Under det senaste decenniet har invandringsfientliga partier röstats in i många parlament i Europa. Fascismen har kommit tillbaka, hävdar vissa. I DN Kultur (13/9) menar Malin Ullgren att Jan Björklund legitimerar den totalitära ideologin genom att acceptera förhandlingar med Sverigedemokraterna.

Det varnas för stöveltramp, fascismens återkomst och civilisationens undergång.

Men jag tror snarare att det rör sig om en kraftig inflation i begrepp.

Fascismen har inte gjort comeback. Det är en ideologi som växte fram i 1920-talets Italien och som motsatte sig demokrati och måttfulla borgerliga värderingar samt glorifierade våld och heroism. Centralt är att folkets frihet förverkligas genom den totalitära staten.

Fascism är alltså något annat än att vara allmänt nationalromantisk, konservativ och negativt inställd till invandring. Det är också något annat än att vara rasist – till skillnad från nazismen har inte fascismen i grunden något rasbiologiskt inslag.

Rasism är också ett ord som helt har förlorat i betydelse. Ett tecken på det är begreppet ”kulturrasism”.

Det är helt bakvänt, eftersom själva kärnan i den rasistiska världsbilden är att det är ”rasen” som fastställer människans natur, inte kulturella omständigheter.

Om man ska tro SSU Stockholm styrs Sverige av en rasistisk regering. När migrationspolitiken förändrades i höstas protesterade SSU:arna. En restriktiv invandringspolitik är rasism, ansåg de.

Nu för tiden kan till och med en väg vara rasistisk. För er som inte vet vad miljörasism är kan jag upplysa om att Förbifart Stockholm strider mot allas lika värde.

Enligt ett gäng vänsteraktivister har vägbygget rasideologiska tendenser eftersom det går via Akalla, och det bor ju invandrare där.

Det är inte bara uppenbara knasbollar som trixar med ord för att maskera illa underbyggd argumentation.

I debatten om vinst i välfärden är det en vanlig taktik. Men man är inte socialist bara för att man anser att John Bauergymnasiets konkurs inte bidrog så värst mycket till den svenska skolan. Det verkar dock stora delar av borgerligheten tycka.

Fascist, rasist, socialist, man tar till det man har helt enkelt.

Problemet med att antyda att Jan Björklund är fascismens väg in i etablissemanget är att man bidrar till normaliseringen. Björklund är trots allt inget annat än en gammal hederlig mellanmjölksliberal politiker. Och om man anser att Socialdemokraternas politik är rasistisk, eller legitimerar rasism, får man väldigt svårt att förklara varför man är med i ett parti som aldrig har varit särskilt invandringsvänligt.

Dessutom finns det riktiga rasister. Vad ska vi kalla Svenska Motståndsrörelsen när alla begrepp har urvattnats? Supermegafascistnazister?

Det finns goda argument mot nationalpopulism, främlingsfientlighet och Förbifart Stockholm som räcker gott och väl.

Den som bottnar i sin egen ståndpunkt borde inte behöva ta till extremt laddade begrepp. Man vinner inte bara för att man tar i mest. Snarare tvärtom.

Läs också: Johannes Forssberg: S och LO:s kampanj mot SD går inte ihop

Följ Expressen Ledare på Facebook för fler ledare och krönikor