Att inte berätta hur läget verkligen ser ut vore att lura väljarna, anser Karlis Neretnieks, som bland annat har varit rektor för Försvarshögskolan. Inför Folk och försvars rikskonferens är han aktuell med en antologi som heter ”Försvarspolitik för en ny regering”. Att återta förlorad förmåga kräver både politisk vilja och resurser, menar han.

– Nu försöker vi omstrukturera en organisation som var ämnad för utländska insatser i liten skala till en organisation som kan försvara Sverige – och det är någonting helt annat.

■ Hur ser läget ut i Försvarsmakten i dag?

– Inget vidare. Det är ganska tydligt av arméchefens uttalande. Problemen är likartade i flygvapnet och marinen. Men samtidigt ska vi inte måla fan på väggen. De senaste fem åren har det hänt mycket. Försvarsmakten har gått från att ha varit i stort sett inkapabel att försvara någonting av Sverige till att ha blivit klart bättre. Vi har väldigt bra personal. Det stora problemet är att volymen är alldeles för liten.

■ Även om man har ett stort antal plan på pappret så betyder inte det att alla är redo att gå upp i luften och möta en motståndare?

– Nej. Självfallet inte. När vi säger att vi har 90 Jas-plan, då ska ingen människa tro att det är 90 flygplan som lyfter om det skulle hända någonting.

– Den största svagheten i flygvapnet i dag är inte antalet flygplan utan bassystemet. Det är i praktiken ett fredsbassystem, där huvuddelen av planen står på sina fredsbaser i Luleå, Såtenäs och Ronneby. Skulle det finnas ett hot måste vi kunna sprida planen så att de inte blir bekämpade redan på marken. Och då krävs det många, många små baser dit man kan sprida planen. Det är någonting som vi måste återskapa.

■ Logistiken verkar vara en stor fråga. När man bara hade ett insatsförsvar utomlands kunde man ju ha ett centrallager, men den typen av lösningar är svårare om man snabbt ska få ut allt till hela landets territorialförsvar, misstänker jag?

– Du har helt rätt i två aspekter: För det första att man ska få ut prylarna till förband. För det andra vore det ju tråkigt om Försvarsmaktens materiel brann upp i ett stort lager.

– Centrallager är en fullständigt orimlig lösning när man ska ha ett försvar som ska försvara Sverige. Logistiksidan måste omstruktureras radikalt och utökas radikalt. Förut skulle vi i princip bara försörja enstaka bataljoner – ungefär 1 000 man – utomlands. Nu ska vi försörja en hel försvarsmakt i krig i Sverige. Det ställer helt andra krav.

■ Finns det något hot mot Sverige och hur ser det i så fall ut?

– Ingen vill erövra svenskt territorium för sin egen skull. Hotet är helt kopplat till att man måste möta en tredje part och vill ”låna” svenskt territorium för att kunna hantera sin huvudmotståndare. Nato måste flyga över södra Sverige för att kunna försvara sina baltiska alliansmedlemmar. Det är ryska planerare fullt medvetna om. Det vore en närmast självklar åtgärd från rysk sida att ”låna” delar av södra Sverige för att hindra Nato att ingripa i Baltikum.

– Den andra delen gäller övre Norrland. Nato har återigen börjat planera för att föra förstärkningar över Atlanten från USA till Europa. Därför måste Nato med ubåtsjaktflygplan från baser i Nordnorge försöka hindra de ryska ubåtarna och flygplanen på Kolahalvön från att nå Nordatlanten. För att kunna komma åt de norska baserna behöver Ryssland använda svenskt territorium.

– Så vi har egentligen två hotriktningar: Södra Sverige, där Ryssland vill hindra Nato, och Norra Sverige, där Ryssland vill komma åt Natos baser i Norge.

■ På Kolahalvön har ju Ryssland stora baser bland annat med atomubåtar som är strategiskt viktiga.

– En tämligen självklar åtgärd om en konflikt skulle hota mellan USA och Ryssland är att försöka utvidga luftförsvarszonen kring baserna på Kolahalvön. Till exempel genom att flytta fram luftvärnssystem västerut. Vi kan hugga till med Kiruna till exempel, har Ryssland flyttat fram sitt luftförsvar dit är det i storleksordningen 500 kilometer och det är ganska mycket.

■ Många säger att alliansfriheten och neutraliteten har tjänat vårt land väl. Hur ser du på den saken?

– Både ja och nej. Sverige har i princip varit neutralt från 1812, då kronprins Jean-Baptiste Bernadotte insåg att vi måste acceptera att vi inte längre är någon storspelare i Europa och det bättre att hålla sig utanför konflikter så gott det går. Men neutralitetspolitiken har misstolkats väldigt mycket. Vi har varit neutrala, men i praktiken har vi alltid varit tvungna att böja oss för stormakternas intressen. De enda tillfällen vi har haft lite mer handlingsfrihet är när vi själva har varit hyfsat väl rustade.

■ Om vi får en ny regering i nästa vecka – vad skulle du vilja se som den första reformen på försvarsområdet?

- Personalfrågan. Har man inte tillräckligt många människor som är utbildade spelar det ingen roll vilka prylar vi skaffar, hur fina de än är. De fast anställda soldaterna har i dag en lön på ungefär 19 000 kronor. Jag har en känsla av att det är en av de lägst betalda yrkeskategorierna i Sverige. Det syns också i rekryteringen.

- Sedan behövs officerare. Problemet är både att rekrytera människor som vill bli officerare, men även att vi har ett krångligt system för att utbilda dem. Man behöver titta på nya vägar att bredda basen för vilka som kan bli officerare rimligt snabbt. Jag kan tänka mig att man tar personer som redan har en akademisk examen, och bygger på med en tvåårig utbildning.

■ Nu börjar Folk och Försvars rikskonferens i Sälen. Vilket besked hoppas du på?

- Att alla politiska partier lägger sitt partikäbbel åt sidan och säger ”ja, försvaret är någonting som vi har försummat. Nu ska vi göra någonting åt det och det ska gå fort”. Det ska inte ta tio år att återskapa ett fungerande försvar.