Hvordan kan vi integrere en som ikke vil integreres? Det kommer nye personer til Norge og de skal bli en del av samfunnet. Vi ønsker ikke gettoer. Det er viktig at integreringen lykkes og at våre nye landsmenn deltar i samfunnet slik at alle blir fullverdige borgere.

Hvem sitt ansvar er det når noen av disse ikke ønsker å være en del av samfunnet og nekter å følge lover og regler? Jeg har møtt de som nekter å jobbe og som begrunner at de ikke kan jobbe på grunn av religion. De vil ikke jobbe der det selges alkohol, de vil ikke jobbe der det selges svin. En kvinne fortalte meg at hun kunne ikke jobbe siden hun var vant med å være hjemme og passe barn. Jeg har også møtt kvinner som ikke får lov til å jobbe utenfor hjemmet av sine ektemenn.

De som nekter å følge lover og regler i Norge mener at de har all rett til å slå sine barn, og siden religionen tillater en mann å ha flere koner overgår det norsk lov. Vi hører om foreldre som frykter at barna deres skal bli for norske og som velger å ta barna ut av skolen, og sender dem til sitt opprinnelse land. Ungdom utsettes for enorm sosial kontroll. Muslimske taxisjåfører overvåker spesielt unge muslimske jenter. Homofile hetses og undertrykkes. Heldigvis vil og klarer de fleste å integrere seg, men hva med de som ikke fungerer i samfunnet, som står i NAV-kø og som ikke vil jobbe på grunn av sin religiøse overbevisning? Hvem skal ta ansvaret for å integrere dem? Hvordan skal kommuner klare å integrere en person som absolutt ikke har tenkt å bli en del av samfunnet?

Jeg har hatt samtaler med en rekke personer som arbeider med integrering, og som hver dag møter slike utfordringer. Mange av disse føler seg alene, de føler at samfunnet ikke forstår og lukker øynene for det som skjer. De som ikke vil tilpasse seg og integrere seg blir en belastning for samfunnet og de ødelegger for de som virkelig vil integrere seg.

Den siste tiden har jeg besøkt en rekke voksenopplæringer. Der har jeg møtt en rekke nyankomne som skal lære seg norsk. Mange flotte mennesker som vil lære norsk, vil bli en del av det norske samfunnet og som er glade for å være i Norge. Men jeg har også sett de utfordringene lærerne på voksenopplæringen står overfor. Noen av elevene er verken glade eller takknemlige over å være i Norge. En av dem sa til meg at det er Guds vilje at han er i Norge, og at det er Gud som har sendt ham til de vantro slik at han skal få hjelp. Men han var sterkt imot likestilling, og han likte ikke måten de kvinnelige lærerne var kledd. Han hadde ingen planer om å følge norsk lov, siden den loven var lagd av mennesker og da trenger man ikke å følge den. Han ville følge sin religion. Til tross for at han misliker Norge og nordmenn så velger han å komme hit og bo her, men han har absolutt ingen planer om å bli en del av det norske samfunnet.

En annen person jeg har møtt som ikke har noen interesse av å bli integrert, er en kvinne jeg velger å kalle «Fatumo». «Fatumo» er i trettiårene, hun kom fra Somalia til Norge for snart fem år siden. «Fatumo» går med en veldig lang hijab og hun er annerledes enn mange av de andre innvandrerne i den lille kommunen hun bor i. For «Fatumo» er det veldig viktig å vise det norske samfunnet at hun er muslim. For henne er religionen viktigere enn alt annet i livet. «Fatumo» kan gå bort til muslimske barn og ungdom og si at de må huske på at de ikke er norske og at de må oppføre seg som gode muslimer.

Da jeg besøkte voksenopplæringen «Fatumo» går på, forteller flere av medelevene hennes at hun er kontrollerende og plagsom, og at de føler at «Fatumo» presser dem til å be. Selv går hun ut midt i undervisningen for å be. Jeg har etter hvert blitt godt kjent med «Fatumo» og jeg syns hun er en interessant person. Hun mener at jeg er på ville veier som bor sammen med en av samme kjønn og som kler meg slik jeg gjør, hun har flere ganger tilbudt meg å «redde meg fra meg selv». Vi har hatt heftige diskusjoner om integrering og menneskeverd. Jeg ser «Fatumo» som fordomsfull, men det virker noen ganger som hun verken vet hva hun sier eller gjør. Hun hater Norge, men hun er veldig glad i pengene hun får fra NAV. Hun respekterer verken norske lover, regler eller verdier. Men hun går til NAV og forteller hva hun har krav på, hun kjenner til alle slags stønader. Personer som «Fatumo» tar og tar. «Fatumo» er en av de som nekter å jobbe der det selges alkohol eller svin. Hun har også fått tilbud om jobb på sykehjem, men hun vil ikke pleie menn. «Fatumo» mener det bør finnes egne jobber for muslimer, jobber der menn og kvinner ikke må jobbe sammen.

Vi kan ikke lukke øynene for slike som «Fatumo». Vi må stille strenge krav, de kan ikke bare «ta og ta», det er vel ikke et slikt samfunn vi ønsker?