Efter Anden Verdenskrig er Danmark i stigende grad blevet genstand for immigration fra lande uden for Europa. Hovedparten af denne har været immigranter, som på grundlag af FNs flygtningekonvention fra 1951 har søgt asyl i Danmark. En væsentlig del af disse kom fra muslimske lande. Dette har skabt både økonomiske og kulturelle tilpasningsproblemer. Indvandringen fra lande uden for den europæiske kulturkreds – dvs. ikke-vestlige indvandrere – kulminerede foreløbigt i 2015 med over 20.000 asylansøgere.

Det er vigtigt at nå til klarhed over, hvorfor antallet af ikke-vestlige indvandrere er steget, og hvorledes fremtiden tegner sig.

Omfanget af indvandringen til f.eks. Europa afhænger først og fremmest af antallet af potentielle emigranter, deres økonomiske og sociale situation, viden om målet for udvandringen og mulighederne for at nå frem til det forjættede land eller verdensdel.

I dag kommer hovedparten af de ikke-vestlige immigranter til Europa fra Afrika og Mellemøsten. I begge disse områder er der indtruffet en meget stærk stigning i antallet af indbyggere. Omkring 1950 boede der kun 230 mio. mennesker i Afrika. I dag er antallet af indbyggere steget til 1,2 mia., hvoraf mere end halvdelen er muslimer. Baggrunden for den voldsomme vækst i Afrika er den hurtige sænkning af dødelighedsniveauet efter Anden Verdenskrig i kraft af introduktionen af vestlig medicinsk teknologi, som imidlertid ikke medførte en tilsvarende hurtig ændring af samfundets normer mht. fertiliteten. Resultatet er i dag en moderat dødelighed og en fertilitet på knap fem børn pr. kvinde. Dette optræder sammen med en andel af børn og unge under 15 år på 40 pct. I Europa er andelen kun 20 pct. Selvom der måtte ske en vis nedgang i fertiliteten, vil de unge afrikanske kvinder i de kommende år rykke ind i de fødedygtige aldre og dermed medføre store børnetal.

Ifølge FNs seneste befolkningsfremskrivning forventes befolkningen i Afrika at vokse til 2,5 milliard i 2050, og bliver derved fem gange større end befolkningen i EU, som fortsat kun udgør omkring en halv milliard mennesker. Også tilvæksten i Mellemøsten skønnes at blive betydelig.

Afrika og Mellemøsten er i dag præget af social og religiøs uro, lav levestandard, høj arbejdsløshed og manglende uddannelsesmuligheder for ungdommen, især kvinder. Derfor vil mange af indbyggerne i disse lande overveje mulighederne for et liv i Europa.

Migrationspresset mod Europa er både et resultat af borgerkrige og ønsket om et liv med større udfoldelsesmuligheder, med det sidste motiv som det vigtigste. Af de mange asylansøgere, som i 2015 fik deres sag færdigbehandlet i EU, var det halvdelen, som fik deres ansøgning forkastet, og således blev betragtet som økonomiske flygtninge. Det skete, selv om man i en række tilfælde ikke kræver individuel forfølgelse for at blive anerkendt som flygtning, men kun at der har hersket krigslignende tilstande i landet. Omkring hver tredje asylansøger angav at komme fra Syrien, idet denne gruppe stort set altid er sikker på at få asyl. Det vil selvfølgelig bevirke, at denne gruppe bliver overvurderet. Dels er der falske syriske pas i omløb, og dels vil en asylansøger uden papirer være stærkt fristet til at angive Syrien som sit hjemland. Dette skal kombineres med, at det ved den slags afgørelser gælder, at man lader tvivlen komme ansøgeren til gode. Derfor er det næppe en korrekt beskrivelse af det nuværende migrationspres mod Europa og Danmark kun at tale om en flygtningekrise og fortrinsvis omtale syriske asylansøgere som personer, der er flygtet over hals og hoved fra voldsomme krigsbegivenheder. Det var det voksende omfang af økonomiske flygtninge, som for år tilbage fik den daværende formand for FNs flygtningekontor i Genève, den tidligere norske udenrigsminister Thorvald Stoltenberg, til at frygte for hele asylsystemets fremtid.

Der ligger også langt mere langtrækkende demografiske og sociale faktorer bag det forøgede migrationspres.

Et væsentligt motiv for at søge mod Europa er som nævnt – som det oftest har været tilfældet i forbindelse med migrationsbevægelser – ønsket og håbet om at komme til et land, som i højere grad kan opfylde familiens ønske om en højere levestandard, tryghed og et godt undervisnings-, sundheds- og socialsystem. Men da mulighederne for indvandring i Europa er begrænsede, anvendes asylargumentet som adgangskort. Det passer jo også sammen med, at mange asylansøgere har meget bestemte ønsker om, hvilket land de ønsker at få asyl i.

En vigtig faktor bag migrationspresset er den revolutionerende udvikling i informationsteknologien i form af TV, radio og ikke mindst mobiltelefonen. I dag har indbyggerne i Afrika og Mellemøsten gode muligheder for at skaffe sig kendskab til forholdene i det forjættede Europa.

Der er endvidere opstået en meget velorienteret og effektiv migrationsindustri, som mod betaling anviser rejseruter for asylansøgere. Deres betalingskrav er betydelige, således at det nuværende system kun gavner den bedre stillede del af befolkningen.

Strømmen af asylansøgere fra Afrika og Mellemøsten vil have en stærk tendens til at fortsætte, når den først er kommet i gang. Efterhånden som der dannes etniske brohoveder i modtagerlandene, vil de fremmede i disse områder bevare forbindelsen til deres hjemlande og kunne forsyne potentielle emigranter i hjemlandet med oplysninger om det forjættede Europa, og om hvordan man kan slippe ind i modtagerlandet som asylansøger. Fremgangsmåden er ikke ukendt i historisk perspektiv. Danskere som emigrerede til USA før Første Verdenskrig sendte »prepaid tickets« hjem til slægtninge og venner. Forskellen mellem dengang og nu er blot, at mens danskerne var umiddelbart ønskede i USA og havde samme kultur som modtagerlandet, er der på den ene side mellem Afrika og Mellemøsten og på den anden side Europa tale om meget forskellige kulturer.

De centrale faktorer, som ligger bag migrationspresset fra Mellemøsten og Afrika, er således af varig karakter. Det stiller derfor svære og afgørende spørgsmål til danske politikere. For det første kan man spørge, om det er rigtigt at give et antal asylansøgere opholdstilladelse og ofre meget betydelige summer på en integration, som delvis mislykkes – herved lader man jo de mange andre nødlidende personer i f.eks. Afrika i stikken? For det andet kan man spørge, om der fortsat skal føres en indvandringspolitik, som giver anledning til stadig vækst af antallet af ikke-vestlige og dermed muslimske indvandrere i Danmark. I 1980 var der godt 50.000 ikke-vestlige indvandrere og efterkommere, som udgjorde én pct. af befolkningen. I dag er antallet nået op på godt 450.000 og udgør dermed otte pct. af befolkningen. Den nyeste fremskrivning fra Danmarks Statistik skønner, at der i 2060 vil være 900.000 ikke-vestlige indvandrere og efterkommere, som vil udgøre godt 13 pct. af befolkningen.

Det er et afgørende politisk spørgsmål, om man ønsker at fortsætte denne udvikling. Her er det selvfølgelig vigtigt, at man har analyseret alle konsekvenser af en fortsat stigning i antallet af ikke-vestlige – og overvejende muslimske – indvandrere og efterkommere. Dette spørgsmål besvares i kronikken – Unævnelige fakta om indvandring (II) – i morgen.