Historioitsijan mielestä brexitiä ajanut eliitti ei ole ymmärtänyt maailman tai Britannian talouden todellista luonnetta.

Britannian poliittinen kamppailu on kiertynyt viime vuosina niin tiukasti EU-eron toteuttamisen ympärille, että EU:n jälkeisen tulevaisuuden hahmottaminen tuntuu jääneen vähemmälle huomiolle.

Millaista Britannian ideaalia brexitin ajajat tavoittelevat?

– Se on hyvin kiinnostava kysymys, johon ei mielestäni ole kunnollisesti vastattu, professori David Edgerton Lontoon King's Collegesta sanoo. Edgerton on tutkinut tieteen ja teknologian sekä modernin Britannian historiaa.

Johtavat brexitöörit kaipaavat EU:n sääntelyn kahleista vapautettua talousmallia.

– Perimmiltään se on ohjelma, jota ei ole ajateltu loppuun asti. Sen sydämessä on sitoutuminen radikaaliin thatcherismiin, radikaaliin vapaakauppaan.

EU:sta eronneen Britannian pitäisi nyt neuvotella kauppasopimukset EU:n ja Yhdysvaltain kanssa. Tasapainottelusta ei välttämättä tule helppoa.

Lontoon City on yksi kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden keskuksista. Brexit on sille hyppy tuntemattomaan. Bloomberg-talouslehden mukaan pankit, vakuuttajat ja varainhoitajat ovat siirtäneet jopa biljoona puntaa eli 1,2 biljoonaa euroa varoja ulkomaille vuoden 2016 EU-kansanäänestyksen jälkeen. Andy Rain / EPA

Jos Britannia esimerkiksi muuttaa sääntelyään Yhdysvaltain malliseksi, se voi luoda uusia kaupan esteitä EU:n kanssa, jossa ovat brittiviennille suuremmat markkinat.

Vapaakaupan saari Euroopan edustalle?

Edgerton tekee erottelun brexitin puolesta äänestäneiden kansalaisten ja brexitiä ajaneen eliitin tavoitteiden kesken.

Kansalaiset haikailevat lähinnä vuoden 1945 jälkeisen Britannian kansalliseen talouteen. Brexitöörit taas haluaisivat tehdä Britanniasta sääntelystä vapautetun vapaakauppasaaren.

– Jos heillä on jokin malli, se on edvardiaaninen Britannia, Edgerton sanoo viitaten 1900-luvun alkuun, aikaan ennen ensimmäistä maailmansotaa.

Tuolloin Britanniaan saattoi tuoda melkein mitä tahansa ilman tullitariffeja, kiintiöistä puhumattakaan.

– Heidän perusajatuksensa on, että voimme ostaa halpaa ruokaa ja halpoja tehdastuotteita muualta maailmasta ja maksamme tämän myymällä rahoituspalveluja.

Konservatiivinen pääministeri Margaret Thatcher avasi Nissanin autotehtaan Sunderlandissa vuonna 1986. Brexitin aiheuttama epävarmuus on saanut Nissanin harkitsemaan jopa tuotantonsa siirtämistä Britanniasta. Charles Knight / AOP

Lisäksi brexitiä ajaneet piirit kokivat, että EU sääntelyllään kahlitsi heidän mielestään Britannialle erityistä innovatiivisuutta, nerokasta kekseliäisyyttä.

– Tietenkin vaikeus on, että yksipuolisen vapaakaupan politiikka merkitsisi brittiläisen maatalouden loppua ja vähentäisi edelleen brittiläistä teollisuustuotantoa, siis heikentäisi maan teollisten alueiden ihmisten asemaa.

Lisäksi Britannian olisi vaikea saada solmittua kauppasopimuksia, jos maa vain yksipuolisesti avaisi rajansa vapaakaupalle.

