En mand med magiske kræfter kommer ind i et laboratorium.

Ja, det kan lyde som begyndelsen på en vittighed, men det er faktisk titlen på et CIA-dokument, som ikke længere er fortroligt. Dokumentet kan i dag ses online ligesom 930.000 andre dokumenter indeholdende mere end 12 millioner sider.

De 930.000 dokumenter har været offentlige siden 2000, men det har hidtil krævet et besøg på et arkiv i Maryland og en ledig plads ved en af fire computere. Efter pres fra en amerikansk journalist indvilligede CIA omsider i at frigive dokumentsamlingen på internettet. Den kan ses her.

Læs også: Area 51 afsløret af tidligere medarbejdere

Dokumentet om manden med de magiske kræfter stammer fra 1969 og er skrevet af bygningsingeniøren A. Rafailyan, der er flyttet til USA efter at have boet i Tbilisi i Georgien. A. Rafailyan vil fortælle om en række mundtligt videregivne historier, han har hørt i flere år. Om en person, der angiveligt besidder helbredende kræfter og har fået disse testet.

A. Rafailyans opremsning af diverse bedrifter og laboratorietests er ude af trit med de fysiske love, vi andre kender til. De kan nok bedst betegnes som en omgang overnaturlig sludder (omend der naturligvis også kan være tale om et helt særligt kodesprog fra én agent til en anden agent, som vi andre uden skæg og blå briller ikke kan tyde).

Som sådan er dokumentet fra den georgiske bygningsingeniør ret kendetegnede for en del af de nu offentliggjorte sider, der giver et indblik i, hvad det amerikanske efterretningsvæsen for udenlandske efterretninger har interesseret sig for igennem historien.

Masser af UFO'er og mystik

Nysgerrigheden efter eller angsten for at finde ud af, hvad russerne monstro foretager sig, fylder meget. Derudover er der en hel del om UFO'er eller overnaturlige eksperimenter såsom projekt Stargate, der strakte sig fra 1978 til 1995. Kodenavnet dækkede over USA’s militær og CIA, som var interesserede i at afdække, hvorvidt fænomener såsom tankekontrol eller personer med overnaturlige evner med fordel kunne anvendes af USA’s regering, og om de militære magter bag jerntæppet monstro allerede drog fordel af sådanne kræfter.

Indholdet byder tilsyneladende ikke på nogen større seriøse afsløringer. I hvert fald ikke eksempler, som nogen medier har opdaget endnu.

Ing.dk har også lavet en automatiseret gennemgang for at se, om der skulle gemme sig ny spændende viden eller sjove anekdoter om teknik, videnskab eller ingeniører. Det er overordnet ikke tilfældet, så vidt vi hidtil har kunnet se i databasen.

Der er dog enkelte undtagelser. De dokumenter knytter sig primært til Danmarks engagement i Grønland og Arktis. Eksempelvis orienterede CIA den 30. januar 1968 USA’s præsident, Lyndon B. Johnson, om, at Danmarks afgående Jens-Otto Krag stillede sig på bagbenene i forhold til USA’s interesser i Grønland.

Jens-Otto Krag havde ikke et gnidningsfrit forhold til USA i Grønland i sin regeringstid. Blandt andet på grund af amerikanernes brug af Thule Air Base – en United States Air Force-flyvestation i det nordvestlige Grønland.

Læs også: Amerikanske satellitter skal spionere på naboerne i rummet

USA ønskede ikke alt for meget postyr omkring sine militære aktioner og intentioner med Grønland. Det ønske var de ikke sikre på, at Jens-Otto Krag altid ville honorere.

At dømme ud fra tonen i CIA’s orientering til præsidenten huede det dem ikke, at Jens-Otto Krag som en af sine sidste handlinger i sin regeringstid satte fokus på amerikanske overflyvninger af Grønland med atomvåben. Krag nægtede at lægge låg på sagen og gennem en italesættelse lagde han mere eller mindre op til, at hans efterfølger som noget af det første skulle kigge på sagen.

