Keskustalainen kuntaministeri on ratkaisun jälkeen saanut rajuja moitteita – aiheetta.

Noin 2 280 asukkaan pohjoiskarjalainen Rääkkylän kunta käy kevään 2017 kuntavaaleihin itsenäisenä kuntana toisin kuin pääministeri Juha Sipilän (kesk) hallitus viime toukokuussa päätti.

Taloudeltaan vakavasti kriisiytynyt Rääkkylä piti liittää vastoin kunnan omaa tahtoa Kiteen kaupunkiin. Näiden kahden kunnan liitosta oli yritetty jo aiemmin. Sipilän hallituksen päättämän pakkoliitoksen piti astua voimaan vuoden 2017 alusta.

Rääkkylä valitti päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen (KHO), joka kumosi pakkoliitoksen 25. marraskuuta äänin 3–2. KHO perusteli päätöstään tulevalla sote-uudistuksella eli lainsäädännöllä, jota ei vielä ole olemassa.

KHO:n mukaan nykyisen lainsäädännön perusteella Rääkkylän pakkoliitos olisi perusteltu, mutta pakkoliitosta arvioitaessa oli syytä ottaa huomioon tuleva sote-uudistus, joka saattaisi antaa kunnalle keinot selvitä itsenäisenä.

Kuntaministerille tilanne oli todennäköisesti vaikea.

Tapaus Rääkkylän käsittelyä hämmensi vielä Sipilän hallituksen samanaikainen päätös Vimpelin kunnan osalta. Valituksessaan KHO:lle Rääkkylän kunta katsoi, ettei sitä käsitelty yhdenvertaisesti Vimpelin kanssa.

Myös Vimpeli oli päätynyt kriisikuntamenettelyyn, ja selvitysmiehenä toiminut kuntajakoselvittäjä, HTT Eero Laesterä esitti Vimpelin liittämistä Alajärveen. Sipilän hallitus kuitenkin hylkäsi liitosesityksen ja katsoi, että pakkoliitos ei olisi välttämättömyys palveluiden turvaamiseksi.

Vaikka Laesterä esitti liitosta, hän oli arvioinut myös sote-uudistuksen vaikutuksia kunnan taloustilanteeseen. Lisäksi kriisikuntamenettelyyn päädyttyään Vimpeli oli ryhtynyt tositoimiin talouden tervehdyttämiseksi. Vimpelin pakkoliitos ei siis näyttänyt niin pakottavalta kuin kroonisista talousvaikeuksista kärsineen Rääkkylän liitos.

Tapaus Rääkkylässä kuntajakoselvittäjänä toimi Kuntaliiton tytäryhtiön FCG Oy:n konsultti Jarmo Asikainen, joka katsoi, ettei kunnalla olisi taloudellisia eväitä suoriutua itsenäisenä.

Rääkkylä oli päätynyt kriisikunnaksi jo aiemmin: vuonna 2007 vuosien 2004–2005 tilinpäätösten perustella. Eikä ole salaisuus, että kunta oli pyrkinyt korjaamaan talouttaan myös kirjapidollisin keinoin välttyäkseen kriisikuntastatukselta.

Lisäksi Rääkkylä oli ehtinyt ulkoistaa sosiaali- ja terveydenhuoltonsa, eikä ulkoistaminen sujunut odotetunlaisesti. Syyskuussa 2015 Yle Uutiset kertoi Rääkkylän sote-hurman nolosta lopusta. Viime keväänä sopimusta säädettiin uusiksi.

Kuntajakoselvittäjän karuun raporttiin tukeutuen kunta- ja uudistusministeri Anu Vehviläinen (kesk) esitti Rääkkylän liittämistä pakolla Kiteen kaupunkiin.

Ministerille tilanne oli todennäköisesti vaikea: Pohjois-Karjala on Vehviläisen kotimaakunta ja Rääkkylä hänen kotikaupunkinsa Joensuun naapurikunta.

Kuntaministeri Vehviläinen on KHO:n kumoavan päätöksen jälkeen saanut niskaansa rapaa – aiheettomasti.