Edgerton: Suunnitelmaa ei ole

Yksi mediassa kelluneista ajatuksista on ollut, että Britanniasta tulisi eräänlainen Thamesin Singapore, rajoittamattoman vapaakaupan saareke Manner-Euroopan edustalle.

Itsevaltaisesti hallitun Singaporen talous on toisaalta tiukastikin valtion sääntelemää, sillä valtio omistaa esimerkiksi enemmistön asuntokannasta.

– Singapore ei ehkä ole osuvin malli, kyseeseen tulisi ehkä enemmän Karibian veroparatiisi, David Edgerton sanoo.

Edgertonin mielestä ei ole syytä puhua Thamesin Singaporesta, sillä se luo kuvaa, että brexitiä ajaneella eliitillä olisi jokin vakava suunnitelma.

Edgerton ei usko, että sellaista olisi.

Britannia neuvottelee kauppasuhteensa EU:n ja Yhdysvaltain kanssa uusiksi. Kuva Doverin satamasta. Vickia Flores / EPA

Tunne Britannian ainutlaatuisuudesta

King's Collegen professori Edgerton katsoo, että "brexitöörit" eivät ole oikeasti ymmärtäneet modernin kapitalismin realiteetteja.

– He uskovat, että globaalia kauppaa rajoittavat tullitariffit, kun tosiasiassa muut kaupan esteet ovat tärkeämpiä maailmassa tänään, Edgerton sanoo.

– He eivät ymmärrä, että EU ei ole rajoittanut eurooppalaisten talouksien globalisaatiota. Itseasiassa Saksan talous vie EU.n ulkopuolelle paljon enemmän kuin Britannia ja Ranska suunnilleen saman verran kuin Britannia.

Edgertonin mielestä brexitöörit kuvittelevat, että Manner-Eurooppaa hallitsevat sisäänpäinkääntyneet protektionistit.

– Se hölynpölyä, johon he mielellään uskovat, koska heidän maailmankuvansa keskiössä on tunne Britannian ainutlaatuisuudesta, Edgerton sanoo.

Ajatuksena on, että Britannian kohtalona on olla globaali valta, kun taas Manner-Eurooppa käpertyy itseensä.

Brexit ei innosta Lontoon Cityä

Lontoon City on yksi kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden keskuksista. Sielläkin brexitiä on pidetty yleisesti ottaen erittäin huonona ideana, Edgerton kertoo.

– Voi olla, että jotkut Cityssä katsovat, että Lontoo voisi vaurastua olemalla jopa nykyistä enemmän veroparatiisi ja turvapaikka maailman oligarkkien rahoille. Sellaista esiintyy, mutta se ei ole yleinen näkemys Cityssä.

Vuosien 2007–2008 finanssikriisi iski pahoin Britanniaankin, ja sen jälkeen rahoitusalan sääntelyä kiristettiin. Britannia ei välttämättä lähde keventämään sääntelyä. Se voisi sulkea ovia EU:n rahoitusmarkkinoiden suuntaan.

Brexitissä Lontoon City uhkaa menettää monia toimintamahdollisuuksia Euroopan unionissa.

– Koska niin suuri osa pääomasta Lontoon Cityssä on kansainvälistä pääomaa, se ei oikeastaan välitä, toimiiko se Lontoossa, Frankfurtissa, Pariisissa vai Dublinissa, Edgerton sanoo.

Niinpä bisnestä siirtyy Lontoosta EU:hun.

Brexitin kannattajat juhlivat Lontoossa lauantaiyönä. Stephen Chung / AOP

Pääoman puolueesta tuli iäkkäiden puolue

Britannian EU-eron keskiössä on hämmentävä mysteeri: Brexitiä on ajanut perinteinen brittiläisen pääoman puolue, konservatiivit, vaikka Britannian pääomapiirit ovat pääosin suhtautuneet EU-eroon kielteisesti.

