Men att bara anta IS krigsförklaring utan att ha en plan för att verkligen besegra dem är farlig retorik, och nästan lika med att bara ge dem segern direkt. Det upphöjer dem till att börja med till de globala krigare de så hett önskar vara. Men IS är ingen stat. Deras planer på ett kalifat kommer aldrig att förverkligas. De är terrorister, och bör behandlas som sådana. De ska inte förhandlas med eller ens ses som en fullvärdig krigförande part.

I stället bör de ses som en samling terrorister, vars ledare och medhjälpare ska sökas upp och ställs inför rätta eller dödas i strid. Deras finansiering bör strypas och vägar för rekrytering bör täppas till. Det finns både resurser och kompetens att göra det från Europa och USA:s sida. Det gäller däremot att vara klok nog att inrikta sig på just de sakerna, i stället för att tänka i termer av storskaliga och urskillningslösa krig igen.

För detta är ju själva helvetes-ekvationen som ingen har fått ordning på i vår tid, efter misslyckanden i Irak och Afghanistan: Hur håller vi oss borta från att försöka ta över och möblera om andra länder, och kanske ställa till ännu mer skada, men samtidigt lyckas hindra terrorism från att sprida sig därifrån? Det brinner ju just nu i Jemen, Syrien, Irak, Afghanistan och Libyen samtidigt, utan några tecken på att de konflikterna kan lösa sig självt, eller med vad som åstadkommits hittills.

Europa som union befinner sig redan i en djup kris, där gränser har brutit samman och det ständigt ökande inflödet av flyktingar skakar unionens själva fundament. Dåden kommer också att få konsekvenser på det området, i form av striktare gränskontroller och hårdare krav på nationella säkerhetstjänster och dess samarbete. Att en av terroristerna i Paris var en känd extremist för fransk polis kommer inte att gå obemärkt förbi. Men lösningen måste även där bli något smartare än både en variant av Guantánamo eller att de som alternativ bara får fortsätta att röra sig fritt runt om i Europa.