Diplomi-insinööri Minna, 38, on ollut vuosia ilman vakituista työtä – siivoaa nyt koteja osa-aikaisesti: ”Mikään ei tunnu onnistuvan”

Tutkinnosta ja aktiivisesta työnhausta huolimatta Minna on ollut vuosikausia ilman vakituista työtä.

Korkeasti koulutettu Minna*, 38, kertoo olleensa ilman vakituista työtä valmistumisestaan vuonna 2008 saakka.

Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri erityisalanaan tutkimus ja tuotekehitys. Tämän lisäksi hän on suorittanut lisäopintoja kasvatustieteissä.

Parhaassa työiässä oleva Minna on työtön työnhakija ja osa-aikainen kotisiivoja.

Tällä hetkellä hän myös opiskelee jälleen osa-aikaisesti. Yliopistokursseilla hän toivoo lisäävänsä ja parantavansa työnsaantimahdollisuuksiaan.

– Nyt yritän kolmatta kertaa eri tapaa parantaa työllistymismahdollisuuksiani opiskelemalla IT- ja energia-alaa. Mutta tämäkin on todella kivikkoinen tie, eikä varmuutta työllistymisestä näidenkään opintojen avulla ole.

Koska oman alan töitä ei ole löytynyt, hän on tehnyt keväästä 2016 saakka silloin tällöin työkeikkoja kotisiivoojana. Osa-aikatöistä hän tienaa noin 230–250 euroa kuussa.

Valmistui työttömäksi

Minna kertoo valmistuneensa tammikuussa 2008 työttömäksi. Syksyllä hän sai kuitenkin työpaikan noin kahdeksi vuodeksi, kunnes työsuhde päättyi.

– Silloin yritykseen, jossa työskentelin, iski kahdet yt-neuvottelut, hän kuvailee.

Minna kertoo tehneensä pätkätöitä, mutta esimerkiksi määräaikaiset työsuhteet eivät ole hänen mukaansa jatkuneet, koska työpaikkojen taloudellinen tilanne on usein muuttunut sellaiseksi, ettei työsuhdetta ole voitu jatkaa.

Vuosien varrelle on mahtunut lyhyitä määräaikaisuuksia, vuorotteluvapaan sijaisuus ja osa-aikatöitä eri aloilta.

Opiskeltuaan kasvatustieteen perusteet Minna on tehnyt vuosien varrella myös opettajan sijaisuuksia ammattikorkeakoulussa, lukiossa ja yläasteella. Työttömillä kausilla hän on suorittanut muun muassa lisää kasvatustieteen opintoja.

Kokonaan työtön Minna muistelee olleensa vuoden 2015. Tuolloin hänelle ei löytynyt edes osa-aikatyötä.

Minnan alaa olisi toimia asiantuntijana materiaalitekniikan saralla, mutta hän on hakenut töitä laajalti myös ydinosaamisalueensa ulkopuolelta.

Nainen arvioi lähettäneensä viimeisten muutaman vuoden aikana reilut pari sataa työhakemusta. Lisäksi hän käyttää aktiivisesti muun muassa LinkedIn ja Monster -työnhaku- ja verkostoitumispalveluja sekä seuraa itse TE-toimiston tarjontaa.

– Ne työnantajat, jotka ovat viitsineet soittaa takaisin, ovat sanoneet esimerkiksi, että valitettavasti työkokemukseni ei riitä tehtävään, nainen kuvailee.

Oman alan työkokemusta ei ole lyhytaikaisista työsuhteista karttunut ansioluetteloon ajallisesti monen työnantajan toivomalla tavalla, joten Minna kokee jääneensä jumiin hankalaan välitilaan.

”Olen itsekin miettinyt, että mikä tässä mättää”

Nainen sanoo HR-ihmisten kertoneen hänelle useissa rekrytointitilaisuuksissa, että rekrytoinneissa katsotaan myös henkilön persoonaa ja ihmistyypin soveltuvuutta osaksi työporukkaa.

– Osittain kyse saattaa olla siitä, että tämä on miesvaltainen ala. Jos kahdella hakijalla on samanlainen työkokemus ja koulutus, niin silloin ratkaisee se, millainen persoona on. Usein tuntuu siltä, että kun on kyse miesvaltaisesta alasta, valitaan miespuolinen henkilö, koska se vain on helpompaa työnantajalle, hän pohtii.

Minna uskoo monien työpaikkojen menevän kontaktien kautta. Omaksi virheekseen hän myöntää sen, ettei opiskeluaikana viettänyt tarpeeksi aikaa oman alan opiskelijoiden kanssa, ja monet tulevan uran kannalta tärkeät suhteet jäivät tuolloin solmimatta.

– Opiskeluaikana hengailin muiden alojen ihmisten kanssa, eli silloin minulle ei muodostunut sellaisia verkostoja, jotta nyt tuntisin oikeita henkilöitä yrityksistä.

Toisaalta hän uskoo myös, että koulutettujen osaajien tulvassa ei Suomen kaltaisessa pienessä maassa riitä oman alan työtä kaikille halukkaille korkeakoulutetuille.

Hän ei kuitenkaan osaa sanoa, mikä hänen kohdallaan olisi merkittävin yksittäinen syy pitkään jatkuneen työllistymättömyyden taustalla.

Toistuvien hylkäysten ja lukuisten lyhyeksi jääneiden työsuhteiden jälkeen Minna tuntee itsensä ennen kaikkea riittämättömäksi.

– Olen itsekin miettinyt, että mikä tässä mättää. Vaikka kuinka yrittää, niin mikään ei tunnu onnistuvan. Jotenkin on aina tehnyt vääriä valintoja ja laahannut jälkijunassa, eikä tiedä tarpeeksi siitä, miten asiat toimivat, nainen tuumii.

Minnan mukaan pitkään kestänyt vakituisen työn puute ja jatkuva työn hakeminen onkin käynyt jo raskaaksi kestää henkisesti. TE-toimiston kanssa asioinnin ja sieltä tulleiden harvojen työtarjousten hän kokee olleen lähes yhtä tyhjän kanssa.

– Henkisesti tämä on ollut erittäin raskasta. Minulle kävisi tässä vaiheessa lähes mikä tahansa työ, kunhan pääsisi paremmalle palkalle ja eroon TE-toimistosta.

*Minnan nimi jutussa muutettu.

Onko sinulla kokemuksia pitkäaikaistyöttömyydestä? Oletko suorittanut korkeakoulututkinnon, mutta jäänyt ilman työpaikkaa? Ota yhteyttä osoitteeseen riika.nykanen(at)iltasanomat.fi