Hurjimpia vaatimuksia on esitetty Kittilän suunnalta Lapista.

Kittilän kunnanvaltuutettu Torsti Patakangas (kok) arvioi Lapin Kansan mielipidepalstalla 9. joulukuuta, että keskurikospoliisin tulee tutkia valtioneuvoston toimet ja heitti ajatuksen jopa valtakunnanoikeuden koolle kutsumisesta.

Patakankaan mukaan Rääkkylän pakkoliitospäätöksessä on syytä epäillä tahallista virkarikosta toisin kuin Kittilässä, jossa kunnanjohtajan erottamisessa on hänen mukaansa tapahtunut vain ”muodollinen käsittelyvirhe”.

Kittilässä ei ole kyse käsittelyvirheestä vaan aivan muusta.

Eikä Sipilän hallitus ole tehnyt tapaus Rääkkylän kohdalla tahallista virkarikosta: sen toimivaltaan kuuluu arvioida kriisikuntien mahdollinen pakkoliitos kuntajakoselvittäjän tekemän selvitystyön pohjalta.

Mitä Vehviläisen sitten olisi tullut tehdä tapaus Rääkkylän kanssa? Jättää noudattamatta nykyistä lainsäädäntöä ja jäädä odottamaan sote-lainsäädäntöä, joka ei ole vielä edes hallituksen esityksen muodossa?

Jos kuntaministeri olisi tehnyt toisenlaisen esityksen perustellen sitä tulevalla sote-uudistuksella, häntä olisi todennäköisesti syytetty kepuloinnista, siltarumpupolitiikasta, kotiinpäinvetämisestä, uskalluksen puutteesta – ja kenties virkavelvollisuuden rikkomisestakin.

Ministerien on noudatettava voimassa olevia lakeja, eikä mahdollisesti tulossa olevia lakeja, ja Rääkkylän talousluvut ovat olleet vuodesta toiseen poikkeuksellisen karua luettavaa.

Edellinen Alexander Stubbin (kok) johtama hallitus päätti vuonna 2014 liittää pakolla Tarvasjoen kunnan Liedon kuntaan ja Lavian kunnan Porin kaupunkiin. Samana vuonna kriisikuntamenettelyssä ollut Jalasjärven kunta liittyi lopulta vapaaehtoisesti Kurikan kaupunkiin. Pakkoliitospäätöstä ei tarvinnut tehdä.

Rääkkylä ei ollut ensimmäinen kriisikunta, jonka pakkoliitoksesta hallitus päätti. Pakkoliitokset ”korkattiin” Tarvasjoella ja Laviassa.

KHO:n päätös on ennakkoratkaisu.

Rääkkylän kohdalla KHO:n jäsenistä kaksi jätti eriävän mielipiteensä, jonka mukaan kunnalla ei olisi enää edellytyksiä jatkaa itsenäisenä kuntana. Myös KHO:n esittelijäneuvos katsoi, että Rääkkylän kunnan valitus olisi pitänyt hylätä.

KHO:n 3–2 äänin syntynyt päätös on vuosikirjaratkaisu. Se tarkoittaa, että päätöstä pidetään ennakkoratkaisuna.

KHO:n päätös tarkoittanee, että tällä vaalikaudella hallituksessa ei käsitellä enää kriisikuntien pakkoliitoksia, vaikka kriisikuntamenettely on kuntalain mukaan pakollinen tilanteissa, joissa kunnan talouden tunnusluvut täyttävät asetetut kriteerit.

Ylijohtaja Päivi Laajala valtiovarainministeriön kunta- ja aluehallinto-osastolta sanoo KHO:n ratkaisulla olevan vaikutusta siihen, miten vireillä olevat uudistushankkeet pitää ottaa valtioneuvostossa liitospäätöstä tehtäessä huomioon.

”Tämä ratkaisu ei haasta itse arviointimenettelyä, mutta se vaikuttaa arviointimenettelyyn liitettyyn pakkoliitospäätöksien kiriteerien tulkintaan”, Laajala toteaa.

