Vanha liitto kertoo, millaista oli olla kovien huumeiden käyttäjä 1960- ja 1970-lukujen Suomessa.

– Tulin dösästä rautatieasemalle nii se saamarin rautatientorni oli kaatunut, se oli tulessa, koko keskusta oli kokonaan tulessa. Olin olevinani niin pieni ja pelkäsin, että ihmiset astuu päälle, perhana. Ihmeellisiä näkyjä, että oisin ollut muka uimassa, kaloja ja merihevosia ja kaikkia.

Vuosi oli 1970 ja 17-vuotias Jaakko oli juuri kokeillut LSD:tä ensimmäisen kerran. Hänen tarinansa on yksi niistä, jotka on koottu teokseen Vanha liitto – Kovien huumeiden käyttäjät 1960–1970-lukujen Suomessa (SKS). Joukko tutkijoita haastatteli kirjaa varten kaikkiaan 30:a henkilöä, joiden aikalaiskertomusten kautta luodataan Suomen huumehistoriaa.

Vanha liitto – Kovien huumeiden käyttäjät 1960–1970-lukujen Suomessa (SKS).­

Kuten Suomen historiassa ylipäänsä, myös huumeiden tapauksessa suuri vedenjakaja oli sota. Ennen toista maailmansotaa huumeidenkäyttö ei herättänyt sen suurempaa mielenkiintoa, sillä se oli enimmäkseen ”yläluokkaista morfinismia”.

Sota kuitenkin tasoitti tuloerot: metamfetamiinia sisältäviä Pervitin-tabletteja ja heroiinia käytettiin yleisesti sotilaiden lääkitsemiseen, ja näin huumeet löysivät myös työväenluokan.

Sodan jälkeen tärkeä joukko huumeiden myymisessä, välittämisessä ja niiden käytön opettamisessa olivatkin veteraanit: Esimerkiksi Helsingissä Ruttopuiston vieressä sijanneessa veteraaniasuntolassa kauppa kävi vinhaan, kun veteraanit vaihtoivat lääkkeitään rahaan ja vastapalveluksiin, kuten autokyyteihin. Heitä kutsuttiin ”Ruttopuiston mätäjaloiksi” huumeiden käytön aiheuttamien komplikaatioiden vuoksi.

– Ainoat mitkä oli sitten itelläkin ne ihailun kohteet, oli ne Ruttopuiston mätäjalat, kertoo haastateltava kirjassa.

– Ne sai lekureilta siihen omaan juttuunsa oopiumitinktuuraa ja Dolorexeja. Me ostettiin niitä niiltä.

Suomen ensimmäinen huumausaineaalto alkoi nousta.

Lue lisää mielenkiintoisia tarinoita sota-ajan tapahtumista ja ihmiskohtaloista 100 tarinaa sodasta -sarjasta. Jaksot näet täältä.

Alla olevalta Ylen Elävän arkiston videolta näet yhden sodassa huumeisiin tutustuneen miehen tarinan.

Vaikka Vanha liitto on akateemisen tohkeilematon teos, haastateltavat antavat sille persoonallisen äänen, joka on paikoin mustan surullinen, toisinaan taas riemastuttavan hulvaton.

Ensimmäisestä käyköön esimerkiksi se tutkijoiden huomio, ettei juuri kukaan halunnut puhua yliannostuksista tai kuolemasta.

– Kukaan ei halua miettiä kuolemaa, kukaan meistä, ja edelleen tänä päivänä se, että joku poistuu tosta yhteisöstä, niin kyllähän ihmiset sen puuduttaa hyvin pikaisesti taka-alalle, eräs haastateltava kertoo.

Helsingin Vanha kirkkopuisto eli Ruttopuisto oli yksi huumekaupan keskuksista 1960-luvulla. Sen laidalla sijaitsi muun muassa sotaveteraanien – ”mätäjalkojen” – asuntola.­

Huumevalistus alkoi 1960-luvulla aggressiivisena: kerrottiin muun muassa tarinoita, joissa pilveä poltelleet vanhemmat olivat laittaneet lapsensa sekopäissään uuniin. Tästä Ruotsista tuodun valistusjulisteen viestistäkään ei voi erehtyä.­

KRP:n päällikkö, poliisineuvos Pentti Ylösjoki tarkastelee Suomessa saatua amfetamiinisaalista vuonna 1969.­

Jälkimmäisen esimerkin voisi ottaa esimerkiksi ajasta, jolloin alettiin puhua HI-viruksen ja huumeidenkäytön yhteydestä. Siitä ei ole kovinkaan kauaa, sillä ensimmäinen pistoshuumeiden käyttäjien keskuudessa jyllännyt HIV-epidemia alkoi vasta vuonna 1998 – se oli nopea muutos, sillä vielä 1997 Suomessa ei ollut todettu yhtään huumevälitteistä HIV-tartuntaa. Oli miten oli, eräs haastateltava muistelee tähän liittynyttä väärinkäsitystä:

– Kerran Peter tuli lääkäristä ja sano, että jumalauta hänellä on HIV negatiivinen. Ja se käsitti sen sillä lailla et sillä on se. Ja sit me kelattiin kaikki, että jumalauta me ollaan kaikki vedetty samoilla vehkeillä, että meillä on kaikilla se, että nyt sit on semmoinen aika, että lähetään ryöstää pankkeja. Mutta sit se onneksi selvisi sen saman päivän aikana, että se negatiivinen on positiivinen asia.

”Muistuttavat lähinnä kuivunutta lehmänlantaa”, kuului vuoden 1970 kuvailu, kun poliisi takavarikoi hasiskimpaleita.­

Kuva vuodelta 1972: Lentorahtina Afganistanista tulleet tuolit sisälsivät kilokaupalla hasista.­

Kirja on ollut valmisteilla pitkään. Haastattelut tehtiin jo vuosina 2008–2009, jolloin haastateltavat olivat 50–60-vuotiaita. 30:sta 12 kertoi jatkaneensa yhä huumeiden käyttöä, yhdeksän oli opioidikorvaushoidossa ja yhdeksän oli lopettanut huumeet jossain vaiheessa elämäänsä. Moni heistä on sittemmin kuollut.

Haastatteluhetkellä moni heistä kuitenkin romantisoi nuoruuttaan – ennen oli kaikki paremmin. Osittain siksi haastateltavat varmasti kutsuivatkin itseään raamatullisesti ”vanhaksi liitoksi” erotuksena nuorempiin huumeidenkäyttäjiin.

– Helsinki oli (1960- ja 1970-luvuilla) parempi ku nyt. Ei mun mielestä ollut tommosii örheltäjii, ei mun mielestä ollut ollenkaan. Se oli paljon rauhallisempaa aikaa.

Heroiini alkoi levitä Suomeen 1970-luvulla. Tässä kuvassa tullisihteeri Aarre Panula esittelee säilykepurkkeja, joiden sisällä singaporelainen mies yritti salakuljettaa huumeita Suomeen.­

Vanha liitto – Kovien huumeiden käyttäjät 1960–1970 -lukujen Helsingissä. Toimittaneet Heini Kainulainen, Jenni Savonen, Sanna Rönkä. SKS. Ilmestynyt 29.9.2017.