Т

Торгівля гібридної війни. На чому тримався вплив України на Донбас і для чого він потрібен

Шантаж і блокада української металургії та енергетики не можуть сильно злякати Москву і зупинити війну. Це УКРАЇНСЬКА промисловість, і Москві байдуже, якщо вона зупиняється. А от захопивши зараз підприємства, Москва нічого не втрачає. Навпаки - отримує, адже якщо навіть наші заводи працюватимуть на 30% своєї потужності - втратять у зарплатні робітники, у податках - Україна, а от у бюджети ОРДЛО щось та зберуть. Росія всіляко обмежує контакти мешканців окупованого Донбасу з Україною і вибудовує з “Л/ДНР” аналог Південної Осетії. Автор: Богдан Аверенко

Таксисти й інший планктон

“Коли вже тут нарешті наведуть лад?” - злостиво кидає мій водій перед першим українським блокпостом на трасі Донецьк-Маріуполь. Мій водій - один з двох-трьох сотень перевізників, які курсують на своїх авто у чергах на чотирьох відкритих КПВВ у Донбасі. Щодня вони роблять щонайменше одну ходку туди й назад. Утім, зазвичай працюють з четвертої ранку до обіду, і за цей час встигають зробити дві ходки у Донецьк і назад. Неймовірна швидкість для звичайних громадян.

Як їм це вдається? Рухають черги групами до 20 авто, платять “даху” в ДНР, дають “подарунки” кожному бійцю зі зброєю на 6-7 зустрічних блокпостах. Ключовий момент - часові пояси. У Донецьку вже два роки московський час, у Волновасі та Костянтинівці - київський.

Переходи ДНР починають працювати з 6 ранку за Москвою, наші - взимку з 8, а зараз із 7 ранку за Києвом. Виїжджаючи з Донецька о 6.30 (5.30 за Києвом), до 7 ранку вервечка машин забиває підходи до українських КПВВ. Найважливіше тут - бути у перших десятках у черзі.

Перевізники рухаються щільними групами і страхують одне одного, а в конфліктах виступають міцними, відлагодженими колективами. Плюс платять бійцям.

«На Запоріжжя їде в середньому дві сотні машин на день, - бурчить мій водій. По 100 гривень - це 20 тисяч гривень щоранку. І ні в кого немає ніяких нервів!”

Що везуть? Людей, за 350-400 гривень з одного, і дрібногуртовий товар

Я їхав наприкінці лютого, і “нерви” були. На “Перлину” заступив новий військовий комендант. Він заявив, що для нього Україна - це земля одразу за бетонним блоком, а що відбувається у черзі перед блоком, його не стосується. Відповідно брати “по 100 гривень” перестали, і перевізники “вирішують питання” з чергою самотужки, тобто прориваються без черги силою. Згодом «порядок» напевне відновиться.

Що везуть? Людей, за 350-400 гривень з одного, і дрібногуртовий товар. Що завгодно - від велонасосів до оправ для окулярів на замовлення магазинів у Донецьку. Ціни в українському роздрібі в середньому відрізняються від російських на 50%. Куртки, придбані гуртом за 1000-2000 гривень у Маріуполі, висять у магазині по 12-15 тисяч рублів (5400 – 6800 грн).

Чудовий бізнес - постачання побутової хімії, недорогої і дорогої косметики та засобів для миття. Вони компактні, звичні для споживача і продаються “з рук”.

Як потрапляла у Донецьк українська їжа, навіть не знаю. Але є цілі фірмові магазини українських ковбас, які отримують свій товар офіційно з документами на місцевих базах. Купити у Краматорську ковбасу торгівельної марки “Ходорівський м’ясокомбінат”, яка мені смакує («традиційний смак Галичини») я не можу - такого асортименту львівських ковбас на українській території Донецької області немає.

"Човникова торгівля" - лише вершечок айсберга. Україна катастрофічно не розуміє того, що коїться навколо і всередині ОРДЛО (Окуповані райони Донецької і Луганської областей).

Вода, електрика, газ

Щоб зрозуміти, що таке нинішня блокада, добре було б для початку накидати портрет цих ОРДЛО-”ДНР”-”ЛНР”-самопроголошених республік, які займають третину Донецької і Луганської областей.

