Jehovan todistajat suosittelevat suomeksi tekstitetyllä videolla ratkaisua, joka meillä saattaisi johtaa lapsen huostaanottoon.

Jehovan todistajat vastustavat verensiirtoa uskonnolliseen vakaumukseensa vedoten. MOSTPHOTOS

Jehovan todistajien tuoreella elokuun kuukausivideolla nostettiin esille amerikkalaispojan tapaus, joka tapahtui jo 1990-luvun alussa. Jerod Septer sairastui imusolmukesyöpään, mutta hän tai hänen vanhempansa eivät halunneet verensiirtoa, koska Jehovan todistajien uskonnollinen vakaumus kehottaa kieltäytymään verensiirrosta. Jerod kuoli syöpään vuosi diagnoosinsa jälkeen, 12-vuotiaana.

–Siitä, että pysymme uskollisina jopa vakavasti sairaana, koituu mahtava todistus. Jerod Septer on esimerkki tästä, videolla todetaan.

Jukka Palonen Jehovan todistajien tiedotusosastolta kertoo, että Jehovan todistajien kanta vereen ja verensiirroista kieltäytymiseen perustuu Raamattuun ja on selvä uskonnollinen vakaumus. Jehovan todistajien mukaan Raamatussa on useita käskyjä, jotka kieltävät veren käytön (1. Mooseksen kirja 9:4; Apostolien teot 15:20).

Huostaanotto mahdollinen

Amerikkalaispojan tapauksesta annetaan videolla sen verran vähän tietoa, että on mahdotonta luotettavasti arvioida, olisiko verensiirto pelastanut hänen henkensä.

Iltalehti selvitti yleisellä tasolla, voisiko alaikäisen verensiirrosta kieltäytyminen olla mahdollista Suomessa.

– Yleisellä tasolla voin sanoa, että suomalaisen lääketieteen näkökulmasta asiat ovat sikäli suoraviivaisia, että jos kysymyksessä on pieni lapsi, joka on hengenvaarassa ja vanhemmat kieltävät häneltä jonkun hoidon, asia on sekä juridisesti että eettisesti yksinkertainen – tarvittava hoito annetaan, sanoo lääketieteen etiikan dosentti Pekka Louhiala Helsingin yliopistosta.

Jehovan todistajien verikieltoon liittyviä tapauksia on käsitelty Suomessa ainakin kahdesti oikeudessa asti. Vuonna 2000 annetussa päätöksessä oli kyse hyvin samankaltaisesta tapauksesta kuin Jerod Septerin kohdalla. Imusolmukesyöpää sairastavan, alaikäisen Jehovan todistaja -lapsen vanhemmat kielsivät antamasta lapselle hoidossa tarvittavia verivalmisteita. Niinpä lapsen kotikunnan sosiaali- ja terveyslautakunta otti lapsen huostaan, jotta lapsen asianmukainen hoito voitiin varmistaa.

Louhiala muistaa kyseisen huostaanottoon johtaneen tapauksen.

– Nämä ovat harvinaisia tapauksia, ja vielä harvemmin niistä tulee mitään julkisuuteen, koska perheet eivät halua sitä ja lääkäreillä on vaitiolovelvollisuus. Useimmiten tällaiset tapaukset tulevat ilmi vasta, jos etenevät oikeuteen asti.

Valviran lakimies Arttu Malava on samoilla linjoilla siitä, että vanhemmat eivät voi kieltää verensiirtoa alaikäiselle, jos lapsi on hengenvaarassa ja verensiirto pelastaisi hänen henkensä.

– Äärimmäisessä tilanteessa kysymykseen voi tulla myös lapsen huostaanotto tämän hengen ja terveyden turvaamiseksi.

Se, että Suomenkin Jehovan todistajat suosittelevat suomeksi tekstitetyllä videolla ratkaisua, joka saattaisi meillä johtaa lapsen huostaanottoon, herättää kysymyksiä.

Amerikkalaisen Jerod Septerin tapauksen videolla todettiin, että lastensuojeluviranomaisten mukaan ”vanhemmat eivät olleet millään lailla laiminlyöneet lapsensa hoitoa”.

