– Tjugosex. Tvåa, sexa.

– Fyrtiotvå. Fyra, tvåa.

Bingonumren studsar mellan matsalsväggarna på Stora Ekeberg. Runt borden sitter föräldrar och barn. Barnen översätter, de vuxna spelar.

I det gamla sanatoriet utanför Skara, byggt 1914, har både tbc-patienter och överlevare från nazisternas koncentrationsläger fått vård.

På den tiden rymde anläggningen 254 vårdplatser. I dag har mer än dubbelt så många asylsökande placerats här av Migrationsverket.

I matsalen är känslan av gammaldags institution bevarad med höga spröjsade fönster, beige väggar, högt i tak, kaklat golv. Utanför fönstren jämnar en av Bert Karlssons grävmaskiner marken för de modulhus där entreprenören tänker sig att pensionärer, studenter och nyanlända ska kunna bo i framtiden, i brist på andra bostäder.

Mitt under en spelomgång får en av familjerna plötsligt tre brev levererade till bordet. Tre kuvert med Migrationsverkets röda logotyp.

I över ett år har de väntat på besked.

Pappan släpper taget om bingobrickan, sliter upp kuverten.

Fullskärm Windar, Mahmoud och deras fyra barn Sherwan, Rony, Ronak och Sevdar flydde genom Europa förra hösten. Nu har de flyttat in i en lägenhet i Bremerhaven, Tyskland. Foto: Anna-Karin Nilsson

"Vi vill inte skapa problem eller störa Migrationsverket genom att klaga"

Khaled Haj Osman, 51, öppnar ett fönster för att släppa in frisk luft.

Hustrun Samira, 46, beklagar att familjen inte har något mer än två gröna äpplen att bjuda på. De får 2 400 kronor av Migrationsverket varje månad, så det finns inte utrymme för några excesser.

Samira och dottern Deria, 13, sover i våningssängen. Pappa Khaled har en madrass på golvet liksom sönerna Mazkin, 11, och Juan, 18.

Rum 124 på Stora Ekeberg är deras hem sedan över ett år tillbaka.

Deria och Mazkin talar bra svenska trots att det dröjde tre månader innan de fick plats i skolan. Juan går i introduktionsklass och läser svenska tillsammans med andra nyanlända. Han klarar sig än så länge bättre på engelskan som han lärde sig i Syrien genom att titta på filmer och lyssna på Justin Bieber.

Deria, 13, och lillebror Mazkin, 11, roar sig på asylboendet Stora Ekebergs långa korridorer. Foto: Anna-Karin Nilsson Khaled och hans hustru Samira och barnen Juan, 18, och Deria, 13, öppnar förväntansfullt brevet från Migrationsverket. Foto: Anna-Karin Nilsson

Plötsligt tjuter brandlarmet. Ingen reagerar.

– Någon har rökt på rummet, säger Juan. Det händer varje dag.

Familjen Haj Osman är yazidier från Kobane i norra Syrien. Deras folk har utsatts för massmord av terrorsekten Islamiska staten, och deras hemstad är sönderbombad. Samira och hennes syskon flydde till Europa i omgångar under 2015. De valde olika länder för att sprida sina chanser, ifall ett land skulle neka dem asyl.

Samiras tvillingsyster, som är gift med Khaleds yngre bror, valde att stanna i Tyskland. Samira och Khaled fortsatte till Sverige.

Första tiden på Stora Ekeberg var Khaled och Samira lyckliga. De var i ett tryggt land, kunde äta sig mätta, hade tak över huvudet. Efter två månader började de inse att processen inte skulle gå så fort som de hade trott.

Annons:

Annons:

Nu har det gått över ett år och andra syriska familjer som sökte asyl samtidigt har redan fått positivt besked och flyttat vidare till lägenheter i Borås och Göteborg. Där lär de sig språket och söker jobb.

– Vi vill inte skapa problem eller störa Migrationsverket genom att klaga, säger Samira. Men just nu kan vi inte göra något annat.

