- Det forbavser mig, at det er så stort et antal af straffe for drab, der er på mindre end seks års fængsel under den gamle straffelov, siger Ditlev Tamm og uddyber:

- Det overrasker mig særligt, at der er givet så mange forbedringshusdomme for manddrab. For det var jo en tidsbegrænset straf, der ofte blev givet til de lidt lettere forbrydelser, mens tugthus var beregnet til de længere straffe for de mere hårdføre forbrydere.

Nyt syn på forbryderen kan være en del af forklaringen

Forud for den nugældende straffelov af 1930 havde man haft ret intense diskussioner om, hvordan man egentlig bedst kunne opnå det, som straf grundlæggende skulle gøre, nemlig at forhindre forbrydelse, forklarer retshistorikeren.

- Man kom med den nye straffelov i højere grad ind på, at behandling – og ikke bare udsigten til en lang straf – var det, der virkede. Man begyndte i højere grad at kigge på forbryderen og forbryderens individualitet, så man kunne finde en straffeform, der var egnet til at påvirke den pågældende forbryder bedst muligt, siger Ditlev Tamm.

Det forbavser mig, at det er så stort et antal af straffe for drab, der er på mindre end seks års fængsel under den gamle straffelov. Ditlev Tamm, professor i retshistorie ved Københavns Universitet

Derfor overrasker 'de manglende' hårde domme i statistikken ham. Han mener dog samtidig, at netop det nye syn på straf og på forbryderen også kan være med til at forklarer tallene.

Læs også : 150 års domme: Se her hvor hårdt vi straffer drab

Man havde nemlig ikke de store kompetencer til at vurdere psykisk sygdom eller mentaliteten hos forbryderen i gamle dage, så dem der eksempelvis var lettere psykisk syge ville dengang måske være blevet dømt for drab begået i oprørt sindsstemning, som gav en lavere straf.

- Kort sagt kan man altså forestille sig, at mange af dem, som dengang fik en mildere straf, i dag ville få en tidsubestemt foranstaltningsdom, lyder buddet fra Ditlev Tamm.

Samtidig er politiet også blevet bedre til at opklare de svære sager, fremhæver han.

- Man var ikke så god til at opklare drab dengang. Så de svære drab – rovmordene og fjerndrabene – som vi i dag straffer hårdt, blev ikke opklaret i lige så høj grad. Vi har altså flere drab begået under skærpende omstændigheder, der bliver opklaret i dag.

Gamle rabatter på drab

Frederik Strand, der er historiker og leder af Politimuseet, finder ligesom Ditlev Tamm også de nye tal meget interessante.

- Tallene er meget spændende, og de kommer ret meget bag på mig, siger han.

Læs også : INTERAKTIV GRAFIK: Se drab gennem 25 år

Han fortæller samtidig, at der var en række betingelser i den gamle retsforståelse og straffelov, der gav mulighed for at få milde straffe.

- Med straffeloven af 1866 var der indbygget en forståelse af, at man havde retten til at forsvare sig selv og sin ære, og jeg tænker, at det spiller ind på tallene, siger han og tilføjer:

- Der har formentlig også i et eller andet omfang været taget hensyn til, om man handlede i affekt. Det har vi jo også i dag. Noget peger dog på, at hensynet var større dengang. Altså at der har været større rabat, hvis drabet ikke ligefrem var overlagt.

Den pointe genfinder man i en vis udstrækning hos Nicolaj Sivan Holst, der er lektor i strafferet og straffeproces ved Aarhus Universitet.

- Der var flere forskellige forsætlige drabsbestemmelser i den gamle straffelov, alt efter hvilke omstændigheder, drabet var foregået under. Hvis drabet var fremkaldt ved en oprørt sindsstemning eller det var ens hustru, man havde dræbt, så gav det en mildere straf, siger han.

De mange bestemmelser fjernede man med den nye straffelov af 1930, forklarer Nicolaj Sivan Holst.

- Altså den tidligste version af en ren ægtefælle-rabat har du jo i den gamle straffelov, hvor den er direkte skrevet ind i loven. Den blev fjernet i selve lovteksten med den nye straffelov, og selvom man efterfølgende i retspraksis kunne se en såkaldt 'rabat' på drab af ægtefæller og partnere, så er det jo en 'rabat´, som man i dag heldigvis har gjort op med.

Læs også : 25 års drab afslører: Vi slår oftest vores allernærmeste ihjel

Det betyder, at man i dag ser på strafudmålingen ved et drab ud fra de konkrete faktiske omstændigheder, og selvom der er en rimelig fast praksis for strafudmåling, så kan formildende eller skærpende omstændigheder selvfølgelig trække straffen op eller ned, forklarer lektoren i strafferet.

Manglende plads til forbryderne havde også betydning

Som en sidste ting mener historiker og leder af Politimuseet, Frederik Strand, at man skal være opmærksom på de fængselsfaciliteter og -ressourcer, man havde i 1800-tallet og starten af 1900-tallet.

- Vi havde dengang slet ikke et så udbygget fængselsvæsen, som vi har i dag. En fange skulle groft sagt, når han blev idømt strafarbejde i et forbedringshus eller tugthus, tjene sit eget ophold ind. Så selvom man gerne ville straffe, gjaldt det jo også om at få folk ud igen, så de ikke lå samfundet til byrde, siger han.