Tällä hetkellä uusin kiellettävä aine on

ilokaasu. Lehdet ovat ahkerasti kirjoitelleet dityppioksidin viihdekäytöstä ja

potentiaalisista riskeistä. Pontta keskustelulle antoi löytö vuodelta 2006

henkilöstä, joka oli mahdollisesti läheisen mielestä tappanut itsensä

ilokaasulla. Tieto perustui Tukesin joltain henkilöltä saamaan sähköpostiviestiin ilman sen

kummempia todisteita.

Tämänkin kertainen moraali- ja holhousvimma on

saanut aivan käsittämättömät mittasuhteet. Tukes, sosiaali- ja

terveysministeriö, elintarviketurvallisuusvirasto Evira, maa- ja

metsätalousministeriö, lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea,

kilpailu- ja kuluttajavirasto, tulli sekä poliisi pitivät yhteisen

”hätäkokouksen”, jonka agendalla oli ainoastaan yksi asia. Miten ilokaasun

myynti saadaan mahdollisimman nopeasti kiellettyä.

Ei siis se, miten ihmisiä voidaan valistaa vaaroista, tai miten estetään aineen päätyminen alaikäisten haltuun. Ei. Ainoa vaihtoehto oli tietysti kieltäminen.

Varmasti tästäkin tulee taas sanomista, mutta en

voi muuta kuin ihmetellä tätä suomalaista yhteiskuntaa. Mielestäni tässäkään

tapauksessa ei nimittäin ole yhtään mitään järkeä.

Ensiksikin ilokaasun riskit muihin päihdekäytössä

oleviin aineisiin verrattuna ovat äärimmäisen pienet. Suuren määrän vetäminen

voi aiheuttaa esimerkiksi tajuttomuutta ja jopa hengityksen lamautumisen. Tämä

vaatii kuitenkin käyttäjältään äärimmäistä typeryyttä. Pitkäaikaiskäytön

seurauksia ei kovin hyvin tunneta, enkä ihmettelisi vaikka siitä jotain

terveydellistä haittaa tulisikin – minkä aineen ylenmääräisestä

pitkäaikaiskäytöstä ei tule? Tupakka tappaa, alkoholi tappaa, rasva tappaa ja

suola tappaa.

Ilokaasu ei kuitenkaan aiheuta minkäänlaista

edes teoreettista haittaa kenellekään muulle kuin itse käyttäjälle.

Ilokaasupäissään ei voi lyödä, puukottaa tai edes puhua rumia niin kuin

kännissä, eikä ilokaasu leviä pahanhajuisena ilmaan kuin tupakansavu. Kun

mahdollista vahinkoa aiheutetaan ainoastaan itselle, ei mielestäni ole mitään

moraalisesti oikeutettua syytä kieltää tällaista ainetta.

Asian voi kääntää myös näin päin – ilokaasun

kieltäminen on taas yksi osoitus siitä, että sinä et omista omaa kehoasi.

Sinulla ei ole vapautta laittaa suuhusi mitä haluat, koska yhteiskunta omistaa

sinut. Sillä ei vain tunnu olevan

kenellekään merkitystä. On kuitenkin aivan eri asia saada myrkytys

pakastevihanneksista joita luulet syömäkelpoiseksi kuin päihteestä, jota käytät

tietoisena mahdollisista sivuvaikutuksista.

Ihminen voi aiheuttaa itselleen vahinkoa

lukemattomin eri tavoin. Itsensä voi tappaa yliannoksella kahvia, nikotiinia

tai vaikka vettä. Aikalailla tasan vuosi sitten ahvenanmaalainen tyttö kuoli

vesimyrkytykseen juotuaan liikaa vettä. Vastaava kuolema sattui samaan aikaan

Ruotsissa ja useita maailmalla.

No miksei vettä kielletä? Koska vesi on

välttämätöntä, ilokaasu ei, vastaa joku neropatti yleisössä. Aivan samoin kuin

veden tai minkään muun kanssa ihminen käyttää ainetta omalla vastuullaan.

Äärimmäistä, itsetuhoista typeryyttä ei voi koskaan estää, mutta kielloilla

aineesta kuin aineesta tuleva hupi ja sitä myöten mittaamaton hyöty viedään pois

kaikilta puhtaasta holhouksen ilosta.

Mielestäni holhouksen ilo on juurikin oikea

termi, koska ilokaasu on ollut maailmalla päihdekäytössä jo parisataa vuotta ja

haittoja on osoitettavissa sihen nähden hyvin vähän. Itse asiassa ilokaasusta

voi olla monessa paikassa jopa hyötyä. Ilokaasu on esimerkiksi todettu

toimivaksi hoitokeinoksi alkoholistien vieroitusoireiden hoitoon, johon

nykyisellään käytetään diatsepaamin kaltaisia kalliita, voimakkaita ja

riippuvuutta aiheuttavia lääkkeitä.

Toisin sanoen ilokaasu voi auttaa alkoholistia

katkaisemaan ryyppyputkensa. Ei yhtään huonompi sivuvaikutus täällä alkoholiongelmaisten

maassa.