Flera gånger om dagen går Khaled till receptionen på Stora Ekeberg och frågar om han fått brev som det står Migrationsverket på. Varje gång vänder han tomhänt tillbaka.

Barnen bär på olika drömmar. Juans är att en dag få spela fotboll i superettan med Borlängelaget Dalkurd, bara för äran att få bära en matchtröja med den kurdiska flaggan.

Khaled öppnar en provisorisk garderob i ett hörn av rummet och tar fram den kurdiska röd-vit-gröna flaggan med solen i mitten.

– Kurdistan!

Fullskärm I det här rummet har Samira Haj Osman, 46, och hennes familj väntat i över ett år på besked om familjen får stanna i Sverige. De flydde IS när terrorgruppen attackerade Kobane i Syrien. På bilden även barnen Juan, 18, och Mazkin, 11, samt maken Khaled, 51. Foto: Anna-Karin Nilsson

På uppmaning från föräldrarna börjar de yngsta barnen Deria och Mazkin sjunga en patriotisk sång på sitt kurdiska modersmål kurmanji.

"Kurdistan är ett enat land

Det är delat i fyra delar

Hur mycket ni än försöker

Ger vi inte bort Kobane"

Bremerhaven, Tyskland, hösten 2016

I ett vardagsrum i Bremerhaven börjar en kvinna gråta.

Vi har just spelat upp videon från Stora Ekeberg med barnen som sjunger om Kobane.

– Jag längtar efter barnen, säger Windar Kobani. Jag har inte träffat dem på så länge.

Senaste gången Windar kramade sin syster och hennes barn var i Urfa i Turkiet. Det var dit de båda familjerna först flydde när terrorsekten IS attackerade Kobane och omkringliggande byar hösten 2014.

Familjen i Bremerhaven har dubbla släktband till familjen på Stora Ekeberg. Förutom att Windar och Samira är tvillingsystrar är också deras män Mahmoud och Khaled bröder.

Windar, Mahmoud och deras fyra barn flydde genom Europa förra hösten, två månader före Samira och Khaled.

Efter att ha tagit farväl i Urfa betalade Windar och Mahmoud motsvarande 40 000 kronor till en smugglare för att få plats i gummibåten som tog dem från Turkiet till Grekland. När de vandrade genom Serbien blev de pistolrånade och förlorade alla sina pengar. Två gånger försvann äldste sonen Sherwan, 16, i kaoset på tåg- och busstationer.

Till slut kom de fram till Tyskland. Väl där har allt gått smidigt och snabbt.

Efter tre veckor fick de en lägenhet och tillräckligt med pengar för att kunna klara sig själva. Fyra månader efter att de sökte asyl fick de tillfälligt uppehållstillstånd i tre år, med möjlighet att sedan ansöka om att få stanna permanent. Nyligen fick de trerummaren i Bremerhaven.

Sakta börjar de bli en del av sitt nya hemland.

– Jag älskar Tyskland, säger Windar.

Fullskärm Familjen Haj Osman har precis flyttat in i trerummaren i Bremerhaven. Foto: Anna-Karin NIlsson

Hon och familjen har fått resedokument som gör att de kan röra sig fritt inom EU. Om Samira och Khaled hade bott i en egen lägenhet i Skara hade de kunnat hälsa på dem. Men i rum 124 på Stora Ekeberg finns inte plats för gäster.

– Vi lider med dem, säger Windar. Vi hoppas att de kan få uppehållstillstånd snart så att vi kan träffas.

2015 tog Sverige emot 163 000 asylsökande

Ni minns hösten 2015. Hundratusentals människor vandrade längs autobahn och trängdes i överfulla bussar och tåg på väg norrut.

Under förra året sökte 163 000 människor asyl i Sverige. Till Tyskland sökte sig mer än fem gånger så många: 890 000.

I september i år väntade asylsökande i Sverige drygt tolv månader på beslut från Migrationsverket. I Tyskland har genomsnittliga väntetiden varit knappt sju månader från att man sökt asyl. Syrier har fått svar efter tre månader, men sedan årsskiftet har processen effektiviserats. Sedan dess får hälften av alla asylsökande ett beslut inom 48 timmar när de anländer till ett ankomstcenter, enligt den tyska motsvarigheten till Migrationsverket, Bundesamt für Migration und Flüchtinge (Bamf).

