Nå må norske myndigheter sette sitt eget land og sine egne innbyggere først.

Norsk økonomi og næringsliv er på vei inn i dyp krise. Arbeidstakere blir permittert, bedrifter går konkurs og flere virksomheter står på randen av sammenbrudd. Nå må norske myndigheter sette sitt eget land og sine egne innbyggere først.

COVID-19, eller koronaviruset på folkemunne, har snudd opp ned på hverdagen til de aller fleste i hele verden. Her hjemme har vi ikke opplevd lignende tilstander siden andre verdenskrig, og vi må snart tilbake til «de harde tredveåra» for å finne høyere arbeidsledighet i Norge.

Podkast: Konkursadvokat mener Norge bare har dager på seg: –⁠ Dansk løsning kan redde økonomien

Regjeringspartiene og opposisjonen har sjelden stått mer sammen. Omtrent daglig den siste uken har det blitt iverksatt større eller mindre tiltak fra myndighetenes side. Mange av de finansielle og økonomiske grepene som nå blir gjort for å avdempe krisen, kan være riktige.

Spørsmålene jeg og mange andre stiller oss er imidlertid: Er dette nok? Vil de ha en positiv virkning på lang sikt – også når pandemien er avblåst?

Og – hvor raskt er norsk næringsliv og økonomi tilbake på normalt nivå?

Norge og nordmenn først

Til det første spørsmålet må jeg dessverre svare et rungende nei. Krisepakkene som til nå har blitt presentert er et godt bidrag til å hjelpe et norsk næringsliv i krise, men er på langt nær nok. Jeg er sikker på at vi de nærmeste månedene vil få se en regjering som ukentlig velger å bruke mer penger.

Hva regningen blir til slutt vil bare fremtiden vise – men de offentlige kostnadene stiger eksponentielt og inntektene stuper.

Les også: Regjeringen vil garantere for kriselån til små og mellomstore bedrifter

Det meste skal hentes fra Statens Pensjonsfond Utland, bedre kjent som oljefondet. Det er altså pengebingen som først og fremst er ment for fremtidige pensjonsutgifter det nå skal tappes fra.

Nylig avholdt regjeringen sin årlige marskonferanse på Hurdalssjøen, budsjettkonferansen der kutt er blant de viktigste temaene på dagsorden. Hvert eneste år forklarer regjeringen de mange kuttene med at dette er tiltak som i sum vil gi bedre tjenester og tilbud til landets innbyggere. I krisetider skal det tydeligvis ikke kuttes noe som helst. Her mener jeg regjeringen begår en stor feil.

Å prioritere riktig – i så vel gode som dårlige tider – handler om å sette noe foran noe annet. I disse tider mener jeg regjeringen ikke har noe valg. De må sette Norge og nordmenn først.

I en normalsituasjon vil man ved å si noe slikt, fort bli beskyldt for å være nasjonalistisk og det som verre er. Når statsministeren sammenligner dagens situasjon med andre verdenskrig, kan det imidlertid være relevant å tenke på hva Konge og regjering gjorde den gangen. De satte Norge og nordmenn først.

40 milliarder i bistand

Rent praktisk mener jeg derfor at vi må tørre å snakke om budsjettkutt for å hjelpe nordmenn og et Norge i krise. Statsministeren må tørre å si offentlig det hun sannsynligvis allerede har tenkt, og til og med kanskje snakket med finansministeren og andre statsråder om: Vi må kutte i bistandsbudsjettet! Årlig bistand som selv Riksrevisjonen ikke greier å se at alltid kommer formålet til gode.

Inneværende år skal Norge punge ut med nær 40 milliarder kroner i bistandsmidler, eller 39,2 milliarder for å være helt presis. Det er en økning på 1,4 milliarder sammenlignet med 2019.

Nyhetsstudio: Her får du siste nytt om koronaviruset

Når norske arbeidstakere permitteres, bedrifter stenges ned og i verste fall går konkurs, sier det seg selv at vi har behov for dette betydelige milliardbeløpet i eget land. Ett Norge i ruiner vil ikke kunne hjelpe noen i fremtiden. Som en tidligere FrP-statsråd sikkert ville sagt det: Vi må hjelpe i nærområdene.

