar Lindberg sina kriterier för att bedöma akademisk expertis, om nu någon skulle få för sig att överlåta detta till Aftonbladets ledarskribenter.

Inte heller Aftonbladets Karin Petterson betraktar mig som en expert. Hon förklarar i en ny ledare: ”Ska radikala debattörer på högerkanten anses som objektiva experter när det gäller frågor om flykting- och integrationspolitik?”leg

Huruvida jag återger forskning och statistik objektivt är inte fråga om åsikter, ideologi, värdegrund eller personlig smak. Fakta är falsifierbar och deras pålitlighet bedöms genom att låta andra experter granska substansen. Inom akademin avgörs objektivitet och expertis i sak på basis av stringenta vetenskapliga kriterier, inte känsloargument eller tomma åsikter.

Jag har medvetet valt att inte att inte forska inom intresseområdet invandringens ekonomi utan referera till andras forskning. Orsaken är naturligtvis att forskningen inte ska misstänkliggöras, det finns de med starka känslor som kallar det för ”Tinos siffror” när jag lägger upp skärmbilder från SCB. Samtidigt är invandringens ekonomi inget eget akademisk fält, det är ett ämnesområde inom nationalekonomi. Som PhD och forskare på Handelshögskolan i Stockholm är jag rent objektiv en expert inom de ekonomiska vetenskaperna. Om jag sen är insatt i ämnesområdet invandring får bedömas utifrån sakinnehållet i mina texter.

Min självsäkerhet strömmar ur det stöd jag upplever inom akademin och i forskningslitteraturen. Det är upp till andra experter att avgöra om det jag skriver om nationalekonomi är sakligt, och med undantag av Timbroiter har jag mig veterligen aldrig blivit kritiserad av andra akademiska nationalekonomer. Tvärtom har jag fått stöd av forskare som Assar Lindbeck, Magnus Henrekson, Ann-Marie Påhlsson och Gabriel Sahlgren.

Det finns bara två svenska forskare som gjort studier om invandringen fiskala effekter det senaste decenniet, Jan Ekberg och Joakim Ruist. Ingen av dem betraktas som ”höger”, vilket jag är. Inom forskarvärlden är det dock inte lika svårt att skilja mellan faktaargument och politiska preferenser som det verkar vara inom den postmoderna vänstern. Dessa specialister på invandringens ekonomi har läst det jag skriver och både Ekberg och Ruist har uttryckligen sagt att jag återger forskningen korrekt. Så länge det jag skriver inte underkänns av andra experter och är förankrat i forskningen är jag nöjd. Kulturvänsterns åsikter är sekundära, de saknar kompetens att bedöma min expertis i sak och har därför heller inte tilldelats denna roll.

Anders Lindberg och Karin Petterson kritik mot mig är ideologisk, inte substantiell. Jag kallas ”extrem” och ”radikal”. Men jag är knappast extrem i relation till forskningsläget eller den allmänna opinionen, bara jämfört med vänsterideologer på Aftonbladets ledarsida. Som jag påpekade finns det en konsensus bland nationalekonomer att fri invandring och välfärdsstat inte kan kombineras. Exempel inkluderar Milton Friedman, Gunnar Myrdal, Friedrich Hayek, James Buchanan, Gary Becker och Paul Krugman. I relation till forskningskonsensus är det Karin Petterson som är extremist när hon hävdar att ”upprustad välfärd” och ”fri flyktinginvandring” utgör ett ”falskt val”.

Karin Petterson stödjer inte sin radikala syn på fri invandring på forskning. För henne räcker det att citera den nyliberala debattören Philippe Legrain, en fri-invandring anhängare som inspirerade Fredrik Segerfeldt och Johan Norberg. Men Philippe Legrain är ingen forskare och är bara seriös jämfört med Norberg och Segerfeldt. Lagrange är en evangelisk ideolog och betraktas inte som en auktoritet utanför Timbro. Professor Magnus Henrekson säger exempelvis:”Sen ska invandring inte behöva vara lönsam, det är ju inte därför vi tar emot människor på flykt. Det är något vi gör av medmänsklighet, och därför väljer vi att bära kostnaderna. Men det hävdas allt oftare inom borgerligheten att den invandring vi har är en ekonomisk tillgång, eller enkelt kan göras till en tillgång med lite justeringar av skatter och regler på arbetsmarknaden. Johan Norbergs och Fredrik Segerfeldts bok Migrationens kraft till exempel, eller Philippe Legrains bok Invandrare – Ditt land behöver dem, som nyligen har getts ut av tankesmedjan Fores. Men det bygger på väldigt skakiga resonemang och beräkningar.”

