Inför det förra valet lovade Stefan Löfven och Socialdemokraterna att driva linjen att erkänna folkmordet på kristna. I regeringsställning har man vänt. Det är ett oerhört svek.

Folkmordet, även kallat Seyfo, för ett sekel sedan är för många assyrier/syrianer, armenier och andra kristna ett sår som aldrig får läka. Berättelser om fruktansvärda övergrepp lever vidare från generation till generation.

Än i dag gör Turkiet sitt yttersta för att förneka folkmordet, och situationen för kristna minoriteter är i många länder bedrövlig. Kristna har varit en måltavla för terrorsekten Islamiska staten, och så sent som häromdagen utsattes tre kyrkor för terrordåd i Indonesien.

Det är inte unikt med blodiga dåd mot kristna i länder med en betydande andel våldsbejakande islamister. Förföljelserna och utrotningsförsöken har lett till att de kristna numera är försvinnande få i Mellanöstern.

2010 röstade riksdagen för ett erkännande av folkmordet på kristna. Några ledamöter från Alliansen - däribland liberalen Agneta Berliner från Västerås - röstade nämligen med den dåvarande rödgröna oppositionen.

I valrörelsen 2014 lovade som sagt Stefan Löfven att driva frågan om Socialdemokraterna vann valet. I dag låter det annorlunda. I en intervju säger statsministern att det är "en oerhört komplex fråga", och att regeringen inte planerar att hålla fast vid riksdagens linje att folkmordet ska erkännas (SVT, 1/5).

Så varför är det viktigt att erkänna folkmordet? Inom forskningen råder det inget tvivel om att det var ett folkmord som påbörjades 1915. Det är sant att politiker inte ska "skriva historia", men politiker behöver alltid förhålla sig till fakta.

På samma sätt som Förintelseförnekande är ett politiskt problem, är också förnekandet av folkmordet på kristna det. Hade Tyskland, likt dagens Turkiet, förnekat historien hade vi behövt markera även mot Tyskland.

Ett erkännande är viktigt för direkt eller indirekt drabbade, men det är också viktigt för framtiden. Samhällen som inte lär av historien riskerar att upprepa den. Förföljelserna av kristna pågår dessutom än i dag. Om hatet kommer man inte kunna säga att man "inget visste".

Härom året höll Turkiska riksförbundets representant ett uppmärksammat tal på Sergels torg i Stockholm, där han hetsade mot armenier. Publiken viftade med flaggor, jublade och upprepade "ölüm!", det vill säga "död!" på turkiska.

Det finns inga skäl att hålla folkmordsförnekare på gott humör. Nog för att Socialdemokraterna har "tvärvänt" i flera frågor denna mandatperiod, men att svänga 180 grader om att erkänna folkmord är bara för magstarkt.