Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Natt til søndag 13. november, 2011. Like etter klokken 05.40 segner Simon Johan Jensen (21) om utenfor et bolighus i Honningsvåg sentrum.

Et 4,5 centimeter dypt knivstikk har boret seg inn i hjertet på 21-åringen fra Balsfjord. Han dør senere av forblødning.

Mannen som stakk, heter Ole Magnus Jensen. Ti måneder senere dømmes han til 12 års fengsel for forsettlig drap i Hammerfest tingrett.

- Jeg har jo gjort det. Objektivt sett er jeg en drapsmann, men spørsmålet er det subjektive. Jeg har drept han, men jeg er ikke enig i at det var med forsett, sier Ole Magnus Jensen til Nordlys.

Gruer seg til ankesak Nordlys treffer ham på besøksrommet i Tromsø fengsel. Etter at dommen falt i september, har Ole Magnus vært i politiets varetekt. Først i Vadsø, før han i slutten av november ble overført til Tromsø.

Nå håper han at det snart er slutt. 20. februar skal ankesaken hans opp for Hålogaland lagmannsrett.

- Jeg gruer meg veldig til hva utfallet kan bli, men jeg ser fram til å bli ferdig med saken. Det er enten eller for meg, det er ingen mellomting, sier Ole Magnus.

Han husker kun glimt fra da det dødelige knivstikket falt. Han kjente ikke Simon fra før av, men 21-åringen hadde blitt med flere andre på nachspiel i boligen Ole Magnus deler med samboeren og deres felles datter på to år.

Kvelden i forveien hadde paret ordnet barnepass og tatt seg en sjelden tur på byen.

Husker ikke mye Da Ole Magnus skulle avslutte nachspielet og kaste Simon ut, oppsto et basketak. Heller ikke dette husker han mye av, annet enn at Simon sitter over ham.

- Jeg husker en klaustrofobisk følelse, angst og panikk, forteller han.

Like etter - ifølge tingretten mens de begge står oppreist - kommer knivstikket. Det eneste Ole Magnus husker fra disse sekundene, er at han holder en blodig filetkniv i hånden.

Han har aldri nektet for at han stakk og drepte, men sier det skjedde i nødverge. Han måtte forsvare seg, hevder han.

- Jeg har selv en datter, og jeg ville aldri ha drept noen med vilje. Jeg ville aldri ha påført en familie den lidelsen jeg kun kan forestille meg at de etterlatte sitter igjen med. At jeg synes synd i dem, blir for mildt. Det er vanskelig å sette ord på den medfølelsen jeg har for dem og deres situasjon, sier Ole Magnus.

- Jeg er ikke noe offer, men dette har også rammet min familie og min datter, understreker han.

- Må ha vært presset Klokken 05.44 ringer samboeren nødnummeret. Mens hun desperat forsøker å få liv i Simon som ligger utenfor huset, tar Ole Magnus over samtalen med AMK-sentralen.

«Æ måtte forsvare mæ», gjentar han flere ganger til operatøren.

- Jeg ble angrepet i mitt eget hjem, sier Ole Magnus.

- Utfallet av handlingen jeg gjorde, var maksimalt uheldig. For han, for hans familie, for min familie og for meg. Men for at jeg skal kunne ha gjort den handlingen, må jeg ha vært presset.

Ambulansepersonell kommer til stedet. De starter hjerte- og lungeredning på Simon, men forgjeves.

45 minutter senere blir han erklært død.

Vasket kniven Ole Magnus pågripes. Mens han sitter i politibilen, sier han noe som senere skal bli brukt mot ham: «Man kan jo ikke si at det er selvforsvar når man stikk ned en mann som bare skal slå dæ».

- Jeg vet ikke hvorfor jeg sa det, men det var kanskje samvittigheten som meldte seg. Etter at jeg har sittet lenge i bilen og sett hva som skjer utenfor, kommer den kommentaren, sier han.

Tingretten gir Ole Magnus rett i at han ble utsatt for vold, men mener det ikke forsvarer reaksjonen hans.

Da politiet ransaker boligen, finner de drapsvåpenet i oppvaskmaskinen.

Hvorfor han la den akkurat der, vet ikke Ole Magnus.

- Jeg husker at jeg la kniven i oppvaskmaskinen og at jeg ryddet på plass en barnegrind som var revet ned. Hvorfor vet jeg ikke, men jeg var veldig forvirret. Mulig det var en sjokkreaksjon på at jeg sto med en blodig kniv i hånden.

Får treffe datteren Mens han venter på ankesaken, er telefonsamtaler med samboeren hjemme i Finnmark blant de få høydepunktene. Ellers er han innelåst, borte fra samfunnet, bak gitter og tykke dører.

Mye tid går med til å tenke over hva som skjedde den tragiske novemberkvelden i 2011.

- Det kverner hele tiden. Det første som skjer når jeg våkner om morgenen, er at jeg snur meg for å holde rundt samboeren min. Men hun er ikke der, det er bare en murvegg, sier han.

I dag kommer datteren på besøk. Det er første gang Ole Magnus ser henne siden han ble overført fra Vadsø til Tromsø.

- Jeg blir fortalt at hun spør etter meg på telefonen. Det er klart at det gjør alt vanskeligere. Men vi må gå videre med livet, uansett hva som skjer. Det går ikke an å gi opp.

Samboeren har møtt søsteren og moren til Simon. Det har ikke Ole Magnus. På spørsmål hva han ville ha sagt dersom han møtte dem, svarer han:

- Hva skal jeg si? Hva går det an å si? Det er ingenting jeg kan si som vil bedre deres situasjon. Det er ufattelig tragisk, det som har skjedd. De har mistet en sønn og bror.

Elden: Ikke nødverge Bistandsadvokat John Christian Elden stusser over Ole Magnus Jensens påstand om nødverge.

- Det er vanskelig å se hvordan man kan drepe en ubevæpnet mann i nødverge, og så komme på det lenge etter at drapet fant sted, sier Elden til Nordlys.

Han viser til uttalelsen Ole Magnus Jensen kom med i politibilen etter at han ble pågrepet.

- Han avviste selv at det var nødverge da politiet kom til stedet, og han erkjente straffskyld for drap da han ble fremstilt for fengsling noen dager senere. Vi forholder oss til det, sier John Christian Elden.