Kun Elli Keisteri-Sipilä oli 22-vuotias, hän asui ystävänsä kanssa viikon puussa. Tai oikeastaan puuhun rakennetussa leiriportissa Pääkaupunkiseudun partiolaisten Kerkkä-piirileirillä kesällä 2002.

Majassa oli pieni keittiö ja veneen säiliövessa. Ystävykset laskeutuivat puusta vasta leirin viimeisenä päivänä satapäisen joukon seuratessa seremoniaa.

Sittemmin espoolaisen Keisteri-Sipilän suhde retkeilyyn on muuttunut huomattavasti maanläheisemmäksi. Hänen retkeilyfilosofiansa voi tiivistää sanoihin lähelle, nopeasti ja mutkattomasti.

– Kutsun itseäni lähiluontoaktivistiksi, hän linjaa.

Luonnossa liikkumisesta työnsä ja harrastuksensa tehneen Keisteri-Sipilän tavoitteena on madaltaa ihmisten kynnystä lähteä retkelle metsään. Apuvälineeksi hän on koostanut juuri julkaistun Metrolla metsään -kirjan, joka on ensimmäinen retkiopas pääkaupunkiseudun metrokohteisiin.

– Metsään menemisestä on tehty liian monimutkaista, että tarvitaan auto ja varusteita. Ajatellaan, että reissua pitäisi suunnitella pitkään etukäteen. Sen ei tarvitse olla niin, sillä ihan oman kodin vierestä voi löytyä mahtavaa lähiluontoa ja metrolla pääsee helposti todella monipuolisiin paikkoihin.

Lähiluontoaktivisti on luvannut todistaa tämän, joten siksi seisomme reput selässä Rautatieasemalla valmiina hyppäämään länteen suuntaavaan metroon.

Elli Keisteri-Sipilä sanoo, että Helsingin ja Espoon 35 kilometriä pitkän metrolinjaston varrelta löytyy yllättävän hienoja luontokohteita. Ronnie Holmberg / Yle

Länsimetron viivästyminen synnytti kirjan

Idea metro- ja luontomatkailun yhdistämisestä syntyi kolme vuotta sitten Itä-Helsingin Herttoniemessä. Keisteri-Sipilä oli sopinut ystävänsä kanssa tapaamisen metroaseman läheiseen metsään, josta heidän oli tarkoitus lähteä kävelylle.

Espoolainen saapui paikalle vähän etuajassa ja äimistyi. Metrolta ihan kunnon metsään oli matkaa vain 400 metriä. Edessä avautui kimmeltävä meri, jonka aalloilla linnut pulikoivat kuin postikortissa.

– Olin, ihan että vautsi! Enpä tiennytkään tällaisesta! Mietin, että voisikohan jokaisen metroaseman läheltä löytyä metsää. Päätin alkaa tutkia lisää.

Keisteri-Sipilä aloitti projektin ympyröimällä kartasta metroradan viereiset vihreällä merkityt alueet. Hän pyysi tuttuja jakamaan metrolla saavutettavat suosikkipaikkansa ja oli aina valmiina lähtemään retkelle.

Samoihin aikoihin rakennettiin länsimetroa, joten projektille oli helppo saada ajankohtaiset puitteet.

Aluksi Keisteri-Sipilä ajatteli, että järjestäisi metsään metrolla lähimatkoja. Koska länsimetro viivästyi viivästymistään, ajatus paisui Metsäkustannuksen kustantamaksi kirjaksi, jossa vinkataan metroasemien lähettyvillä oleviin metsiin, puistoihin, kallioille ja rannoille.

"Aloitin partion 7-vuotiaana ja olin aktiivinen parikymppiseksi asti. Se loi kantavan pohjan luontoharrastukselle, joka vahvistui uudelleen kun sain omia lapsia", kolmen lapsen äiti Elli Keisteri-Sipilä kertoo. Ronnie Holmberg / Yle

– Kirjassa on optimisesti mukana myös viiden vielä rakenteilla olevan metroaseman retkikohteet. Voi mennä vielä muutama vuosi että niihin pääsee metrolla, mutta toistaiseksi bussi kulkee, Keisteri-Sipilä sanoo ja virnistää.

