Asylsøgere: Australiens deportation af asylansøgere til en fjern ø bør ikke være forbilledet, når det gælder flygtningepolitik. Det er uheldigt, at socialdemokraternes gruppeformand Sass Larsen bruger dette eksempel.

Men enhver kan se, at det nuværende system ikke kan fortsætte. Enhver kan se, at presset fra det overbefolkede Afrika kun vil stige i kommende årtier. Enhver kan se, at der i Syrien skulle have været etableret "no-fly-zones" og små sikrede landområder med flygtningelejre, hvor flygtningene kan bevare deres håb om hjemvendelse og øge presset på de tyranner, der har fordrevet dem.

Den nuværende politik hjælper tyrannerne ved at skaffe dem af med deres ofre. Den hjælper de få procent, der kan skaffe sig til Europa, og glemmer det store flertal, der strander i nærområdet. Den dræner fattige lande for talent og påfører rige lande så store udgifter og problemer, at det går ud over hjælpen til de mange.

"For hver 100 kroner man bruger i Danmark (på flygtninge), bruger man under en krone på dem i nærområderne." Det siger migrationsekspert Morten Lisborg til Berlingske 17/4. Han har arbejdet for FN´s flygtningehøjkommissariat i Etiopien, Kosovo, Yemen, Jordan og Irak og for EU i Libyen. Han vil sende asylmigranter til EU-modtagecentre i nærområderne. Det vil stoppe illegale migranters og menneskehandleres misbrug af asylsystemet ligesom i Australien. Det vil være "rationelt og samtidig humanitært. Det nuværende asylsystem er ingen af delene", siger han.

"For øjeblikket sætter menneskesmuglere flygtninge i gummibåde, der ikke er sødygtige, fordi de regner med, at Nato, EU eller forskellige NGO´er vil samle dem op og sejle dem til Italien."

Der er to problemer, der skal overkommes, hvis hans råd skal følges. Det bliver ikke let at overtale nordafrikanske lande til at huse flygtningelejre. De vil være bange for, at det bliver et fluepapir, og at antallet af asylmigranter vil hobe sig op og skabe problemer. Og EU vil få svært ved at garantere, at de "rigtige" flygtninge bliver fordelt på EU-landene eller mod betaling overladt til andre lande. Men på længere sigt bliver vi under alle omstændigheder nødt til at gøre noget i den retning. Formålet er jo at stoppe menneskesmuglernes lokketoner. De er lige så kyniske som narkohandlerne. De snylter på folks ulykke og gør ondt værre. De får folk til at pantsætte sig selv og hele familien i håb om senere at kunne sende penge hjem. - Der er kun én vej ud af denne trafik: Det skal ikke kunne betale sig. Heller ikke for nogle få heldige. Og det skal være meget synligt.

Når så mange lande i mange år frivilligt har taget imod tusinder af kvoteflygtninge fra FN, så burde det også være muligt at fordele de ganske få "rigtige flygtninge", der faktisk har et beskyttelsesbehov. Og når vi alligevel bliver nødt til at gribe ind i lande som Syrien og Libyen, så er der ikke så langt til at etablere sikre lejre til asylsagsbehandlingen. Den store udviklingshjælp fra landene og EU skal naturligvis også sættes i spil. - Og så bliver det dejligt at teste den canadiske regerings meget opreklamerede humanitære tilgang til migrationsstrømmene. For slet ikke at tale om de lande, der ikke rører en finger. Der må kunne findes nogle samarbejdspartnere.

Gid EU kunne blive løsningen i stedet for (i manges opfattelse) at være problemet. De ydre grænser må og skal bringes til at fungere. Det forudsætter, at der er et sted at sende asylmigranterne hen uden at alt for mange smutter igennem og begynder at sende penge hjem.

Det er en barsk verden. Men den bliver endnu barskere, når vore humanitære hensigter misbruges af de forkerte, af smuglerne og af den lille middelklasse, der overhovedet har mulighed for at betale dem.