Opetusministeriön mukaan kunnissa on tehty lain voimaantulon jälkeen ainakin enemmän suunnitelmia kiusaamisen ehkäisyyn.

Kiusaaminen varhaiskasvatuksessa on ollut Suomessa lailla kiellettyä nyt noin puolitoista vuotta, mutta lain toteutumisesta ei ole tietoa. Asiaa ei ole selvitetty tai seurattu laajemmin esimerkiksi opetus- ja kulttuuriministeriössä.

Käytännössä varhaiskasvatuslakiin vuonna 2018 tehty kiusaamisen kieltävä lisäys velvoittaa kuntia panostamaan kiusaamisen kitkemiseen ja esimerkiksi päiväkotien työntekijöitä puuttumaan kiusaamistilanteisiin yhä jämäkämmin.

– Kiusaaminen ei tietenkään ollut sallittua ennen lakimuutostakaan, mutta lisäyksellä haluttiin vielä erikseen korostaa, että lasta tulee suojata kaikelta häirinnältä, opetus- ja kulttuuriministeriön opetusneuvos Kirsi Alila tarkentaa.

Alila arvioi, että kunnissa on tehty lakimuutoksen jälkeen ainakin aiempaa enemmän suunnitelmia kiusaamisen ehkäisyyn ja myös täydennyskoulutettu henkilöstöä.

Samanlainen tuntuma on varhaiskasvatuksen opettajia edustavassa liitossa VOL:ssa. Puheenjohtaja Anitta Pakanen uskoo, että monissa päiväkodeissa on alettu viimeisen puolentoista vuoden aikana kiinnittää entistä enemmän huomiota esimerkiksi lasten välisiin leikkitilanteisiin, joissa kiusaamista tyypillisimmin esiintyy.

Pyysimme verkkosivujemme kautta päiväkoti-ikäisten lasten vanhempia kertomaan, onko lailla heidän mielestään ollut todellista vaikutusta arjessa.

Moni vastaajista kokee, että ei ole.

"Yksi pieleen mennyt vuosi muutti kaiken"

Kiusaaminen jatkui yli puoli vuotta siihen asti, kunnes kiusaaja lopetti päiväkodissa. Sitten tuli uusi kiusaaja tilalle, ja sitä helvettiä eletään vieläkin. Ei sitä saa loppumaan.

Näin kertoo yksi Ylelle kirjoittaneista vanhemmista.

Kaikkiaan kokemuksiaan meille jakoi noin 120 vanhempaa. Joukkoistukseemme sai vastata kuka tahansa, eikä kyse ollut tieteellisin menetelmin tehdystä tutkimuksesta.

Noin yhdeksänkymmentä vastaajaa kertoo lapsensa joutuneen kiusatuksi varhaiskasvatuksessa lakimuutoksen voimaantulon jälkeen. Heistä enemmistö sanoo kokevansa, ettei varhaiskasvatuksen henkilökunta ole puuttunut kiusaamiseen laista huolimatta riittävästi. Vastaajien lapsista suurin osa oli päiväkodissa, vain pieni osa perhepäivähoidossa tai avoimessa varhaiskasvatuksessa.

Eräs äiti esimerkiksi kertoo, että hänen lapsensa kiusaaminen kesti noin kahdeksan kuukautta ennen kuin se saatiin loppumaan.

Jouduimme olemaan asiasta loppujen lopuksi yhteydessä päiväkodin ylimpiin johtohenkilöihin.

Joidenkin meille kirjoittaneiden vanhempien mielestä varhaiskasvatuksen työntekijät ovat vähätelleet heidän lapsensa kiusaamista. Yhden äidin mukaan näin tapahtui hänen lapsensa kohdalla esikoulussa, eikä aktiivisia kiusaamisen lopettamiseksi tehty.

Lapsen itsetunto on eskarikokemuksen vuoksi heikko. Viisi ensimmäistä vuotta menivät hienosti, yksi pieleen mennyt vuosi muutti kaiken.

