Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Det er ikke ofte jeg uttaler meg politisk, men jeg gjør et unntak i dag. For etter å ha lest Thomas Utne Pettersens kronikk om fremmedfrykt, og om den er uberettiget eller ikke, i Haugesunds Avis, slår det meg hvor mye ens verdensbilde preges av hva man jobber med.

Derfor vil jeg gjerne bidra med mitt verdensbilde, ikke som en ensidig erstatning, men som supplement og nyansering. For mens Pettersen arresterer kriminelle, hjelper jeg studenter med å finne faglitteratur og skrive litteraturlister.

Vi møter nok ikke de samme folka, men det mange av dem har til felles er innvandring, enten det er dem selv som har kommet som flyktning eller asylsøker, eller foreldrene deres har det. Her er noen eksempler fra mitt høyskolebibliotek:

* Kvinne, opprinnelig fra Afrika, kommer innom på vei til vakt. Hun låner bøker som hun trenger for å ta videreutdanning innenfor sykepleiefaget. Uka etter ser jeg mannen hennes, som også har brukt biblioteket flittig i forbindelse med etterutdanning, sitte og lese ved et arbeidsbord.

* Kvinne, opprinnelig fra Midtøsten, kommer innom for å låne pensumbøker til mastergrad innenfor helsevitenskap. Det er ennå tre uker til semesterstart, men hun vil stille forberedt.

* Mann, opprinnelig fra Asia, kommer sammen med sønnen sin for å låne lærebøker i matematikk for kona. Uka etter kommer hun selv for å fornye lånene og få med flere bøker.

* Mann fra Asia er på biblioteket 3-4 dager i uka og leser for å ta de kursene og eksamenene han trenger for å få godkjent sin legeutdanning i Norge.

* Kvinne fra Afrika er innom for å låne bøkene hun trenger til innspurten med sin masteroppgave i menneskerettigheter.

* Ung jente med østeuropeisk navn er innom for å få hjelp til å skrive ut cv og søknad fordi hun ønsker å jobbe i omsorgsbolig ved siden av sykepleierstudiet.

* Ung mann fra Midtøsten er innom for å få hjelp til å finne bøkene han skal bruke når han skal begynne på videregående skole i høst. Han forteller at han er ny i Norge, og at han vil begynne å lese før skolestart for å stille litt bedre forberedt.

* Mann fra Midtøsten er på plass ti minutter før biblioteket åpner flere ganger i uka. Han er utdannet innen helsefag fra hjemlandet, og tar etterutdanning.

Dette er et lite utvalg av dem jeg har snakket med i et sommerstille høyskolebibliotek, etter at jeg kom tilbake fra ferie.

Pettersen sier at politikere i kommuner som tar imot mange asylsøkere og flyktninger samtidig øker sannsynligheten for voldtekt og integritetskrenkelser og at kvinner og barn ofres. Tar man utgangspunkt i det jeg ser i min arbeidshverdag, vil de samme kommunene få nye innbyggere som bidrar til å gi både kvinner og menn, unge og gamle trygghet, skolegang og helsetjenester.

Han viser til Arnulf Øverland, og sier at politikerne i de ovennevnte kommunene må la være å tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer dem selv når de tar imot så mange potensielt kriminelle uten å tenke på økt fare for krenkelser av kommunens innbyggere.

Men hva med den urett som har rammet alle dem som rømmer fra krig og uro? Det var jo tross alt dem Øverland skrev om.

Pettersen sier at han er opptatt av kriminalitetsbekjempelse, som seg hør og bør for en politiinspektør. Det er hans hverdag. Jeg er som universitetsbibliotekar blant annet opptatt av inkludering og integrering gjennom utdanning, og ser hver dag at det fungerer. Slik er min hverdag.

Pettersen sier videre at etterforskning av grov kriminalitet krever store økonomiske ressurser. Det gjør god integrering også, men gjør vi en god jobb med dette, vil det i lengden skape verdier, både i form av innbetalte skattepenger og viktig arbeidskraft.

Vi ser nok to veldig forskjellige sider av samfunnet, Pettersen og jeg, og jeg er innforstått med at det verdensbildet jeg får lov til å gå hjem med etter endt arbeidsdag, både er rosenrødt og med et hint av vaselin på linsa i forhold til hva andre kan oppleve. Men det er, i likhet med Pettersen sitt, like fullt en del av det store bildet.

Jeg tviler ikke på det Pettersen skriver, eller på hans fremstilling av sin arbeidshverdag. Asylsøker- og flyktningestrømmen fører med seg mange utfordringer, og vi skal ta dem på alvor. Men jeg tror ikke løsningen er å svartmale situasjonen ved å fremstille den så ensidig som Pettersen gjør.

Det må kunne gå an å ha mer enn en tanke i hodet på en gang. Og å forholde seg til et mer nyansert bilde av samfunnet enn både det Pettersen og jeg byr på.