Låt oss då se vad Karin Petterson skriver på arbetarrörelsens ledarsida: ”Boken ”Invandrare – vi behöver dem”, kom nyss på svenska. I den går den brittiske ekonomen och skribenten Philippe Legrain igenom de ekonomiska argumenten för migration. Hans slutsats är entydig. Det finns ingen konflikt mellan välfärd och invandring – tvärtom är öppna samhällen rikare”

Vi ser att nyliberala pamfletter väger tyngre än akademisk forskning när forskningsläget inte passar Karin Pettersons värdegrund. Karin Pettersons radikala syn på fri invandring är inte det enda exemplet på att hon citerat nyliberal smörja framför forskning. I en annan ledare förnekar Karin Petterson att invandring är en nettokostnad, för att Anders Borg sagt så:

”För det tredje är själva grundpremissen – att invandring är en börda och belastning – helt enkelt fel. Ja, fel. I julas blev Anders Borg utfrågad i Ekots lördagsintervju. Han fick frågan om vad han tyckte om utspelet från Göran Hägglund där KD-ledaren flaggade för minskade volymer och talade om ”vikten av att förstå människors oro”. Svaret var befriande, eftersom Borg helt enkelt underkände frågeställningen. ”Det är en stor fördel för Sverige att det har kommit tiotusentals människor från Syrien, Irak, Iran, och Somalia. De bidrar till att göra Sverige bättre”, sa Anders Borg….Jag trodde aldrig jag skulle säga det, men det finns stunder när jag saknar Anders Borg. Och när det känns som om den offentliga debatten om invandring i allt större utsträckning förs mellan intellektuella pygméer och lata opportunister.”

Samtliga studier som inkluderar kostnader för flyktingmottagning i Sverige har utan undantag visat att invandring är en nettokostnad. Det är dock inget Karin Petterson bekymrar sig om. Orsaken är att det inte ställs några krav på att hålla sig till fakta i den miljö där hon verkar. Akademiker däremot förväntas förankra det de skriver i fakta och forskning. Vi kan inte som Karin Petterson utan källa fantisera ihop nonsens som att ”De människor som nu kommer till Sverige från krigets Syrien har ungefär samma höga utbildningsnivå som den svenska befolkningen” när detta inte stöds av officiell statistik. I stället för stringens kännetäcknas Karin Pettersons ledare av att värdegrundsargument och faktaargument blandas samman i en röra. Här är hennes svar på Anna Dahlberg:

”Kärnan i den här diskussionen är följande: min åsikt är att Sverige i denna tid av stora migrationsströmmar och fruktansvärda krig i vår omvärld ska stå upp för öppenhet och humanism. Det är en åsikt som bottnar i mina värderingar och människosyn. Detta ställer stora krav på oss som samhälle och innebär självklart påfrestningar. Det kräver något av oss som medborgare och av våra politiker. Min bestämda övertygelse är också att denna öppenhet, om vi sköter det rätt, kan göra att Sverige blir ett bättre och starkare land. Det är inte bara en fråga om medmänsklighet – utan också en idé om vad som skapar tillväxt och välstånd på sikt.”

De humanitära argumenten förstår alla, diskussionen handlar om faktaläget. Karin Petterson säger att invandringen ”skapar tillväxt och välstånd på sikt”. Det är starka slutsatser som kräver underlag. Vilken studie har räknat ut långsiktiga vinster för Sverige? Vad har Aftonbladet för belägg för att invandringen skapar välstånd och tillväxt? Att Anders Borgs sagt så? Att det står så i Fores pamfletter? Att det är så twittervänstern känner? I övergången från känsloargumenten till påståendet att invandring ”skapar tillväxt och välstånd på sikt” får vi bara veta att det är Karin Pettersons ”bestämda övertygelse”, det vill säga hennes åsikt.

Det hela är ganska enkelt. Aftonbladets ledarsida kan inte stödja sin extremistiska position i invandringsfrågor på vare sig forskning eller officiell statistik. Det är därför kulturvänstern vill reducera det till en fråga om subjektiva åsikter och smak. Då kan de arbiträrt välja vem som är expert: den som håller med deras känslor är expert och de som inte håller med är inte experter.

För kulturvänstern är det kanske intressant vilka Aftonbladets ledarsida betraktar som experter. (Svaret är Philippe Legrain, Anders Borg och Henrik Arnstad). För oss utanför den yttersta vänsterkanten har det konsistent låga nivå Karin Petterson uppvisat diskvalificerat henne från seriös diskus. Någon som kallar välfärd och ”fri flyktinginvandring” ett ”falskt val” på basis av en pamflett har visat sig nationalekonomisk inkompetent och kan inte förvänta sig att bli tagen på allvar.