CIA-guide til byggeri i Grønland

Et andet ti sider langt CIA-dokument indeholder tekniske byggespecifikationer på, hvordan man kan lave og medbringe præfabrikerede bygninger til brug i Arktis. Dokumentet er fra efter 1949 og fremhæver blandt andet konstruktionen af en dansk vejrstation ved Thule som et godt eksempel på nogle af de nødvendige og rette valg ved byggeri i de kolde egne.

En række materialevalg og udformninger for at undgå skader forårsaget af kulde og kraftige vejrforhold bliver gennemgået.

Læs CIA-guiden til byggeri i arktiske egne herunder:

Forfatteren gennemgår også konstruktionen af igloer – hvilket han eller hun tilsyneladende har haft en faible for. Omend det er en præference, der nok ikke har været det foretrukne byggevalg i CIA’s hovedkvarter, men som alligevel smittede af på anbefalingerne til byggeri i Arktis.

Mercatorprojektionen volder kvaler

Kort, tabeller og diagrammer har altid spillet en stor rolle i CIA’s analyser af magtbalancer, militære placeringer og anden geopolitik.

I det ret velskrevne dokument Do You Like Maps? fra 1984 beskriver en CIA-medarbejder, hvordan han havnede i efterretningstjenesten, hvordan man visualiserer data, og ikke mindst hvad kort kan bruges eller misbruges til.

Dokumentet er tilsyneladende en del af en samling af kilder og CIA-teorier om, hvordan man indsamler informationer om udenlandske statsmagter. CIA-medarbejderen beskriver den hemmelige indhentning af data til kortvisualiseringer, og hvordan USA og Rusland tidligere har udkæmpet en kortkrig for at forvirre hinanden og give fjenden en forvrænget opfattelse af, hvordan en række forhold i fjendens territorium egentlig forholdt sig.

En særlig plage for kortmageren hos CIA ser ud til at have været problemet med mercatorprojektion. En forvrængning, som førte til, at medarbejderen i sin militære tjeneste sendte et fly på forkert kurs.

Mercatorprojektionen er standardmetoden ved fremstilling af kort til nautiske formål, fordi den kunne vise linjer med konstant sand pejling eller sand kurs som rette linjer.

Mercatorprojektionen giver et kort, hvor retninger og former er nøjagtige, men hvor der sker en forvrængning af størrelsen, som bliver stadigt mere forværret, jo længere afstanden er fra ækvator. Som et godt eksempel herpå fremdrager medarbejderen visualiseringen af Grønland:

Illustration: Do You Like Maps? (1984)

Spionfly blev optanket i Grønland

Et helt tema-arkiv i de offentliggjorte CIA-dokumenter omhandler det legendariske Oxcart A-11/12-projekt. Et projekt med afsæt i udviklingen og afviklingen af spionflyet U-2, der dog kun var hemmeligt frem til 1960, hvor et amerikansk U-2-fly blev skudt ned over Sovjetunionen.

På det tidspunkt var 200 ingeniører og teknikere allerede i gang med udviklingen af U-2's afløser, der i første omgang gik under kodenavnet A-11 Oxcart. Flyet blev blandt andet konstrueret af den legendariske Clarence L. 'Kelly' Johnson fra Lockheed og var forgænger for overvågningsflyet SR-71 Blackbird.

Oxcart havde samme udformning af flykroppen udført i titanium som SR-71, hvilket gav flyet unikke stealth-egenskaber og en form, der ikke umiddelbart kunne skelnes fra andre flytyper. De 200 ingeniører og teknikere arbejdede på udviklingen af flyet, der blandt andet kunne flyve tre gange lydens hastighed. Oxcart 12 opfattes i dag som et pionérfly, der revolutionerede flydesign på adskillige punkter, bl.a. anti-radar, support-systemer til piloten og brugen af titanium.

Bugen af en Oxcart A-12 fotograferet et sted i Californien. Illustration: Central Intelligence Agency

Thornton Barnes (i dag 72 år) var projektingeniør på Area 51 og arbejdet med blandt andet Oxcart A-11/12-projektet. Sammen med fire andre medarbejdere stod han i 2009 frem i avisen LA Times og berettede om en stor del af deres arbejde med revolutionerende flydesign på det myteomspundne Area 51.

Thornton Barnes berettede, at det ikke mindst var den avancerede udvikling af superhurtige fly, der lokkede de ansatte til. Men CIA var også selv opsøgende for at finde kandidater til de tophemmelige projekter.