НАСЕЛЕННЯ. ООН говорить про близько 3 мільйонів людей. Це важливо.

ВОДА. Вода надходить у регіон каналом Сіверський Донець - Донбас, який пролягає повз Слов’янськ, Часів Яр і Горлівку приблизно до Ясинуватої, звідки відходять гілки на Донецьк, Покровськ, Маріуполь. Якщо “відрубати” Донецьк, автоматично залишаться без води крайні у ланцюжку міста - Покровськ, Маріуполь та Луганськ.

Компанія “Вода Донбасу” працює досі і має у своєму складі близько 11 тисяч працівників, з них лише 4 тисячі працюють на підконтрольних Україні територіях. Всі працівники отримують зарплатню у гривнях.

Диспетчеризація постачання води провадиться з української території, кризове управління компанією здійснює найнятий Дитячим фондом ООН спеціальний експерт австрієць Еріх Кашкі.

Знезараженням води на Донецькій фільтрувальній станції (це нейтральна смуга на лінії фронту під Ясинуватою) спільно з Україною займається Швейцарська конфедерація. На Попаснянський водний вузол (постачає воду в тому числі і в Луганськ) реагенти завозить Міжнародний Червоний Хрест.

ЕЛЕКТРОЕНЕРГІЯ. Українська державна компанія “Укренерго” працює безперешкодно на всій території. Минулого літа спроба бойовиків “ДНР” захопити офіс української держкомпанії в Горлівці закінчилася нічим.

Після окрику з Мінська й Москви всі озброєні люди одразу ж пішли туди, звідки прийшли. Керування генерацією і диспетчеризація усіх потоків електроенергії здійснюється з Києва.

ГАЗ. Повністю надходить і керується з Росії через фірми-посередники Сергія Курченка, який втік у Москву. Частково перетікає на українську сторону в Авдіївці і Павлополі (під Маріуполем). Рахунки за постачання газу “Газпром” РФ виставляє не республікам, а Україні. Україна, яка півтора роки тому розірвала газові стосунки з Росією, ці рахунки ігнорує.

ЗАЛІЗНИЦЯ. Донецька залізниця об’єднує території двох областей. На територіях, неконтрольованих Україною, на початку року працювали і отримували зарплатню в гривні 26 тисяч залізничників, зараз - близько 17 тисяч.

Диспетчеризація і керівництво залізницею здійснюється з українського Лимана. Вивіз вугілля, металу та іншого здійснюється п’ятьма залізничними перегонами за спеціальними разовими дозволами СБУ. Найбільший потік вантажів ішов ділянкою Ясинувата-Скотовата.

Територія їхня, підприємства наші

«БІЗНЕС». Про серйозний “республіканський” бізнес на окупованих територіях до 1 березня смішно було навіть говорити. Доти Єнакіївський, Макіївський, Алчевський і Донецький металургійні заводи разом із пов’язаними з ними коксохімами були зареєстровані в Україні і платили податки Україні.

І Слов’янська, і Старобешівська ТЕС працювали в структурі “Донбасенерго”, а Зуївська і Курахівська ТЕС - у структурі ДТЕК, попри те, що станції знаходяться по різні поки від лінії фронту.

Реалії гібридної війни надто незрозумілі для простих громадян по обидва боки від кордону

Ніхто на них не змінював ключовий менеджмент, співробітники отримували зарплатні в гривнях на картки українських банків. Часто-густо переміщення вугілля, металу, кріпильного лісу через лінію фронту відбувалося ВСЕРЕДИНІ однієї компанії, і ЖОДНИХ грошей з цих операцій в “ДНР” не надходило. Реалії гібридної війни надто незрозумілі для простих громадян по обидва боки від кордону.

На початку весни в ОРДЛО припинили видавати продуктові пакети Гуманітарного штабу Рината Ахметова, які доти з жовтня 2014 року щомісячно отримували 500 тисяч людей - пенсіонерів, дітей до 6 років та матерів-одиначок. На всі великі заводи зайшла “зовнішня адміністрація” з фірми “Внешторгсервис”, яку жартівники з числа російських кураторів зареєстрували в Донецьку по вулиці Артема, 103 - це адреса пам’ятника Леніну. Будинку з такою адресою в Донецьку не існує, і на заїжджих російських журналістів, які намагаються виявити “зовнішніх адміністраторів”, тут дивляться як на схибнутих.