– Kapitalismi Britanniassa on ollut syvästi vihamielinen brexitiä kohtaan – sen näkee välittömästi lukiessaan Financial Timesia ja Economistia, jotka ovat kapitalismin pää-äänenkannattajia Britanniassa – mutta samaan aikaan konservatiivipuolue itse on ratkaisevasti muuttunut Eurooppa-mielisestä brexitöörien puolueeksi, Edgerton kuvailee.

Brexit-kampanjoinnin taustajoukoissa on toiminut joitakin kapitalisteja, mutta he ovat hyvin pitkälti vähemmistössä. Lisäksi suuri osa heidän liiketoiminnastaan sijoittuu Britannian ulkopuolelle.

Esimerkiksi äänekäs brexitin kannattaja, Sir James Dyson, siirsi viime vuonna teknologiayhtiönsä päämajan Singaporeen (siirryt toiseen palveluun).

Taustalla Edgerton näkee brittiläisen kapitalismin suuren muutoksen.

– Yksi hyvin tärkeä syy on, että suuri osa dynaamisinta kapitalismia Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole enää brittiläistä.

Esimerkiksi Britanniassa toimiva autoteollisuus on pääosin ulkomaisessa omistuksessa, samoin monet muut sektorit. Britannian talous on poikkeuksellisen globalisoitunut.

Britanniassa toimivan globaalin kapitalismin ei tarvitse erityisesti liittoutua yhden puolueen kanssa eikä se välttämättä halua edes näyttäytyä vain yhden puolueen liittolaisena.

Britanniassa toimiva autoteollisuus on pääosin ulkomaisessa omistuksessa. Sakaalainen BMW omistaa nykyisin brittien legendaarisen Mini-merkin. Anita Maric / EPA

Niinpä konservatiivit ovat irrottautuneet tiiviistä kytköksestään pääomaan.

Se teki konservatiiviselle puolueelle mahdolliseksi ajaa hyvin erityistä poliittista ohjelmaa, jolla ei ole perustaa kapitalistiyhteisössä. Sen sijaan konservatiivit ovat leimautuneet iäkkäämpien ihmisten puolueeksi.

Brexitiä kannattivat erityisesti vanhemmat sukupolvet, EU:ssa pysymistä nuoret.

Nostalgia kansalliseen kapitalismiin

Brittien kansanäänestyksessä EU-erolle antama ääni perustuu perustuu Edgertonin mielestä samaiseen kapitalismin muutokseen.

Tavallisesti on ajateltu, että brexitiä siivittänyt nostalgia kohdistuisi Britannian suurvaltamenneisyyteen imperiumina. David Edgerton on eri mieltä.

– Uskon, että se on nostalgiaa vuoden 1945 jälkeiseen Britanniaan.

Tämä oli Britanniassa kansallisen kapitalismin aikaa: Ihmiset ajoivat brittiläisillä autoilla, katsoivat brittiläisvalmisteisia televisioita, kuuntelivat brittiläisiä radio-ohjelmia Britanniassa valmistetuilla radiolaitteilla.

– Vanhemmat ihmiset muistavat sen Britannian ja ovat nähneet, kun se viedään heiltä – olipa kyse tehdas- ja kaivostyöstä tai brittiläisistä tuotteista, jotka ympäröivät heitä.

Konservatiivipääministeri Margaret Thatcherin käynnistämien muutosten myötä Britannian talous globalisoitui voimakkaasti ja Lontoosta tuli yksi kansainvälisen pääoman keskittymistä. Teollisuuden kansalliset lippulaivat pitkälti katosivat.

Edgertonin mielestä brexitiä ajanut liike onnistui käyttämään nostalgiaa hyväkseen. Tyytymättömyys Britannian sisäisiin oloihin onnistuttiin kääntämään EU:ta vastaan.

– En usko, että ihmiset kokevat katkeruutta Brysseliä tai EU:ta kohtaan, Edgerton sanoo.

