Eksterne kommentarer: Dette er en debattartikkel. Analyse og standpunkt er skribentens egen.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Aps nestleder, Hadia Tajik, er spurt om sin egen rolle i varslingssakene mot Giske i Aftenposten 19. januar. Svaret gir grunn til flere kommentarer.

For det første: Tajik forsøker å vri seg unna spørsmålet om hvorfor hun ble rystet – som jurist. Hun sier først «at det finnes noen krittstreker i samfunnet, blant annet lovverket. Jeg har tatt del i utformingen av en del av disse. Det var nødvendig for å vise at det er alvorlig innhold i en del av varslingene.»

Men spørsmålet var ikke om varslene var alvorlige, men om det foreligger «straffbare forhold». I sitt andre svarforsøk sier Tajik at «Jeg kan ikke ta på meg å vurdere det (sic!). Men med den kunnskapen jeg hadde var det grunnlag for å si det jeg sa».

Hvis juristen Tajik blir «rystet» over forhold som ikke engang bryter loven, får vi håpe at hun aldri noen gang kommer til å praktisere som advokat i en rettssal. Isåfall vil hun jo helt mangle ord for mange av de forholdene som hun da vil måtte behandle. Dermed risikerer hun å bli stående som «taus og dekorative potteplante», en posisjon Tajik fremholder «ikke er et handlingsalternativ for meg».

Men kjenner Tajik i det hele tatt til noen kvinner i norsk politikk som har valgt et slikt «handlingsalternativ»? Å fremheve sin egen fortreffelighet ved å sette seg i kontrast til noen som neppe eksisterer, er et vanlig retorisk knep. Men ikke desto mindre trist å se på trykk.

For det andre: På spørsmålet om Tajik tror at hennes utspill har styrket henne, svarer hun med «et tydelig verdistandpunkt»:

«Jeg er nødt til å gjøre det som er riktig, uavhengig om det styrker eller svekker meg». Svaret lyder som et ekko av westernhelten John Wayne:

«A man’s gotta do what a man’s gotta do».

Å alltid handle utfra egen samvittighetsoppfatning om hva som er «riktig», har mange sterke sider. Men det er ofte høyst ulike oppfatninger om hva som er «riktig», både mellom ulike enkeltindivider og mellom enkeltindivider og fellesskapet.

Etter mitt syn bør det være en ganske høy terskel for å bryte med fellesskapets (les: partiets) handlingsnormer, særlig nå disse er demokratisk vedtatt. Og når den som føler seg fristet til «sivil ulydighet» selv befinner seg i fellesskapets ledelse.

Aps retningslinjer for hvordan varsler skal håndteres er klokkeklare: Det er «partikontoret sentralt som (er) rette instans».

Men Tajik er ikke på partikontoret. Hun er tillitsvalgt nestleder – på linje med den som varslene gjelder. Og hun var hans viktigste konkurrent til lederstillingen. Dette siste forholdet alene burde tilsi en viss tilbakeholdenhet fra Tajiks side. I stedet er hun den eneste som har antydet straffbare forhold, jf. «rystende lesning» – juridisk sett.

I tillegg har hun – om hun skulle mene at det har skjedd straffbare forhold – forbrutt seg mot selve retningslinjene. For her står det i punkt 4 at «den som har vært utsatt for seksuelle overgrep bør motiveres til å anmelde saken».

Har Tajik anbefalt noen å politianmelde Giske? Hvis ikke, kan det også her se ut til at Tajik har brutt med partiets vedtatte normer. Og da begynner det å tegne seg et lite flatterende bilde av partiets gjenværende nestleder. Kanskje hun skulle lese litt av Halldis Moren Vesaas:

«Det heiter ikke eg no lenger. Heretter heiter det vi.»

Arbeiderpartiet må rydde opp i denne «jeg-kulturen». Partiet må også rydde opp i begrepsforvirringen i dagens «retningslinjer mot seksuell trakassering».

For her er det bare to av seks punkter som omhandler det som står i overskriften. Ett punkt handler om «uønsket seksuell oppmerksomhet». Mens halve dokumentet omhandler «seksuelle overgrep». Og som om ikke dette var nok: Der står ikke ett ord om sanksjoner.

I et slikt opprydningsarbeid kan sikkert juristen Tajik gjør en viss nytte. For fellesskapet.