Skal vi ta noen brus?

Paul Hagen Beaumont Doktorgradskandidat, Norges miljø- og biovitenskapelige universitet

28. des. 2012 19:11 Sist oppdatert 29. desember 2012

Sosialisering og drikking er så sammensveiset i engelsk og norsk kultur at de er nærmest uadskillelige, skriver Paul Beaumont. illustrasjonsfoto: FOTOLIA/NTB Scanpix

Alkohol. Å drikke er en nøkkelfaktor i å finne venner i Norge. Men hva med om man for en stund ikke vil eller kan drikke alkohol?

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Paul Beaumont,masterstudent i International Relations, Universitet for Miljø- og Biovitenskap

Det er ikke særlig vanskelig for engelske innvandrere å tilpasse seg Norge. Alle snakker språket ditt, været er det samme og — viktig - drikkekulturen i helgene er mer eller mindre identisk. Norge har til og med importert tyrkisk kebabkultur på lørdagskveldene, på samme måte som England har gjort det.Som i England, er det å drikke en nøkkelfaktor i å finne venner i Norge. Jo da, du kan ta en kaffe med noen, men ingen tilbringer lang tid i kaffebarer i grupper eller til og med i par. Det ville være merkelig for meg å invitere en potensiell ny mannlig venn på en kaffe eller te, eller enda verre; en Coca-Cola. Forestill deg:

Meg: Hei, Svein (ny potensiell venn) - skal vi ta noen brus på fredag? Hva sier’u?

Stein: Ehh - (ser ned) ehh (rynker pannen) ehh ... der kommer bussen min (Stein skynder seg til bussen).

En kort affære

Som du forstår, det ville ikke funke. Derfor er ingen kaffebarer åpne etter klokken 19. Å møtes over en kaffe er en kort affære; det er allment akseptert at det blir bare én kopp kaffe. «Neste runde er på meg» vil du aldri høre i en kaffebar. Dette gir riktignok en tidsramme for institusjonen å ta en kaffe om ettermiddagen, men det sørger også for at man aldri grunnlegger vennskap over en kaffe. Kanskje barn kan få venner gjennom flere brus, men ikke siviliserte voksne. I hvert fall ikke i Norge og England. Til dette formålet har vi puben.

Ikke å drikke skiller deg ut. Det blir et samtaleemne.

Sosialisering og drikking er så sammensveiset i engelsk og norsk kultur at de er nærmest uadskillelige. Det er den eneste gangen det er sannsynlig at du bruker flere sammenhengende timer med å snakke med den samme gruppen folk. Ta drinken fra en person, og det blir meningsløst. Det å sitte i en bar uten en drink og snakke med dine venner, er latterlig. Derfor tviholder folk på drinken sin i timevis, eller går hjem hvis de ikke har penger til flere. En som ikke drikker blir sett på med mistenksomhet - og på mange måter med rette.

Noe å skjule

Å bli godt kjent med noen innebærer å få vite hvordan de virkelig er. Hvis noen er edru og ønsker å forbli det, tyder det på at han har noe å skjule. Kanskje han ikke drikker fordi det vil løsne på tungebåndet og han vil si noe rasistisk eller kvinneforaktende, eller drepe et lite dyr for moro skyld.

Dessuten gjør alkoholen at du reduserer din sosiale vaktsomhet, du blir mer åpen, mer på og i stand til å få en bedre forbindelse med den eller de du snakker med (forutsatt selvfølgelig at de er like fulle). I England er det vanlig å si at du ikke kjenner noen godt før dere har vært dritings sammen. Hvis dere spyr på hverandres sko, hjelper det også. Jeg ser ikke nødvendigvis på dette som et problem. Jeg ser på det som en følge av kulturen. En kultur jeg er komfortabel med, og glad for å ta del i.

Jeg har nylig sluttet å drikke for en stund - av flere grunner som jeg ikke vil kjede deg med nå. Men, nei, jeg er ikke alkoholiker, jeg kjører ikke bil, leveren min er - så vidt jeg vet - ikke i ferd med å eksplodere og jeg er ikke gravid.

Sukkertøy neste?

Beslutningen om ikke å drikke har imidlertid ført meg opp i betydelige sosiale vanskeligheter som jeg sjelden ser diskutert. Det er ingen troverdige alternativer til å drikke alkohol i barer. Bestiller du appelsinjuice kommer du med en klar melding. Det er som å gni inn i fjeset på alle at du tar det sunne valget og implisitt ser ned på alle de andre som drikker. Hvis du drikker brus, gir du inntrykk av å ha et barns smakssans, og folk forventer at du snart skal by på sukkertøy. Alt dette trekker oppmerksomhet mot din avholdne oppførsel.

Ikke å drikke skiller deg ut. Det blir et samtaleemne, du blir gratulert, folk sier de skulle ønske de kunne gjøre det samme - og deretter viker de fra deg. Jeg anklager dem ikke. De som ikke drikker er kjent for å være skinnhellige, husker alt andre gjør (og elsker å minne dem på det dagen etter), er ofte predikerende over dyden ikke å drikke og er veldig ofte kjedelige.

En hvit måned

En mulighet er å si det på en måte som underforstått sier at du fremdeles er en av dem. «Jeg har en hvit måned» er noe alle som drikker har vurdert på et eller annet tidspunkt. På den måten antyder man at forrige måned var særdeles lite rettskaffen. De som drikker kan forholde seg til konseptet og den antatte motivasjonen.

Uansett, begge er klar over at i løpet av kvelden vil den som drikker steg for steg miste kontrollen, mens den edru ikke vil det. Dette er naturligvis foruroligende.

Ideelt sett vil man helst unngå hele samtalen. Her kan alkoholfritt øl være svaret. Det vil være lett å kritisere smaken. Men hvis jeg lukker øynene og konsentrerer meg, kan jeg få en midlertidig placeboeffekt. (Men etter tre, fire øl skjønner kroppen din at den er blitt lurt og begynner å føles litt syk og tom, som om den er irritert over ditt svik.)

Men det forutsetter at du kan bestille alkoholfritt øl uten at dine drikkende venner legger merke til det. Norge skal ha honnør for å pålegge barer å føre alkoholfritt øl. Men hvis de virkelig vil hjelpe folk å unngå det sosiale stigmaet ved ikke å drikke, burde de sørge for at det blir solgt i samme volum som vanlig øl. De to vanligste alkoholfrie ølene i Norge, Munkholm og Clausthaler, serveres i patetiske små glass som automatisk trekker oppmerksomheten mot dine drikkevaner. (Til tross for at alkoholfritt øl er billig i supermarkedet, og de massive skattene på alkohol, så er alkoholfritt øl faktisk dyrere på bar pr. millimeter enn ordentlig øl i Norge.)

Etiske dilemmaer

Selv om du slipper unna med å drikke alkoholfritt uten at noen legger merke til det, gjenstår det etiske dilemmaer. Nylig var jeg på en fest og drakk alkoholfri vin. Ingen la merke til det og jeg behøvde ikke å forklare noen ting. Jeg møtte mange som drakk, som jeg hadde lange samtaler med og som jeg sannsynligvis vil holde kontakten med. Men jeg er ganske sikker på at de regnet med at jeg drakk som dem. Når jeg faktisk lurte dem. Jeg var en type som drakk falsk vin mens alle andre ble fulle rundt meg. Det er et ord for det - kryp.

Heldigvis er det bare for en viss tid jeg har sluttet å drikke. Men mine erfaringer har åpnet mine øyne for de sosiale farene ved et alkoholfritt liv. Jeg vil imidlertid sannsynligvis fortsatt unngå ikke-drikkere.

Oversatt av Tor Marcussen