Suomi on siitä paska maa, että täällä bisneksen uudistajat joutuvat vankilaan. Jos joku tekee jotain oikeasti disruptiivista (muotisana, tiedän), joutuu hän viranomaisten hampaisiin.

Suuri osa viime aikoina maailmalla menestyneimmistä startupeista on ollut härskejä, jopa laittomia. Otetaan kaksi esimerkkiä jakamistaloudesta: taksibisneksen räjäyttäjä Uber ja hotellibisneksen rapauttaja AirBnB. Samaan aikaan kun virkamiehet nauttivat näistä Amerikan konsepteissa yksityiselämässään, he miettivät, kuinka kotimaiset vanhojen rakenteiden murskaajat voisi tuhota.

Kun Uber kertoi puolitoista vuotta sitten aikeistaan tulla Suomeen, Taksiliitto sanoi, ettei se ”näe uusille älypuhelinpalveluille tarvetta Suomessa”. Viime marraskuussa tämä taksiliikenteen vapauttaja sitten aloitti täällä – ja Taksiliitto huusi Iltasanomissa poliisia apuun: “Uber aloitti Suomessa, taksiliitto odottaa viranomaisten puuttuvan asiaan”.

Ei ole helppoa härmässä AirBnB:lläkään. On vaarallista, jos hotellialan katteet pienenevät, kun tavalliset ihmiset voivat laittaa kämppiään vuokralle matkailijoita palvellakseen. Se on itseasiassa ”täysin kestämätöntä” ja raivostuttavaa, kuten Matkailu- ja ravintolapalveluiden Mara ry:n toimitusjohtaja Timo Lappi totesi jo viime kesänä.

Onneksi Uber ja AirBnB ovat jenkkejä. Vastuuhenkilöitä on vaikea saada linnaan.

Mutta entäs sitten Suomi? On meilläkin pari firmaa yrittänyt yksinkertaistaa ja rikkoa vanhoja bisnesmalleja ja kummallekin on käynyt köpelösti.

Ensimmäinen yrittäjä oli Bookabooka, joka kehitti palvelun, jossa opiskelijat pystyivät laittamaan kurssikirjansa jakoon ja jopa vuokraamaan niitä toisille vähävaraisille pulpetinkuluttajille. Jo muutaman kuukauden kuluttua lanseerauksesta Tekijänoikeuden tiedotus- ja valvontakeskus TTVK otti yhteyttä perustajiin ja uhkaili oikeustoimilla ja jopa kahden vuoden vankeudella. Palvelu lopetettiin, vaikka samaan aikaan USA:ssa esimerkiksi Chegg.com teki samaa ja kasvoi yhdeksi maailman menestyneimmistä startup-yrityksistä.

Vielä surullisempi tapaus on TV-kaista, josta olen jo kirjoittanut aiemminkin. TV-kaista oli palvelu, joka tallensi pilvipalvelimelle maksuttomien tv-kanavien sisällön ja teki nauhoittavista digibokseista turhia. Käyttäjät rakastivat mahdollisuutta katsoa lempiohjelmiaan silloin kun halusivat. Siitä ei ollut kenellekään haittaa. Tekijänoikeusjärjestöt Ylen ja muiden mediatalojen kanssa päättivät tappaa pienen kilpailijansa. Ja ampua kärpästä tykillä. Poliisitutkinnat ja ratsiat alkoivat vuonna 2009, ja vuosi sitten yritys meni konkurssiin.

TV-kaistan toimitusjohtajalle tapaus oli murskaava. Hän joutui pakenemaan maasta, alkamaan lainsuojattomaksi. Nyt toimari on ollut jo yli vuoden piilossa. Vain koska ei halua joutua istumaan vankilaan rikollisten kanssa. Vain koska teki palvelun, joka haastoi perinteiset jäykkikset.

Onko Suomella varaa tähän? Ketä palvelee järjestelmä, joka suojelee vimmaisesti totuttuja bisnesmalleja ja vanhoja rakenteita ja käyttää iskujoukkonaan poliisilaitosta?

Amerikkalaisprofessori Clayton M. Christensenin kehittämä termi disruptiivinen innovointi tarkoittaa sitä, että rohkea porukka keksii yksinkertaisen mallin, jolla se pikkuhiljaa tuhoaa vanhat ja jäykät liiketoiminnat ja luo tilalle jotain helppokäyttöistä, uutta ja käyttäjiä miellyttävää. Jos Suomessa vanhan vallan haastajat ovat vaarassa joutua vankilaan, voimme saman tien lopettaa innovoinnin.