INTEGRERING: Denne uka leste jeg en artikkel om SSBs nye statstikk, som viste at i år 2040 vil nesten halvparten av Oslos befolkning være innvandrere. «Jøss» tenkte jeg,«kommer det så mange asylsøkere i framtiden?». Jeg var forvirret, men det jeg leste videre forvirret meg ikke bare enda mer, det gav meg også en liten knekk i identiteten min. Jeg fant ut at til og med norskfødte barn med innvandrerforeldre er med i denne statistikken. Under hadde folk pøst på med negative kommentarer hvor det stod at de snart ville være fremmede i sitt eget land. Jeg følte meg svært ille til mote.

Den ekle følelsen inni meg forverret seg raskt da jeg fikk lese hva Siv Jensen mente om saken. Hun mente at det ville være en byrde for integreringen i fremtiden om det var så mange innvandrere i Norge i år 2040. Det ville faktisk bli så vanskelig å integrere innvandrerne i Norge at ikke engang integreringspolitikken ville holde mål, mente hun slik jeg forstod det. «Så nå er jeg en byrde også siden jeg havner i samme statistikk», tenkte jeg. Jeg, en jente som er født og oppvokst blant Norges fjell og daler er en byrde. Jeg, som har gått på norsk skole og har ønsker om å bli en god ressurs for Norge i fremtiden faller i samme statistikk som innvandrere som har vanskeligheter med å etablere seg i landet. Jeg, som har norske venner og deltar på sosiale aktiviteter med dem på fritida mi er likestilt med en innvandrer som ikke vet hva norsk kultur er. Jeg, som selv har vært med på å lære nye landsmenn det norske språket er i samme kategori som innvandrere som ikke kan et eneste ord norsk.

For det er faktisk forskjell på innvandrere i Norge. Det er et stort gap mellom asylsøkere og innvandrere som er født i landet. Norskfødte «utlendinger» flest har en sterk forståelse av hva den norske kulturen innebærer, er enten i arbeid eller på skole og kan snakke flytende norsk. Norskfødte «utlendinger» er faktisk med på å integrere de mindre sekulære innvandrerne i landet ved for eksempel å snakke norsk til dem, inkludere dem i aktiviteter og diskutere med dem om ulike aktuelle temaer. Her forleden hadde jeg en lang samtale med en som var helt ny i Norge om komedie og hvordan humor og latter blir brukt som et felles språk og til å bringe ulike mennesker nærmere hverandre. Jeg fikk til og med lære henne noen norske ord og hva «typisk norsk humor» er. Det er så mange 2. og 3. generasjonsinnvandrere der ute som er med på å bedre integreringen i samfunnet, men vi faller i samme statistikk som de som sårt trenger å integrere seg. Det føles så feil.

Ikke bare oss, men også den tidligere generasjonen som kom hit på 70-tallet er med i denne statistikken. Min egen far som har bodd her i over 40 år er en av fremtidens «byrder» for innvandringspolitikken, ifølge Siv Jensen. Min egen far som snakker en blanding av flere norske dialekter, som har flere norske kompiser og har jobbet hardt her i Norge helt siden han kom hit, har jeg vanskeligheter for å tro at vil være en byrde i fremtiden. Tvert imot tror jeg faktisk at han vil bli enda mer integrert om noen år.

Selvfølgelig finnes det 2. og 3. generasjons innvandrere som er med på å svekke integreringen i Norge. Det finnes innvandrere på min alder som er med i store kriminelle miljøer, og det finnes innvandrere på min alder født og oppvokst her slik som meg som verken jobber eller går på skole. Dette er det som er en byrde for integreringspolitikken. Dette er det politikerne må fokusere på. De ødelegger ikke bare for integreringen, men for hele det norske samfunn både som innvandrere og som nordmenn. Dette er hva Siv Jensen burde bekymre seg for, ikke vanlige oppegående «utlendinger» som meg og mange andre. Ofte hører vi om asylsøkere som begår ugjerninger, men vi selvstendige utenlandske nordmenn kan faktisk også være med på å hjelpe disse menneskene. Vi kan hjelpe dem med å forstå norske lover og regler, og til å bli mer integrerte i samfunner vårt. Vi «norske innvandrere» er faktisk med på å hjelpe andre innvandrere i å bli integrert i samfunnet gjennom å snakke norsk med dem, dra dem med på sosiale sammenkomster og fritidsopplegg. Vi er faktisk med.

Urettferdig er det at vi innvandrere skal være presentert samlet i en stor haug gjennom denne statistikken. Vi er forskjellige, vi innvandrere. Jeg er ikke lik de på asylmottaket. Min far, mor og søsken er ikke lik andre innvandrere. Ingen mennesker er like. Det finnes så mange gode norskfødte innvandrere som er med på å gjøre det norske samfunnet et bedre sted. Jeg kunne skrevet en hel bok om hvor mange innvandrere i Norge som har stått frem som et godt eksempel for oss alle. Vi har godt norsktalende utenlandske komikere som er med på å vise at vi «innvandrere» har selvironi og humor, den norske fotballen er fylt med «innvandrere», politikken har også sine «utlendinger» og ikke minst har norsk tv og film blitt fylt opp med oss «norske svartinger»!

Og hva så om folk flest i fremtidens Norge har litt farge i ansiktet og mørke øyne? Vi er fortsatt nordmenn. Snart er det 17.mai og innvandrere over hele landet vil være med på å feire denne dagen. Jeg, «utenlandske» meg, vil være til stede i finstasen min og jeg vil bære det norske flagget. Hvorfor? Fordi jeg også er norsk vel!