Julaften 2016. Villmarksmannen Jens Kvernmo (32) har tent opp bål. Solnedgangen bretter seg rødgul i horisonten.

Jens sitter under en presenningsduk og nyter utsikten mot de snødekte fjellene.

Reinsdyrbiff på panna. Jens pakker opp den ene julegaven. Den som lager skvulpelyder.

Jens tar en slurk av øla. Det er slike øyeblikk han lever for. Det blir en julefeiring han aldri kommer til å glemme.

– Jeg klarer ikke å skille julene lenger. Jeg har opplevd 30 julefeiringer, som alle har vært like. Det er de samme menneskene. Julepynten står på nøyaktig samme sted. Dette ble noe helt annet, smiler han.

– Å leve som jeg gjør krever at du tar skikkelig sats. Men det er jævlig deilig når du først har gjort det, sier Jens Kvernmo. Foto: Kjartan Ovesen / NRK

Flere måneder på fjellet midtvinters. Alene. Det blir mange tunge stunder.

Men de spektakulære naturopplevelsene veier opp for alt.

– Nedturene kan være veldig tunge når man er alene i fjellet. Du har ingen å snakke og dele tankene med. Samtidig er oppturene enorme, sier Kvernmo.

– Jeg fyller kontoen med naturopplevelser. Det er en konto som aldri kan tømmes. I motsetning til bankkontoen. Men den driter jeg egentlig i.

Laget TV-serie

Venner og familie rister på hodet. Sier det er på tide å skaffe seg jobb og få kone og barn.

Men det er foreløpig helt uaktuelt for Kvernmo, som i vinter vendte ryggen til sivilisasjonen og flakket rundt langt inne i fjellmassivet Sylan. Han bodde i ei seterbu i Skarpdalen, i et naust ved Ramsjøen, og i ei hytte ved Skreddarsjøan. Han bodde også delvis i telt og under åpen himmel.

Med seg på turen hadde han et filmkamera, og bildene har nå blitt til en programserie. «Vinterdrømmen» sendes på NRK 1 i flere uker framover. Andre episode går på lufta tirsdag klokken 20.25.

Jens Kvernmo med fangst i forteltet. Du trenger javascript for å se video. Jens Kvernmo med fangst i forteltet.

– Jeg er vokst opp med en bestefar og oldefar som drev med fangst. Jeg synes det er en fascinerende måte å leve på. Det er en utdøende tradisjon jeg ønsker å videreføre. Og det er det gode, gamle fangstmannslivet jeg ønsker å vise for publikum, sier Kvernmo.

– Å leve som jeg gjør krever at du tar skikkelig sats. Men det er jævlig deilig når du først har gjort det.

Fyller kontoen med opplevelser

Gjennom programserien blir vi godt kjent med den sympatiske 32-åringen. Han deler mye og er ikke redd for å vise følelser.

Kvernmo mistet moren sin da han var sju. Han sender ofte en takk til henne. For eksempel når røya biter, eller når sola bryter opp skyene etter dager med gråvær.

– Jeg er nok litt overtroisk på noen måter. Jeg liker å tro at hun følger med meg. Jeg tror ikke hun styrer showet, men at hun trekker i noen tråder slik at jeg får disse opplevelsene, det har jeg troa på, smiler Kvernmo.

– Se på det her, da!

32-åringen har nettopp trukket to feite røyer opp fra et isvann. Det er tidlig morgen, og etter noen dager med gråvær, spiller godværsgudene på lag. Jens stopper opp og betrakter omgivelsene og nyter synet av vintersola som er på vei opp forbi en fjelltopp.

– Naturen, altså. Man må bare takke vår herre for at han skapte denne verden. Fytti katta! Jeg har ikke ord. Å få se slike soloppganger topper alt. Da er jeg i himmelrike, smiler han.

Det er slike naturopplevelser og øyeblikk som gjør det verdt det for Jens Kvernmo (32) å leve ensom i fjellet. Foto: Jens Kvernmo

Svingninger

Midtvintersnatt. Vinden uler og snøfokken pisker i teltduken.

Jens får ikke sove. Det blåser så kraftig nå at han frykter at teltet skal ryke.

– Jeg var ikke redd for livet mitt. Men det var helt klart ikke noe behagelig, det var sikkert 40 effektive kuldegrader.

Det er i slike stunder at 32-åringen noen ganger drømmer om en vanlig hverdag. Men det varer ikke lenge.

– Jeg er nok et evig ungkarsemne. Det er det bare å innse. Men noe må man ofre. Og det kan jo være fint å være ungkar også. Ingen bekymringer. Ikke noe mas om å vanne planter, støvsuge gulv og banke puter.

Ekstra mottakelig

Radio er noe av det viktigste Kvernmo har med seg når han er på tur.

– NRK P1. Favorittkanalen. Det er en radiovert der ... jeg husker ikke navnet. Men hun høres så besett fin ut!

– Musikken blir forsterket. Enkelte sanger treffer midt i hjerterota. Man blir emosjonell og ekstra mottakelig når man er alene i fjellet.

Jens Kvernmo kommer trolig aldri til leve et A4-liv. Han trives best i fjellet. Gjerne alene. Foto: Jens Kvernmo

Det er ikke så mange andre enn Kvernmo som drar på fjelltur langt inni hutaheiti midtvinters. Men på Schulzhytta treffer han ikke bare folk – han treffer jenter.

Jens har ikke snakket med ei jente på to og en halv måned. Han er over seg av begeistring.

Det er godt og varmt inne i turistforeningshytta. 32-åringen slår seg ned sammen med de fire turjentene.

Så blir det tyst.

– Jeg fikk helt skjelven! Haha.

– Det er tydelig at jeg hadde mistet noe. Ikke at jeg er så god med kvinnfolk ellers heller da, men.

Jens Kvernmo trives i sitt eget selskap. Foto: Jens Kvernmo

Stolt jeger

Jakt og skyting har alltid vært en lidenskap for Kvernmo. Han var aktiv skytter fram til han var 20, og han har fire NM-gull. 32-åringen har også bakgrunn fra Forsvaret.

I løpet av serien får vi være med på både jakt og fiske. Det går ikke alltid etter planen.

– Det er kanskje den største mentale utfordringen – når du ikke lykkes i jakten. Det er tøft å takle, det må jeg innrømme, sier Kvernmo.

– Jeg er veldig glad i dyr. På en måte er det litt vemodig å skulle ta det livet. Men det blir feil å tenke sånn. Mennesket har høstet av naturen gjennom alle tider. Jeg er stolt av å være jeger og over å føre tradisjonen videre, sier han.

Jens Kvernmo jakter på det meste, også rev. Foto: Jens Kvernmo

Kvernmo tar små sjanser når han er alene på tur.

– For hver sjanse du tar, er du én mulighet nærmere at det går galt.

Evig eventyrer

Våren nærmer seg. Vinterdrømmen går mot slutten.

– Jeg må ærlig innrømme at jeg på slutten av turene mine ser fram til å komme tilbake til sivilisasjonen og slikke vårsol og ta en kald øl.

Men det går ikke lang tid før han får lyst ut på tur igjen.

– Dette skal jeg faen meg gjøre resten av livet. Koste hva det koste vil.