Rocklöv och Rootzén hävdar att social distansering är en huvudlösning som måste genomföras för alla, inte framför allt 70 plus. Om vi lyckas göra det maximalt, det vill säga stänger av samhället än mer, får vi givetvis en snabbare minskande smitta (men inte ”stopp”!). När vi släpper på trycket är samma epidemi tillbaka. Detta inser författarna i den engelska artikeln som därför föreslår att alla skolor stängs av och på fram tills vaccin finns tillgängligt (om 18 månader eller mer), det vill säga barnen går i skolan ungefär en tredjedel av tiden under denna period. Om vi däremot tillåter att smittan fortsätter inom befolkningsgruppen där infektionen inte är ett påtagligt hot, till exempel skolbarnen (som förmodligen förr eller senare möter viruset i alla fall), bygger vi upp flockimmuniteten som med tiden gör det mindre riskfyllt för dem över 70 år.

Om man dessutom löpande läser av befolkningens infektionsmottaglighet genom riktade infektionsepidemiologiska antikroppsstudier (mäter vilka som blivit immuna) kan man successivt anpassa åtgärderna optimalt. Dessa är viktigare än Rocklövs och Rootzéns teststrategier för att ”uppskatta totalt antal smittade” i samhället vid ett givet tillfälle och plats. De testerna ska framför allt reserveras för sjuka patienter och personal i sjukvården och möjligen andra nyckelyrken. Debattörerna betonar att det viktiga är att få ned reproduktionstalet R under 1. ”Lyckas man med det dör epidemin snabbt ut”. Vad betyder ”dör”? Inga fler coronafall? Vad är ”snabbt”? Om till exempel R-värdet blir 0,9 och vi nu har 10 000 smittsamma personer har vi om tre månader cirka 2 000. Min troliga verklighet är att vi kommer få leva med corona ett bra tag (som med många andra virus), i alla fall tills ett vaccin finnes vilket kommer att ta tid om vi inte vill riskera ett nytt bakslag av typen narkolepsi. Vi måste minimera dödligheten och sjukvårdsbelastningen och säkra samhällsekonomin nu!

Sveriges beslut måste vila på vetenskaplig grund (det enda jag stödjer i Rocklövs och Rootzéns artikel). Men de ska inte vila på teoretiska modeller med en icke hållbar punktinsats. Det ska vila på sammanvägd, konkret, gärna kontextspecifik forskning och kunskap av olika hållbara interventioner/åtgärders effekter avseende infektionsepidemiologi, smittskydd, hälsa, och samhällsfunktioner (inklusive ekonomi) som hela tiden anpassas till rådande infektionsepidemiologiska läge. Annars kan Sverige få erfara en gedigen baksmälla både av folkhälsan och samhällsekonomin och då hjälper definitivt inga matematiska modeller, inte ens om dessa är världsledande!

Foto: John Sennett/KI

Anders Björkman

infektionsläkare, professor i infektionssjukdomar, Karolinska Institutet