Katastrofevedtaket om storsykehus ved Mjøsbrua må reverseres | Gaute Brochmann

Gaute Brochmann Redaktør, Arkitektur N

8. mars 2020

Det nybygde, desentraliserte storsykehuset er ikke løsningen, hverken ved Mjøsa eller andre steder, skriver Gaute Brochmann. STIAN LYSBERG SOLUM/NTB scanpix

Fire sykehus i fire byer løser problemene.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Helse Sør Øst må redde en forferdelig sykehusprosess med ansvarlige avgjørelser fundert på et samfunnsøkonomisk helhetsbilde.

For noen uker siden kom nyheten om at Anne Enger trakk seg som styreleder for Sykehuset Innlandet. «Jeg har ikke den nødvendige tilliten i Helse Sør-Øst», sa hun.

Trakk seg som styreleder for Sykehuset Innlandet: Anne Enger. HEIKO JUNGE/NTB scanpix

For alle som er opptatt av å avverge en lenge varslet katastrofe i form av et nytt storsykehus ved Mjøsbrua, er dette gode nyheter. Sykehuset innlandet styrer sykehusene i tidligere Hedmark og Oppland. Det er deres innstilling som ligger til grunn for vedtak om nytt storsykehus. En beslutning fattet på et snevert helsefaglig grunnlag uten samfunnsøkonomiske vurderinger.

Det er nærliggende å tro at Engers avgang er direkte knyttet til denne innstillingen. Noe som rimer med at Helse Sør Øst har pålagt seg selv et evalueringsarbeid som nettopp går på samfunnsøkonomiske konsekvenser ved å bygge et nytt desentralisert storsykehus ved Mjøsbrua.

Tidsfristen for evalueringen er styremøte i juni, der sykehusmodellen for Innlandet endelig(?) skal avgjøres.

Dermed kan en lang og svært dårlig prosess allikevel reddes av et klokt vedtak i tolvte time.

Sykehuset på Lillehammer. STIAN LYSBERG SOLUM/NTB scanpix

Vet for mye til å ta feil avgjørelse

Midt i kaoset av komplekse teknikaliteter og lokale særdiskusjoner begynner det å tegne seg et tydelig bilde:

Det nybygde, desentraliserte storsykehuset er ikke løsningen, hverken ved Mjøsa eller andre steder.

Vi kan se til modellen med to sykehus i Helgeland eller hvordan St. Olav er integrert i Trondheim by. Eller vi kan sammenligne det mislykkede storsykehuset i Østfold med Buskerud, der man har valgt motsatt strategi med flere, mindre lokalsykehus.

Kort sagt: Vi vet for mye til å bygge et nytt, desentralisert storsykehus ved Mjøsbrua.

Vil gjøre alle til tapere

For dem som ikke kjenner situasjonen i Innlandet, er den som følger:

Hamar, Lillehammer, Elverum, Tynset og Gjøvik har i dag egne sykehus. I januar i fjor, etter tiår med dragkamper, fulgte Helse Sør-Øst opp innstillingen fra Sykehuset Innlandet og valgte en tomt utenfor tettstedet Moelv for nytt storsykehus.

Snart ble det imidlertid klart at to av de eksisterende sykehusene allikevel skulle beholdes i en eller annen form. Dermed avvikler man et etablert sykehus med velfungerende fagmiljø, bygningsmasse og integrasjon i et lokalmiljø for å bygge et nytt, bare litt større og utenfor allfarvei.

Denne avgjørelsen var så merkelig at mange konkluderte med at forslaget bare var akseptabel fordi den gjorde alle byene til tapere ved at regionens eneste storsykehus ikke havnet i Hamar, Lillehammer eller Gjøvik.

Dette er mildest talt elendig samfunnsutvikling og ikke i tråd med statens ambisjoner og retningslinjer for bærekraftig stedsutvikling

Bygningsmassen ved sykehuset i Hamar er fullstendig utdatert, skriver Gaute Brochmann. STIAN LYSBERG SOLUM/NTB scanpix

Samfunnsøkonomisk uforsvarlig

Nå tyder mye på at Helse Sør-Øst tar dette innover seg. For i deres eget evalueringsunderlag er det nemlig to motstridende mandater:

1. Å evaluere tilstanden på eksisterende sykehusbygg, gjenbruk, reisetidsanalyser og økonomisk bærekraft.

2. Å følge «målbildet» til Sykehuset Innlandet, det vil si at et desentralisert storsykehus, et akuttsykehus og et elektivt sykehus er et premiss for denne evalueringen.

Det er sjelden du ser så store selvmotsigelser på ett enkelt papirark. For hvis gjenbruk av bygningsmasse, reisetid, miljø, samfunn skal legges til grunn, kan dette bare svares på ved å bygge videre på de eksisterende sykehusene. Et nybygd storsykehus ekskluderes automatisk.

Dette er da også sunn fornuft. Som Fylkesmannen i Oppland påpekte allerede i 2012: «Et nytt storsykehus representerer en meget stor arbeidsplass som vil ha stor betydning for bosettingsmønster, samferdsel og arealbruk i regionen. For å ivareta viktige miljø- og klimahensyn og sikre god tilgjengelighet for alle, bør derfor slike arbeidsplassintensive virksomheter lokaliseres til allerede eksisterende sentrum».

Fire sykehus i fire byer løser problemene

Og heldigvis er alternativet befriende ukomplisert:

Lillehammer, Elverum og Gjøvik beholder sine somatiske akuttsykehus. Hamar, der bygningsmassen er fullstendig utdatert, mister sitt. Men psykiatrien blir til gjengjeld samlokalisert på Sanderud, rett utenfor kommunegrensen.

Det betyr tre sykehus med et pasientgrunnlag på omtrent 100.000 mennesker hver. Noe som ikke bare tilfredsstiller miljø- og samfunnsmessige målsetninger:

Internasjonal forskning viser nemlig at dette er den økonomiske og helsefaglig beste størrelsen for et sykehus. Helt i tråd med den empirien vi her i Norge ser etter tiår med prøving og feiling.

Da Sykehuset innlandet regnet på denne modellen, ble storsykehuset noe billigere. Men det var et regnestykke som ikke tok innover seg samfunnsøkonomiske konsekvenser.

Dette må Helse Sør-Øst ta konsekvensene av. Og mange tegn tyder på at de er på rett vei.