Prostitution behøver ikke udøves i det skjulte, den foregår i fuld offentlighed. Men fortalere for normaliseringen af prostitutionsvirksomhed er oppe på mærkerne. En af dem er sexarbejderen Sofie Brandvarm, der i Information den 12. november skriver, at hun ikke vil tvinges »til at skulle arbejde i det skjulte«.

Som sædvanlig anklager fortalere de kritiske røster for at ville forbyde salg af seksualiserede ydelser og gøre livet vanskeligere for dem, der sælger dem. Ofte fremstilles det, sågar som om det er ulovligt at sælge ydelserne i Danmark. Det er det ikke.

En anden almindelig misforståelse er, at prostitution på grund af kriminalisering ikke kan være et ’almindeligt erhverv’.

Fortalere for prostitution har generelt to sammenhængende dagsordener. Den overordnede af de to, den såkaldte normalisering, handler om, at prostitution skal være et erhverv, der reguleres på samme måde som alle andre erhverv.

Den anden dagsorden ligger i forlængelse heraf og er afskaffelsen af rufferiparagraffen. Paragraffen udgør et forbud mod at profitere på andres salg af seksualiserede ydelser. Den er i Danmark den eneste væsentlige regulering af prostitutionsvirksomhed. Faktisk er den det eneste, der adskiller salg af seksualiserede ydelser fra andre selvstændige erhverv.

Allerede normaliseret erhverv

I modsætning til hvad mange synes at tro eller påstår, er alt køb og salg af seksualiserede ydelser nemlig tilladt. Den eneste begrænsning er, at man med rufferiparagraffen forbyder at profitere på andres salg.

Derfor er netop alfonseri og bordeldrift, undtagen hvis bordellet er ejet af sexarbejderne selv i fællesskab, ikke tilladt. Man kan vel egentlig heller ikke anse prostitution for et ’selvstændigt erhverv’, hvis det er tilladt at profitere på andres salg af de omtalte ydelser.

Men måske er det, at sælgerne skal kunne være ansat af andre og dermed skabe profit for dem en del af dagsordenen?

Bortset fra rufferiparagraffen kan prostitutionsvirksomhed på godt og ondt altså allerede siges at være normaliseret. Det er det i den forstand, at mennesker, der sælger seksualiserede ydelser, frit ligesom alle andre selvstændige erhvervsdrivende kan udøve deres virksomhed, organisere kooperativer, købe pensionsordninger og danne faglige sammenslutninger, som den hedengangne organisation Sexarbejdernes Interesse Organisation, SIO, er et eksempel på.

Formelt skal man føre regnskab, betale skat, hvad der ofte ikke bliver gjort, og man kan også spare op til pension. Igen ligesom alle andre selvstændige erhvervsdrivende.

Ifølge Straffelovsrådet er der også en langvarig juridisk tradition for, at man accepterer ansættelsen af ’telefonpiger’ ligesom andre personer til hjælp og beskyttelse, hvis de er ansat direkte af dem, der udbyder ydelserne. Det bliver i praksis sjældent kriminaliseret, på trods af at denne virksomhed ifølge rufferiparagraffen formelt kan betragtes som kriminel.

Indtægterne fra prostitution indgår sågar i beregningen af det danske bruttonationalprodukt. Salg af seksualiserede ydelser er således ikke, sådan som mange vil have os til at tro, ulovligt. Kort sagt er prostitution i praksis – bortset fra økonomisk udnyttelse af de udøvende – allerede normaliseret.

Lidelser forsvinder ikke med normalisering

I Danmark er prostitution således en temmelig uforstyrret enklave, hvor lovgivningen vedrørende skat og moms sjældent håndhæves. Den er i realiteten åben for ubegrænset arbejdsmigration, hvor farlige og nedværdigende arbejdsforhold ikke kontrolleres.

Selv alfonseri, der bedrives af danske og især udenlandske statsborgere, retsforfølges almindeligvis ikke – blandt andet fordi det er for arbejdskrævende for ordensmagten. Bordeller reklamerer og rekrutterer med sjældne undtagelser uden hindringer.

Uanset deres hensigter har danske myndigheder på denne måde sat scenen for international menneskehandel og økonomisk udnyttelse af mennesker til prostitution.

Men hvis salg af seksualiserede ydelser langt hen ad vejen allerede er normaliseret, og man forestiller sig, at normalisering skaber gode prostitutionsliv, hvorfor er det så, at så mange i den slags liv har det skidt? Det har de også i lande, hvor prostitution er normaliseret.

Får de det godt af, at vi afskaffer rufferiparagraffen?

Megen forskning og erfaringer fra praksis viser, at sexarbejderes lidelser blandt andet skyldes selve det at yde seksualiserede tjenester på andres præmisser og mange gange i døgnet og være en del af det dybt kriminelle miljø, prostitution tit er omgivet af. Desuden er der oftest tale om mennesker i økonomisk og mange andre former for nød.

De betingelser ændres ikke ved, at man legaliserer, at nogle varegør andres kroppe og profiterer på deres seksualiserede ydelser. Men det er klart, at afskaffelsen af rufferiparagraffen vil gøre livet noget nemmere for profitmagerne og øge tilgangen til prostitution, også af mindreårige.