Länsimetron Finnoon, Kaitaan, Soukan, Espoonlahden ja Kivenlahden asemat valmistuvat arvioiden mukaan vuonna 2023. Toistaiseksi metro kulkee Matinkylään asti.

Muutama sata metriä ja maisema on kuin Suomi-elokuvasta

Oranssi juna kuljettaa Rautieasemalta tasan kymmenessä minuutissa Espoon Keilaniemeen. Kiiltävällä asemalla on hiljaista. Kadulle noustaessa meitä tervehtii suuryritysten vaikuttava rivistö, Suomen korkein toimistorakennus Fortumin, 20-kerroksinen pääkonttori puheenjohtajanaan.

Ihmisiä ei näy juuri missään. Lähdemme kulkemaan rantaa pitkin, tarkoituksenamme alittaa vilkkaasti liikennöity moottoritie Länsiväylä. Sen jälkeen metsää ei tarvitse enää kuvitella, sillä se ottaa syliinsä ja vaimentaa liikenteen äänet.

Tuulessa lepattavien päivänkakkaroiden täyttämä niitty on kuin Suomi-elokuvasta. Niiden takana aukeaa uimaranta, joka puolestaan on kuin Katri Helenan hittikappaleesta.

Lähiluontoaktivisti hymyilee tyytyväisenä ja tuumaa varmaan mielessään, että taas yksi stadilainen on tuotu onnistuneesti metrolla metsään.

– Ajattelin, että Keilaniemen naapurissa oleva Karhusaari on hyvä retkikohde. Tässä on kiva kontrasti kun on rakennettua maailmaa, merenrantaa ja metsää, hän esittelee.

Bisnesmaailma muuttuu metsäksi lyhyen kävelymatkan aikana. Ronnie Holmberg / Yle, Google.

Korvike kansallispuistolle saattaa löytyä ihan kulman takaa

Lähimatkailu on yksi matkailun maailmanlaajuisista megatrendeistä. Suomessakin yhä useampi etsii nykyään kaukomatkan sijaan elämyksiä omilta kotikulmiltaan. Helsinkiläiset esimerkiksi käyttävät kotikaupunkinsa hotellipalveluita ja viettävät niin sanottuja staycation-lomia, jolloin tuttua kaupunkia tarkastelee ikään kuin turistin huolettomasta vinkkelistä.

Keisteri-Sipilä toivoo, että pääkaupunkiseudulla asuvat hoksaisivat hyödyntää nykyistä paremmin palveluiden lisäksi myös lähiluonnon tarjoamia retkeilymahdollisuuksia.

"Tämä on aika vastaava kuin menisi Nuuksioon, mutta täällä saa olla rauhassa ja olemme ihan lähellä kaupunkia." Elli Keisteri-Sipilä, Metrolla metsään -kirjan kirjoittaja

Pelkästään Helsingissa kaupunkilaisten käytössä on yhteensä 4 800 hehtaaria metsää ja rantaviivaa Helsingillä ja Espoolla riittää yhteensä yli 180 kilometriä.

Vaihtoehtoja suosituille Nuuksion ja Sipoonkorven kansallispuistoille (siirryt toiseen palveluun) riittää.

– Tämä on mielestäni aika vastaava kuin menisi Nuuksioon, mutta täällä saa olla rauhassa ja olemme ihan lähellä kaupunkia, hän huikkaa puiden takaa.

Totta. Nuuksiossa polulla olisi saattanut olla ruuhkaa.

Retkeen kuuluu eväiden syöminen, muuten kyse on ulkoilusta

Karhusaaren korkeimman kallion päällä Keisteri-Sipilä pysähtyy ja ilmoittaa, että tämän pidemmälle meidän ei tällä kertaa ole tarkoitus tarpoa. Vartti sitten olimme vielä Keilaniemen metroasemalla.

