Valresultatet med två regeringsalternativ som båda fick mindre än hälften av rösterna har fått många att kräva samarbete och regeringsförhandlingar över blockgränsen. Särskilt riktas kraven mot Centerpartiet och Folkpartiet om att sätta sig i förhandling med Socialdemokraterna och Miljöpartiet.

Det finns flera anledningar att vara kritisk till de påtryckningarna. För det första ägnade S och MP en hel valrörelse åt att hårt kritisera C och FP. Det talades om att de förstört landet, att något gått sönder. Vill man samarbeta med någon kan det vara en idé att inte svartmåla dem precis innan. Den retoriken blir förvirrande för väljarna.

Om man nu är S-sympatisör, vill man då verkligen att ens parti ska samarbeta med de onda typer som man kritiserat hela valrörelsen? Och om man röstat på C eller FP, känner man sig inte något irriterad på S tendens att först säga att allt partierna gjort varit dåligt för att sedan komma och be om samarbete?

Det finns helt enkelt inget mandat för C och FP från alliansväljarna att samarbeta med vänsterpolitiken. Den som ville se en S-ledd regering röstade sannolikt på Löfven och gänget, inte på C eller FP. Det måste politikerna respektera.

Den andra aspekten är risken med att få ett land utan opposition. Ifall höger och vänstersidan går in i en stor koalition, gör upp och samarbetar om allt i en enda stor, grå överenskommelse, då om något riskerar man få mer politikerförakt.

Varför ska jag som medborgare och väljare bry mig om att rösta på olika partier om allt ändå slutar med att alla frågor görs upp makthavarna emellan i slutna rum? Ett sådant samarbete lämnar inget utrymme för avvikande åsikter och ideologi, Sveriges ledning blir ett enda stort tungt samförståndsmys som kväver all idédebatt. De avvikande motrörelserna och minoritetsrösterna riskerar tystna helt.

Vad C och FP ska göra är givetvis att hålla sina löften och sin linje, den som de presenterade för väljarna i valrörelsen. Det vill säga, hålla ihop Alliansen och i övrigt verka i fråga för fråga.

Om S och MP exempelvis vill göra upp om att bevara valfriheten med en eller flera av de borgerliga är detta inte ett problem eftersom det är i linje med deras vallöften. Att göra upp i enskilda frågor som partierna står för är en konsekvent och ansvarsfull linje. Men då kommer den nya minoritetsregeringen också att behöva förhandla fråga för fråga. Det är den situation man skapat åt sig själv och det mest rimliga sättet att hantera den situation som nu är.