Один з блокадних "редутів"

Пенсії і газові різаки

Захарченко та Плотницький: досі вони контролювали тільки власні невеликі потоки. За інформацією німецької газети “Більд”, “ДНР” забезпечувала за рахунок власних ресурсів лише 18% свого громадянського бюджету.

Про військовий бюджет і мови немає.

Золоте дно для ватажків сепаратистів - пенсійний фонд, який розподіляє рублі, що надходять з Москви. Пенсії - головне “нафтове джерело” в усіх утвореннях, створених Росією. У Південній Осетії, наприклад, числиться майже 80 тисяч пенсіонерів, на яких керівництво республіки отримує гроші з Москви.

Захарченко має ще загін людей з газовими різаками

Місцеві стверджують, що реальних пенсіонерів. удвічі менше. В “ЛДНР” єдині несекретні органі - це статистичні управління. Вони стверджують, що на цих території живе 3,8 млн осіб (2,3+1.5 відповідно в “ДНР” та “ЛНР”). Дані ООН влітку говорили про цифру у 2,8 млн, до зими оцінку трохи підвищили. Але різниця все одно відчутна, і на всіх заявлених людей Москва змушена виділяти якісь гроші.

Окрім поліції та охорони, Олександр Захарченко має ще й штат цілком кваліфікованих оцінників і загін людей з газовими різаками, які у промислових масштабах ріжуть на металобрухт невеликі місцеві заводи. Останнім ця “гвардія” “під нуль” порізала на метал Донецький завод гумо-хімічних виробів в кінці 2016-го.

Росія взяла курс на приєднання Донбасу

Усі ключові життєві процеси для трьох мільйонів людей в окупації контролювали до останнього Україна і частково Росія. Два роки РФ не претендувала на рішучий контроль над ситуацією, оскільки вона не збиралась безкінечно тримати захоплений шмат землі під окупацією.

План Москви полягав у тому, щоб «впарити» окупований Донбас Україні, а ватажків терористів легалізувати в українській політиці. Нещадний торг про умови Росії з Донбасу тривав до останніх місяців. Україна тримала жорстку позицію.

Зараз тренд змінився. Росія зримо і послідовно вибудовує з “Л/ДНР” аналог Південної Осетії. Але при цьому в числі “націоналізованих” ви не побачите державних українських підприємств “Укренерго”, “Вода Донбасу”, і українська Донецька залізниця з центром у Лимані продовжує ганяти ешелони трьома з п’яти дозволених залізничних перегонів.

Так, залізничних перегонів між ОРДЛО та Україною п’ять. У найвдаліші дні блокади Костя Гришин (Семен Семенченко) і Вова Парасюк мали на “редутах” не більше двох сотень чоловік - і, очевидно, не закривали усі п’ять залізничних гілок. Максимум три, зараз скоріше за все - дві.

Український план

Чи був план у української влади? Його ухвалили на засіданні уряду 11 січня, і він точно відтворював юридичні формулювання постанови ВР від березня 2016 р., за яку тоді голосували і два десятки депутатів від “Самопомочі”.

Цей план виходить з того, що всі життєві процеси в ОРДЛО контролює Україна, 20% населення живуть з заробітних плат у гривні, а через контрольно-пропускні пункти у першій половині 2016 року щомісячно переміщувалось 680-700 тисяч людей, це 23 тисячі в день. І всі ці люди, з точки зору міністра окупованих територій Вадима Черниша, який і готував документ, були тими, хто утримував вплив України за лінією фронту.

І торгівлю продуктами та побутовими товарами необхідно було максимально полегшити, а потік людей зробити більшим. Така проста тактика.

Що вражало в критиці урядової постанови від Оксани Сироїд - то це лячна, некомпетентність, незнання реального стану справ у зоні АТО. Можна зрозуміти зраду, популізм, політичні резони - але ж не повне невігластво і непрофесіоналізм.

Російська протидія

Росія послідовно і наполегливо бореться з планом озвученим у постанові від Вадима Черниша. З осені різко зменшені норми провозу товару з України в ОРДЛО громадянами, йде робота з бюджетниками з метою недопуску їх в Україну.