Nylig presenterte et flertall av partiene på Stortinget en tiltakspakke rettet mot flybransjen. SAS, Norwegian og andre norske flyselskap skal få tilgang til lån på inntil seks milliarder kroner.

Jeg mener det er et stort feilgrep. Staten burde i stedet kjøpt hele Norwegians flyflåte og inngått et spleiselag med svenske og danske myndigheter for å gjøre det samme med SAS.

Flyene kunne deretter blitt leaset tilbake til flyselskapene til en gunstig pris nå i disse krisetider, og prisen kunne økes i etterkant av krisen. Eventuelt kunne flyselskapene kjøpt flyene tilbake.

Flytt deler av pengene hjem

En annen ting som fremstår underlig, er hvordan Oljefondet og til dels Folketrygdfondet velger å investere. Jeg har ved gjentatte anledninger, også i denne spalten, etterlyst større vilje til å investere i norsk næringsliv. Når vi samtidig ser at norske politikere prediker det samme, er det oppsiktsvekkende å se de disposisjonene som gjøres av ledelsen i Oljefondet.

Nå er vi attpåtil i en situasjon hvor norsk næringsliv har behov for kapital og sterke eiere, og faren nå er at utenlandske aktører kommer på banen og kjøper seg opp i norske selskaper på billigsalg.

I motsetning til mange andre land er det staten som sitter på mesteparten av de norske pensjonsmidlene, og de benyttes i det alt vesentligste til å kjøpe aksjer utenlands. Norge har i en årrekke eksportert suksessfylte norske virksomheter til nye utenlandske eiere som etter hvert flytter både teknologi, kompetanse og produksjon ut av landet. På vei inn i en krise og samtidig inn i en omstillingsfase må norske pensjonsmidler hjelpe norske virksomheter. Man må rett og slett inkludere samfunnsøkonomiske kalkyler i investeringsbeslutningene.

Les også: Tre av Norges rikeste i seriøse korona-problemer

Derfor har jeg et tydelig råd: La NBIM kjøpe norske obligasjoner og aksjer og flytt deler av pengene hjem!

Et annet tema som har blitt mye diskutert de siste dagene, er hvorvidt norske selskaper skal betale utbytte til sine aksjonærer mens vi står midt i en alvorlig økonomisk krise. Ingen snakker om formuesskatten. Faktum er at en betydelig del av det norske bedriftseiere tar ut i utbytte, går med til å betale formuesskatt.

I den tiden vi nå er inne i, burde regjeringen satt formuesskatten på hold. I det minste satt en ny dato for verdsettelse, for eksempel 31.3. Å måtte betale formuesskatt av verdier som kanskje er over det dobbelte av dagens verdier eller mer vil sette mange eiere i en forferdelig skvis. Kanskje blir de tvunget til å selge virksomheten eller tappe den for kontanter de skulle ville ha benyttet pengene til å styrke bedriftenes egenkapital og drift.

Derigjennom risikerer færre å bli permittert og staten vil på den måten faktisk kunne spare penger, eksempelvis ved lavere trygdeutbetalinger fra NAV.

2020 – «Lost year»

Til slutt må vi bare erkjenne at 2020 er et «lost year» for norsk næringsliv og norsk økonomi. Det kan ta svært lang tid før økonomien er på fote igjen.

Jeg er veldig spent på hvordan norske politikere og myndigheter vil manøvrere landet videre gjennom et stupbratt terreng. De virkemidlene og tiltakspakkene som til nå er presentert, blir som en dråpe i havet i det store bildet.

Politikerne må tørre å ta upopulære avgjørelser for å redde norske bedrifter og arbeidsplasser nå, men samtidig evne å se fremover og innrette norsk økonomi på en måte som gjør at det er liv laga også etter pandemien. For den tiden kommer – spørsmålet er bare når?