Socialdemokraterna tycks ha valt valstrategi nu. Huvudmotståndare är Sverigedemokraterna och Stefan Löfven benämnde det partiet för nyfascistiskt. Jag skulle inte kalla det för detta, jag skulle kalla Sverigedemokraterna för ett konservativt parti som står för en korporativ ekonomi, det vill säga med nationellt sluten ekonomi, med klara fascistoida inslag. Men att kalla det renodlat fascistiskt är att begå stora misstag redan i början av valrörelsen. Sverigedemokraterna seglar med förnekelsens vindar i seglen och med en våg av oro som ger dem extra skjuts.

Katrine Marcal, Aftonbladet, är en normalt rätt vass ledarskribent men missar idag målet grovt, lika grovt som många av mina partikamrater på Facebook som nu i bästa SSU- och Bommersviksakademiklass sluter upp bakom forskaren Henrik Arnstad. Han presenteras som det i Sydsvenskan och har tidigare tenderat att klä sig i kostymer han inte har. Att stå och skrika

”SVERGIEDEMOKRATERNA ÄR FASCISTER”

så fort någon påtalar att Ljusnarsbergs kommun, med 5 000 invånare, härbärgerar idag 1 000 nyanlända. Med vakanser i skola och primärvård. Det är inte svar på de väljarnas oro. Lika lite som när en ungdom i Vindeln upptäcker att det inte finns en lägenhet att hyra idag när han eller hon vill flytta hemifrån. Hans oro, och frustration, låter sig inte hejdas av att Stefan Löfven, Magdalena Andersson och en rad fackliga företrädare skriker

”SVERGIEDEMOKRATERNA ÄR FASCISTER”

De vill alla ha svar på sina frågor. De vill ha den välfärd de förväntar sig och som de betalar för via skattsedeln. De vill ha boende. De vill ha jobb. Och de vill ha det nu. Om svaret

”SVERGIEDEMOKRATERNA ÄR FASCISTER”

är det enda vi förmår så vet jag att valet 2015 kommer gå åt skogen för socialdemokraterna och blir de slutliga stegen mot vår, socialdemokratins, undergång. För vi står inför ett systemskifte under mandatperioden. Eller rättare sagt ett vägval. Låt oss erkänna det. Och erkänna det nu. I mitt bokprojekt har jag kommit så långt att jag nu är ganska färdig med de matematiska beräkningarna. Vi står nu inför ett antal alternativ

Begränsa välfärdsåtagandet i tid för alla som befinner sig i Sverige, medborgare och asylsökande samt de med uppehållstillstånd. En likabehandling med ett brett åtagande men som är begränsat i tid eller antal behandlingar.

Begränsa välfärdsåtagandet omfattning för alla som befinner sig i Sverige, medborgare och asylsökande samt de med uppehållstillstånd. En likabehandling med ett smalare åtagande men som inte är begränsat i tid.

Begränsa välfärdsåtagandet för olika grupper för alla som befinner sig i Sverige, medborgare och asylsökande samt de med uppehållstillstånd. En behandling med ett selekterat åtagande där vi prioriterar produktionskapitalet – det vill säga den arbetande delen av befolkningen.

Vi begränsar eller börjar selektera, likt Canada, USA, Nya Zeeland och Australien (stora migrantnationer) bland de som söker skydd eller asyl alternativt vill flytta till Sverige och där yrkeskunskaper och förutsättningar att komma i arbete är avgörande.

Detta är valen vi står inför och som borde prägla debatten. Det finns inte något dramatiskt eller fascistiskt eller ens nazistiskt i detta. Det är nationalekonomiska realiteter. Inte

”SVERGIEDEMOKRATERNA ÄR FASCISTER”

och jag är faktiskt inte helt säker måste jag säga att vi har så många som fyra alternativ att välja mellan. I vissa kommuner så har välfärdssystemen redan börjat kollapsa partiellt. Det kan vara så att vi bara har två alternativ kvar om det vill sig illa.

Den här debatten är den som borde föras. Ingen annan. Då gör vi flykting- och migrationsdebatten till vår egen. Idag äger Sverigedemokraterna denna. Och allt våra företrädare och “ledande” opinionsbildare klarat av är att stå och skrika

”SVERGIEDEMOKRATERNA ÄR FASCISTER”

Fundera ett varv nu idag över hur bra det har gått. Bara sådär. Annat som är läsvärt idag, och som jag skulle vilja fånga upp är Ann Charlott Altstadt i Lag och Avtal. I det närmaste klockren och en krönika jag önskar att fler läste än jag.