Cei care au acceptat să vorbească cu Dela0.ro au explicat că nici nu se punea problema organizării unui sindicat care să-i reprezinte înaintea conducerii. Cine să pună astfel problema într-o zonă în care nu mișcă nimeni în front?

O frică greu de explicat și de pus în cuvinte i-a imobilizat pe oameni de fiecare dată când ar fi fost cazul să-și apere drepturile.

E o frică care încă stăpânește în satele comunei Salcia, frica de a nu pierde unul dintre foarte puținele locuri de muncă, teama că dacă ar vorbi nu s-ar mai putea întoarce la fermă dacă va mai fi cazul (unii încă iau varianta în calcul, deși mărturisesc că angajatorul a luat și pielea de pe ei), teama că dacă ar expune public situația nu-și vor mai recupera din salariile restante.

Frica față de stăpânul Dragnea se transferă și către reprezentanții partidului său în teritoriu. Sătenii din Salcia sunt sinceri în naivitatea lor: poate mai au nevoie de ajutorul primarului la o subvenție agricolă, la un arat, la orice nevoie administrativă, așa că mai bine uită ce-a fost și speră, chiar dacă fără motive concrete, la mai bine.

Primarul din Salcia e membru PSD. Așa cum a fost și cel dinaintea lui. Și atunci oamenii aleg să tacă. Când nu refuză cu totul dialogul, vorbesc pe ulițe în șoaptă sau așteaptă ca vecinul să treacă de poarta lor pentru a-și putea termina, în siguranță, propoziția.

E o captivitate din care reușesc să scape doar cei care părăsesc locurile. Ei sunt cei norocoși, chiar dacă nu și fericiți, cu părinți și bunici lăsați în urmă. Ceilalți rămân martorii tăcuți ai dezastrului.

Un complex precum Ferma Salcia a familiei Dragnea ar trebui să funcționeze într-un climat simbiotic cu nevoile comunităților locale.

Când un astfel de angajator își exercită însă puterea discreționar, urmărindu-și strict interesul comercial (oricât de limitat), ignorând drepturile muncitorilor și răsplătindu-le munca la limita subzistenței, lucrurile nu pot sfârși decât în dezastru.

Când un politician de frunte își folosește verbul pentru a condamna abuzurile angajatorilor străini, dar le ignoră pe ale conaționalilor săi, ba chiar pe ale propriului fiu, lucrurile nu pot sfârși decât în nedreptate și ipocrizie.

Nu aveți idee ce a fost aici! Păi, te joci cu Dragnea?

, ne-a spus cu subînțeles unul dintre foștii angajați ai Fermei Salcia.

“Uite, satul s-a dus dracu’. În 20 de ani nu o să mai fie decât unul colo, unul colo…”

În Salcia există obiceiul ca atunci când moare cineva, într-o ramă cu fundal negru să fie trecut numele persoanei decedate și perioada în care a trăit. Rama e apoi agățată la vedere pe casă, vizibil chiar și din stradă.

Pe câteva din casele părăsite ale comunei Salcia am văzut și câte două astfel de rame.