Mellem halv syv og halv ti hver morgen sender radiokanalen The Voice programmet Morgenshowet med Chriz & Heino.

Det starter sådan her:

Jingle: »Goodmorning / Goodmorning / Goodmorning / Goodmorning / Goodmorning / Goodmo-o-o-o-o-orning!«

Chriz: »Godmorgen og velkommen til, jeg er Chriz.«

Heino: »Og jeg er Heinoooo!«

Chriz gør reklame for arrangementet The Voice Goal og fortæller lytterne, at de kan skrive ind og vinde billetter.

»Skal vi se at komme i gang?« siger han så.

»Ja,« siger Heino.

»Vi landede lige midt i en diskussion om, hvilken farve slik, der smagte dårligst.«

De færreste medieordførere på Christiansborg har formentlig hørt Morgenshowet med Chriz & Heino – næppe heller Morten Marinus.

Han kendte formentlig ikke programmet eller resten af det kommercielle radiomarked, da han i august – sammen med resten af Dansk Folkeparti – foreslog omfattende besparelser i Danmarks Radio blandt andet ved at sende P3 i udbud. Ifølge partiet ligger kanalen »alt for tæt op ad konkurrerende kommercielle kanaler«.

Men hvor tæt?

Det er et vigtigt spørgsmål i debatten om fremtidens public service. Flere partier har ligesom Dansk Folkeparti de seneste måneder sagt, at Danmarks Radio på flere områder ligger for tæt på de kommercielle aktører. Som Morten Marinus sagde til Berlingske i august: »DR skal levere det, de andre ikke kan levere. De skal overlade underholdningsprogrammer til andre.«

Der er to problemer med det udsagn – og med debatten om fremtidens public service. For det første er det ikke undersøgt, hvor tæt Danmarks Radio i virkeligheden ligger på de kommercielle aktører som for eksempel The Voice.

For det andet er det ikke rigtigt, når Morten Marinus og flere andre opdeler indholdet i Danmarks Radio i to: Public service, som kun Danmarks Radio kan producere, og underholdning, som de kommercielle aktører kan levere.

Danmarks Radio har gennem en årrække bestræbt sig på at tage formater inden for underholdningsgenren og bruge dem til at lave fjernsyn, som ikke kun er underholdende, men også oplysende og debatskabende.

Programmet Gift ved første blik er i udgangspunktet et realityprogram, hvor to medvirkende bliver gift med hinanden og skal leve sammen, men der indgik også interview med eksperter, og det endte med at være et både rørende og oplysende program om parforhold.

Programmet Løvens Hule er i udgangspunktet et almindeligt talentshow som X Factor, men i stedet for amatørsangere er de medvirkende iværksættere, som kæmper for at få lov til at starte deres egen virksomhed. Dermed kommer programmet til at handle om en af de mest aktuelle erhvervspolitiske udfordringer.

Programmet Kongerigets Klogeste er i udgangspunktet et almindeligt quizprogram, men til forskel fra mange quizprogrammer med kendte danskere, som handler om, hvem der kan være mest plat eller mest fjollet, er Kongerigets Klogeste med almindelige danskere og handler om at være klogest.

Det er underholdende programmer. Ligesom at dokumentaristen Poul Martinsens udsendelse Broen, hvor han i 1969 sendte en gruppe rockere og en gruppe hippier ud på en øde ø for sammen at bygge en bro tilbage til fastlandet, var et underholdende program. Men det er ikke bare underholdning.

Politikerne holder fast i en forfaldsfortælling om, at politikken er blevet mere og mere underholdende, mens underholdningen er blevet mindre og mindre politisk, men den sidste del af den fortælling er forkert. Der bliver produceret masser af god underholdning.

Dansk Folkeparti har foreslået at lukke DR 3 i sin nuværende form, fordi kanalen »flyder over med udenlandske film og tv-serier«. Det er rigtigt, at der er udenlandske serier på DR 3, men der er også en masse andet – ikke mindst en række fremragende programmer som Prinsesser fra blokken, DR 3 DOK og dokumentarserien Generation DF om Dansk Folkepartis ungdomsafdeling.

Det er rigtigt, at der er larmende værter og popmusik på P3, men politikerne er næppe klar over bundniveauet inden for kommerciel medievirksomhed – og så har P3 bidraget med De Sorte Spejdere med Anders Lund Madsen og Anders Breinholt og løftet dansk musik over de seneste årtier.

Diskussionen om fremtidens public service og underholdning må hvile på en bedre forståelse for, hvad Danmarks Radio og de kommercielle alternativer kan levere. Og ikke mindst på et opgør med opfattelsen af underholdning som en genre, der ikke har andet formål end at underholde, der kan produceres af de kommercielle lige så godt som af Danmarks Radio, og som ikke er vigtig for den samlede public service.