Midsommarafton! Ett ord som symboliserar all vår längtan, det skira ljuset, gemenskapen och melankolin. Midsommar har inte julens hårda krav på sig utan är bara löften. Frågan är om Midsommar inte är vårt mest nationalistiska och värdeladdade ord!

I public service värld har detta ursvenska firande blivit en av de viktigaste dagarna på året då vi ska drivas in i redaktionernas syn på det politiskt korrekta. Det är firande Bergsjön inte i Särö som ska serveras de tittare som sätter på TV:n. Men kommer du från ett land där mörkret faller prick klockan sex har du föga förståelse för den skira sommarnatten. Kommer du från ett samhälle där alkohol är förbjudet, där hår som sveper över ansiktet i dansens virvlar och tunna sommarklänningar inte har sin plats så är Midsommar inte din högtid. I synnerhet inte under pågående Ramadan.

Jag vore tacksam om public service kunde undvika att uppfostra svenska folket i dagens nyhetssändningar och bara låta midsommar vara lättsinne. Men lättsinne är inte ett ord som får användas hur som helst. För att bryta det tungsinne som så många av oss bär på nu kan det däremot väl behövas.

I dagens Sverige måste varje ord vägas på våg. Att halka in i kategorierna rasist, populist, propagandist är så oerhört enkelt. Nationalist får bara en fotbollssupporter vara. Och bara korta stunder.

I George Orwells berömda bok ”1984” fanns det enkla regler att hålla sig till. Orden delades in i tre kategorier. A, B och C ord. Det är lätt att överföra denna klassificering till dagens Sverige. A-orden var de praktiska vardagliga: sked, bröd, kastrull, bil, handduk. C-orden är det vetenskapliga och tekniska. De bygger på etablerade ord men konstrueras om. Ett bra exempel är Stefan Löfvéns innovationskatapulter, industrikansler, nyindustrialisering och ingångsvärden.

Men B-orden är de politiska. När jag nyss skulle börja beskriva kategorierna skrev jag spontant ”kniv” först i A-kategorin— men kände sedan att det ordet omedelbart skulle tolkas in i B-kategorin och ändrade till sked. Var har vi hamnat? Kniv är idag ett laddat ord.

B-orden styr vår uppfattning om vardagen: Sverige står inför en ”utmaning”, det är vårt ”ansvar” att möta den. Vi måste akta oss för ”populister” och ve den som kritiserar identitetspolitiken och därmed avslöjar sig som ”rasist”. Nu ska Gustaf Fridolin anställa ”brobyggare”, Anna Kinberg Batra har precis börjat testa försiktigt, försiktigt om det går an att säga ”svenska värderingar”. Sakdiskussioner bemöts oftast inte med kunskap utan avfärdas med att motståndaren har en ”ståndpunkt”.

Hur många synpunkter de senaste åren har inte inletts med: Ja nu sympatiserar jag inte med SD men…

När jag för många år sedan började som reporter på Göteborgs-Posten bestod redaktörerna av stenhårda språkpoliser. Här var det minsann enbart båtar som ”gick av stapeln”. Att en reporter skulle blanda ihop innan och före, de och dem, var och vart, var naturligtvis fullständigt otänkbart. Men det var inga politiskt laddade ord. Det var enbart en självklar del av att yrket förutsatte korrekt språkbruk.

Idag har situationen helt förändrats. Allt är Orwellskt laddat. Språkbruket är politiskt genomsyrat.Våra politiker har blivit mästare på att skapa värderingsord som ska tvinga in väljarna i ett beteende och ett sövande icke-tänkande.

Att slå på ordet populist är en märklig upplevelse. Fransmännen har ett utryck ”auberge espagnol”, ett spanskt värdshus, och det innebär en plats där man hittar allt och kan stöta på vem som helst. Så ser det ut med ordet ”populist” idag, man lägger in i det vad man anser kan vara nedsättande för motståndarsidan. Att ordet högerpopulist blivit så mycket vanligare än vänsterpopulist kan också ge upphov till funderingar.

Vare sig vi vill eller inte är de flesta B-orden kopplade till den omfattande invandring som Sverige upplevt under en kort tidsperiod. Våra politiker bär i hög grad ansvaret för den situation Sverige hamnat i. När lösningarna de föreslår heter miljonprojekt/modulhus, enkla jobb, utsatta skolor, blåljusyrkespraktik är det svårt att entusiasmera en majoritet av befolkningen.

Att alla som upplever sig som en ”hen” ska kunna bada topless i badhus, som redan upplever problem med badandes olika syn på kön och nakenhet, skapar inte förtroende för att våra institutioner färgas av gott omdöme. Inte heller att den som förgriper sig på en 13-åring flicka bara ska få skyddstillsyn.

Samhällskontraktet är nu utsatt för en press utan dess like och vi halkar efter samtliga nordiska länder vad gäller tilltron till välfärden enligt en SEB undersökning publicerad i Svenska Dagbladet. Det kommer inte att hjälpa att staten nu i sitt Orwellska språkbruk, starkt stöttat av stora delar av media, har tvingat fram nya ord som EU-migranter, papperslösa och statliga medel (för att ersätta det värdeladdade ordet skatter).

Såväl Cameron som Merkel har för länge sedan tagit avstånd från en statligt initierad multikulturalism. I Holland, där mångkulturen hyllades av politikerklassen i början av 2000-talet, blev det inrikesministern Piet Hein Donner som häromåret initierade en omsvängning och öppet konstaterat att ”holländska värderingar” ska gälla. Det här har i hög grad dolts för den svenska allmänheten.

Assimilering är farligt Orwellskt B-ord för politiker som istället lite trevande prövar hur ”integration” ligger på läppen. Men i det bara lägger jobb och bostad. Inte Midsommar. Inte förståelsen för eget kryddat brännvin, rätta sillinläggningen och färskpotatisen. Eller promenaden över klippor och stränder, över ängarna där älvorna dansar just i den där lilla timmen när skymning blir gryning.

Låt oss få njuta den svenska midsommaren idag, plocka våra blommor och dricka oss lite berusade och sedan tar vi itu med utmaningar, ansvar och brobyggande igen som vanligt nästa vecka.