Kasvissyöjien tietty maine ei ole tuulesta temmattu. Syy yksinkertainen.

Hollantilaisen Midas Dekkersin suomeksi ilmestynyt tietokirja Helpotuksen historia (Docendo) paneutuu ulostamisen rinnalla myös virtsaamiseen ja piereskelyyn, vaikka painopisteen onkin ensiksi mainitussa toiminnossa.

”Onko pissa likaisempaa kuin kakka”, Dekkers kysyy, vastaa itse sen olevan makuasia, mutta kiirehtii muistuttamaan lian poistuvan ihmiskehosta paitsi kiinteinä ja nestemäisinä annoksina, myös kaasuina.

Kaasutiivis ihminen on ajatuksena mahdoton. Karkean säännön mukaan ihminen ulostaa kerran vuorokaudessa, virtsaa kymmenen kertaa, mutta hengittää ulospäin jopa 17 500 kertaa.

Uloshengityksen lisäksi kaasuja poistuu röyhtäisyinä (borborygmus).

Mutta mikäli kaasu ei poistu hengityksenä tai röyhtäisynä eikä myöskään imeydy suolen seinämän läpi verenkiertoon, keuhkoihin ja hengitykseen, sen ainoa jäljellä olevan mahdollisuus päästä ulos ihmisestä on peräaukko.

Muita venttiilejä ei enää mahan jälkeen ole.

Ollaan siirrytty ihmisen yläilmoista suolten maailmaan.

Dekkersin mukaan ihminen päästelee suolikaasuja 0,75-1,5 litraa vuorokaudessa eli puolen vappupallon verran, riippuen pallon koosta ja muodosta. Näitä niin sanottuja pieruja on kahta alapäätyyppiä, A-tyyppi ja B-tyyppi.

A-tyypin pieru on hajuton. Se koostuu ulkoilman mukana niellystä typestä, hapesta ja hiilidioksidista ja sisältää myös erilaisia ruuansulatuselimistössä kemiallisesti syntyneitä kaasuja.

Siellä voi olla metaania tai vetyä. Yksilölliset erot ovat suuria. Dekkers varoittaa kummankin olevan yhtä syttyviä, joten tulitikkuleikit eivät ole suotavia. Hän mainitsee varoittavina esimerkkeinä huonosti päättyneet ahteritason polttaripilat ja ilmalaiva Hindenburgin tuhon.

Metaani on kuin kuplivaa suokaasua, hajutonta.

” Ruoka säilyy hyvänä ja pierut haisevat pitempään.

B-tyypin pieru haisee, koska sitä on maustettu voimakkailla hajuaineilla, erityisesti rikkivedyillä.

Rikkipitoisia aminohappoja sisältäviä ruokia esimerkiksi sipulit ja kaalit. Muun muassa leipien, oluen, viinin, perunalastujen ja ranskalaisten säilyvyyttä on lisätty sulfiittien avulla. Vaikutus on samansuuntainen, tai hajuinen.

”Ruoka säilyy hyvänä ja pierut haisevat pitempään”, Dekkers arvioi koruttomasti.

Sekä A-tyypin että B-tyypin pieru voi olla äänetön, mutta usein pieruun liittyy merkkiääni. Sen perusteella on mahdollista päätellä, kuka huoneessa tai hississä tai muussa suljetussa tilassa on päästölähde.

Merkkiäänen tulosuunta ei ole suinkaan ainoa vihje. Äänissä on myös persoona- eli perskohtaisia eroja.

Periaatteessa peräaukko toimii ja värähtelee samalla tavalla kuin tyhjenevän ilmapallon kuminen suuosa. Äänen korkeuden määrittelee peräkanavan läpimitta. Ahdas peräaukko tuottaa korkeita ja piukeita merkkiääniä, leveä peräaukko matalampia pärähdyksiä. Istuva asento lisää painetta ja tehoja.

Dekkers arvioi pierun olevan ulostamisen rinnalla periaatteessa ”pikkujuttu” ja menevän vieläpä usein huumorin piikkiin. Siksi sitä varten ei ole määritelty omia suoritustiloja.

Tästä taas on seurauksensa.

”Ongelma ovat villit, isot, haisevat yksilöt. Miten ne saadaan kuriin”, Dekkers kysyy.

Nyrkkisäännön mukaan piereskelyä voidaan taltuttaa syömällä vähemmän ruokia, joiden käsittelyä varten suolistossa ei ole riittävästi ja oikeanlaisia entsyymejä.

Hyvä esimerkki on maito, jonka maitosokerin eli laktoosin tietty entsyymi pilkkoo ohutsuolessa. Osalla ihmisistä varttuminen vauvasta vaariksi vähentää pilkkomistehoja ja seurauksena on maitoperäisiä vatsanpuruja ja piereskelyä.

Toinen tunnettu ongelma ovat kasvikset. Niiden sulattamiseen tarvittavien entsyymien kehitystyö jäi evoluutiolta kesken. Suolistomme ei oikein saa otetta kasvisten kuiduista, vaan nämä valuvat sellaisinaan paksusuoleen bakteerien ruuaksi.

Dekkers luonnehtii kasvissyöjiä ”käveleviksi suihkepulloiksi”. Heidän tietty maineensa ei ole toisin sanoen tuulesta temmattu, vaikka ajelehtiikin tuulen mukana.

Pierun tiheys on 0,92 kg / kuutiometrissä eli se on keveämpää kuin ilma (1,29 kg / kuutiometrissä) eikä siksi painu lattialle, vaan leijailee harmillisesti ylöspäin, missä ihmisillä sijaitsee nenä.

Peräaukkonsa mykistämiseksi pitäisi kiertää kaukaa kukkakaalit, ruusukaalit, sipulit, artisokat, retiisit, salaatit, kurkut ja tomaatit ja ne ”kaikista pahimmat” eli pavut.

Kavahtaa pitäisi myös täysjyväleipiä, virvoitusjuomia ja makeutusaineita. Ja hedelmiä. Omenassa on kuitujen lisäksi paljon silkoa ilmaa.

Dekkers suosittelee vihannesten keittämistä, paitsi kaalin, jonka keittäminen vain lisää rikkiyhdisteitä, erityisesti ruusukaalin tapauksessa. Hän tunnustaa B-tyypin ilmavaivoja aiheuttavien ruokien olevan terveellisiä, minkä vuoksi niitä kannattaa kaikesta kiusasta huolimatta nauttia.

Dekkers ennustaakin maapallolle lisääntyviä ilmavaivoja.