”Det är ju nationalekonomi som är grejen med politik, nu när ideologin försvunnit” – ungefär så sa Jan Guillou i radions Studio 1 på måndagen i ett samtal om den hårda tonen i svensk politik just nu. Mycket träffande. Han beskrev journalisternas utfrågningar under den senaste valrörelsen som att politikerna får frågor om ekonomi, om vad som händer med BNP om den eller den skatten höjs eller sänks – och där stannar det. Ideologierna försvinner och politiken förlorar sig i de detaljfrågor som nationalekonomin förser journalister och politiker med. Och alla tråkas ihjäl.

De reella skillnaderna mellan (s) och (m) är idag mindre än någonsin. Viktiga skillnader finns förstås när det gäller fördelningspolitiken men de är inte jättestora och de avtecknar sig inte i relief mot exempelvis socialism och konservatism eller nyliberalism. Förre folkpartiledaren Bengt Westerberg tog häromdagen det som intäkt för att föreslå en koalition mellan de två största partierna. Han menade att det vore fullt möjligt. Men de där små skillnaderna mellan (s) och (m) är tyvärr just det grundläggande problemet, inte lösningen, i svensk politik. Det har bäddat för Sverigedemokraterna.

Folk i allmänhet har nog en känsla av att politikerna gett upp varje grandios plan för att minska arbetslösheten radikalt eller på allvar satsa på välfärden – och somliga av de mest missnöjda väljarna lägger då rösten på ett missnöjesparti som i alla fall har en syndabock för samhällsproblemen.

Mer ideologi, tack! Varför hör jag aldrig Stefan Löfven säga att han är demokratisk socialist? Varför hör jag inte Åsa Romson säga att hon i grunden är missnöjd med denna överkonsumerande civilisation? Och på andra kanten: Varför hör jag inte Annie Lööf säga precis det hon innerst inne sannolikt anser: att löneskillnader och klyftor bör öka i det här samhället?

När ideologierna lämnar politiken reduceras röstandet till något som liknar ett besök i en butik för att välja den vara som passar just mig perfekt.

Men att rösta är att välja samhälle också för alla andra människor.

Ge oss en ideologisk valrörelse! Nej, förresten: Kräv en ideologisk valrörelse, också av dig själv!