At være benægter! Alene ordet har klang af det odiøse. Og dette – klima-benægter – kan jeg nu lægge til i bunken over udfald, min ringhed har måttet møde; senest i mandagsudgaven af Ekstra Bladet.

Men anklagen er selvmodsigende meningsløs. At benægte kræver jo fuldstændig viden. Man kan kun benægte noget, man ved. Alligevel sigter skældsordet 'klimabenægter' vist til dem af os, der sår tvivl om den store klima-enighed. Altså os, der tvivler – og derfor ikke ved...

Men semantik gør næppe indtryk på Mickael Kjellberg og andre folk, der med åbent sind kalder sig for tosser.

Jeg gør mig heller ingen illusioner om at kunne konkurrere med dyrkelsen af den svenske teenager, hvis sjældne stress- og angsttilstand gør, at dette tossernes orakel kun kan tale med sine allernærmeste – og til sine beundrere verden over, der tror på, at hun kan se CO2-molekyler. I middelalderen forbandt man også det særegne med en forbindelse til det hinsides. I dag betragter vi det som temmelig tosset. Og dog skal jeg straks bekende en lettelse:

I middelalderen blev tvivlere kastet på bålet. I dag bliver vi bare kaldt benægtere! Det er trods alt fremskridt!

Personligt har jeg altid betragtet det som en fordel at være skeptisk. Massepsykose giver sjældent de bedste resultater. Og selvom der sandelig er grund til at tage klima- og energipolitikken alvorligt (det har jeg såmænd været med til i mere end 12 år), så er hysteri ej her noget at prale af. Når vi for eksempel får at vide, at 97 procent af verdens forskere mener, at den globale opvarmning skyldes mennesket, er der grund til at være på vagt. 97 procent..? Det lyder lidt kunstigt, ikke?

Sagen er da også, at det er rent spin. Tallet stammer fra en artikel af ass. professor John Cook, der siden blev afsløret som rent pressestunt. Sådan gik det til: Cook og hans kollegaer samlede 11.944 artikler om klimaet. 7.930 manglede konklusioner om den menneskeskabte opvarmning og blev derfor smidt væk. De øvrige artikler fordelte sig med 3.896 for teorien om menneskeskabt opvarmning, mens 118 afviste den. Og vupti: 97 procent af forskerne støtter hermed påstanden om menneskeskabte klimaforandringer!

Ret smart, ikke? Pressemæssigt har det i hvert fald haft sin effekt.

Læser man Brandon Shollenbergers 'The Climate Wars - how the konsensus is enforced' eller Andrew Montford: 'Fraud, bias and public relations - the 97 'consensus'' indser man dog ret hurtigt, at Cooks fremstilling er uvidenskabelig. Ved gennemgangen af artiklerne var der nemlig kun 41, der ubetinget støttede teorien om, at hele den globale opvarmning skyldes mennesket, mens resten anslog menneskets bidrag til mellem 30 og 1 procent. Hvornår har De, kære læser, senest set det forbehold i en dansk avis?

Betyder det så, at Greta Thunberg og hendes disciple tager fejl?

Nej, det kan man ikke fastslå. Men det betyder, at mange historier, som aviserne ukritisk viderebringer, er usande. Og det giver ikke noget godt grundlag for dansk klima- og energipolitik. Når man i ramme alvor (blandt socialisterne) taler om, at vi skal lægge flere byrder på landbruget, er der grund til at være bekymret. Ikke bare på vegne af landbruget, men også for CO2-udslippet.

Alt tyder nemlig på, at verdens befolkning de næste 100 år vil efterspørge flere fødevarer – ikke færre. Og eftersom dansk landbrug er blandt verdens mest CO2-effektive, giver det absolut bedst mening, at de produceres i Danmark – frem for i lande, hvor CO2-udslippet pr. kilo kød er højere.

Ligesådan er det godt for klimaet, at Aalborg Portland producerer cement. Verden vil nemlig også efterspørge cement i de kommende mange år. Og i Aalborg produceres det langt mere klimavenligt i resten af verden. Fortsæt selv rækken. Siden 1990 har Danmark reduceret sit CO2-udslip med 40%. Mon ikke de fleste af verdens varer kunne produceres mere klimavenligt her end andre steder? Alligevel taler socialisterne om at gøre det dyrere at producere, rejse, spise osv.

At 97 procent-historien er løgn, taler selvsagt ikke imod den grønne omstilling. Men det taler for en omstilling baseret på nøgterne, markedsbaserede og fornuftige løsninger. Og dem finder man sjældent, når man er drevet af hysteri. Derfor er skepsis en god ting. Det er netop, når vi stiller spørgsmålstegn ved de konventionelle visdomme, at vi som regel opdager nye. Det er sundt at tvivle. Især når hele verden går i samme retning. For det kunne jo være, at Kejseren slet ingen klæder har på.