Idag är det exakt en månad sedan som jag och Johan förväntansfulla satt på planet mot Kalifornien med magen full av fjärilar. Då hade vi ingen aning om vilket äventyr som väntade oss. En resa som skulle komma att bli en av våra häftigaste upplevelser någonsin.

Nu en månad senare, så sitter jag här och både gråter och skrattar åt alla bilder och filmer från resan. Det känns så himla svårt att förstå att vi alldeles nyligen var där. Det är som en vacker dröm, som fortfarande känns som ett gränsfall till att det verkligen hänt på riktigt.

Men det har det. I alla fall så drunknar jag i alla bildbevis.



Nu tänkte jag göra ett enormt stort inlägg med massor av bilder från resan, och berätta lite om de olika platserna vi besökt. Vissa bilder har jag redan visat innan under tiden jag var på resan, men de flesta bilder är nya. Jag har helt seriöst suttit i två dygn i sträck framför datorn nu för att redigera och gå igenom allt material. Jag har tagit tusentals bilder under dessa dagar. För att inte tala om mängden film jag spelat in.

Det blir lätt så när man befinner sig på en plats som är för vacker för att sätta ord på. Då måste jag ju bara fånga det på ett annat sätt.

Först nu tänkte jag visa er min hittills längsta videoblogg. 22 minuter lång. Men det är blandade klipp från alla våra dagar i Yosemite. Från första stund när vi kör in i parken och tappar hakorna när vi tittar upp mot de maffiga bergen, tills vår allra sista kväll i solnedgången.

Från flamsiga stunder vid poolen till panik när jag trott att vi tankat diesel i en bensinbil. Från skräcken över ett hastigt åskväder till stillheten på klippor högt uppe i himlen. Mycket skratt och många lyckliga stunder. Jag tycker den visar ganska bra hur vi haft det, även om jag verkligen önskar att jag hade filmat lite lugnare. (Sorry!!)

Jag lärde mig något nytt om mig själv också. Jag måste ha någon slags besatthet eller djup fascination över pooler. Alltså sådana man badar i. Det var inget jag var medveten om innan jag började redigera den här filmen. Men när jag ser mina reaktioner på diverse pooler så har jag kunnat fastslå den biten.

Nu ska jag inte prata mer! Hoppas ni har tid över att titta på den nu i helgen, eller kanske till frukosten eller på kvällsmyset! Om ni sett filmen kommer ni känna igen många av platserna på bilderna nedan och få lite mer klar bild över resans gång. Enjoy ♥

Redan på vägen från Mariposa började den storslagna naturen göra sig påmind. Jag minns att vi vart helt förstummade över denna syn när vi körde på vägen. Vi nästan gnuggade oss i ögonen. Då hade vi ingen aning att det här inte skulle vara något märkvärdigt alls om man jämför med den natur vi skulle komma att få uppleva under de nästkommande dagarna.

Första dagen i Yosemite var vi mest omkring “Yosemite Valley”, som är parkens mest populära plats. Det är just som en dal mellan alla berg, med ängar och skog. Otroligt mäktiga vyer över de gigantiska bergen som reser sig sig som jättar mot skyn. Det gav mig nästan höjdrädsla att titta upp mot bergens toppar.



Vi åkte på en slags guidad tur med en buss utan tak, som kallades “Valley floor tour” och som åkte runt i Valley området och visade olika platser och pratade om dess historia (som ni kan se på videobloggen). Jag är egentligen inte så mycket för att åka på sådana turer men jag är SÅ glad att vi gjorde det. Vi fick lära oss så mycket om parken och om lika platser och dess namn. Det blev väldigt mycket lättare efteråt att hitta. För ja, de är en enormt stor park. Större än jag kunnat ana.

Jag var bara tvungen att ta bild på det här vackra paret framför oss i bussen. De fick mitt hjärta att smälta. Kärleken de visade varandra var tydligare än vilket nyförälskat par som helst. Och kanske har de varit tillsammans hela livet. Jag blev så lycklig, och tänkte “så ska jag och Johan också behandla varandra när vi är gamla“.

Yosemite Valley är verkligen en vacker plats. Under första dagen spenderade vi all vår tid här, men de resterande dagarna var vi på andra ställen i parken, så egentligen var det bara första dagen som vi åkte omkring i Yosemite Valley.