Mikael Ribbenvik har invändningar mot att den tyska asylprocessen skulle vara snabbare än i Sverige. Han pekar på att hundratusentals människor var oregistrerade i månader i Tyskland under främst förra året. Där räknas inte den totala väntetiden, menar han.

– I själva verket har människor väntat precis lika länge i Tyskland, det är bara det att de inte har fått registrera sin asylansökan, säger han.

En stor del av de som kommit efter årsskiftet, säger tyska Migrationsverket, behöver bara vänta några få månader på asylbesked.

– Nej, det stämmer inte alls, säger Mikael Ribbenvik.

Det stämmer att många fick vänta på att registrera sin asylansökan i Tyskland. Men trots det har Tyskland haft ett snabbspår för syrier och andra nationaliteter med stor sannolikhet att få asyl, uppger Kira Gehrmann, pressansvarig på Bamf.

– De flesta syrier kunde söka asyl på en gång även under förra året. De hanterades snabbare än de andra nationaliteterna, säger Kira Gehrmann.

Efter årsskiftet har asylprocessen kortats rejält för alla nationaliteter när alla myndighetsresurser för asylsökande samlats under samma tak.

– De som har sökt asyl efter 1 januari har generell väntetid på 2,4 månader för alla länder. Syrier som sökt asyl efter 1 januari har en väntetid på 2,1 månader, säger Kira Gehrmann som menar att de som anlänt efter årsskiftet kunnat registrera sin asylansökan nästan direkt.

Många av de som kom till Sverige i fjol väntar fortfarande på svar. Migrationsverkets prognos är att väntetiderna blir ännu längre framöver, minst 14–15 månader. De som sökte asyl i november–december 2015 får svar först under 2017, enligt Velibor Ljepoja, verksamhetsexpert i asylfrågor hos Migrationsverket.

– Även om vi har fått resurser är det i princip omöjligt att kapa väntetiderna i dagsläget.

"Jag älskar Tyskland"

– Skål!

Middagsbordet i köket är dukat med grillad kyckling, pitabröd, kebab med pommes frites och tzatziki.

Windar, Mahmoud och barnen flyttade nyligen in i trerummaren i Bremerhaven, en stad med drygt 100 000 invånare vid tyska nordsjökusten. Hyreshuset är slitet men ligger centralt på en barnvänlig kullerstensgata, i ett område med både tyskar och nyanlända.

Mahmoud Haj Osman klirrar våra Beck's från det lokala bryggeriet i Bremen medan hustrun Windar lassar på mer kyckling på tallrikarna. Sonen Rony, 12, och döttrarna Ronak, 11, och Sevdar, 4, sitter med vid bordet. Sonen Sherwan, 16, tar en dusch.

Livet är ungefär så bra det kan vara när man två år tidigare tvingats fly från sitt hem på grund av ett vidrigt krig.

– Jag älskar Tyskland, säger Windar igen.

I början av augusti började en ny integrationslag gälla i Tyskland. Den gör det tydligt att arbete och integration är nyckeln till att få stanna i landet permanent.

Tidigare kunde asylsökande få tillfälliga uppehållstillstånd i maximalt tre år. Om skyddsbehovet kvarstod beviljades sedan permanent uppehållstillstånd. Den nya lagen gör det möjligt att ge tidsbegränsade uppehållstillstånd även efter de tre första åren – om personen inte visat tillräckligt vilja till integration genom att lära sig språket eller börjat arbeta.

Annons:

Annons:

I Sverige trädde en ny strängare asyllag i kraft i juli. Flyktingar som sökt asyl efter 24 november 2015 får tidsbegränsade uppehållstillstånd. Dessa kan sedan förlängas om skyddsbehovet finns kvar. De asylsökande får också betydligt svårare att återförenas med anhöriga som är kvar utomlands. Men de som efter tre år kan försörja sig själva kan beviljas permanent uppehållstillstånd, och kan då även ansöka om att återförenas med sina familjer.

