Hvorfor er det Kirkens Korshær, der afhjælper en del af et problem i og omkring ­Klostertorv? Hvorfor er det ikke Aarhus Kommune?

Annonce

Aarhus kaldes verdens mindste storby. Nogle kalder den verdens største landsby, mens mange holder fast i Smilets By.

Uanset hvad, så er Aarhus en by i bevægelse. Hvert år flytter mange til landets næststørste by, hvilket kalder på konstant udvidelse. Byen har også de senere år bevæget sig både ud og op. Der er kommet mere storby over Aarhus, der har fået høje bygninger og flotte arkitekttegnede af slagsen.

Det meste er flot og godt og vidner om velstand og fremgang, men når man er færdig med at kigge op, så kan man passende kigge ned.

Måske ned forbi Spanien, hvor en bålplads og et par shelters fortæller, at der i midten af Aarhus også er en gruppe mennesker, der ikke oplever den store fremgang for tiden.

Man kunne også kaste sit blik forbi Klostertorv og se, at nogle af byens borgere samles i busskure, mens de kæmper mod kulden og samtidig slukker tørsten.

De er nogle af vores hårdest ramte medmennesker. Nogle er socialt udstødte, andre på vippen, og de lever deres liv midt i en fremgangsrig by.

Det er ganske tankevækkende, at mens vi bygger højt og bredt og nyt og stort, og milliarderne forsvinder i beton, glas, skinnende metal og ih og åh, så har vi så svært ved at skabe noget for de udstødte.

Hvorfor er det organisationer som Kirkens Korshær, der med en simpel terrasse afhjælper en del af et problem i og omkring Klostertorv? Hvorfor er det ikke Aarhus Kommune eller nogle af de mange private investorer, der kommer ilende med hjælp til de, der trænger allermest?

Når milliardprojekterne gennem de seneste år har fundet deres vej til Aarhus, så burde det vel også være muligt at den sociale ansvarlighed fandt et fundament.

Eksempelvis kostede Dokk1 med tilhørende havnearealer lidt mere end to milliarder kroner. Lad os nu bare forestille os, at byggekontrakten indeholdt en passus om, at der skulle tilgå en millioner kroner til socialt udsatte borgere i Aarhus, så ville bygherren næppe gå konkurs af den grund, men kunne til gengæld være stolt over at bidrage til et solidt fundament til eksempelvis indretningen af en alternativ vinterlejrplads med sanitære forhold og varmerum og senge til byens udstødte.