Efter terrorangrebet i Nice, hvor en tunesisk mand dræbte mindst 84 mennesker og sårede endnu flere, skrev jeg en opdatering på Facebook:

»Hvis det er islam, vil jeg ikke være muslim.«

Bemærk ordet »hvis«. I skrivende stund har Islamisk Stat påtaget sig skylden for angrebet. De nærmere detaljer er endnu ikke kendt.

Den franske regering har kaldt det terror. Jeg skriver ikke med min opdatering, at alle muslimer er terrorister, eller at vi er i krig med islam. Men som sædvanlig bliver det læst sådan af mange muslimer og andre kritikere af min person. Det er forudsigeligt, og det er præcis derfor, at islam er i dyb krise.

Min opdatering er skrevet med fuldt overlæg, og jeg har sagt det før. Det rækker ikke længere at udtrykke medfølelse med ofrene og de efterladte. Det rækker ikke at erklære, at vi nu må stå sammen. Det rækker ikke at fastslå, at vi er i krig mod tosser og terrorister, men ikke mod islam. Opdateringer af den karakter har jeg og mange andre skrevet så mange af, at det er blevet klicheer i en efterhånden terrorpakket hverdag.

Jeg er træt af klicheer og flosker. Det er vigtigt, at vi træder i karakter som et civiliseret samfundet og går et skridt videre.

Reaktionerne på min kortfattede opdatering udeblev ikke. Der var masser af opbakning, men også det modsatte. Mest interessante var reaktionerne fra folk med muslimske navne, og den gik lige fra den totale ansvarsfralæggelse – »det har ikke noget med islam at gøre«, »han er ikke muslim«, »det er en forkert læsning af Koranen« osv. – til perfide kommentarer om min person, der inkluderer de sædvanlige ord som »luder«, »forræder« og »vantro«.

Eksemplerne udstiller med sørgelig præcision, hvorfor islam er i dyb krise. Og de dokumenterer, kommentar for kommentar, at moderate muslimer har et kæmpeansvar for de europæiske landes fortsatte produktion af islamister.

Hvorfor al denne tossegode forståelse for islamis­tisk terror? Hvorfor er islam fredet, hver gang der begås terror i Frankrig, Danmark eller Bangladesh? Må vi høre et ramaskrig frem for det forsvar for islam, der kommer per refleks?

Men det er bekvemt at undlade at tage stilling og sige, at det intet har med islam at gøre. Det forværrer imidlertid kun problemet. Som min kollega Majid Nawaz fra Muslim Reform Movement har sagt i forbindelse med Nice-terroren:

»Folk siger allerede, at Nice-terroristen ikke var troende. Vær venlig at stoppe. De gode intentioner omkring muslimer gør kun problemet værre. Det er lige så slemt som at sige, at det har »alt« med islam at gøre. (…) Dette har »noget« med islam at gøre.«

Når man læser mit Facebook-kommentarspor, skal islam åbenbart gå fri for enhver pris. Det er nærmest et motto hos nogle. Derfor vil man hellere tilsvine sådan nogle som mig frem for at tage afstand fra terrorister. Og man nægter at kigge indad og indse, at islam har nogle problemer, som kun moderate muslimer kan overvinde. Det skal komme fra os selv. Men hvornår har man sidst hørt de samme mennesker kalde en terrorist for »luder«, »forræder« eller »vantro«?

Det centrale er erkendelsen af, at et internt problem ikke er det samme, som at alle muslimer er terrorister. Desværre er terrorister ofte islamister.

Vi har problemer med islam. Blandt andet med grundforståelsen af Koranen, som – helt forskelligt fra Bibelen – opfattes som forfattet af Gud selv og derfor ikke kan betvivles. Derfor opfattes Koranen af de mest rettroende muslimer som bogstavelig og forpligtende. Fra Bibelen ved vi godt, at Gud stort set taler til os gennem de 10 bud; resten er kommet til verden på guddommelig inspiration og er altså skabt af menneskehånd. Det betyder også, at man har kunnet fortolke sig ud af de urimeligheder, der fremgår af Det gamle Testamente.

Det skal vi lære af inden for islam.

Vi har derudover et problem med den islamistiske ideologi, der er god til at tilbyde især folk, der roder rundt på samfundets bund med kriminalitet og stoffer, en hurtig løsning med et tilbud om en tur til Paradis og 72 jomfruer. Så er man frelst, og alt glemt.

Enhver, der kan sin historie, ved, at uhyrerne bag 11. september-angrebet i USA »integrerede« sig i overensstemmelse med »Taqiyya«: Man må gerne lyve for ikke at blive afsløret.

Men vi muslimer kan ikke frikende os selv for et ansvar for, at islam er i dyb krise, og at det er en pligt at bekæmpe de mørke kræfter.

I stedet har man travlt med at tage afstand fra dem, der tager afstand fra terror; os, der påpeger, at islam er blevet medpassager i samtlige større terrorangreb i nyere tid.

I kan ikke blive ved med at sige, at islam betyder fred, når islam i dag domineres af nogen, der vil krig – og jo, islam er godt i gang med at udvikle sig til at blive krigens religion. Vi er i krig med islamisterne, og de vil bekæmpe Vesten herfra til verdens ende, hvis de får mulighed for det. Islamisme blev skabt som antitese til Vesten.

De fleste muslimer drømmer om tryghed, arbejde og uddannelse til deres børn. Helt almindelige ting, som islamisterne aldrig kommer til at levere. Derfor er det uforståeligt, hvorfor mange moderate muslimer freder dem.

Hvorfor er det så, at man vil hjælpe islamisterne med at sønderrive disse drømme, fordi man ikke vil kigge indad og se, at vores religion har et problem?

Smid nu rygmarvsreaktionerne ad helvede til. Ja, jeg er en af budbringerne, men drop »Always Kill the Messenger«-mentaliteten og den kollektive benægtelse. Tag ansvar. Mit ærindre er ikke at splitte eller skabe mere had – tværtimod – men at samle folk om at bekæmpe dem, der bruger religionen som begrundelse for at slå hundredevis af uskyldige mennesker ihjel.