»Firmaet (CIA, red.) fandt de bedste inden for hvert område og satte dem sammen på projekterne på Area 51,« siger Thornton Barnes, der allerede blev rekrutteret som 22-årig, efter at han tidligt havde demonstreret en omfattende teknisk indsigt.

I alt blev der gennemført over 2.850 testflyvninger med Oxcart, der ifølge de tidligere medarbejdere kan have været medvirkende årsag til en stor del af de mange UFO-rapporteringer, der har været i området. Selve Oxcart-flyvningerne blev indstillet i 1968 blandt andet på grund af en præference for SR-71 Blackbird, som havde en bedre lasteevne. Derudover fløj Oxcart også på flere missioner i udlandet blandt andet til luftrummet over Cuba og Vietnam.

Oxcart-projektets banebrydende og hemmelige design har givetvis været skyld i mange oberservationer af UFO'er - enten fra rummet eller fra Rusland - i den tid, hvor projektet var aktivt. Illustration: Defense Visual Information Center (DVIC)

At projektingeniør Thornton Barnes og de øvrige medarbejdere stod frem i 2009, hænger nok sammen med, at CIA to år tidligere var begyndt at deklassificere dokumenter om Oxcart 12. Dertil kommer, at præsident Lyndon B. Johnson også på et tidspunkt i 1960'erne måtte løfte lidt af sløret for arbejdet med et hemmeligt supersonisk amerikansk fly. Han var presset af, at der var opstået rygter om og ængstelse for, at russerne befløj amerikansk luftrum med et superfly. Johnson berettede i den forbindelse, at USA var fremme med et unikt egenproduceret fly.

Hemmelige brændstoftanke til tørstigt fly

Sammen med de nye online-publicerede dokumenter kan man i dag tegne et mere bredt billede af, hvad CIA og USA’s militær brugte det revolutionerende Oxcart-fly til.

Dokumenterne viser, at Oxcart faktisk på mange punkter var bedre end sin efterfølger, SR-71 Blackbird. En akilleshæl var dog, at spionflyet havde en vældig appetit på brændstof - vel at mærke specielt raffineret brændstof til flyet. Derfor måtte USA fremstille hemmelige brændstoftanke kun til Oxcart-projektet og opstille disse forskellige steder i verden. Disse steder var i Californien, Alaska, Okinawa i Japan, Adana i Tyrkiet samt Thule i Grønland.

Dokumenter viser for eksempel, at Shell vandt kontrakten på at stå for brændstof-leveringen til Thule i forbindelse med Oxcart-projektet. Hertil blev små grupper af teknikere sendt og udstationeret i korte perioder udelukkende for at sørge for, at spionflyet havde adgang til det rette brændstof i Grønland – og at informationerne om det særprægede fly ikke blev spredt.

Læs Shells CIA-kontrakt (med rabat) på hemmelige brændstoftanke i Grønland:



Harry Martin, brændstof-specialist, er en af de tidligere Area 51-ansatte som har berettet om sit tophemmelige arbejde til LA Times. Blandt andet om hvordan han engang skulle forberede sig på at skulle forlade det lune klima i Nevadas ørken til en mission i tænderklaprende Thule i Grønland.

»Min kone kastede ét blik på mig iført arktiske støvler og en velvoksen vinterjakke og vidste, at hun ikke behøvede at stille nogen spørgsmål om, hvor jeg skulle hen,« har han fortalt.

I dag eksisterer der ti A-12 Oxcart-fly. Et af dem kan ses på en udstilling på et hangarskib i New York. Herunder ses specifikationerne for A-12 Oxcart versus SR-71 Blackbird:

Illustration: Oxcart

**Opdateret 27.jan: I den oprindelige version af artiklen stod der, at Jens-Otto Krag forpligtede sin efterfølger til at kigge på USA's overflyvninger med atomvåben. Det var en lidt for bastant udlægning på grund af en fejl-oversættelse af CIA-dokumentet. Der var snarere tale om, at Krag gennem en italesættelse forsøgte at sikre sin efterfølger til at kigge på sagen.

I et forsøg på at sikre at Krags efterfølger kiggede på sagen