Ända sedan de romska tiggarna slog sig ner utanför våra köpcenter har debattens vågor gått höga. Medan vissa krävt tiggeriförbud ordnar andra mat, kläder och härbärgen som ger värdefull hjälp för stunden - men inget av dessa angreppssätt löser grundproblemet. Att göra insatser på plats i Sverige blir som att försöka bota benbrott med värktabletter.

Oavsett om vi möter romerna med kall hand eller öppen famn kommer de återvända till ett land där de står utan jobb, utbildning och framtidsutsikter. Målet måste vara att ge dem värdighet här - och förändring där. Jag vet att det går, för organisationen Hoppets Stjärna, som jag arbetar för, gör det i detta nu.

Efter 26 års arbete i landet har vi fått djupgående insikt kring de rumänska romernas situation. De har diskriminerats, förtalats och förföljts sedan medeltiden; hållits som slavar och jagats som djur. Än i dag tillhör de samhällets bottenskikt, och den utbredda antiziganismen gör att landets politiker inte vill ta i frågan med tång. Av Rumäniens uppskattningsvis två miljoner romer står 90 procent utan fast arbete i dag, och 52 procent har aldrig ens fått chansen på arbetsmarknaden.

Desperationen driver dem att lämna sina hem och sina kära för att under förnedrande former lägga sitt öde i främlingars händer. Skramlet av växelmynt blir det svaga hoppets melodi.

I de byar de återvänder till, där stora familjer trängs i fallfärdiga ruckel, saknas fyra av de grundstenar som varje välmående samhälle vilar på: utbildning, arbete, hälsa och lagliga rättigheter.

Allt det här hänger förstås ihop. Utbildning ger arbete som i sin tur ger välstånd och bättre hälsa - men dit är det lång väg kvar. Eftersom många romer är analfabeter vet de inte ens vad de har rätt att kräva av sina myndigheter, och misstänksamheten är stor. Det här är människor som förlorat tron på att det överhuvudtaget finns någon som vill dem väl. Det dödläget kan bara brytas genom handling - och det är precis vad vi har gjort.

Vårt färskaste exempel är byn Valea Seaca, hem för otaliga av de romer som kommit till Sverige. I december, när kylan kröp ner mot 20 minus, var många familjer bokstavligt talat nära att frysa ihjäl. Vår hjälp kom i form av ved för hela vintern och matpaket till de mest utsatta. Sådan nödhjälp måste alltid vara det första steget, och där skapas förtroendet. När folk inte längre hungrar och fryser kan de börja tänka på framtiden.

Lennart Eriksson

Då blir nästa steg att satsa på utbildning för barnen - och det behövs verkligen. När du tvingas göra läxorna utan belysning, och dina föräldrar inte ens kan läsa, blir det oerhört svårt att hänga med i skolan. Därför ordnar vi läxhjälpsprogram i rena, ljusa lokaler där barnen också kan duscha och tvätta sina kläder.

Bättre hygien ger först och främst bättre hälsa, men banar också väg för social acceptans. Även de vuxna får, genom alfabetskurser, chans att lära sig skriftspråkets grunder och tar därmed ett stor kliv närmare samhället. Sist men inte minst finns stora mängder EU-bidrag som i dag ligger orörda. De aktörer som har rätt till stöd saknar ofta det rörelsekapital som krävs för att komma i gång. Det här löste organisationen Hjärta till Hjärta genom att förmedla ett lån på 100 000 som möjliggjorde en satsning värd 2 miljoner - och när projektet väl blivit verklighet fick långivaren tillbaka sin femprocentiga grundplåt.

Rumäniens romer behöver fler initiativ av det slaget. Utmaningen är enorm, och det krävs prestigelöst samarbete mellan alla oss som vill åstadkomma långsiktig förändring. Vi har en unik möjlighet att föregå med gott exempel för resten av Europa, ge bränsle till alla de goda krafter som finns i Rumänien, och faktiskt förändra romernas framtid. Den chansen får vi helt enkelt inte missa.

Lennart Eriksson

Utvecklingschef på Hoppets Stjärna, en oberoende biståndsorganisation som utifrån kristna värderingar arbetar med fokus på att hjälpa barn.