Vi hade en hyrbil under hela resan som vi hämtade ut intill flygplatsen i San José. Det var så skönt att kunna åka omkring precis som man ville. Annars hade det omöjligt gått att se och uppleva allt som vi gjorde under dessa dagar. Jag hade svårt att förstå innan att parken var så gigantiskt och enorm. Ofta körde vi minst två-tre timmar sammanlagt varje dag för att ta oss till olika platser vid olika tidpunkter, och för att sedan köra tillbaks till vårt hotell igen.

Under våra tre första dygn i Yosemite så bodde vi på det här vackra stället, som heter Yosemite View Lodge. Jag skrev lite mer om det stället i ett tidigare blogginlägg. Vi trivdes väldigt bra här. Jag älskade omgivningen, och rummen var stora och bra (en pool i rummet gav ett stort +) och dessutom fanns det Wifi på rummet, vilket inte är en självklarhet överallt.

Morgonen därpå klev vi upp nästan mitt i natten så att vi skulle hinna fram till gryningen vid Yosemite’s mest populära utsiktsplats, “Tunnel View”. Den här morgonen trodde jag verkligen att jag befann mig i en dröm. SÅ många gånger som jag suttit och tittat på bilder från denna utsikt, och nu var jag här på riktigt. Allting var så mycket mer mäktigt än jag någonsin kunnat föreställa mig.

Till vänster ser man det höga, branta berget “El capitan” och till höger ser man det som kallas “Bridalveil Fall”. Och i mitten längre bort ser man en bit av “Half Dome”.

Johan körde bilen under hela resan, vilket jag är så otroligt tacksam över. Då kunde jag istället ha mer koll på omgivningarna och snabbt säga “Här vill jag stanna och fota!!”. Och så kunde jag självklart vara kartläsare och guida oss på rätt väg. Här funkar inte GPS så bra så det gäller att ha med sig en karta.

Den här dagen var vi på väg för att vandra en populär vandringsled som heter “Clouds rest”. Men vi hade lite otur denna dagen. Först gick vi fel tre (3!!) gånger och sedan möttes vi av ett rejält oväder (som ni kan se på videobloggen). Så vi skulle skjuta upp vandringen till en annan dag. Men det blev aldrig att vi vandrade Clouds rest, för vi fick sedan rekommendationer från de som vandrat den att man borde ha med sig tält och stanna över en natt eftersom det är en över två mil lång, tuff vandring. Man blir helt enkelt väldigt trött och bör inte vandra tillbaks direkt igen med tidspress på att hinna hem innan det blir mörkt. Och vi hade inte tält och inte heller grejer för att laga mat ute i vildmarken så vi skippade alla väldigt långa vandringar. Men det gjorde ingenting, för det fanns SÅ mycket annat att göra och upptäcka i parken ändå.

Ovädret över Tenya Lake. Kan ju säga att jag var väldigt tacksam över att vi hade spenderat förmiddagen med att gå helt fel vägar, annars hade vi nog befunnit oss uppe bland bergen mitt i åskan.

Så vi åkte tillbaks igen där solen sken och tog oss ett efterlängtat bad i vackra Merced river. Det kändes som att bada i ett paradis.



Och så fick vi beskåda vårt livs vackraste solnedgång. Vilka färger! Jag ville nästan bara skrika rakt ut. Det är sådant här som man bara ser på film! En natt bestämde vi oss för att åka upp till “Glacier point” som är en helt fantastisk utsiktplats som får en att tro att man befinner sig uppe i himlen. Vi ville vara där medan stjärnorna fortfarande lyste. Det var ett litet äventyr att bara ta sig hit, men det som sedan väntade oss den morgonen var bland det mest magiska jag någonsin varit med om.

Den här soluppgången kommer jag aldrig glömma. Så fantastiskt mäktigt och vackert.

Det är alltså det här som kallas Glacier Point. Det är som en liten altan på berget med rakt stup nedanför. Det tog ett tag att vänja sig vid höjden. Här var vi ett gäng fotoentusiaster som alla gått upp mitt i natten för ta sig hit innan gryningen. Jag älskade den där stämningen som blev på sådana här platser tidigt på morgonen när “alla andra” sov. Det var något respektfullt i luften. Man viskade till varandra och alla liksom bar på någon slags förväntansfull känsla. Alla väntade på solen. Och vi visste att vi alla delade samma önskan. Att få till en riktigt, riktigt bra bild.