Ylelle tulleet viestit koskevat vain murto-osaa niistä lapsista, jotka osallistuvat Suomessa varhaiskasvatukseen. Varhaiskasvatuksen opettajien liiton Anitta Pakanen sanoo, että jokainen tämänkaltainen viesti on kuitenkin otettava vakavasti.

– Se on todella huolestuttavaa, jos tällainen on joillekin todellisuutta ja arkipäivää. Kaikilla vanhemmilla pitäisi olla tunne, että jos kiusaamista tapahtuu, siihen puututaan välittömästi.

Anitta Pakasen mukaan kiusaamistilanteissa vastuu asian hoitamisesta on ensisijaisesti lapsen oman ryhmän aikuisilla. Hän muistuttaa, että mikäli asia ei sitä kautta hoidu, vanhemmat voivat ottaa yhteyttä päiväkodin johtajaan tai kunnan johtoon asti, kuten yksi tässä jutussa siteeratuista vanhemmista tekikin.

– Siihen on vanhemmilla oikeus, mutta tietenkin lähtökohdan pitäisi olla, että asia hoituisi ilman tällaisia toimenpiteitä, Pakanen sanoo.

Lyömistä, eristämistä, haukkumista

Vanhempien kokemusten perusteella yleisimmin lasten kiusaaminen oli fyysistä, eli esimerkiksi tönimistä tai lyömistä. Toiseksi eniten kerrottiin leikkien ulkopuolelle jättämisestä tai muunlaisesta eristämisestä ryhmästä.

Haukkumista, hiuksista vetämistä, naaman raapimista ja viimeisimpänä tappouhkaus, kuvailee eräs Ylelle kirjoittaneista äideistä 4-vuotiaaseen lapseensa kohdistunutta käytöstä.

Toinen kirjoittaa: Uhkailua, ulos jättämistä leikeistä ja fyysistä väkivaltaa. Kiusaaminen päättyi lopulta lapsen pois ottamiseen varhaiskasvatuksesta, koska henkilökunta ei puuttunut tilanteisiin riittävästi.

Oulun yliopiston varhaiskasvatuksen yliopistonlehtori Jaana Juutinen sanoo, että päiväkoti-ikäisten lasten kohdalla on usein vaikea arvioida, mikä on kiusaamista ja mikä vuorovaikutustaitojen harjoittelua. Kaikki erimielisyydet eivät ole kiusaamista.

Oli kyse millaisista ristiriidoista vain, lasta pitäisi Juutisen mukaan kuitenkin aina aidosti kuunnella.

– Kasvattajilla on vastuu pysähtyä havainnoimaan tilanteita ja tukea lapsia ristiriidoissa. Jos lapsi kokee, että häntä kiusataan, viesti tulee ottaa vakavasti.

Jaana Juutinen on työskennellyt varhaiskasvatuksen parissa jo 20 vuotta. Hän sanoo pitävänsä kiusaamisen kieltävää lakia tarpeellisena, koska se patistaa kiinnittämään asiaan huomiota.

Lähtökohtaisesti hän uskoo, että varhaiskasvatuksessa työskentelee ihmisiä, jotka näin tekevätkin.

Näin kokee myös osa Ylelle kirjoittaneista vanhemmista.

Ryhmä lapsia ei halunnut vanhempaa tytärtäni mukaan leikkeihin päiväkodissa. Hoitaja puuttui asiaan ja kertoi lapsille, että kaikki otetaan mukaan ja jos asia ei sovi, leikki keskeytetään. Olin otettu hoitajan reagoinnista asiaan, eräs äiti sanoo.

Juttua varten on haastateltu myös Mannerheimin lastensuojeluliiton kouluyhteistyön suunnittelijaa Satu Suomalaista.

Keskustele aiheesta 12.3.2020 kello 23:een saakka!