Om skribenten Adam Karlström är 30 år. Han är gift och har fyra söner, de är bosatta i Västerås men Adam är uppvuxen i Bjurhovda.

Detta är åsiktstext i form av en debattartikel. Åsikterna är skribentens egna och inte Nyheter24:s.

Andreas är en gammal vän till min familj. Min bror Johan var med när olyckan hände, jag vet och har sett genom åren hur Andreas liv kantats av motgångar; och hur hans smärta verkligen och då menar jag verkligen brutit ned honom i omgångar.

Jag umgicks flitigt med hans lillebror när jag var mindre och minns hur Andreas kämpade varje dag med allt och hur ont han hade. De sista åren har så många vänner till mig gått bort i både överdoser och rena självmord så nu får det vara bra.

Jag är rädd för att Andreas inte ska orka kriga längre därför har jag beslutat att jag kommer hjälpa Andreas ända in i det sista.

LÄS MER: Att knark är olagligt är lika konstigt som om bacon skulle vara det

Andreas är ingen knarkare, Andreas odlade inte cannabis för att tjäna pengar, eller missbruka den han odlade cannabis för att kunna leva.

Andreas är en handikappad kille som försöker leva ett drägligt liv. Och genom sitt sätt att bruka cannabis kom han åter in på banan igen och kunde fungera så normalt som man bara kan göra med Andreas förutsättningar, som till exempel jobba på heltid, kunna slutföra en familjemiddag.

Men istället för att låta Andreas för första gången på väldigt länge kunna leva och kunna skratta så dömmer man nu honom till dagsböter på elva tusen.

Pengarna är inget problem – problemet är att han döms till att gå tillbaka till den killen som inte fungerade. Till den killen som har smärta, till den som inte kan jobba heltid, han döms till att inte alltid kunna närvara med sin kära familj.

Sverige dömer Andreas Thörn till att återgå till ett liv som består av sömnlösa nätter fyllda i tårar, Sverige dömer honom att åter igen sitta med sin familj vid matbordet och låta tårarna falla för att sen avbryta middagen för att han har för ont.

Jag kan bara utgå från mig själv och jag hade aldrig orkat kämpa så mycket som Andreas gjort och gör. Man kanske dömer bort orken som Andreas måste ha för att överleva.

Andreas valde inte själv att köra omkull på sin cross, han valde inte själv att leva ett liv i rullstol, han har väl för fan genomlidit tillräckligt genom alla dessa år.

Och när han äntligen hittar ett medel som ger honom livsglädje och orken att kunna kämpa vidare då dömer man honom som en brottsling och tar bort det ifrån honom.

I Sverige får du dricka sprit och riskera att dö av alkoholförgiftning men du får inte bota smärta med cannabis ett ämne som ingen dött av vad jag vet.

Samtidigt kan du få betydligt mycket värre narkotika utskrivet som smärtstillande i form av olika morfinpreparat till ett exempel Oxycontin och Dolcontin.

Jag kan odla cannabis åt Andreas. Jag kan betala hans dagsböter, jag kan stå mitt straff inför tingsrätt, hovrätt och Högsta domstolen enbart för att Andreas ska få ett drägligt liv att leva.

Tro mig ni kan döma mig hundra gånger jag viker mig aldrig jag kommer ta straffet rakryggad om det så krävs för nu har jag fått nog av denna dubbelmoral som finns i det här landet.

Adam Karlström