Tisdagen den 12:e Februari valde vi gemensamt att lämna RKU. Revolutionär Kommunistisk Ungdom har tagit en politisk riktning som vi inte längre kan ställa oss bakom. Vi har tröttnat på att föra en politik som vi inte tror på.



RKU har stora demokratiska problem. Det finns en oerhörd brist på kommunikation mellan ledning och medlemmar. Den interna debatten är näst intill död, revolutionären; tidningen som är det enda organet för interndebatt ges ut med väldigt långa mellanrum (3-4 gånger om året). Debatten som behandlas kan vara stendöd när mottagaren äntligen har hunnit läsa inlägget. Börjar medlemmar i förbundet diskutera saker utanför detta organ hänvisas de snabbt till internorganet av ledande personer så fort de fått reda på saken. Tidningen brukas framför allt för att banka in den gällande högeropportuniska linjen i nya medlemmar. Den demokratiska centralismen är bara en formalitet i RKU.

RKU är på flera sätt en revisionistisk organisation:



Det är ett alldeles för stort gap mellan teori och praktik där teori bara är en plojig grej man gör för att kunna slänga sig med floskler eller för att motivera förbundets utåtriktade material. För oss är teorin ett medel i kampen som vi använder för att bättra vår praktik i allmänhet. Om teorin inte tjänar våra revolutionära mål så ändrar vi dessa utifrån den revolutionära grunden och inte utifrån den borgerliga hegemonin. Förbundet driver ett antal reformkrav som man kallar “revolutionära dagskrav”. Dessa är formulerade innan och utanför den praktiska applikationen och blir därför både naiva och förstelnade. Förbundet tror att man enklare når progressiva ungdomar genom att legitimera den borgerliga staten, genom att ställa krav inom den. I grunden vill vi krossa skiten och det tror vi inte är kontroversiellt för en kommunist att säga. Vi tror inte heller att det är så svårsmält för vår huvudsakliga målgrupp: ungdomar som upplever en alltmer ruttnande kapitalism. Vi måste självklart kunna ställa direkta paroller för förändring här och nu, men när de ställs fram helt utan kontext som en del av den allmänna kritiken utgör dessa reformistiska paroller. RKU och KP kännetecknas av en legalistisk politik och en total avsaknad av säkerhetspolitik. De lovordar en värld utan fascism men tar avstånd ifrån all verklig stridbarhet emot fascisterna. Det avfärdas och ses som äventyrspolitik. Man håller sig inom lagens ramar och hamnar i klassfiendens läger genom att spela enligt deras villkor. KP har själva deltagit i att svartmåla militanta antifascister. Det är inte sällan de talar om “slöddret i det svarta blocket”. Dessutom innebär det maskeringsförbud, som RKU har, att man spelar roulette med sina medlemmars säkerhet. Man outar alla med namn och går ut med deras ansikten för att man “bör stå upp för att man är kommunist”. Men vad och vem står man upp för? Är det meningen att RKU:are ska riskera att kartläggas av såväl nazistiska organisationer som av snuten för att de är politiskt aktiva? Detta är enligt oss kontraproduktivt. Många inom Kommunistiska Partiet förhåller sig till den borgerliga staten som ett möjligt vapen i kampen. Man menar att en stabil borgerlig stat kan vara ett medel i att medvetandegöra och organisera klassen. KP känner sig tvungna att agera reformister. Man försöker själva styra de konstanta förändringar i kapitalismen som varje marxist måste förhålla sig till och anpassa sig till. Istället för att hitta sätt att organisera nyanlända och gästarbetare (som exempel) väljer man att försöka backa bandet till en kapitalism obesudlad av imperialismens konsekvenser. RKU och KP väljer att förlita sig på kapitalets statsapparat för att lösa de kriser som kapitalismen och imperialismen orsakat. Detta får som konsekvens att å ena sidan de misslyckas med att se det våld som denna står för gentemot arbetarklassen. Och å andra sidan så gör det RKU och KP inkapabla att anta sig den plikt som den kommunistiska rörelsen har av att bygga dubbelmakt, en parallell makt struktur i händerna på proletariatet.

RKU följer tätt efter KP i att revidera marxismen. Klasskamp har bytts ut mot försvarandet av folkhemmet. Revolutionär militans har bytts ut mot en vurm för snuten och “ordning och reda”.



Att kritisera RKU internt för att vara revisionistiskt har varit fruktlöst. I RKU talar man om frågan om revisionism som irrelevant och förlegad. Detta för att inte behöva beröra den egna revisionismen. Det skulle leda till en onödig debatt (i ledningens ögon) och skapa ett “instabilt läge” med meningsskiljaktigheter.

Kampen mot revisionismen är en grundläggande del av den vetenskapliga socialismen. För att stärkas och vidareutvecklas måste den bekämpa den borgerliga ideologins infiltration i lägret.



I RKU råder en byråkratisk ordning. På pappret är det medlemmarna som styr men i praktiken gäller en kadaverdisciplin. Medlemmar passiviseras i förbundet och med bristen på tydliga kanaler mellan medlemmar och ledning så spelar medlemmarnas åsikter en väldigt marginell roll för förbundets utveckling. Medlemmar lär sig se ledningen som absoluta auktoriteter inte bara när det kommer till förbundet utan även när det gäller teorin. Ledningen kan låta en uttala sig men det åker ut genom andra örat. De brukar sedan de få teoretiska kunskaper de har på att mästrande agitera för sin linje.



RKU ska vara skolan till ett framtida livslångt medlemskap i partiet men ingen av oss vill gå med i en fikaklubb för visionslösa stofiler. De visa gamla gummorna och gubbarna vill ha vår respekt och tror de har en större förståelse än oss för de vart med länge. Men de har varken läst en klassiker eller applicerat den revolutionära teorin på minst 30 år. De blickar tillbaka till det gamla goda 70-talets folkhem, revolutionen har de sen länge glömt.



Till alla medlemmar i förbundet och alla som funderar på att gå med så vill vi uppmuntra om att läsa fd. RKU Uppsalas polemik “Vart gick kommunistiska partiet” och den fd. anti-revisionisten Erik Petterssons polemik “Vart går kommunistiska partiet?”



RKU är inget mer än en inkörsport till partiet och därför är all kritik som riktas mot partiet även gällande för RKU.



Har du kritik, frågor eller mordhot skicka det gärna till: fdrkugbg@protonmail.com



Kampen fortsätter!

