Undertegnede er sunnmøring, og jeg skriver stort sett bare på landsmål, men siden nordlendinger – hvordan skal jeg uttrykke dette – har visse kognitive utfordringer, skriver jeg denne gangen på riksmål. Med nordlendinger mener jeg forøvrig alle som født nord for Namdalen. La det også være sagt: Jeg liker nordlendinger på samme vis som jeg liker barn og fylliker, jeg finner dere underholdende. Det jeg derimot ikke liker med nordlendinger, er rasismen dere har mot oss sunnmøringer. Det er ikke vår feil at vi får til det dere ønsker å få til. Han stat er ikke svaret på alt selv om dere så gjerne skulle ønske det var slik.

La meg gi noen eksempler på mindreverdighetsfølelsen og rasismen dere innehar: For omtrent 30 år siden satt en kompis og jeg en sen nattetime om sommeren utenfor 7-Eleven i Bogstadveien og spiste pølser. Vi ante fred og ingen fare. Men så kom to fordrukne nordlendinger gående forbi. De fant det for godt å velte blomsterkassene som stod utenfor kiosken. Jeg påpekte i høviske ordelag at dette var en lite ønsket adferd utenfor Nord-Norge. De to fysakene fant det da for godt å fyke på oss. Etter vi hadde prylt dem en stund, roet gemyttene seg. Vi gav dem noen sigaretter og spurte hvorfor de var så oppsatt på å slåss med oss. Jo, viste det seg, både skipperen og fiskebåten hvor de arbeidet, var fra Vartdal på Sunnmøre, og sa de i kor med den sedvanlig sytende dialekten: “Vi lika ikke sunnmøringa!”

Jeg har i ettertid tenkt mye på hvorfor dette skipsrederlaget kunne ansette nordlendinger. Vi sunnmøringer pleier da ikke å være dumsnille. Min far arbeidet i omtrent tyve år som fiskeoppkjøper i Lofoten for Brødrene Aarsæther fra Ålesund. Hvert år samlet han en gruppe menn fra hjembygden min, og så dro de for å kjøpe fisk i noen måneder. Min far var et høvisk og kristent menneske og aktiv i både indremisjonen og samemisjonen, og jeg spurte ham hvorfor han ikke ansatte lokalt. Han dro litt på det, men til slutt kom det: “Du vet, Jon, menneskene der oppe har en hang til det sterke. De har en tendens til ikke å møte opp når de har fått penger.”

Og jo da, Agnar Mykle, som for øvrig var halvt sunnmøring og hadde etternavnet Myklebust til han skiftet det da han ble 21, hadde rett: Når sunnmøringen tjente 400 kroner på fiske i Lofoten og nordlendingen 200 på den samme turen, satte sunnmøringen penger i aksjer eller banken, nordlendingen kjøpte wienerbrød og sprit og blomster til den lokale førkja. “Hans hemmelige valgspråk er: Man må da ha det litt godt her i livet…›› Og ganske visst, så lenge Statistisk sentralbyrå førte statistikk over drukkenskap dominerte samer og nordlendinger den nasjonale statistikken totalt. Spørsmålet blir da: Hvem er det som har ansvaret for nordlendingenes oppførsel? Søringan eller de selv? Eller som Harald Eia spurte: Blitt sånn eller født sånn?

Svaret er kanskje en kombinasjon, jeg er foreløpig usikker. Men det vi kan slå fast, er at velferdsstaten og alle pengene vi vestlendinger gir dere nordlendinger, ikke har hjulpet til å få dere arbeidsføre og produktive. Ta noe så enkelt som sykefravær. Hvem topper de nasjonale statistikkene der? Nordland og Finnmark. Ja, det er riktig at Troms og Tromsø havner et stykke ned på listen over sykefravær, men det handler om at stort sett alle arbeidsplasser der er i den arbeidsfrie offentlige sektoren vi har gitt dere penger til. Hvor mange i arbeidsfør alder er for eksempel uføretrygde i Nordland? 12,5 prosent. Tar vi med midlertidig uføretrygd, det som nå heter arbeidsavklaringspenger for ikke å såre nordlendinger, og tar man med sykefraværet, er en av fire til en hver tid borte fra arbeid i Nordland grunnet “sykdom”. Alt sammen betalt av oss vestlendinger. Min far løy aldri, statistikk er statistikk.

Dette med å være ærlige er noe dere nordfra for øvrig har vanskelig med å forstå. Ta samene, og nå snakker jeg ikke om alle dem som påstår de er samer for å få fatt i enda mer subsidier, som for eksempel politisk redaktør i denne avisen, nei, jeg snakker om de som hevder de har rein enten de har det eller ikke. For noen år siden hadde jeg gleden av å lage et fjernsynsprogram for TV2 om norsk samepolitikk. Da fikk jeg igjen oppleve hyggen det er å kjøre inn på den ihjelbeitede Finnmarksvidden, Et av temaene jeg tok opp da jeg var i Kautokeino og Karasjok, var rovdyrerstatning. Jeg spurte en rekke reineiere om de virkelig mente at det mellom 2008 og 2012 ble tatt 253 760 rein som var antallet de hadde søkt rovdyrerstatning for. “Er virkelig de få gaupene i Troms og Finnmark kapable til å gafle i seg tyve rein per stykk hver dag”, spurte jeg. Jeg husker ennå svaret en reineier gav, et svar som på ingen måte var utypisk. “Rovdyrene tar langt flere enn vi søker erstatning for!”

Men hva skjedde da jeg la programmet fram for redaktørene i TV2? De sa jeg måtte ta ut biten om rein, de viste til Vær varsom plakatens krav: ” Vis særlig hensyn overfor personer som ikke kan ventes å være klar over virkningen av sine uttalelser. Misbruk ikke andres følelser, uvitenhet eller sviktende dømmekraft.”

