Djursholm. Nästan hela Danderyd faktiskt. Och Viggbyholm, Saltsjöbaden, Lidingö, Östermalm. Skanör och Falsterbo. Örgryte eller Långedrag.

Kom inte här och kom ifall du råkar vara uppväxt i ett överklassreservat. Våga dig inte på att låtsas som om du bryr dig om någon eller några andra än de som har samma bakgrund som dig själv. Sådant sticker i ögonen på sosseriet, eller i alla fall på statsminister Löfven. I hans ögon skall inga moderatkärringar som är uppväxta med en silversked i käften och som aspirerar på makten och härligheten ta sig friheten att besöka något miljonprogramsområde för att spankulera omkring och spatsera framför pressfotografernas kameror. Det är sådant som bara sossar får göra. Det är ju sosse-Sverige. Det är sosse-göra…

”Det finns ju också dom naturligtvis som inte kan prata och tänka samtidigt” konstaterade Löfven ärligt i sitt tal i Almedalen – och med sin retorik, sitt svammel är statsministern ett i alla fall halvt levande bevis på att det var en av få insiktsfulla konstateranden Löfven lyckades få till. Bara en bortadopterad snorhyvel till arbetargrabb, född i Söderort och uppväxt i Ådalen kan med någon sorts trovärdighet spankulera omkring på torget i Biskopsgården utan att få något vettigt sagt eller gjort i spåren av en skottlossning. Bara en socialdemokrat, eller en vänsterpartist och i nödfall en miljöpartist kan röra sig i miljonprogramsområdet och se verkligheten. Det är ju sosse-Sverige. Det är ju sosse-göra.

Löfven höll ett tal där han klippte banden till företagsledarna i de välbeställda delarna av landets storstäder, de som skall skapa de jobb som Löfven och regeringen skriker efter. Löfven diskvalificerade en rätt stor del av de som bor bäst, tjänar bäst och betalar mest i rena skattekronor från det samhällsbygge som Löfven brukar käbbla om. Är du uppväxt på fel plats i Löfvens ögon så ser de fel saker. I Stefan Löfvens svenska modell gör statsministern skillnad på vem som får spatsera och spankulera var och varför. I Stefan Löfvens Sverige skall överklassen hålla sig i sina reservat, sluta låtsas som om de bryr sig. Det är uppenbart att det är det som är statsministerns ingångsvärde.

Löfven höll ett tal om att hålla ihop Sverige, om att jobba tillsammans. Löfven pratade om att blockpolitiken var ett aber. Löfven försökte få det att låta som om han – Sveriges sämsta statsminister sedan Hedenhös tid – sträckte ut handen. När man inte kan prata och tänka samtidigt fattar man inte att allt sådant tjoller inte känns seriöst när man samtidigt klankar ner på meningsmotståndare för att de råkar vara uppväxta i en villa i en fashionabel del av landet. Det tragiska är att Löfven med till visshet gränsande sannolikhet inte fattar hur fel det blir och låter. För det krävs det nämligen att man kan prata och tänka samtidigt, inte bara att klara av att prata som om man har grav expressiv afasi och en förmåga att tänka kortare än boxarkranen räcker…