Den tyska integrationslagen ställer ytterligare krav, men ger samtidigt fler möjligheter än tidigare:

Flyktingar från osäkra länder som Syrien, Somalia, Eritrea och Iran kan påbörja språkstudier redan sex veckor efter att de anlänt. Tidigare tvingades de vänta i tre månader.

Den obligatoriska integrationskursen utökas från 60 till 100 timmar. Den som vägrar gå kursen riskerar att få asylersättningen indragen.

De tyska delstaterna, som ansvarar för fördelningen av flyktingarna efter att de fått uppehållstillstånd, har rätt att bestämma var de ska bo. Syftet är att undvika att många bosätter sig i socialt och ekonomiskt utsatta områden, med sämre möjligheter till integration.

Den tyska regeringen har lovat att skapa 100 000 särskilda jobb för flyktingarna utanför den vanliga arbetsmarknaden. Det kommer handla om jobb som är "i allmänhetens intresse", som att renovera lekplatser.

– Jobben har som syfte att hålla människor sysselsatta och vänja dem vid "tysk arbetsmoral", som punktlighet, noggrannhet och så vidare, säger Mira Sander, chef för migrationsfrågor vid Jobcenter i Bremen, den tyska motsvarigheten till Arbetsförmedlingen.

Fullskärm Fyra månader efter ansökan fick familjen Kobani tillfälligt uppehållstillstånd. Resedokumenten gör att de kan röra sig fritt inom EU. Foto: Anna-Karin Nilsson

Den som accepterar ett sådant jobb, men sedan hoppar av, kan få ersättningen indragen.

Tysklands Jobcenter hjälper till med bostadsersättning, kompletteringar av utbildningar, valideringar, dirigerar de nyanlända till jobb, praktikplatser och språk- och integrationskurser.

– Om de planerar att stanna i Tyskland kommer de få större chanser att stanna om de lär sig tyska och integrerar sig väl, säger Mira Sander. Det är tanken med lagen.

Fullskärm Tvillingsystrarna Samira (längst till vänster) och Windar (längst till höger) med anhöriga och vänner i Syrien. Kusinerna och bästa vännerna Deria (till vänster) och Ronak (längst till höger) med en vän i mitten. Nu är familjerna splittrade i Europa. Foto: Privat

Stora Ekeberg, Sverige, hösten 2016

Det är inte bara ovissheten om framtiden som plågar familjen Haj Osman på Stora Ekeberg. Det är stökigt på boendet, särskilt på kvällarna. Värst är de etniska konflikterna som följt med från hemländerna. Småtjafs mellan barn kan bli gnistan som startar ett storbråk med tiotals vuxna som slåss på vardera sidan med både knytnävar och tillhyggen.

– Varje vecka är det problem. Det är ofta bråk mellan kurder och araber, säger Juan. Folk är uttråkade här. Det kan räcka att någon tittar snett i köket, så kan slagsmålet vara i gång.

– Våra barn blir rädda, säger Samira. Jag är rädd att något ska hända dem. När de bråkar utanför ropar jag till barnen att komma in och låsa dörren.

Kvinnorna deltar inte i aktiviteter på boendet i samma utsträckning som männen. I många fall håller de sig på rummen. När måltiderna serveras hämtar männen eller sönerna maten. Khaled gör ofta så för att familjen ska få äta tillsammans i lugn och ro. Samira säger att hon undviker att vara ute för att det är stökigt, men också för att hon vill undvika diskussioner om varför hon inte bär slöja eller varför barnen inte går till moskén.

Vissa har haft svårt att förstå att de som kommer från ett arabiskt land inte är muslimer. Det gäller också de religiösa ledare som besökt Stora Ekeberg och knackat på deras dörr. Det har hänt att imamer uppmanat föräldrarna att skicka Juan till moskén så att han lär sig be och läsa på arabiska.

