Kommentar

Mannssjåvinister i kvinnelandet

Av Hanne Skartveit

Foto: ,

Respekt for kvinner er grunnleggende i Norge. Det må vi forsvare når verden kommer til oss.

5. desember 2015

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over fire år gammel

Nykommere må få vite hvorfor vi er glade i Norge. Dette lille rare landet langt nord, som flere ganger er kåret til verdens beste land å bo i. Vi har mye å takke våre forfedre for. Og våre formødre. Norsk historie er full av sterke kvinner.

Mitt Norge har innbyggere med forfedre fra hele verden. Det er et land som har klart å romme mennesker med ulik bakgrunn. Men nå kommer det mange flere. Det setter oss på store prøver.

Integrering er ikke et harmoniprosjekt. Det kan ikke gå smertefritt. Konflikt og direkte dialog er tvert om nødvendig for å videreutvikle et samfunn der vi ser hverandre som medborgere og landsmenn. Integrering krever at vi står for de verdiene vi holder høyt. At vi står opp for det vi tror på.

Kultur og kvinnesyn

Likestilling er en verdi som binder Norge sammen. Selveiende bønder har talt makten midt i mot. Arbeidsfolk har krevd sin rett – og fått det. Sett opp mot resten av verden, er det små forskjeller mellom fattig og rik i Norge. Det aller mest revolusjonerende de siste tiårene, er likestillingen vi har oppnådd mellom kjønnene. Kvinner har erobret makt og innflytelse. I sine egne liv, og i storsamfunnet.

Samtidig er kvinners plass i det norske samfunnet noe av det som mange nykommere opplever som mest utfordrende. Og det de kan komme til å utfordre sterkest.

Hør Skartveit snakke om dette: Giæver og Joffen

De tøffeste debattene vi har hatt i Norge om integrering, har handlet om kvinnesyn og kvinners rettigheter. Tvangsgifte, kjønnslemlestelse, æresvold og æresdrap. Sosial kontroll med unge norske jenter. Brødre og andre mannlige familiemedlemmer som blir pålagt å passe på at jentene oppfører seg «ærbart».

Det har vært en god utvikling i mange minoritetsmiljøer. Mange sterke unge norske kvinner med røtter langt herfra deltar i samfunnsdebatten. De kjemper for kvinners rettigheter, og bruker selv den friheten det norske samfunnet gir dem til å forme sine egne liv.

Men fortsatt er det mye å ta tak i blant nordmenn med innvandrerbakgrunn. Kultur og kvinnesyn er ikke noe folk legger fra seg i passkontrollen på vei inn i Norge.

Ser hverandre i øynene

Mange av de asylsøkerne som nå kommer til Norge, kommer fra samfunn der kvinner er annenrangs borgere, der de er mannens eiendom, og bærere av familiens ære.

Kvinner får ikke ta viktige avgjørelser uten samtykke fra en mann. Det er ikke likhet for loven. Kvinner har ikke de samme rettighetene som menn, hverken når det gjelder økonomi, skilsmisse, barnefordeling, eller andre spørsmål som handler om livsvalg og hverdagsliv.

Jeg har møtt sterke kvinner i land som Iran og Afghanistan. Deres kamp koster. Motkreftene er massive og brutale. Menn bestemmer det meste, både i familien og i storsamfunnet.

Kontrasten til Norge er slående. I våre regjeringer er det minst 40 prosent av hvert kjønn. Styreledere som bare velger menn til toppstillinger, blir uglesett.

Norske kvinner og menn ser hverandre i øynene – som likeverdige. Vi ser det blant unge kjærestepar og blant gamle ektepar – de respekterer hverandre og den andres valg.

Døtre har samme muligheter som sønner. Vold mot kvinner og barn er forbudt. Og helt forkastelig i alles øyne. Det er ingen aksept i det norske samfunnet for å behandle kvinner som underordnet menn.

Kvinner i jobb

Kampen for kvinners rettigheter i Norge har vært lang og tøff. Den har gått over flere generasjoner. Selv om det fortsatt er et stykke igjen, har vi oppnådd mye. Kvinner i Norge har rett til å bestemme over sin egen kropp. Vi har selvbestemt abort og rett til skilsmisse. Ingen andre kan styre vårt kjærlighetsliv. Vi oppfordres til å være økonomisk selvstendige, og stå på egne ben.

Det må være et ufravikelig krav at de som skal ønskes velkommen hit, må respektere kvinner på likefot med menn. De må få vite at dette er en forutsetning for den norske samfunnskontrakten, som de må slutte opp om.

Her ligger nøkkelen til en vellykket integrering av nykommerne. Og en nøkkel til å redde den norske modellen. Vår økonomiske suksess hviler på at yrkesdeltagelsen er så høy, både blant kvinner og menn. Kvinnenes inntog i norsk arbeidsliv gjennom 1970-tallet er langt viktigere for vårt velferdssamfunn enn oljen.

Den norske modellen, med et velordnet arbeidsliv, er grunnleggende. Vi vil ikke ha en ny underklasse. Og vi vil ikke ha en gruppe kvinner som står utenfor det norske arbeidslivet. Derfor trenger vi at kvinnene som kommer hit også deltar i arbeidslivet. Samtidig vil en fortsatt sterk økonomi bidra til at det blir færre konflikter og spenninger rundt nykommerne.

Glad i Norge

Norge er avhengig av at kvinner lever selvstendige liv og bidrar til samfunnet vårt. Fremtiden avhenger av at politikerne klarer å utvikle en integreringspolitikk som støtter opp om dette.

Det likestilte samfunnet vårt er en viktig grunn til at jeg er glad i Norge. Det ønsker jeg å formidle til de som kommer hit. Og jeg håper og tror at de fleste av dem etter hvert vil forstå det – og bli glade i det Norge de har kommet til. Det Norge døtrene deres skal vokse inn i, som frie og selvstendige norske kvinner.

Publisert: 05.12.15 kl. 07:33

Les også

Mer om Innvandring Likestilling Arbeidsliv