Valviran lakimies Arttu Malava sanoo, että vanhemmat eivät voi kieltää verensiirtoa alaikäiselle, jos lapsi on hengenvaarassa ja verensiirto pelastaisi hänen henkensä. Kuvituskuva. KARI PEKONEN

Aikuisella oikeus kieltäytyä

Louhialan mukaan pienten lasten kohdalla linjaus on selvä, mutta nuorten ja aikuisten kohdalla tilanne on monimutkaisempi.

– Mikäli kyseessä on mieleltään terve aikuinen, hän saa kyllä kieltäytyä mistä tahansa hoidosta. Tietenkin tässä pitää aina miettiä, onko kyseessä tämän ihmisen ”aito tahto” vai kokeeko hän jonkinlaista painostusta. Ongelmallista on myös määritellä, missä iässä nuori voi päättää omasta hoidostaan.

Malava toteaa, että potilaslain mukaan alaikäisen potilaan mielipide hoitotoimenpiteeseen on selvitettävä silloin, kun se on hänen ikäänsä ja kehitystasoonsa nähden mahdollista.

– Potilaslaissa ei ole säännöstä siitä, missä iässä lapsi kykenee päättämään omasta hoidostaan, vaan alaikäisen kyky itse päättää hoidostaan jää lääkärin ja muun terveydenhuollon ammattihenkilöstön arvioitavaksi tapauskohtaisesti, Malava sanoo.

Jehovan todistajien konventti Tampereen Messu- ja urheilukeskuksessa. Mika Kanerva

Vaihtoehtoja verensiirrolle?

Jukka Palonen Jehovan todistajien tiedotusosastolta sanoo, että verensiirrosta kieltäytyminen ei tarkoita sitä, etteivätkö Jehovan todistajat olisi kiinnostuneita tasokkaasta terveydenhuollosta.

– Päinvastoin. Jehovan todistajat arvostavat lääketiedettä ja haluavat saada parasta mahdollista hoitoa itselleen ja lapsilleen. Verensiirroille on paljon erilaisia lääketieteellisiä vaihtoehtoja, joita voidaan käyttää kaikenlaisissa sairaanhoitoon liittyvissä tilanteissa. Myöskään lasten lääketieteellinen hoito ei ole millään tavalla ollut ongelma esimerkiksi Suomessa, Palonen sanoo.

Palosen mukaan Jehovan todistajat haluavat kiittää sairaaloita, lääkäreitä ja muita terveydenhoidon ammattilaisia, jotka ovat olleet valmiita huomioimaan heidän uskonnollisen vakaumuksensa. Palonen sanoo myös, että tieteellisten tutkimusten valossa Jehovan todistajien kuolleisuus on samalla tasolla tai pienempi kuin potilailla, jotka ottavat verensiirtoja.

– Verettömästä lääketieteellisestä hoidosta on saatu jatkuvasti hyviä tuloksia, ja yhteistyö sairaaloiden kanssa on erinomaisella tasolla, Palonen kommentoi.

Palonen viittaa muun muassa siihen, että EU-komissio sekä EU:n terveysviranomaiset antoivat vuonna 2017 koko Euroopan laajuisen ohjeistuksen verensiirtojen käytön vähentämisestä. Myös Maailman terveysjärjestö WHO suosittelee verensiirron vaihtoehtojen käyttämistä, jotta potilaita ei altistettaisi verensiirtoihin liittyville vakaville lääketieteellisille riskeille.

Pekka Louhialan mukaan lääkärin tehtävä on antaa tietoa, ei arvostella. Yleinen suhtautuminen verituotteiden käyttöön käy koko ajan kriittisemmäksi, ja hoitoteknologia kehittyy.

Louhialan mukaan vaativassakin kirurgiassa on päästy hyviin tuloksiin ilman verituotteita huolellisella leikkaus- ja anestesiatekniikalla, vuotaneen veren talteenotolla ja takaisinsiirrolla sekä erytropoietiinin käytöllä.

– Tutkimuksiin pohjaavaa tietoa vaihtoehtoisista menetelmistä on vähän, ja tietämys niistä vaihtelee ammattikunnan sisälläkin. On kuitenkin paljon tilanteita, joissa verituotteiden käytölle ei ole vaihtoehtoja, Louhiala korostaa.