Såhär såg det ut om man tittade ut över staketet på “Glacier Point”.



Mitt på dagen så skulle vi möta upp med en fotograf från Yosemite här vid Glacier Point, som skulle filma en liten intervju med mig. Så vi stannade kring trakterna här och bestämde oss för att gå in en bit på vandringen som heter “Panorama hike”. Även det en väldigt lång men magisk vandring. Vi hade ju inte så många timmar på oss men vi gick så långt vi hann. Och det är jag väldigt glad för.

Johan klättrade upp på en sten intill ett brant stup för att få bättre utsikt. Jag stannade kvar ett tag eftersom jag absolut inte skulle klättra upp där. Istället passade jag på att fota honom, och just denna bilden är en av de bilder jag är mest nöjd med från hela resan. Det är något med denna bilden som får mig att andas bättre. Det känns som jag sitter där på stenen, och jag minns så väl luften, lukterna och tystnaden. Det är som att jag får frid i själen på något vis.

Men det tog inte lång tid innan Johan hade lyckats få upp mig på stenen också. Jag var riktigt höjdrädd i början, men när den känslan sedan släppte så var det helt magiskt. Den här stunden var en av de bästa i hela Yosemite. Något så enkelt, men ändå så vackert. Vi satt bara här och njöt av utsikten och av en fantastisk morgon.

Senare på eftermiddagen fylldes hela Yosemite Valley med rök. Vi befann oss då ganska långt ner eftersom vi vandrat en bit, och jag fick lite smått panik. Dock visste vi att de just då skulle ha en kontrollerad brand i parken. De gör tydligen så för att vissa gamla träd behöver skogsbränder för att klara sig. Det låter kanske märkligt, men bränderna gör att skogarna får en balans som den behöver. Och riktigt stora träd har så tjocka stammar att de inte skadas av branden. Istället dör insekter som kan skada träden, vilket gör att de då och då anordnar kontrollerade bränder för att rädda skogen. Jag måste erkänna att jag tyckte det var lite otäckt, men samtidigt häftigt att få se!

Senare på dagen mötte vi upp med fotografen Damian och hans flickvän Andria. Han skulle alltså filma och intervjua mig för ett litet reportage som senare ska användas av Yosemite i sociala medier. Vi bestämde oss för att åka iväg och ge oss ut på en liten vandring till ett ställa jag gärna ville besöka, och filma och fota där.

Damian Riley och Andria Dawn, som ganska snabbt kom att bli våra nya vänner! Vi spenderade nästan hela resten av dagen med dom och det var riktigt roligt! Damian är dessutom en indian och tillhör urbefolkningen i Yosemite. Förr i tiden levde indianerna i Yosemite och hans förfäder, och även han själv, växte upp där.

Vi gick till den här platsen, som kallas “Taft Point”. Jag hade bara sett bilder därifrån innan så jag blev SÅ glad att vi skulle hit för att fota.

Den här platsen blev dock en riktig utmaning för min höjdrädsla. Speciellt eftersom jag verkligen ville ta några riktigt coola bilder ute vid stupen.

Foto: Damian Riley

Ser ni oss till vänster? Oj vad mitt hjärta klappade hårt här. “Gå längre ut!!” ropade Damian och Andria” haha. Foto: Damian Riley

Såhär långt ut vågade jag mig ut i alla fall. Det var en mäktig känsla att stå där, och jag är väldigt glad för den här bilden. Foto: Damian Riley

Och den här platsen kallades “Soffan” enligt Damian. Jag skulle naturligtvis testa den. Foto: Damian Riley

Vi tog en liten lunchpaus på berget och jag fick prova Damians coola kamera. Foto: Damian Riley

Foto: Damian Riley

Sedan vandrade vi tillbaks igen, och jag fick syn på en naturlig “stenbalans” i skogen. Så vackert!

