De fleste som bruker stoff gjør det ikke via en sprøyte i halspulsåren. Kan vi ta inn over oss det? | Sturla Haugsgjerd

Sturla Haugsgjerd, talsperson brukere og pårørende foreningen tryggere ruspolitikk

26. okt. 2016 17:14 Sist oppdatert 26. oktober 2016

I den grad man kan snakke om at jeg har noen kjepphester, må det være å fokusere på at de fleste tunge rusavhengige ikke, som meg selv, kommer fra mer eller mindre privilegerte hjem, skriver Sturla Haugsgjerd. Herman Dreyer

Sturla Haugsgjerd svarer rusforskerne Gjersing og Johansen på kritikken mot tabloid rusjournalistikk.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Etter et drøyt år som ruspolitisk aktivist og skribent har jeg ved flerfoldige anledninger blitt tilbudt av mediene å dele av min egen rushistorie. Et tilbud jeg i stor grad har takket ja til å benytte meg av, all den tid jeg har sett på det som en gyllen mulighet til å bevege konsensus i retning av mer helse og mindre jus i spørsmålet om rus og avhengighet.

I tirsdagens Aftenposten undrer forskerne Ayna Johansen og Linn Gjersing på om blant andre mine utspill kan være med å tabloidisere debatten i en slik grad at den skader de rusavhengiges sak mer enn den gavner den.

For mange brukere kan det å stå frem gi muligheten for å bli positive rollemodeller, skrev rusforskerne Linn Gjersing (t.v) og Ayna Johansen.

Det er spesielt mitt utspill i A-magasinet av 14/10 om at de fleste som handler rusmidler i Brugata er «vanlige folk» som meg, med jobb og familie, som har ført til at de reagerer. De frykter at en slik alminneliggjøring av rusproblematikk kan være med på å fjerne fokuset vekk fra dem som virkelig lider: de injiserende misbrukerne.

Sturla Haugsgjerd ble portrettert i A-magasinet.

Det kan late til at Gjersing og Johansen ikke har lest eller hørt på særlig mye av det jeg har skrevet og sagt på TV og radio om ruspolitikk siden jeg startet å engasjere meg i august 2015.

I den grad man kan snakke om at jeg har noen kjepphester, må det være å fokusere på at de fleste tunge rusavhengige ikke, som meg selv, kommer fra mer eller mindre privilegerte hjem, men tvert imot i utstrakt grad har sittet nederst ved bordet mer eller mindre fra dag én.

Jeg har ved et utall anledninger pekt på forskningen til Dr. Vincent Fellitti, som forteller oss at de tyngste misbrukerne med 4600 prosent større sannsynlighet enn medianbefolkningen er blitt utsatt for barndomstraumer som seksuelle overgrep og vold – et faktum jeg både har understreket i artikler og intervjuer i flere medier.

Enten har ikke Johansen og Gjersing fått med seg dette, eller så velger de å se bort ifra det for å bygge opp under et narrativ som passer deres innlegg i Aftenposten.

Johansen og Gjersing viser til forskning som forteller oss at de fleste som ferdes ved sprøyterommet i Oslo injiserer heroin, og putter opp dette som en salgs dikotomi mot min påstand om at de fleste som handler rusmidler i Brugata er «er som meg selv; det vil si de har arbeid og familie». Her snakker vi forbi hverandre:

Min påstand er at de fleste som kjøper stoff i Brugata er «normale mennesker». De svarer med at de fleste utenfor sprøyterommet bruker sprøyter.

Det har de sikkert rett i, men vi må snart ta inn over oss det faktum at de fleste som bruker stoff ikke gjør det via en sprøyte i halspulsåren. At dette muligens ikke reflekteres av det lille som gjøres av forskning sier nok mer om enorme mørketall som Johansen og Gjersing ikke evner å fange opp – særlig all den tid det frivillig å la seg bli gjenstand for russtatistikk i Brugata er noe de færreste «vanlige folk» ønsker.

- I Norge går det katastrofalt dårlig for rusavhengige - Ensomhet er hovedproblemet for rusavhengige - I 50 år har vi brukt politi, straff og bøter for å stoppe rusavhengighet, og det har ikke fungert - Antall overdosedødsfall i Norge tilsvarer tre Anders Behring Breivik-massakrer hvert år - Hvis jeg foreslår å avkriminalisere heroin, fremstår det som jeg er for bruk av heroin - Fredagspilsen gjør at mange rusavhengige sliter med å komme tilbake til det sosiale livet - Et rusfritt samfunn er like sannsynlig som et samfunn uten grådighet og sex - Grunnen til at jeg er for legalisering, er at jeg vil beskytte barn og unge mot narkotika

Det er ikke dermed sagt at vi ikke skal vie særdeles oppmerksomhet til den mest utsatte pasientgruppen hvis pårørende om overhodet eksisterer oftere er med på å gjøre livet verre enn bedre:

Til gruppen som grunnet livsstils- og blodsmittesykdommer lever 20–30 år kortere liv enn oss andre. De skal hegnes om, rettes søkelys mot og ikke minst forskes på.

Men å påstå at alternative narrativer enn det man finner i Wam og Vennerød-filmer, Petter Uteligger og den gjengse reportasje om narkomane på gaten er med på å tabloidisere debatten slik Gjersing og Johansen insinuerer, faller til de grader på sin egen urimelighet.

Det er flott at forskere i Norge kommer på banen i så stor grad som mulig, men det hadde vært på sin plass at de når de først hever stemmen evner å komme opp med et bidrag til debatten som føles relevant også på denne siden av Lillehammer-OL.

Twitter: SturlaFTR

Delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter