Pariz, dan kada se svet ujedinio. Predsednica Skupštine Srbije Maja Gojković i ja stižemo na Marš jedinstva, da budemo ne samo deo tih milion i po ljudi, okupljenih na Place de la Republiqe (Trgu Republike), već i da jasno pokažemo šta je Srbija danas i za kakve vrednosti se zalaže.

Jedinstvo je tog dana u Parizu bilo moguće dodirnuti, udahnuti i osetiti na koži. Naježio sam se

Na ulazu u Jelisejsku palatu čeka nas predsednik Fransoa Oland. Unutra, sedamdesetak državnika, uglavnom naših starih znanaca. Tako se i susrećemo. Iskreno i uz osmeh. Angela Merkel ne propušta priliku da pozdravi premijera Aleksandra Vučića.

Dejvid Kamerun začuđeno sluša da je Margaret Tačer bila poslednji engleski premijer koji je posetio Srbiju i obećava da će doći posle izbora koji ga čekaju u maju. Ukrajinski predsednik Petar Porošenko kaže da je uvek verovao da će Srbija biti nepristrasna na čelu OEBS-a. Sa ruskim šefom diplomatije Sergejom Lavrovom pričamo o predstojećem susretu Putina, Porošenka, Merkelove i Olanda.

Tu je i nemački ministar spoljnih poslova Frank Valter Štajnmajer. Treba ubrzo da se sretnemo na sastanku “trojke” (bivši, sadašnji i budući predsedavajući OEBS-a), i pričamo o tome. Zatim, Tusk, Mogerini, Junker, Šulc, Renci, Borisov, Stoltenberg, Samaras, Natanijahu, Abdulah bin Zajed... Srbija, njena politika, imaju prijatelje. I sama je prijatelj, u to više niko ne sumnja.

Velikim autobusima prevoze nas do Trga republike. Marš kreće, ali, milion i po ljudi stoji u mestu. Toliko ih je da nema mesta za hodanje. To daje još fantastičniji utisak. I dok se čuje „Marseljeza“, dok se aplaudira na svaki pomen “Šarli ebdoa”, dok cela ta masa zanemi na minut ćutanja.

Milion i po ljudi. Svih rasa, vera i nacija. Na jednom mestu. Jedinstvo je, tog dana, u Parizu bilo moguće dodirnuti, udahnuti i osetiti na koži. Naježio sam se, svestan da ću taj osećaj poneti sa sobom, kući. Pariz je, tog dana, bio čitav svet, i mi smo bili njegov deo.