Atter terrorangreb. Og atter med dybe rødder i islams forunderlige univers, som vi vesterlændinge ikke begriber, uanset hvor megen ulejlighed vi gør os, hvorfor vi fornægtende og hændervridende vælger den let-dansende reaktion: At forsikre os selv og andre om, at islam jo er fredens religion – og at det hele således nok ikke er så slemt endda…

Og hver gang med de samme intetsigende forsikringer om hvor meget man i den grad står last og brast – så med New York, så med London, så med Paris, så med Bruxelles, så med Nice… Og hver gang med tilføjelsen om, at vi endelig ikke må ændre vores måde at leve på – »…for så har terroristerne vundet«.

Denne sidste rutinemæssige tilføjelse er behagelig for de politikere, som ikke har den fjerneste lyst til for alvor at stikke fingrene i hvepseboet og rent faktisk gøre det, de er sat til: At stoppe med den sentimentale snak, for i stedet at handle! For sandheden er jo erkendelsen af, at vi bliver nødt til at ændre vor måde at leve på. Og første skridt er at holde op med at være naive.

Det er vigtigt at understrege, at opgaven er en national opgave. For vel skal vi drage nytte af det gode samarbejde, vi allerede har hen over de grænser, som nu lykkeligvis er ved at blive genetableret. Men i den nationale forpligtelse, vi politikere har i forhold til at skabe tryghed og sikkerhed i Danmark og for det danske folk, kan vi ikke forlade os på et skrantende og humpende EU. Vi må selv gøre det nødvendige.

Denne nationale forpligtelse vil koste mange penge. Men når det gælder nationens sikkerhed og tryghed, kommer denne forpligtelse forud for alle andre forpligtelser, vi går og sysler med i det daglige.

Først og fremmest må efterretningstjenesterne tilføres de nødvendige midler til at blive endnu mere strømlinede og effektive, specielt når det gælder IT-overvågning. Yderligere må grænsekontrollen med såvel politi som toldere, eventuelt med et gendarmerikorps, gøres permanent.

Yderligere må vi ændre vor indstilling til det islamiske univers i erkendelse af, at det er derfra langt den største del af terroren har sine rødder. Vi må i en længere periode – måske fire til seks år – helt afvise at modtage flygtninge og indvandrere fra islamiske lande, indtil vi har fået skabt overblik over vore fremtidige indsatser. I forhold til de allerede eksisterende islamistiske miljøer i Danmark. PET må øge overvågningen, infiltrere enklaver, og sætte ind over for hjernevask af unge, ligesom de imamer, som prædiker jihad-mord, skal fratages deres danske statsborgerskab og udvises for bestandigt.

En ganske særlig forpligtelse må pålægges de muslimske samfund, for det er fra dette univers, at islamismen har sit udspring. Forpligtelsen må være, at såvel samfundene som det enkelte medlem af trossamfundet får meldepligt til myndighederne, når et ungt menneske viser tegn på jihad-fanatisme, eller når man overværer imamers mord-prædikener.

Og det skal medføre straf, hvis man undlader at rapportere, og derved gør sig medskyldig i fremtidige forbrydelser. Der bør i det hele taget fra Danmarks muslimske samfunds side nu udvises samfundssind – forstået på den måde, at man definitivt, officielt så vel som reelt, melder sig som aktiv allieret i vort frie, herlige lands endelige opgør med den muslimske fanatisme.