I dag presenterar Katalys rapporten "Svar på tal om vinster i välfärden" som ska fungera som en argumentsamling om " vinstlobbyisternas myter ställda mot verkligheten." Läs mer på www.katalys.org

Ingen industri är lika beroende av politiken som de privata vinstdrivande välfärdsföretagen. Detta märks i debatten. Sällan har ett demokratiskt samtal präglats så hårt av ekonomiska partsintressen som den vinstdebatt som just nu förs.

På ena sidan den stora folkmajoritet på 90 procent som motsätter sig fritt vinstuttag ur vård, skola och omsorg - och vill se förbud, reglering och begränsning av vinstuttagen ur privat driven välfärd.

På den andra sidan står ett fåtal mäktiga organisationer: riskkapitalbolag som EQT, storföretag som Attendo och näringslivsorganisationer som Almega.

I praktiken förs debatten mellan å ena sidan särintresset som vill fortsätta ha vinstmaximering som princip i skatte- finansierad välfärd och å andra sidan de aktörer inom fackföreningsrörelse och politik som företräder allmänintresset.

Vinstfrågan är en ödesfråga för den svenska välfärdsmodellen. Men den först i hög utsträckning mellan ett koppel vinstlobbyister som har betalt för att gynna ett särintresse och dem som med ganska små medel företräder allmänintressets stora majoritet.

När jag rör mig bland vanliga människor möter jag ingen som är för vinst. Alla är djupt kritiska och vill förbjuda eller reglera detta på olika sätt. Men när man öppnar dagstidningarnas debatt- och ekonomisidor eller läser seminarieinbjudningarna om denna fråga inser man vilka enorma krafter som just nu agerar för att få fortsätta tjäna pengar på välfärden.

Tre dagar innan det fackliga institutet för idéutveckling, Katalys, lanserade sin första rapport meddelade Svenskt näringsliv att man gav ytterligare 190 miljoner till Näringslivets fond för opinionsbildning. Näringslivet har en enorm ekonomisk övermakt i opinionsbildningen. För varje rapport och artikel vi författar har de råd att skriva det mångdubbla.

Men vi som står upp för allmänheten i samhällsdebatten har en fördel som näringslivet bara kan drömma om: vi företräder åsikter som verkligen gynnar folkmajoriteten. De flesta människor förstår sitt eget bästa. Därför får inte lobbyismen så stor effekt i folkdjupet.

I stället har vinstlobbyisterna riktat in sig på en annan grupp, nämligen politikerna. Strategin är helt enkelt att överösa politikerna med argument som får dem att tvivla på vad folket tycker, och tvivla på sina egna värderingar.

Lobbyisternas sirensång måste vara både stark och enträgen eftersom undersökningar visar att frågan om ett vinstförbud skulle kunna bli en vinnarfråga för de partier som driver frågan, i synnerhet de rödgröna. Särskilt om den kombinerades med ökade resurser till välfärden.

Välfärdslobbyisterna måste därför fabricera påståenden som låter trovärdiga fast de sällan håller för djupare granskning. De påstår att en vinstreglering hotar valfriheten fast det inte finns någon koppling alls mellan det fria valet av utförare och vinstdrift.

Man hävdar att tiotusentals anställda skulle riskera sina arbeten i privatdrivna välfärdsföretag fast branschens egna undersökningar visar att tre av fyra privata företag skulle fortsätta trots en vinstreglering.

Man liknar en vinstreglering som finns i alla andra jämförbara länder vid en löntagarfondsstrid fast en bättre liknelse vore att välfärdsföretagens hållning liknar en ICA-handlare som vill förbjuda sina missnöjda kunder att börja handla sin mat på Coop.

Man säger att välfärden behöver riskkapitalet när sanningen är att det är riskkapitalisterna som behöver access till skattepengarna och inte gör några större investeringar.

Man påstår med ihärdighet att kvinnor tjänar på att arbeta i privatiserad verksamhet och är de som driver den privata välfärden när det visar sig att både lönerna och bemanningen är lägre i privata skolor än offentliga och att många små kvinnodrivna företag har mycket svårt att klara sig - eftersom de konkurreras ut av giriga storföretag. Männen är vanligare som ägare i privat driven välfärd än som arbetare i den, och det är männen som tjänar de stora pengarna i den privata väl- färden.

Man misskrediterar LO-kongressens linje i vinstfrågan för att LO:s medlemsvalda styrelse är mansdominerad när det ser lika illa ut i de stora välfärdsföretagen.

Vinstlobbyisterna har inte verkligheten på sin sida och skarvar därför på bästa sätt för att förmå politikerna att inte lyssna vare sig till folkviljan eller sina egna intressen. För att utjämna denna odemokratiska obalans och ge vanliga medborgare möjlighet att själva formulera sina svar när lobbyisterna anfaller ger vi i dag ut en argumentsamling som tar upp och svarar på de vanligaste lobbyistmyterna om välfärden. För det är väl ändå så att 90 procent av folket borde väga mer än en handfull lobbyister?

Daniel Suhonen

Chef för Katalys, ett institut för facklig idéutveckling.