Det er her vi søringer har sviktet overfor dere. Vi har for lenge gitt dere penger og lat være å stille krav. Spørsmålet er om det er for sent å begynne med krav, kanskje vi andre bare skal ta mest mulig av ressursene i Nord-Norge siden vi alt i dag betaler så uendelig mye i trygd og offentlige arbeidsfrie stillinger. Ja, jeg tror det. Ta noe så enkelt som fisk, som dere tror er så uendelig komplisert og vanskelig: Jeg har nevnt Vartdal ovenfor. Det er en liten bygd i min hjemkommune, Ørsta på Sunnmøre. På Vartdal bor det litt over 900 innbyggere. Bygden har tradisjonelt bare fått ha en fjerdedel av alle fabrikkskipløyver i Norge. Om vi skal være helt ærlige, og det bør vi til tross for reinen og alt annet, ville det mest fornuftige være å gi vartdalingene frie tøyler i Nord-Norge. Siden vartdalingene er uendelig mer effektive enn dere nordlendinger, bør de enkelt og greit få ta opp all fisken dere uansett ikke kan ta vare på og eksportere den direkte til kontinentet. Skattepengene som vartdalingene da hadde generert, ville greit finansiere 40- 50 000 uføretrygde nordlendinger samtidig som alkohol- og tobakksavgiftene nordlendingene påfører seg selv, hadde havnet rett tilbake i statskassen.

“Men tenk på de lokale abeidsplassan! Vi må ha leveringsplikta!” Ja, en slik effektivisering av fiskeriene hadde selvsagt skapt en del bråk, og bråk er noe dere nordlendinger virkelig kan, men snakker vi egentlig om lokale arbeidsplasser? Jeg har selv hatt gleden av å ha besøkt Lofoten en del ganger. Jeg har til og med vært på noen fiskemottak. Hvem er det som arbeider der? Det er i alle fall ikke nordlendingene. Ta det lille tettstedet Myre i Øksnes kommune, som tradisjonelt har hatt Nordlands høyeste arbeidsledighet. I 2014 var det 150 “arbeidsledige” i den lokale befolkningen. Hvor mange utenlandske arbeidere var det i det lille fiskeværet? 300. Som den lokale lederen av fiskemottaket, Geir Rognan sa det til NRK: “Når utenlandske gjestearbeidere står på døra vår i lange køer og gjerne vil jobbe her, samtidig som vi ikke hører fra arbeidsledige nordmenn, da blir det sånn.” NAV-sjefen på sin side mente at det var for krevende å få lokale krefter til å stille opp: “Det er ingen hemmelighet at mange av de utenlandske sesongarbeiderne gjerne jobber døgnet rundt. Det er det ikke alle norske ungdommer som ønsker.” Nei, hvem ønsker å arbeide når man bare får 150 koner timen og langt mer for overtid?

Til slutt vil jeg rette en takk til Nordlys for å ha gitt meg dette oppdraget. Å skrive denne artikkelen har nemlig vært en frigjørende prosess for undertegnede. Intensjonen var å svinge pisken over dere nordlendinger, men etterhvert som jeg har skrevet, har jeg kommet til at det ikke er så mye vi sunnmøringer og søringer kan gjøre for å få dere i lønnsomt arbeid. Det er både for sent og inhumant å trekke tilbake subsidiene. Av og til må man bare akseptere situasjonen som den er. Jeg har som skildret over, kommet frem til at den beste løsningen for alle parter, er at sunnmøringer og vestlendinger får høste de ressursene dere uansett ikke makter å forvalte, og så holder vi frem med å gi dere lommepenger med fine navn og litt kokfesk.

Jeg skal riktig nok innrømme at dere har et legitimt krav overfor sør, men det har dere ikke hatt vett nok til å fremme. Skoleresultatene, særlig i Finnmark, er en skandale. I stedet for å mase om mer penger til alt rike reineiere, burde dere forlangt en stor pott fra sør til å gi elevene nordpå en skikkelig lærerstand. Men forklaringen på at dere ikke innser at skolen er det mest viktige det offentlige kan holde på med, er vel dårlige lærere. Gi nordlendingenes børn skikkelige lærere med anstendig lønn! Det er dagens råd fra denne sunnmøringen. Men selvsagt kommer dere ikke til å følge det rådet. Fornuften er en ensom ting.

Svaret på Eias spørsmål, født eller blitt sånn som jeg stilte i innledningen, er utvilsomt dette har jeg kommet til: “Nordlendingen er født sånn”. Så lenge vi sunnmøringer ikke får en egen stat, må vi altså bare akseptere at vi må finansiere dere. Å skille ut Nord-Norge som egen stat, kunne ha vært en løsning, men for de fleste nordmenn har dere såpass stor affeksjonsverdi at det neppe er politisk mulig. De fleste nordmenn er tross alt glade i sine barn.

Nå hører jeg rop om bevis for at dere er født sånn. La meg bare gi et innlysende eksempel på at jeg har rett, nemlig denne importen som er med i TV2s Farmen, adoptivbarnet og fjøsrøkteren Kristian Krubel Djupnes. Han er fra Nord-Norge og kommer trolig til å vinne hele konkurransen. Hvorfor? Han er positiv, klager aldri og arbeider steinhardt. Men han har altså ingen gener fra Nord-Norge.

Men igjen, vi sunnmøringer er glade i dere. La meg avslutte med et sitat fra en nordlending som både var arbeidsfør og kunne korrekt norsk: “Lat Folket som Brøder saman bu, Som Kristne det kann seg søma!” I bytte for pengene vi gir dere, bør dere riktig nok tone ned på rasismen.