Under två nätter bodde vi sedan i det här mysiga huset i “The redwoods”. Vi fick alltså ett helt eget hus för oss själva. Där fanns kök, två badrum och två sovrum och ett vardagsrum med gungstol! Det var SÅ fint ställe. Dessutom var det bra att få bo på lite olika platser i parken eftersom man då kunde komma närmare till vissa saker. Jag filmade dock ingenting från detta stället, vilket jag är förvånad över. Jag minns att jag var väldigt trött när vi bodde här, eftersom vi var ute tidigt på morgonen och kom hem sent på kvällen. Nästan så att jag har lite minnesluckor haha. Det var ju såklart väldigt intensiva dagar hela tiden så på kvällarna var jag så obeskrivligt trött.

Men det var väldigt roligt att få bo här i ett eget hus i skogen. Om man ska stanna i parken under en längre tid är ju detta verkligen att rekommendera, eftersom man då kan laga sin eget mat och bo ungefär som hemma. Dessutom är det en väldigt vacker och lugn plats.



En av dagarna åkte vi till Toulumne Grove, där det växer några “Giant Sequia” träd, som är världens största levande organism. Det finns ett ställe som heter Mariposa Grove också där det växer över 500 Sequia träd, men fram till 2017 så går det inte att besöka den platsen då de håller på med renovering/återställande. De gör nämligen allt för att träden ska hålla sig friskare och leva i förhoppningsvis flera tusen år till.

Men jag är väldigt glad över att Toulumne Grove gick att besöka. Det var helt ofattbart att se såhär stora träd. Det gick liksom inte att ta in riktigt. De är runt 3000 år gamla, vilket betyder att de fanns redan innan vi började räkna vår tid. De har gått igenom allt.

Annars när jag ser gamla träd hemma så brukar jag tycka om att tänka att “det trädet har stått här HELA mitt liv”. Och nu, när man ser dessa, så ryser jag nästan vid tanken på att dessa träd stått här, på samma plats, i över 3000 år. Genom alla krig, genom alla revolutioner, genom alla skogsbränder, genom alla generationer tusentals år tillbaks. Det här trädet stod här, när min gammel,gammel,gammel,gammelmormor levde. Nej, det går inte att ta in, hur mycket jag än försöker att ställa det i perspektiv till vår tid.



Och barken var så mjuk. Nästan så att den gick att skrapa sönder med nageln. Men den bär på många, många lager av bark vilket gör att den tål det mesta. Till och med hettan från en skogsbrand.

Åh, jag önskar att jag kunde förstå trädens språk. Tänk att få lyssna till visdomen som det här trädet bär på. Det vore något.



Tuolumne Meadows var en av mina favoritplatser i parken. Jag bara älskade allting med den här utsikten. Så vi besökte Tuolumne Meadows två gånger under vår vistelse i Yosemite.

Här satt vi och fikade och bara njöt av livet och de vackra omgivningarna.



Min älskade Johan vid den lilla floden som rinner genom Tuolumne Meadows.

Ja, den här platsen var något alldeles speciellt.

När solen sedan gått ner tog vi bilen och började köra tillbaks. Vi stannade till vid vackra Tenya Lake, där dimmorna började dansa. Jag blev alldeles lyrisk av det vackra skådespelet!

Och sen fann jag en ny vän som hette Tristine. Hon hade en husbil med några vänner intill sjön och kom ner och började prata medan jag höll på att fota. Hon tyckte det såg så vackert ut, och undrade om jag brukade fota, eftersom hon själv också är fotograf. Hon var så otroligt härlig och positiv, trots att deras husbil hade varit sönder i fem dagar och de blivit fast här. Vi pratade och skrattade tills mörkret nästan föll.

När jag berättade vilket land vi kom ifrån så började hon berätta om ett filmklipp som kom från Sverige, och som hon tittat på många, många gånger. “Det är en jättevacker vy med skogar, ängar och dimmor, och sen står det en tjej där i vit klänning som ser ut ungefär som du” sa hon och pekade på mig. “Sen börjar hon plötsligt sjunga en alldeles fantastisk sång och kor kommer springades”.

Jag och Johan bara tittar på varandra och skakar på huvudet. “Men det är ju jag!” sa jag och skrattade. Hon blev så chockad och glad på samma gång. Hon berättade att det var hennes favoritklipp på youtube och att hon tittat på det massor av gånger. Hon hade nog inte anat att vi skulle mötas här, vid Tenya Lake. Jag blev väldigt, väldigt glad!

