Han är tillbaka på platsen för olyckan 33 år senare och har hunnit fylla 67 år. Han pekar längre söderut mot en viadukt där förskolan Fugan ligger i dag. Det var där de chockade passagerarna tog sig ur tåget och ut i snön.

– Jag håller på med meditation och gjorde det redan då, så jag är en ganska lugn person. Nu har jag inga problem längre, men efter olyckan fick jag panikkänslor när jag åkte tåg, så fort det började skaka eller gå fort, säger Ingemar Aronsson.

Gunnar åkte till olyckan

Olyckan orsakades troligtvis av en kombination av mänskliga misstag och ett nytt säkerhetssystem som inte fungerade. I tidningarna kritiserades särskilt det nya säkerhetssystemet som borde ha förhindrat de båda olyckorna.

Gunnar Berglund hade precis kommit hem från skolan på Södermalm när han på radionyheterna hörde om det urspårade tåget i hemorten Skogås.

– Jag flyttade till Skogås som ettåring 1970 och växte upp med järnvägen utanför fönstret. Som liten grabb stod jag där och glodde på tågen som kom in varje halvtimme, säger Gunnar Berglund.

Som gammal Skogåsbo och tågnörd fanns det ingen tvekan. Han slängde på sig ytterkläderna igen och sprang mot pendeln. Framme i Skogås möttes han av ett sällsamt lugn.

– Det hade hänt vid midnatt så när jag kom dit var det helt stilla. De hade bara lämnat det där vid sidan av spåren för att städa upp senare. Det här var ju en allvarlig händelse, det var inte skoj. Men det var fascinerande, säger han.

Urpårningar minskar

Urspårningar sker än i dag. Senast i somras spårade ett godståg ur på Nynäsbanan

i närheten av Jordbro. Men de har blivit allt mindre vanliga. Enligt statistik från myndigheten Trafikanalys har urspårningarna minskat från 46 stycken 1991 till

8 stycken förra året.

Gunnar Berglund minns problemen med pendeltågen från barndomen.

– Pendeltågen var exceptionellt drabbade, dels eftersom det var enkelspår och dels eftersom den regelbundna pendeltågstrafiken var relativt ny. 1973 var det en fruktansvärd olycka i det som då hette Södertörns villastad när ett tåg körde igenom en säkerhetsväxel och rakt in i en bergvägg.

Om det inte hade varit för säkerhetsväxeln som vid röd signal kopplade in tåget i Skogås vintern 1985 på ett stickspår hade olyckan kunnat bli ännu värre. "Det är bättre att tågen spårar ur än att de fortsätter och kolliderar med ett annat tåg. Och inga människor har blivit allvarligt skadade, vilket visar att fordonen är stabila", sade Sven Bolinder på SJ till DN några dagar efter olyckan.

En kollision var just vad som hände i Huddinge 1908. Mer om det i faktarutan nedan.