Olen seurannut pienpuolueista tehtävää uutisointia ja vaaliohjelmia, huomaten ettei meillä Suomessa ilmeisesti olekaan pienpuolueita, eikä niistä yksi omannut jopa kansanedustajaa. Yleisradio haastatteli kyllä vaaligalleriaansa kaikki ehdokkaat, mutta ohjelmissaan se roikottaa neljää suurta ja vakiintuneita eduskuntapuolueita. Yhteenkään eduskuntapuolueiden tenttiin Muutos 2011 -puolue ei ole kansanedustajastaan huolimatta kelvannut. Toisaalta pienpuoluetenttien osalta tulee kysymys että kun puolueella on kansanedustaja, niin miksi se olisi pienpuolue kun ei niistä muilla ole kansanedustajaakaan. Muutos 2011 -puolue joutui tällä tavoin sysityksi jo eurovaaleissa, joiden pienpuoluetentti on lähinnä surkuhupaisaa seurattavaa kun puolet koko tentistä haastattelija yrittää vakuuttaa puoluejohtajia omasta näkemyksestään. Lisäksi puoluetentti meinattiin aluksi lähettää ainoastaan radiossa, vaikka hurskaat puheet tasapuolisuudesta YLE:n toimintaohjeita värittävätkin ja vasta pienpuolueiden nostettua asiasta metelin, päätettiinkin menetellä alkuperäisen suunnitelman mukaan ja esittää tentti televisiossa, kuten muidenkin puolueiden. Muiden puolueiden kanssa samaan pöytään kelvolliseksi YLE ei pienpuolueita katsonut.

Yleisradiossa nautitaan paitsi poliittisesta ohjauksesta, myös pienempien potkimisesta. Aikoinaan SMP, sittemmin yhden kansanedustajan puolueena aloittanut Perussuomalaiset olivat ensin median sivuuttamia, sen jälkeen tallomia ja sittemmin puolueen saatua valtaa, tajusivat ”neljännen valtiomahdin” edustajat että heidän oma työpaikkansa voi mennä katkolle jos vastustaa liian voimakkaita tahoja. Niinpä lopulta näiden lahjomattomien journalistien selkä taipui entisen uhrin edessä niin että nenä osui lattiaan. Sitä ennen olikin jo Yleisradiolla totuttu kumartamaan syvään niin Kekkosta kuin kommunismiakin. Ylestä ja sen erityisasemasta, samoin kuin aseman väärinkäytöstä puhuttaessa huomautetaan aina että julkinen ja poliitikkojen hallinnoima mediayhtiö on kuulemma kuitenkin riippumattomampi kuin mainostajien rahoilla pyöritettävä.

Jatka toki lukemista kun olet lopettanut nauramisen.

No joo, oli se ihan hauska läppä.

Nyt pitää mennä ihan oikeasti eteenpäin.

Okei, ihan vähän vielä.

Jes.

Yleisradio on ottanut vapauksia päättää mitä se laskee puolueiksi sekä myös mitä puolueita se eduskunnasta laskee eduskuntapuolueiksi. Uusia tulijoita ei noteerata ja jos he saavat suosiota, alkaa yleinen savustaminen, nujertaminen ja kiusaamista muistuttava tapa käsitellä niin henkilöitä kuin puoluettakin. Pienpuolueet ovat kuitenkin keskeinen osa politiikkaa ja tuo rooli korostuu vaaleissa vieläpä muita puolueita keskimääräistä enemmän, sillä pienpuolueiden ohjelmat tuovat lähes aina keskusteluun vaihtoehdon jota muut puolueet eivät koskaan esitä. Joskus tuo vaihtoehto on luotu pelkän radikalismin osoittamiseksi, tosin yhä useammin myös tuodaan esiin mietittyjä ratkaisuja joiden toteuttaminen olisi täysin mahdollista.

Kun kukaan ei ole saanut yhtäkään ääntä ja päätöksestään epävarmoja on enemmän kuin koskaan ennen, olisi Yleisradion julkisen tehtävän mukaista tuoda aiempaa enemmän esiin vaihtoehtoisia ohjelmia, sen sijaan että se näyttää neljää (tai kahdeksaa) puhuvaa päätä viikosta toiseen hokemassa sanatarkasti samoja vastauksia, samoihin kysymyksiin. Ymmärrän että maneerinen keskustelun kulku on toimittajasta mukavaa ja helppoa, palkka juoksee koko ajan eikä tule luotua minkään puolueen kautta hallintoneuvostoon turhan kaunaisia tyyppejä päättämään asioista. Silti olisi arvostettavaa että vähän enemmän yritettäisiin miettiä näitä juttuja yhteiskunnalliselta kannalta.

Enemmistövallan aikana korostuu tieto kaikista vaihtoehdoista ja nimenomaan se tapa jolla enemmistö määräytyy on oleellinen. Nyt valtion mediatalo pyrkii varmistamaan lopputulosta reilun kilpailun sijaan, mikä on minusta tuomittavaa sen asemaan nähden.