Konferansen «Porno og myter», som arrangeres i Oslo i morgen med over 100 deltakere fra hele landet, er det største pornokritiske arrangementet i Norge siden 1980-tallet.

Konferansen tar opp viktige feministiske temaer, som: Hvordan påvirker det oss som samfunn at pornobransjen er så dominerende innenfor populærkulturen? Hvordan påvirker det oss at nettporno er så tilgjengelig og allment akseptert? Hva gjør pornokulturen med vårt syn på kjønn og seksualitet?

Og det viktigste spørsmålet: I feministbevegelsens fortsatte kamp mot menns vold, mot objektivering og for et samfunn der kjønn ikke legger begrensninger for våre liv, hvordan skal vi møte den økende pornokulturen?

På 1980-tallet sto store deler av det politiske Norge sammen med kvinnebevegelsen i kravet om å begrense pornoindustriens muligheter til å tjene penger på salg av kvinnekroppen, objektivering og fornedring. Resultatet ble en ny pornolov i 1985, der det blant annet ble forbudt å selge pornografisk materiale, importere dette fra utlandet og vise fram pornografi i offentligheten. Pornografi ble i loven definert som «kjønnslige skildringer som virker støtende eller på annen måte er egnet til å virke menneskelig nedverdigende eller forrående, herunder kjønnslige skildringer hvor det gjøres bruk av lik, dyr, vold og tvang». Loven ble revidert i 2000, men beholdt mye av den samme innretningen.

I 1985 var det ingen som hadde hørt om internett; porno ble solgt over disk i lugubre pornosjapper i storbyene. Den groveste pornoen måtte de til Sverige for å få tak i, hvis ikke pornosjappa hadde et bakrom med dyre- og barneporno som bare innvidde visste om. I 1985 var det bare én TV-kanal i Norge, og det var store debatter om NRK skulle få lov til å vise såpeoperaen «Dynastiet», som viste både utroskap og annen dårlig moral.

Ingen tenkte tanken på at et program ved navn «Trygdekontoret» en gang i framtida skulle gå til innkjøp av pornofilm basert på programlederens seksuelle fantasier, som var greit å vise på TV fordi det visstnok var en spøk. Ingen hadde mulighet til å forestille seg at det som i 1985 ble kalt «mykporno» i 2015 er vanlige ingredienser i nær sagt alle filmer og dramaserier, eller at sjangeren «detektivserier» skulle bli fullstendig dominert av voldtekt og bestialske drap på unge kvinner. Dagens medievirkelighet seksualiserer vold mot kvinner på en måte som ville vært fullstendig utenkelig for 30 år siden.

Hensikten med pornoloven i 1985 var å ramme pornosjappene og hindre etablering av pornokinoer, som har vært så vanlig i andre land. Men etter at internett overtok som distribusjonskanal på starten av 2000-tallet, har det politiske knefallet for pornoindustrien vært total.

Utviklingen av pornoindustrien henger faktisk nøye sammen med den teknologiske utviklingen. På 1980 og -90-tallet, da alle hjem ble utstyrt med videospillere, førte dette til framveksten av et enormt pornofilmmarked, på samme måte som framveksten av internett har gjort underverker for tilgjengeligheten. Statistikk fra 2009 viser en tilgang på 420 millioner pornonettsider spredt over 4,2 millioner nettsteder, og det ble gjennomført 68 millioner søk etter porno hver eneste dag. Ifølge Gail Dines var den globale pornoindustrien verdt omtrent 96 milliarder dollar i USA i 2006, og siden den gang har industrien vokst i omfang.

Ny teknologi har gjort porno mer tilgjengelig, billigere og mer diskret å bruke enn noen gang i pornoindustriens korte historie. Uten å risikere verken straffeforfølgelse eller tap av status kan enhver, uansett alder, med noen få tastetrykk få tilgang til uendelige mengder rå porno på under ti sekunder.

Populærkulturen hamrer inn budskapet om at porno er gøy, og at porno fører til maksimal frihet og nytelse. Pornoindustriens markedsstrategier påvirker samfunnet på en dyptgripende måte: de former vår identitet, vår oppfatning av verden, vår seksualitet og våre normer for akseptabel oppførsel.

At kvinner blir redusert til blikkfang for å selge aviser eller andre varer, påvirker oppfatningen av kvinners verdi. Selv om det gjennom sexkjøpsloven ikke lenger er lov å kjøpe kvinners kropper her i landet, har man fortsatt god tilgang på nakne kvinner blant annet på strippeklubber. Tabloidaviser, musikkvideoer, dataspill og reklame har en bildebruk som man tidligere bare så i pornografien.

Aldri før har en hel generasjon blitt flasket opp med pornopåvirkning på samme måte som de som er unge i dag. Dette er et eksperiment med den oppvoksende generasjon sin seksualitet og identitet, som vi ikke aner utfallet av, men som man allerede kan se konturene av, én generasjon etter at høyhastighets bredbånd for alvor gjorde pornoen supertilgjengelig.

Den typiske storforbruker av internettporno i Norge er en gutt på under 15 år. En EU-undersøkelse viste nylig at norske barn er på Europa-toppen i porno-nettsurfing. Å tro at det ikke påvirker synet på kvinner og menn generelt, er naivt.

Kvinner læres opp til at smerte og ydmykelser skal tåles. Det er ingen som protesterer i en pornofilm. Det rådende mannsidealet i porno er blottet for empati og er voldsom i sin seksuelle framferd. De unge mennene som flaskes opp med dette skal vokse opp og blir våre barns lærere, sykepleiere, naboer og kolleger.

Vi har ikke alle svarene på hvordan vi som samfunn kan beskytte oss mot denne utviklingen. Konferansen «Porno og myter» er det første store møtestedet i «internettets tid» som tar opp pornokulturens påvirkning. På samme måte som røykeloven har endret folks holdninger til sigarettrøyking, kan en tenke seg at pornoindustrien og pornokulturen begrenses gjennom holdningskampanjer, nettpornofilter og en håndhevelse av pornoloven på internett.

Myndighetene har vist at de tør å ta grep på internett, gjennom å stenge de viktigste nettsidene for ulovlig nedlasting av filmer for norske IP-adresser. Er det for mye forlangt at politikerne tar det samme ansvaret når det gjelder kvinners rett til likestilling og frihet, og unge gutters rett til å utforme sin egen mannsrolle før pornoindustrien tar den?