Nämä samat ihmiset olivat vuonna 1975 äänestäneet Euroopan yhteisössä pysymisen puolesta.

– Brexitöörien poliittinen neronleimaus on ollut kääntää potentiaalinen Lontoon vastaisuus ja hyvin todellinen maahanmuuton vastaisuus Brysselin vastaiseksi politiikaksi, Edgerton sanoo.

Britannian loppu voisi olla hyväksi Englannille

Professori Edgerton katsoo, että brexit voi kiihdyttää Britannian hajoamista: Pääministeri Boris Johnson petti brexitiä ajaessaan Pohjois-Irlannin unionistit ja EU-myönteisessä Skotlannissakin erohalut kasvavat.

Äänenpainot kovenivat jo perjantaina, kun Skotlannin pääministeri Nicola Sturgeon vaati kansanäänestystä erosta joko tämän tai ensi vuoden aikana.

Skotlannissa vaaditaan uutta itsenäisyyskansanäänestystä brexitin tapahduttua. Robert Perry / EPA

Edgertonin mielestä Yhdistyneen kuningaskunnan hajoaminen ei välttämättä olisi huono asia Englannille.

Se voisi nostaa pintaan epämiellyttäviä englantilaisen nationalismin muotoja, mutta toisaalta se voisi johtaa tärkeään itsetutkiskeluun Englannin kansanvallasta.

Edgertonin mielestä olisi tarpeen keskustella Englannin massiivisesta demokratiavajeesta, joka heijastui myös vuoden 2016 EU-kansanäänestyksessä.

Tuolloin skotlantilaiset kannattivat jäsenyyttä, vaikka alue on kärsinyt aivana samanlaisista teollisuuden menetyksistä ja sosiaalisista ongelmista kuin Pohjois-Englanti, jossa EU-eron vaatijat olivat enemmistössä.

–Skotlannissa ihmiset kykenevät mobilisoitumaan poliittisesti Skotlannin parlamentin ja hallituksen kautta. Koillis-Englannissa ei ole mahdollisuutta siihen, koska poliittinen edustus on järjestetty kaukaisten Westminsterin ja Whitehallin kautta, Edgerton sanoo.

Itsenäinen Englanti voisi merkitä uusien demokraattisten instituutioiden ja keskusvaltion uutta muovaamista.

– Erityisesti päästäisiin eroon suuruudenhulluudesta, joka on luonnehtinut Britannian puolustuspolitiikkaa ja brexitiä, professori Edgerton pohtii.

– Se voisi johtaa terveelliseen lopputulemaan, jos Englannin kansa ja eliitti saisivat nykyistä paremman näkemyksen Englannin paikasta maailmassa.

Lisää aiheesta:

Analyysi: Vapauden hurmaan herännyt brexit-Britannia voi pian kaivata EU-kahleitaan – maailmankaupan jätit voivat tarjota yksinäiselle kylmää kyytiä 1.2.2019

Entinen pääministeri Esko Aho: Suomen vaikutusvalta EU:ssa pienenee brexitin vuoksi 1.2.2019

Mikä on Britannian suunta brexitin jälkeen: Yhdysvallat, Aasia vaiko Kansainyhteisö?31.1.2019

Brexit toteutuu tänään, mitä se tarkoittaa? Tässä lyhyet vastaukset31.1.2019

Aiheesta muualla:

David Edgerton, New Statesman: How Britain was sold (siirryt toiseen palveluun) 13.11.2019

Ngaire Woods, Project Syndicate: Britain’s Post-Brexit Choices (siirryt toiseen palveluun) 4.11.2019

David Edgerton, The Guardian: Brexit is a necessary crisis – it reveals Britain’s true place in the world (siirryt toiseen palveluun) 9.10.2019

Nicolas Shaxson, The Guardian: Britain can’t prosper as a tax haven. It has to stop these hollow threats (siirryt toiseen palveluun) 24.10.2017