Yhä useampi kuntoilija ja harrastaja ajelee Suomen teillä maantiepyörillä. Aina autoilijoiden ja pyörillä liikkuvien yhteiselo ei ole ongelmatonta.

Keskisormi vilahtaa ikkunassa ja äänitorvi huutaa. Auto suhahtaa alle puolen metrin päästä hurjalla vauhdilla. Tien laidassa ajaa ryhmä maantiepyöräilijöitä, jotka selviytyvät tällä kertaa säikähdyksellä. Ajolinjat pysyvät pelottavasta tilanteesta huolimatta suorina, eikä kukaan aja äkkijarrutuksessa toisen takarenkaaseen.

Autoilijoiden ja pyöräilijöiden läheltä piti -tilanteet ovat valitettavan tuttuja Suomen vilkkaasti liikennöidyillä maanteillä. Maantiepyöräilyn suosio on kasvanut ja yhä useampi hankkii virtaviivaisen menopelin kuntoilua varten. Harrastajien kasvu on huomattu myös Helsingin polkupyöräilijöiden lenkeillä.

- Meidän lenkeillä käy enimmillään jopa sata pyöräilijää. Lähdemme ajamaan eri nopeusryhmissä. Tällaisessa porukassa turvallisuus on erityisen tärkeää, jotta onnettomuuksia ei tapahdu. Ajamme ryhmäajon sääntöjen mukaan, kertoo yhteislenkkejä järjestävä Helsingin polkupyöräilijöiden Pekka Sirkiä.

Suurin osa autoilijoista ajaa ja käyttäytyy aivan asiallisesti. Toki joukosta löytyy kuumakalleja, jotka menettävät hermonsa. Pekka Sirkiä

Jarrut vinkuvat kun virtaviivaiset maantiepyörät kuskeineen pysähtelevät yksi toisensa jälkeen Vantaan Kuninkaanmäen kohtaamispaikalle. Eri värisiin suojiin verhotut pyöräkengät kopsahtavat asfalttiin osuessaan ja miehet istahtavat rennon oloisina pyörän rungon päälle.

Autoilijoiden suoranainen tieraivo ja teiden kuumakallet ovat Sirkiälle ja muille yhteislenkeillä kävijöille tuttuja.

- En tiedä onko se tarkoituksellista vai ei. Suurin osa autoilijoista ajaa ja käyttäytyy aivan asiallisesti. Toki joukosta löytyy kuumakalleja, jotka menettävät hermonsa. He eivät malta odottaa, että pääsee porukan ohi, Sirkiä kertoo.

- Läheltä piti -tilanteita tulee aina välillä. Auto voi tulla kolmion takaa eikä huomioi kevyttä liikennettä. Silloin olen muutaman kerran joutunut tekemään äkkijarrutuksen ja kerran kaatunutkin. Ei onneksi mitään isompaa, vaikka sattua voi huonostikin kun näin suojattomassa tilassa ollaan. Kerran kuukaudessa joku saattaa ruiskauttaa tuulilasinpesunesteet naamalle, kertoo pyöräilyseura CCH:ta edustava Jarkko Kokko.

Tasan iltakuudelta ryhmä nousee pyöriensä päälle ja kiihdyttää kohti pitkää alamäkeä. Kolea ilma pureutuu luihin ja ytimiin, mutta sinkuloitsijoita se ei vaikuta haittaavan.

Törmäys auton kanssa usein kohtalokas

Liikenneturvan tuoreen raportin mukaan kolmen viime vuoden aikana on loukkaantunut vuosittain keskimäärin 800 ja kuollut 26 pyöräilijää. Suurin osa henkilövahingoista, yli 70 prosenttia, tapahtuu risteyksissä.

Eniten kuolemantapauksia oli vuonna 2015 kun yli 30 pyöräilijää menehtyi tieliikenteessä. Yli puolessa kuolemantapauksista osallisina ovat auto ja pyöräilijä. Tilasto ei kerro, kuinka moni onnettomuuksista sattui esimerkiksi työmatkalla tai kuntoilulenkillä.

- Kerran-kaksi kesässä tulee vaaratilanteita, joku tulee risteyksessä eteen tai ohittaa liian läheltä. Joskus kieltämättä on ollut pelottaviakin tilanteita ja on autoilijan toimesta ollut tieraivo kyseessä. Ne tilanteet onneksi ovat harvemmassa, CCH:n kuski Mika Vuollet arvioi.

Lehtikuva

Pyöräilyssä on riskinsä ilman autoilijoitakin. Ryhmässä ajetaan peesin vuoksi lähekkäin jopa yli 40 kilometrin tuntivauhtia vilkkaasti liikennöidyillä maanteillä. Monet tekijät voivat aiheuttaa vaaratilanteen: edessä pyöräilevien äkkijarrutukset ja nopeat sivuttaisajoliikkeet, varomattomat autoilijat, kävelijät ja koiranulkoiluttajat, tien routavauriot, reiät ja railot, hiekka ja roskat.

Maantiepyöräilijät toteavatkin usein, että kaatumiset ja kolarit ovat osa lajia. Liki jokaisessa ammattilaiskisassa nähdään pyöräilykielellä kasoja, kun edessä ajava kilpailija kaatuu ja takana tulevat ajavat päälle. Onnekkaimmat selviävät kolarista asfaltti-ihottumalla.