Familjen Haj Osman i Tyskland bjuder på kyckling, pitabröd, pommes frites och tzatziki. Foto: Anna-Karin Nilsson När vi spelar upp videon från Stora Ekeberg med barnen som sjunger om Kobane börjat Windar gråta. "Jag längtar efter barnen", säger hon. Foto: Anna-Karin Nilsson

– Vi sa nej. Vi vill prata kurdiska. Folk ville döda oss för att vi ville prata kurdiska i vårt land, nu vill de att vi ska lära oss att be och tala på deras språk.

Sonen Mazkin flikar in:

– Vi är inte i Syrien. De kan inte bestämma vad vi ska göra.

Khaled har stoppat ner glasögonen i bröstfickan. Han nickar instämmande till det Samira och barnen berättat.

– Religion är det sista vi tänker på, säger han. Vi vill bara leva våra liv i fred.

"Skillnaden är störst för oss kvinnor"

Floden Geeste slingrar sig likt en orm genom Bremerhaven. Några fiskare har ställt upp sina spön mot ett räcke. På andra sidan vattnet har en familj dukat upp picknick. Bakom dem syns ängar med betande kor.

Solen är på väg ner, men sensommarkvällen är ljum. Mahmoud delar ut kexchoklad och lyfter upp minsta dottern i famnen. Han tittar bort mot de betande korna och säger:

– Den här platsen påminner mig om Syrien.

Dottern Sevdar dansar runt i sin långa svarta klänning och röda glänsande skor. Det är tydligt att både barnen deras föräldrar mår bra, att de kommit till ro. Mahmoud planerar att starta ett eget slakteri, precis som han hade i Kobane. Först måste han bara operera diskbråcket i ryggen. Han måste också lära sig tyska. Och gå den obligatoriska integrationskursen.

Fullskärm Så ofta som möjligt samlas familjen vid floden Geeste, som slingrar sig genom Bremerhaven. ”Den här platsen påminner mig om Syrien”, säger Mahmoud medan dottern Sevdar dansar i sin klänning och fina röda glänsande skor. Barnen Rony och Ronak har går i skolan i sin nya hemstad och kan redan prata tyska. Foto: Anna-Karin Nilsson

De är fast beslutna om att bli integrerade, för att få stanna här. Speciellt Windar. Hon har åter börjat använda sitt kurdiska namn. Som liten tvingades hon ta ett muslimskt namn, Sabiha. Men framtiden finns här i Tyskland, resonerar hon, och då kan hon använda vilket namn hon vill.

Hon kan aldrig tänka sig att återvända. Till vad, i så fall? Till ett land som förtryckt hennes folk? Åh, Tyskland. Hon säger gång på gång att hon älskar det nya landet och alla möjligheter, och framför allt älskar hon jämställdheten.

– Skillnaden är störst för oss kvinnor. Om vi gick ut på en promenad i Syrien ansågs det konstigt. Om vi skrattade tyckte männen att det var konstigt. Här är det tvärtom. Det är konstigt om kvinnorna inte säger något. I ett sånt samhälle vill jag leva.

Annons:

Tre brev från Migrationsverket landar på bordet framför Khaled

Nya nummer ropas upp på Stora Ekeberg, där Samira, Khaled och barnen försöker få ihop en bingorad.

Medan spelet pågår dundrar Bert Karlsson in i matsalen, med ett franskt tv-team i hälarna. En stund senare kommer Majid Nasu, en av de anställda vid boendet, med dagens post under armen. Han, som själv kom som flykting från Irak 2007, kan relatera till många av de boende. På sociala medier finns filmer där Majids egna släktingar blir halshuggna av IS, för att de är yazidier.

Tre brev med Migrationsverkets röda logotyp landar på bordet framför Khaled.

Han släpper bingobrickan. Han sprättar upp kuverten, läser, förstår inget. Ser plågad ut, räcker breven till Juan som läser.

Falskt alarm. Det är inget asylbesked, utan Juan och syskonen som fått 800 kronor var i bidrag till vinterkläder.

En kvinna vid ett av borden reser sig upp och ropar rakt ut:

– Bingo!