Man har et hjerte af sten, hvis man ikke får ondt af den lille rødhårede knægt, der i ’Busters verden’ cykler ud på Brønshøjs villaveje med to kasser Tuborg på den enorme Longjohn. Skolen forsømmes for at passe det job, hvor han overfaldes af kvarterets hunde og kun med nød og næppe undgår at blive kørt over af lastbiler i fuld fart.

Fra Jeppe Aakjær til Bille August har dansk kulturliv fremstillet børns arbejde som udnyttelse af billig arbejdskraft og en trussel mod deres muligheder for at få en uddannelse. De fleste havde ret i deres samtid, men deres billede af arbejdet er groet fast og er blevet en del af den danske opfattelse af børn og unges udvikling: Arbejde ødelægger dig, mens uddannelse bygger dig op. Jo længere på den trygge skolebænk, før de møder det hårde arbejdsmarked, desto bedre.

Vi er uenige. Vi ønsker os mere, ikke mindre, børnearbejde. Vi tror på, at du ved at tage konkret ansvar uden for familien og skolens trygge og tilgivende rammer får nogle erfaringer, som gør dig i stand til at træffe vigtige livsvalg. Som giver stolthed og selvsikkerhed i erkendelsen af, at man ikke spiller med handikap eller har helikopterforældre i luften over sig. Man er et tandhjul i den maskine, som arbejdspladsen er, og man kan se den konkrete forskel, man har gjort, når det er fyraften. Du ranker ryggen i visheden om, at netop din indsats er nødvendig for at få hjulene til at dreje rundt.