När vi sedan lämnade Tenya Lake var det redan mörkt och månen hade stigit på himlen.

Vår näst sista dag bestämde vi oss för att vandra till ett ställe som heter “Chilnualna Falls”. Det är ett vattenfall högt uppe i bergen. Vandringen var på ca 1,3 mil vilket kändes lämpligt. Så vi började riktigt tidigt på morgonen så att vi skulle ha gott om tid på oss och kunna stanna vart vi vill. Och vandringsleden började bara några minuter ifrån vårt lilla hus i The Redwoods, så det var väldigt lämpligt att ta den vandringen just då.

Åh vad den här dagen var underbar! Det var tungt att vandra uppåt hela tiden, men de vackra vyerna gav en kraft. Vi tog det lugnt och stannade ofta för att dricka vatten. Och för att fota såklart!

Tillslut kom vi fram till Chilnualna Falls, och där stannade vi i några timmar. Det var ett helt underbart ställe, och dessutom var vi helt ensamma just där. Eftersom det är torrperiod i Yosemite så var det inte så mycket vatten i vattenfallen. Men det gjorde istället att vi kunde bada i de små “poolerna”.

Mitt livs läskigaste bad. Bara någon meter ut där så var det ett brant stup. Och vattnet var bedövande kallt. Men vilken känsla att faktiskt göra det! Ett minne för livet.

Efter den långa, härliga vandringen körde vi till Tenaya Lodge för att checka in på vårt sista hotell. Där skulle vi spendera våra två sista nätter i Yosemite. Och wow, snacka om att få avsluta på topp. Vilket lyxigt ställe!

När jag kom in på rummet fanns en väska med massa gåvor och ett fint brev från teamet på Tenaya Lodge som välkomnade oss. Åhhh…det var så fint gjort! Jag kände mig verkligen välkommen.

Det är så roligt att få ha provat på att bo på olika ställen runt omkring i parken. Det finns verkligen något för alla. Även när det gäller aktiviteter. Vare sig man är gammal eller ung. Fattig eller snorrik. Vältränad eller dålig kondis. Jag fick ju skräddarsy ganska mycket av det jag ville uppleva av parken. Jag ville få se och uppleva sådant som passar mig och Johan. Men jag insåg att man skulle spenderat minst en månad till i Yosemite om man verkligen vill uppleva allt. Gå alla fantastiska vandringar och besöka alla häftiga platser. Så jag hoppas verkligen att jag får möjlighet att åka hit någon mer gång, och fortsätta uppleva. Vi har bara sett en bråkdel, även om den bråkdelen för oss är som den största upplevelsen någonsin.

Vår allra sista dag spenderade vi vid Tenaya Lodge. Vi provade på lite bergsklättring och sedan låg vi resten av dagen vid poolen. Det var så skönt att få avsluta resan på det viset, och bara koppla av. Bara smälta alla upplevelser vi fått vara med om under dagarna i Yosemite. Jag mådde som en gud. Jag kände mig så tacksam och lycklig. Här låg jag och sippade på en drink med Johan vid en lyxig pool, med de mest fantastiska upplevelser i bagaget. Min livs drömresa. Jag kunde inte haft det bättre.

Två väldigt lyckliga ♥

Trots att jag tagit så många bilder och filmat så mycket under resan, så går det ändå inte att fånga magin i sin helhet. Jag har insett att ingen bild i världen helt kan förmedla känslan man känner när man står framför Half Dome i solens första strålar. Ingen bild kan helt återskapa känslan av hur oändligt mäktigt det känns att titta på de gigantiska bergen. Jag fick en chock när jag insåg att verkligheten var så mycket större än det jag sett på bilderna. Men nu har jag varit där, och upplevt allt på riktigt. En dröm har gått i uppfyllelse. Tack Yosemite för en resa jag aldrig, aldrig kommer glömma ♥

Och TACK för att ni följt med oss på resan. Det har varit SÅ roligt att få dela den med er. Under resans gång var det som en enerikick att få läsa era kommentarer och se att ni spänt väntar på nästa inlägg. Tack för det. Ni är så fantastiska!

Om ni har några frågor om resan, så tveka inte att skriva i kommentarerna, så ska jag försöka svara så gott jag kan! ♥