Hän kaivaa repustaan retkikeittimen ja pussipasta-ainekset. Retki ei nimittäin ole hänen mielestään retki, jos siihen ei sisälly syömistä. Ulkoilla voi ilman eväitäkin, mutta retkeillä ei.

– Eväs voi olla vaikka rusinapaketti, mutta se ehdottomasti kuuluu asiaan. Määrittelen retken niin, että ollaan ulkona, on kivaa ja syödään jotain.

Retkieväiden klassikko pussipasta valmistui trangialla nopeasti. "Retki ei ole retki, jos siihen ei kuulu syötävää", Keisteri-Sipilä linjaa. Ronnie Holmberg / Yle

Kun Keisteri-Sipilä retkeili kirjaansa varten kaikkien metroasemien kyljessä, yllättyi hän monta kertaa positiivisesti. Varsinkin Itä-Helsingin metsät saivat tottuneen eränkävijän innostumaan.

Hän pani merkille, että siellä päin metsissä oli Espoon virkistysalueita enemmän nuotiopaikkoja ja ihan oikeaa rämeikköäkin. Välillä saattoi oikeasti unohtaa olevansa muutaman sadan metrin päässä vilkkaasta lähiöstä.

– Mellunmäessä on upea Mustavuoren alue ja Vuosaaressa ihanat Kallahti ja Uutela, joissa on hienot uimarannat! Kalasataman kohteena on Mustikkamaa, joka on monipuolinen ulkoilupuisto, hän luettelee.

Koskaan ei ole liian myöhäistä aloittaa omaa luontosuhdetta

Kauhomme muovilusikoilla parsakaali-mozzarella-pussipastaa suuhumme. Totean melkein liikuttuneena, että yksinkertaisimmillaan onni voi olla tätäkin: trangialla valmistettua ruokaa luonnon keskellä.

Nykyään hankesuunnittelijana ulkoilujärjestö Suomen ladulla työskentelevä Keisteri-Sipilä sanoo allekirjoittavansa kaikki tutkimukset siitä, että metsä lisää hyvinvointia.

Japanissa lääkäri saattaa määrätä potilaalle lääkeeksi metsää. Sanotaan myös, että jo 20 minuutin oleskelu metsässä laskee verenpainetta. Jos viettää lähiluonnossa kuukausittain muutaman tunnin, sillä on merkittävä vaikutus henkiseen hyvinvointiin.

Keisteri-Sipilä pohtii, että hän olisi todennäköisesti levottomampi ihminen, jos hän ei olisi pienestä pitäen liikkunut luonnossa.

– Olen helposti innostuva ja menevä persoona. Luonnossa rauhoitun. Metsä tasapainottaa todella hyvin. Parasta on, että metsässä ei tarvitse tehdä mitään ihmeellistä. Riittää että vaan on, hän sanoo.

Elli Keisteri-Sipilä sanoo riemastuvansa aina, kun onnistuu lempeästi käännyttämään jonkun vannoutuneen cityihmisen luonnossaliikkujaksi. Ronnie Holmberg / Yle

Mutta on heitäkin, joita metsä ei voisi vähempää kiinnostaa. Usein taustalla saattaa olla pelko.

– Jos ihminen ei ole koskaan lapsena liikkunut luonnossa, se voi tuntua vieraalta ja pelottavalta. Jollain saattaa esimerkiksi olla voimakas punkkipelko.

Hän suosittelee aloittamaan luontoharrastuksen mahdollisimman mukavasti ja viihtyminen edellä. Voi vaikka valita lokoisan rantakallion tai puiston, jossa on leveät kävelytiet. Ei heti kannata suunnata umpimetsän pienille poluille.

Keisteri-Sipilän muistuttaa, että koskaan ei ole liian myöhäistä aloittaa omaa luontosuhdetta ja syventää sitä hiljalleen.

– Ihan kaiken ikäisenä voi innostua luonnosta ja lähiretkeilystä. Metron varrella se on tehty helpoksi.

Alkaa tulla viileä, joten pakkaamme tavarat ja keräämme roskat.

Emme kuitenkaan kiirehdi, sillä metroon ehtii aina.