Det har blivit ett socialdemokratiskt mantra: Alla länder i Europa måste vara med och ta ansvar för flyktingarna. Om Ungern, Polen och andra populiststyrda stater inte vill göra sin del bör EU frysa bidragen till dessa länder. Det borde minsann få dem på bättre tankar.

Retoriken kanske fungerar ett litet tag till, men snart nog kommer det att bli uppenbart för alla, det som Socialdemokraterna förstås redan vet, att frågan är stendöd på EU-nivå. Det finns inga utsikter till några bindande överenskommelser om något storskaligt kvotfördelningssystem.

Östländer plågas av utflyttning

En av förklaringarna är att halva Europa plågas av ett helt annat migrationsproblem, nämligen utflyttning. Sedan EU-inträdet har uppemot två miljoner människor lämnat Polen, sedan 1989 har Estlands befolkning minskat med 16 procent, Litauens med 24 procent. I Bulgarien bodde det nio miljoner människor 1989, i dag bor det ungefär sju, om 20 år finns där sannolikt bara sex miljoner, enligt statistik från Eurostat. Även Grekland, Italien och Portugal dras med utflyttningsproblem

Det är mot denna bakgrund motståndet mot invandring måste förstås. Utvandrarna är huvudsakligen inhemsk medelklass, flyktinginvandrarna är till stor del lågutbildade personer från kulturellt avlägsna länder. Det är inte alls svårt att föreställa sig vilka kulturella spänningar och ekonomiska påfrestningar som skulle bli följden i utflyttarländer som påtvingas en kontinuerlig icke-europeisk invandring.

Man kan fundera lite på vad det skulle innebära till exempel för ett land som Lettland, som redan präglas av slitningar mellan majoritetsbefolkningen och en stor rysk minoritet från Sovjettiden.

En finkalibrerad arbetskraftsinvandring skulle säkert gynna några av länderna. Men det är något helt annat än den flyktinginvandring Stefan Löfven kräver att alla EU-länder ska acceptera.

Den auktoritära nationalkonservatism som svept över delar av Östeuropa gör förstås inte problemet mindre. I Ungern har pressfriheten inskränkts, korruptionen ökat och rättsväsende, kultur och utbildning politiserats. Det är sånt som får välutbildad och intellektuell medelklass att fortsätta söka sig utomlands. Men högernationalismen är ändå långtifrån hela förklaringen.

Sverige borde visa empati

Slår man ihop sinsemellan väldigt olika länder i en ekonomisk union, är det fullt naturligt att många människor i de fattigare länderna kommer att söka sig till de rikare. I bästa fall flyttar en del så småningom tillbaka, tack vare rötter, pliktkänsla eller en positiv utveckling i hemlandet.

I Sverige är verkligheten den motsatta. Vi har ingen större utvandring att tala om. Majoriteten av dem som flyttar har bara bott i Sverige en period, de kommer inte härifrån. Men på tio år har vår befolkning växt med en miljon och om 20 år antas vi vara runt 12 miljoner människor. Ingen vet hur välfärden ska kunna expandera så snabbt. Redan i dag råder akut personalbrist inom många verksamheter. Och var ska alla bo? Hur ska segregationen bromsas?

Så ser våra frågeställningar ut. Och därför är vi, tydligen, blinda för den demografiska utvecklingen i andra delar av Europa.

Men vi borde försöka förstå den grundläggande oron i ett land vars befolkning hela tiden blir mindre. Vi borde kunna föreställa oss rädslan för att invandring skulle hota den egna kulturen. Det är dags att ersätta det socialdemokratiska mantrat med lite mellanstatlig empati.