”KHO:n päätös edellyttää, että entistä enemmän arviointimenettelyssä ja liitoksen kriteereiden tulkinnassa on kiinnitettävä huomiota vireillä olevien hankkeiden vaikutuksiin ja kunnan selviämiseen niiden toteuduttua.”

Ministeriö asetetaan KHO:n päätöksellä ennustajan asemaan: tulevissa arviointimenettelyissä on saatava realistinen arvio kunnan talouden tilasta suuren rakenneuudistuksen jälkeen.

”Ongelmana on, että mitä pidemmästä ajasta on kyse, sitä vaikeampi on arvioida kunnan taloudellista kantokykyä”, Laajala muistuttaa.

Ylijohtajan mukaan Rääkkylää koskeva selvitysraportti oli perusteellinen kattaen väestöennusteiden pohjalta laaditut palvelutarvelaskelmat aina vuoteen 2029 asti.

Kun on todennäköistä, että Sipilän hallitus ei enää tällä kaudella käsittele kriisikuntien pakkoliitoksia, onko siis riski, että talouskriisin kourissa kamppailevissa kunnissa katsottaisiin, ettei menokuria tarvitsisi noudattaa, koska pelkoa pakkoliitoksesta ei ole?

”Arviointimenettely itsessään on jo tärkeä ja kriteerien täyttyminen on ollut kunnissa jo kova paikka, joten en usko KHO:n päätöksen vievän arviointimenettelyn ennalta ehkäisevää vaikutusta”, Laajala sanoo.

Ylijohtaja heittää kuitenkin pohdinnassaan pienen varauksen: ”jos”.

”Jos näyttää, että arviointimenettely menettää vaikutustaan, on tilanne ministeriössä silloin arvioitava uudelleen.”

Rääkkylän taloustilannetta kuvaa hyvin valtiovarainministeriön lausunto KHO:lle kunnan tekemästä valituksesta. Siinä todetaan muun muassa näin:

”Rääkkylän kunnan taloutta koskevat tunnusluvut osoittavat kunnan pitkäaikaiset ja vakavat talousongelmat. Kunnalla ei ole edellytyksiä järjestää palveluitaan itsenäisenä kuntana tulevaisuudessa.”

”Talouden tilan tunnuslukuja on korjattu vuonna 2015 konsernin sisäisillä omaisuusjärjestelyillä, joilla emokunnan talous on saatu tasapainoisemmaksi. Rääkkylän kunta on omistanut Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:n osakkeita, joiden tasearvo kunnan taseessa oli 22 074 euroa tilinpäätöksessä 31.12.2014. Vuonna 2015 kunnanvaltuusto päätti perustaa omaisuudenhoitoyhtiön, jolle kyseiset osakkeet myytiin. Kauppahinta katettiin kunnan yhtiölle antamalla lainalla. Osakkeiden arvoksi arvioitiin 2,2 miljoonaa euroa. Osakkeet kuitenkin myytiin 3,5 miljoonan euron kauppahinnalla, joten aiemmin määritelty osakkeiden käypä arvo ylittyi noin 60 prosentilla. Omaisuuden myynnistä kunta kirjasi kirjanpidollista luovutusvoittoa, kattoi taseen alijäämiä ja myynti vahvisti kunnan tasetta 3,5 miljoonalla eurolla. Järjestely ei lisännyt kuntakonsernin reaalituloja. Toimenpiteillä on vaikutusta vain vuoden 2015 tulokseen, ei reaalirahassa kunnan talouden vakauteen. Lisäksi tästä toimenpiteestä tulee aiheutumaan Rääkkylän kuntakonsernille tulevina vuosina ylimääräistä kulua, arvion mukaan lähes 0,5 tuloveroprosentin tuottoa vastaava summa.”

”Tulevan maakuntahallinnon myötä Rääkkylän lainoihin ja takauksiin liittyvät riskit kasvavat kaksinkertaisiksi, kun kunnan erilaiset vastuut pysyvät samansuuruisina, mutta verotulot jäävät alle puoleen nykyisestä ja valtionosuudet noin yhteen kolmasosaan.”