Fie că te-ai stabilit la Bucureşti sau pur şi simplu eşti în trecere, sigur vei da într-o zi nas în nas cu insecta noastră emblematică.

O vei recunoaşte negreşit, indiferent că ţi se prezintă ca gândacul puturos maro, gândacul puturos verde, ploşniţa de copac, Halyomorpha, scarabeul pestilenţial, Baphomet de pe balcon sau George de pe facebook. Veţi râde, veţi glumi şi veţi avea parte de multe momente minunate împreună, împroşcate cu aroma sa putred-vegetală.

De-a lungul veacurilor, când nu încercau să-ţi vândă porumb, marii noştri poeţi au fost la fel de fascinaţi de gândacul puturos al cetăţii lui Bucur, ba chiar i-au dedicat cântece de laudă. Dintre care am selectat doar câteva!

1. Mihai Eminescu

La un gândac care-a puţit

E-o cale-atât de lungă

Că ore-ntregi i-au trebuit

Mirosului s-ajungă.

Poate de mult s-a dus în drum

Sau în bucătărie

Iar izul lui abia acum

Ne dă catalepsie.

Putoarea gâzei ce-a trăsnit

Încet în aer zboară:

Era pe când n-a mirosit

Şi-acum o simţi în nară.

Tot astfel, când ridici un crac

Şi scapi câte un solo,

Poţi să dai vina pe gândac

Că sigur e acolo.

2. Alexandru Macedonski

E vremea gâzelor ce put,

Put în copaci, şi put şi-n casă –

O bâzâială insidioasă,

Şi-apoi parfumul neplăcut.

În tot, se simte-un fior tăcut,

O jale-n cine n-are plasă.

E vremea gâzelor ce put,

Put în copaci, şi put şi-n casă.

3. Elena Farago

De ce m-ai prins în pumnul tău,

Copil frumos, tu nu ştii oare

Că, dacă vreau, put a picioare,

De ce mă strângi să put mai rău?

Scârbit de fapta ta cea rea

Degeaba dai cu Glade, copile,

Ci du-te la părinţi şi zi-le

O casă nouă să îşi ia.

4. George Bacovia

De-atâtea nopţi miros puţind,

Aud gândacii bâzâind

Sînt singur, şi mă duce-un gând

Că aş fi preferat lăcuste.

Şi deşi dorm în aşternuturi

Spălate bine cu balsam,

Tresar prin somn şi mi se pare

Că n-am tras plasa de la geam.

5. George Topârceanu

Gâze verzi, gângănii brune –

Muza mea poetică

De-o fereastră presupune

Că n-ar fi ermetică.

Iar când simt acea putoare

Parcă incurabilă,

Mă apucă o teroare

Incomensurabilă…

6. Nicolae Labiş

Ploşniţa cu cur de smarald

S-a răzbunat, iat-o, s-a răzbunat.

Nu mai pot s-o mângâi.

Am strivit-o,

Ploşniţa cu cur de smarald,

Iar mâine

Puii ploşniţei cu cur de smarald,

Zumzăind în jurul veiozei,

Vor găsi poate

Urmele poetului Nicolae Labiş

Care s-a mutat naibii din Bucureşti.

7. Magda Isanos

Acuma cântecul s-a sfârşit.

Nu stiu de-i bine ori rău.

Un geam am deschis. Dumnezeu,

lângă mine stând, mi-a şoptit.

De fapt nu era Dumnezeu, era pom.

Şi câteodată-avea glas de om.

“Ia tu în casă, mi-a spus el, aceste

insecte neplăcute şi funeste…”

Şi ca o persoană neînvăţată

M-am umplut de gândaci. Eram mirată

şi-abia trezită şi nici n-am simţit

când a intrat tot roiul împuţit.

Zburaţi, gândacilor, zburaţi pe maidan,

până închid balconul cu termopan

sau intru-n debaraua-n care încă

nu sunt gândaci, ci-nţelepciune-adâncă.

8. Ion Minulescu

Mi-a bătut azi un gândac în geam,

Verde şi pe spate, şi pe vintre

Şi la fel ca-n fiecare an,

M-a rugat să-l las puţin să intre

Că-mi aduce o cutie cu Capstan

Şi ţigări de foi din Rotterdam…

Am privit în jurul meu şi-n mine:

Soba fraier,

Pipa fraier,

Capul fraier,

Mâna fraier,

A intrat…

Şi-odaia-ntr-o secundă

Candea ca grajdurile din Eleia,

Un iz fetid şi acru şi grotesc

Şi-n care eu, Hercúl, fecior de zeu

Pe punctul de-a mă dovedi apneea

Trudeam acum din greu

S-aerisesc!

9. Marin Sorescu

Venea de pe balcon şi intra într-o gaură

Din aerul condiţionat.

Era un gândac ţestos, mai mult maro, verzuliu.

Vasile era copil: – Uite gândacul, uite gândacul!

Şi baba: Nu da în el,

Că ăsta e gândacul casei.

Nu face nimic.

Dar dacă-l deranjezi, pute de te trăsneşte.

10. Nichita Stănescu

Un gândac ţinându-se cu mânuţele

de balustrada unui balcon…

De picioruşele lui, cu mâinile încleştate

se ţine alt gândac. De picioarele lui

altul, apoi altul, apoi altul şi altul,

şi aşa până la parter.

Eu mă las s-alunec pe şirul lor

ca pe-o frânghie,

şi-alunecând, mirosul

glandelor lor îmi jupoaie nasul.

Şi-alunecând, îmi zgârie traheea,

şi-alunecând, alunecând, îmi ustură

ochii,

Şi-alunecând, alunecând rămâne din mine

Doar o ureche.

Când în sfârşit ajung, apăs cu urechea

pe interfon.

În timp ce urc înapoi, alte mirosuri

se smulg din lift şi mă învelesc.

M-ajunge din urmă şi nasul pierdut,

Şi răsuflarea.

Deschid ochii, mă uit.

Coloana de gândaci nu se mai vede.

Probabil că vântul a-mpins-o,

cu damf cu tot, pe balconul vecinului.

11. Mircea Cărtărescu

într-un târziu am încercat să-ţi dau telefon, dar telefonul murise

receptorul duhnea a formol, am deşurubat capacul microfonului

şi am găsit o ploşniţă maro de pom;

am căutat şurubelniţa

şi-am desfăcut carcasa: în condensatorul C=2μF

îşi făcuseră cuib gândacii puturoşi.

pe şnurul împletit, acum putred, mirosind a bălegar macerat în spirt

era o adevărată colonie de insecte aparţinând aceleiaşi specii;

l-am apucat, l-am smucit pân-a ieşit din perete cu tapet cu tot,

am tras de el până am început să apropii

metru cu metru strada ta de a mea

turtind copacii, scuturând boscheţii, pleznind ghivecele,

încâlcind jgheaburile de hotă, eviscerând aparatele de aer condiţionat,

şifonând abajururile,

răscolind toate celelalte ascunzişuri ale gândacilor

încât când am reuşit să ne pupăm şi vasile să termine această parodie

eram toţi trei până la brâu într-un morman de ploşniţe

cafenii de copac care miros ca dracu.

12. Artan

Văzut,

plăcut,

gândacul verde –

strivit,

puţit,

perna distrusă.