I utredningen om vinster i välfärden som publicerades i förra veckan upptäckte jag att utredaren har refererat till min doktorsavhandling framlagd på Handelshögskolan i Stockholm 1998 (”The Association between Accounting Information and Stock Prices – Model development and empirical tests based on Swedish data”).

Det var oväntat, eftersom utredaren, om han hade tolkat avhandlingen rätt, sannolikt inte hade refererat till den.

De har tvärtom gjort en helt orimlig tolkning.

Mina resonemang och resultat i avhandlingen har förvisso bäring på frågan om möjligheten att på ett rimligt sätt kvantifiera en så kallad övervinst. Slutsatserna som utredaren drar efter att ha refererat till mina resonemang uppfattar jag dock som helt orimliga.

I avhandlingen för jag resonemang om redovisningens oförmåga att fånga upp vissa typer av satsningar bland företagens tillgångar. Jag benämner i avhandlingen denna oförmåga som ett ”mätfel” i redovisningen. Efter hänvisning till mina forskningsresultat sammanfattar utredarna på sidan 351:

”Välfärdsföretag kan inte sägas präglas av denna typ av investeringar, även om det kan förekomma i enskilda fall att företag har fastigheter eller arbetar mer aktivt med sitt varumärke. För välfärdssektorn som helhet är det inte troligt att mätfelet skulle vara särskilt stort.”

För mig är det en absurd slutsats.