З осені різко зменшені норми провозу товару з України в ОРДЛО громадянами

З минулого лютого проїзд через блокпости “ДНР” перетворився на адміністративний триллер - колони просто затримують, знижуючи потік людей у бік України повільним пропуском. Зараз щодня пункти переходу перетинають близько 8 тисяч людей - подивіться дані української Державної прикордонної служби. Тобто російській гібридній адміністрації окупованих територій вдалося зменшити потік людей, котрі їдуть в Україну зменшити утричі.

Шантаж і блокада української металургії та енергетики не можуть сильно злякати Москву і зупинити війну. Це УКРАЇНСЬКА промисловість, і Москві байдуже, якщо вона зупиняється.

А от захопивши зараз підприємства, Москва нічого не втрачає. Навпаки - отримує, адже якщо навіть наші заводи працюватимуть на 30% своєї потужності - втратять у зарплатні робітники, у податках - Україна, а от у бюджети ОРДЛО щось та додадуть. Зрештою, раніше вони не приносили окупаційній адміністрації взагалі нічого, зараз бюджет почне поповнюватися хоча б на 50% за рахунок місцевих джерел.

Блокада стала резонансною в Україні, бо на неї відгукнулися тисячі ветеранів, які не знайшли себе в мирному житті. Вони готові стояти під будь-якими прапорами, поруч з будь-якими негідниками, аби лише почути рідний запах ватри і відчути себе знову потрібними і здатними щось вирішувати.

Блокада

Я був на редуті “Соловейко” в Бугасі. Там блокадники це поважні ветерани з декількома пораненнями на фронті в кожного, їх то десять, то двадцять, і вони нічому не перешкоджають, та навіть і теоретично не могли б зупинити жодних потоків.

Будь-який місцевий скаже, що ті ж таки гуманітарні вантажі штабу Ахметова, поки йшли - рухались сусідніми дорогами, а не через Бугас. Але чоловіки у камуфляжі стоять, несуть вахту і старанно “спостерігають” за поодинокими машинами з металобрухтом, які їдуть повз них з українського заводу в українському Курахово в український же Маріуполь через окуповану територію.

вони злі, мають саперну і снайперську підготовку і в перспективі готові вбивати

Сформулювати практичну мету свого стояння вони не можуть. Але вони злі, мають саперну і снайперську підготовку і в перспективі готові вбивати. Один з них, ветеран 8 полку спецназу, сказав мені, що персональний список жертв з числа чиновників середньої ланки у нього в місті вже є. Не треба й казати, що його місто розташоване у центральній Україні.

Українська влада не може донести до суспільства свою досить успішну і продуману стратегію, як це було у ситуації з планом міністра Вадима Черниша. Та й суспільство не хоче чути правди про те, що швидких рецептів немає, що війна на роки і ще роки, а уряд всього лише готує ґрунт для повернення, намагається не втратити людей по той бік лінії розмежування, і утримати до останнього український бізнес по той бік. І мимохідь ще трохи заробити. Щоб було, як при звільнені Слов'янська, ввійшли українські війська і життя відразу налагодилося.

суспільство не хоче чути правди про те, що швидких рецептів немає, що війна на роки і ще роки

У Семенченко, Парасюка та Соболєва надто мало добровольців щоб припинити потоки дозволених вантажів через 400 кілометрів фронту. І на “редути” в першу чергу постачають намет, електрогенератор і персональний WI-FI для оперативної подачі “картинки” в мережу.

Знесений “редут” на Кривому Торці був найбільш масовим (43 затриманих) і єдиним, який блокував важливу гілку - Скотовата-Ясинувата - що постачала сировину на Єнакіївський металургійний завод. От його й розблокували першим.

Усе решта - оперета, де десятки (!) учасників просто використовують “у темну”, мотивуючи красивими словами про “торгівлю на крові”.

На ситуацію з цінами у Донецьку вона не впливає від слова “ніяк”. Все-таки більша частина товарів туди заходить з Ростова-на-Дону. Та й не блокує насправді ніхто потоку товарів - ніде не блокує.

Боротьба йшла з ешелонами вугілля і металу. Українського вугілля і українського металу. Або з вугіллям і металом Ахметова, Нусенкіса, Мкртчана. “Л/ДНР” тут взагалі ні до чого. Цього у Києві жоден із моїх співробітників до кінця зрозуміти ніяк не може.