Virtaviivaisissa asuissa viilettävät pyöräilijät ajavat kohti Sipoon Nikkilää. Suurin osa autoilijoista ohittaa ryhmän maltillisesti ja jättää runsaasti tilaa väliin. Ensimmäisenä ajava musta-asuinen pyöräilijä antaa merkin takana tulijoille käännöksestä ja nostaa oikean kätensä sivulle. Muut tekevät samoin, ja viesti välittyy peränpitäjälle. Käsimerkein ja huudoin ilmoitetaan ryhmässä esimerkiksi käännöksistä, vauhdin hidastumisesta ja tiellä olevista esteistä.

Lue tästä ryhmäajon säännöt (siirryt toiseen palveluun)

Pyöräilijöiden kannattaisi vaan mennä liikennesääntöjen mukaisesti, eikä lähteä sooloilemaan. Joakim, autoilija

Pyörälenkki kulkee kohti Sipoon Boxin mutkaista, pari vuotta sitten uusittua, sileäpintaista asfalttitietä. Ympärillä siintää kellertävää peltoa ja punaisia ja valkoisia maatilarakennuksia.

Muutaman kymmenen kilometrin päässä Östersundomissa, Helsingin rajalla käy kuhina kaupan pihassa. Autoilija toisensa perään ajaa parkkiin.

- Kieltämättä pyöräilijöiden ja autoilijoiden yhteiselämä on täällä haasteellista. He ajavat paljon kimppa-ajoja isoissa ryhmissä ja vauhdit ovat kovat. Minullakin on tullut vastaan läheltä piti-tilanteita. Ryhmiä voi olla vaikeaa ohittaa ja tietysti omakin maltti pitäisi olla siinä, mutta he voisivat mennä jonossa. Pyöräilijät voisivat päästää autoilijoita välillä ohi ja sopeuttaa sitä omaa vauhtiaan, sanoo Minna Parhiala.

Jouko Tapper

Kauppa-asioilla käyneellä Joakimilla on ollut vaaratilanteita risteysalueilla pyöräilijöiden kanssa.

- Joskus on joutunut vetämään liinat kiinni, kun he ovat ajaneet risteyksistä katsomatta läpi. Pyöräilijöiden kannattaisi vaan mennä liikennesääntöjen mukaisesti, eikä lähteä sooloilemaan. Muuten harrastus on mukava.

- Ovathan he liikenneriski, mutta itsellä ei ole huonoa sanottavaa. He osaavat noudattaa hyvin liikennesääntöjä ja yleensä myös väistää. Minulla ei ole pyöräilijöistä mitään huomauttamista. Yhteispelillä se sujuu, kaikki pitää ottaa huomioon niin on turvallista, arvioi puolestaan Suvi Leutola.

Leutolan kanssa samoilla linjoilla on Vantaan puolella asioiva Niko Kinnarinen. Hänen mielestään Suomen teille mahtuvat kaikki.

- Ei ole ollut mitään ongelmia, he mahtuvat aivan hyvin sekaan. Kuitenkin pyöräilijät ajaa aika hyvin tien laidassa. Pienillä ja kapeilla teillä on haasteellisempaa, mutta autoilijoiden pitäisi huomioida tilannenopeudet. Molemmilla osapuolilla on oltava malttia, Kinnarinen sanoo.

Ryhmässä ajetaan syystä

Monia autoilijoita ärsyttää leveämmässä ryhmässä eteneminen kun jonossakin voisi ajaa. Todellisuudessa kun ryhmän koko kasvaa, on parijonossa tai tiiviissä nipussa ajaminen parempi myös autoilijoille. Pitkää, kymmenien metrien pituista jonoa on hankalampi ohittaa kiilaamatta muualla kuin pitkällä, leveällä ja suoralla maantiellä. Tiivis nippu pyöräilijöitä on kuin hidas ajoneuvo, jonka ohittaminen on hivenen turvallisempaa.

Jouko Tapper

Illan pimetessä Helsingin polkupyöräilijöiden lenkki alkaa päättyä. Muutama kääntyy Östersundomin kaupan kohdalta takaisin Vantaan Kuninkaanmäkeen, osa jatkaa matkaa eri puolille Helsinkiä. He tunnistavat autoilijoiden kommentit, sillä parantamisen varaa on molempien toiminnassa. Totta on sekin, että aina kaikki Suomen teillä ajavat pyöräilijät eivät ota riittävästi huomioon muuta liikennettä.

- Autoilijat jaksavat odottaa traktorinkin perässä, niin miksei pyöräilijöidenkin. Koska ajan itse sekä pyörää että autoa, niin ymmärrän molempia osapuolia. Minusta olisi kiva, että molemmat pystyisivät samaistumaan ja asettumaan toisen asemaan tiellä syntyvissä tilanteissa. Siitä kautta tulee se maltti, Mika Vuollet arvioi.

- Kyllä sanoisin, että molempien on joustettava ja otettava oppia. Parempi olisi ottaa kaikkien ihan rauhassa, ei siellä kauaa tarvitse odottaa takana, toteaa puolestaan Jarkko Kokko.

Östersundomin kaupan pihassa paremman liikenneturvallisuuden eväät ovat selkeät.

- Onhan meillä kaikilla aina vähän parannettavaa liikennetaidoissa. Ei pyöräilijöitä voi kaikesta ryhtyä syyttämään mitä tuolla tapahtuu, Joakim arvioi ja käynnistää autonsa.

Lue myös

Kuukauden kooma, aivovamma ja vuosien kuntoutus - Hanna Lankinen taisteli itsensä takaisin pyörän selkään: “Minulla on kyky selviytyä”