Frågan om Sveriges ambassad i Israel och en flytt från Tel Aviv till Jerusalem är uppe på riksdagens bord i och med motioner från sverigedemokrater och en kristdemokrat. På torsdag ska utrikesutskottet yttra sig och Liberalerna kommer där stödja kd-ledamotens förslag om att flytta ambassaden på sikt. Liberalernas utspel är dock mer att se som ”varm luft” då riksdagen dels inte har någon påverkan på utrikespolitiken, dels har främst Liberalerna trots tips från Ledarsidorna.se inte agerat i de få frågor som en opposition kan agera.

USA flyttade sin ambassad till Jerusalem i maj förra året. Det var ett kontroversiellt beslut eftersom Jerusalems status är en av de svåraste i Israel-Palestina-konflikten. Båda parter vill se Jerusalem som sin huvudstad i en framtida tvåstatslösning.

Liberalernas utspel är dock att betrakta som endast produktion av varm luft. Regeringen förfogar enskilt över utrikespolitiken enligt regeringsformen och behöver inte ens hörsamma riksdagens tillkännagivanden. Det visar om inte annat två exempel:

Regeringen Reinfeldt II hörsammade inte den majoritet i riksdagen som ville erkänna folkmorden på armenier och puntiska greker. Ett tillkännagivande som inte heller regeringen Löfven I följde upp. Trots att de som opposition 2010-2014 drev igenom tillkännagivandet. Att det sedan inte antagits av Löfven I beror främst på det motstånd som finns internt i regeringsunderlaget från bland annat riksdagsledamoten Sultan Kayhan, S, och de i Miljöpartiet som står Mehmet Kaplan nära. Ett erkännande av folkmorden skulle vara förolämpande mot Turkiets president Recep Tayyip Erdogan. Något som dagens politiska ledning på UD vill undvika till varje pris.

Regeringen Löfven I erkände Palestina utan att ens samråda med eller informera riksdagen annat än ett besked i den utrikespolitiska deklarationen. Något som Margot Wallström fick kritik för men inte allvarlig nog för att väcka ett misstroendevotum. Wallström höll sig i stort inom regeringsformen.

Tillkännagivanden i allmänhet och inom utrikespolitiken i synnerhet är mest politisk teater. Att oppositionen är tandlös inom utrikespolitiken är ingen nyhet då det är reglerat i Regeringsformen men såväl förra mandatperiodens opposition som nuvarande är mer passiv och tandlös än någonsin tidigare.

Regeringen Löfven I har konsekvent försvårat för Utrikesutskottet att ta del av material och rapporter från kampanjen till FN:s Säkerhetsråd. Det är idag ingen inom oppositionen som har något som helst begrepp om vad kampanjen till Säkerhetsrådet egentligen har kostat, och kommer kosta, Sverige. Inte heller är det möjligt för media att ta reda på detta då de handlingar som kan ge en indikation på konsekvenserna är sekretessmarkerade inom ramen för utrikessekretess.

Riksdagens utrikesutskott är dock behöriga att ta del av en viss form av dokument som kan ge den informationen. Handlingar som Liberalernas utrikespolitiske talesperson blivit informerad av Ledarsidorna.se att de finns, var de finns och hur de skall tolkas. Ledarsidorna.se upplyste Liberalerna om dess existens i augusti 2018 men vare sig L eller något annat parti i oppositionen har agerat för att Utrikesdepartementet skall lämna ut handlingarna. Endast en majoritet i Utrikesutskottet kan begära ut handlingarna till utskottet, inte en enskild ledamot.

Och Utrikesdepartementet har inte rätt att vägra vilket de tidigare gjort i form av andra rapporter.

Dokumenten som avses går under under benämningen MOU, Memorandum of Understanding, och är ett bilateralt avtal med juridiskt bindande status. Enligt Ledarsidorna.se källor på UD slogs nya rekord i just denna form av avtal under kampanjen eller i direkt anslutning till voteringen till säkerhetsrådet 2016. Avtal som reglerar våra åtaganden i förhållande till andra länder. Som bistånd eller politiska allianser i bilaterala organisationer eller frågor.

Det borde ligga i oppositionens intresse att ta del av de totala åtaganden som Sverige ingick under kampanjen till säkerhetsrådet. Både i form av biståndsgarantier men även vilka politiska allianser Sverige ingått. Som till exempel med Algeriet, som röstat på Sverige, och som av den Afrikanska Unionen har en status närmast att likna vid skurkstat.

Men trots tips och instruktioner agerar inte oppositonen med de få verktyg de har. Det blir därmed bara varm luft som produceras och någon form av teater inför journalister, väljare och omvärld.

Som går på det.