Riina Bräysy jäi peruskoulun jälkeen ilman opiskelupaikkaa. Lukioon hän ei koskaan edes hakenut. Siitä huolimatta hän aloittaa syksyllä yliopisto-opinnot.

Yksi, kaksi, kolme, neljä... Riina Bräysy laski luokkatovereitaan ja painoi katseensa kirjaan. Hän haki lausetta, jonka joutuisi kohta lukemaan ääneen ja hoki sitä mielessään.

- Pelkäsin todella paljon lukevani väärin, ja niin kävikin, usein, Bräysy muistelee peruskouluaikojaan.

Tuolloin hän piti itseään muita tyhmempänä, vaikka sai matematiikassa eteensä jo pari vuotta vanhemmille suunnattuja tehtäviä.

– Pistin kaikki lukemiseen liittyvät vaikeuden tyhmyyden piikkiin.

Ongelmien oikea syy selvisi vasta vuosia myöhemmin.

Lintsasi tunneilta

Viimeistään vieraiden kielten opiskelun alkaminen teki peruskoulusta tuskaa. Bräysylle kehittyi paha tapa lintsata koulusta, sillä hän oli kyllästynyt olemaan ”se, joka ei osaa lukea ja nolaa itsensä”.

– Yläasteella koulunkäynti oli suoraan sanottuna yksi viimeisiä asioita, mikä kiinnosti.

Vaikeuksista huolimatta keväällä 2011 hän pääsi peruskoulusta kahdeksan keskiarvolla.

– Mutta koska hain opon ohjaamana vääriin kouluihin, kävi niin, etten päässyt mihinkään opiskelemaan.

Yläasteella koulunkäynti oli suoraan sanottuna yksi viimeisiä asioita, mikä kiinnosti.

Kesän ylimääräisessä täydennyshaussa Bräysylle aukesi paikka Lapualle lukemaan matkailualaa. Muutto 15-vuotiaana 300 kilometrin päähän Tyrnävän tutuista ympyröistä kiinnosti sen verran, että hän päätti lähteä.

Melko pian Bräysy kuitenkin huomasi, etteivät ala ja uusi paikkakunta olleet häntä varten.

– Jo parin kuukauden jälkeen jätin koulun kesken ja muutin takaisin Tyrnävälle.

”Ei koskaan tule mitään”

Opiskelu- ja työelämän ulkopuolelle jäänyt 16-vuotias, joka palasi maitojunalla koulusta kotiin, ei saanut osakseen pelkkiä tsemppipeukkuja.

– Sain kuulla, kuinka minusta ei voi koskaan tulla mitään, kun en saa edes amista suoritettua loppuun, Bräysy muistaa.

Omat vanhemmat eivät onneksi missään vaiheessa menettäneet uskoa tyttäreensä.

Keskellä lukuvuotta Bräysy etsi epätoivoisesti itselleen koulu- tai työpaikkaa. Jopa etsivä nuorisotyö otti yhteyttä.

Seuraavana keväänä hän haki yhteishaussa lähihoitajaksi ja syksyllä aloitti alan opinnot Oulun seudun ammattiopistossa. Opiskelu lähti sujumaan paljon paremmin kuin ennen, sillä hän oli löytänyt välivuonna uusia opiskelutekniikoita ja rutkasti motivaatiota.

Bräysyllä nimittäin oli jo lähihoitajakoulun alkaessa sitäkin suurempi unelma.

Kiinnostavat hampaat

– Se näytti uskomattoman mielenkiintoiselta.

Bräysy ei säästele ylisanoja kuvaillessaan videota, joka teki häneen lähtemättömän vaikutuksen.

Reaktion perusteella ei ensimmäisenä arvaisi, että kyseessä oli tallenne hampaiden oikomishoidosta.

Bräysy löysi itsensä yhä uudestaan katselemassa videoita oikomishoidoista ja googlettamasta, miten voi tulla hammaslääkäriksi. Niiden perusteella unelmien opinahjoon oli todella vaikea päästä, mutta: se olisi mahdollista myös ilman yo-todistusta!

Hän muutti Helsinkiin, erikoistui vammaistyöhön ja valmistui lopulta Diakoniaopistolta lähihoitajaksi keväällä 2015. Työt pitivät kiireisenä.

Videot oikomishoidoista saivat Riina Bräysyn innostumaan hammaslääkärin ammatista. Heikki Tyynysniemi

Diagnoosi

Eräässä työhöntulotarkastuksessa Bräysy mainitsi lääkärille haasteensa lukemisessa, oikeinkirjoituksessa ja lausumisessa. Hän sai lähetteen neurologian kuntoutusyksikön tutkimuksiin, joiden perusteella viimein 21-vuotiaana hän sai diagnoosin keskivaikea lukihäiriö.

– Se oli suuri helpotus. Viimeistään silloin ymmärsin, että en ollutkaan tyhmä, vaan minun tulisi vain löytää itselle sopivia tapoja oppia.

Bräysy mainitsi diagnoosin tehneelle lääkärille haaveilevansa hammaslääketieteen opinnoista.

– Hän vastasi välittömästi, että minun pitäisi miettiä jotain muuta, koska sinne on niin vaikea päästä sisään.

– Jälkikäteen ajateltuna ärsyttää ihan suunnattoman paljon hänen kommenttinsa ja kykynsä nähdä minussa pelkkä diagnoosi.

Urakka alkaa

Tokaisu ei saanut Bräysyä luopumaan unelmastaan, mutta se vaiensi halun puhua siitä ääneen.

Syksyllä 2017 hän joutui työtapaturman takia pitkälle sairaslomalle. Sen pitkittyessä hän päätti alkaa päntätä.

Kokeeseen oli aikaa reilut yhdeksän viikkoa, kun hän aloitti täysin nollasta. Läpimenoa Bräysy ei edes odottanut, sillä 18 lukiokurssin sisäistäminen lyhyessä ajassa ei tuntunut realismilta.

Lopulta Bräysy jäi 5-6 pisteen päähän läpimenosta.

– Oli ihan uskomatonta huomata kokeessa, miten paljon olin kehittynyt. Sain siitä todella paljon motivaatiota ja uskoa itseeni.

Uusi yritys

Riina Bräysy lähti luku-urakkansa alussa reissaamaan Aasiaan. Oma rauha, netistä ostettu itseopiskelupaketti ja uudet opiskelutekniikat, kuten muistireitit, olivat iso apu. Haastateltavan albumi

Sen jälkeen Bräysy päätti omistautua täysin pääsykokeeseen valmistautumiselle. Urakan alussa kesällä 2018 hän matkusti Aasiaan, asusti Airbnb-kämpissä ja luki 15-25 tuntia per viikko.

– Suurin haaste aluksi oli, etten ollut opiskellut matikkaa peruskoulun jälkeen. Minulla ei ollut mitään käsitystä, mikä on logaritmi tai Neperin luku tai miten ratkaistaan toisen asteen yhtälö.

Pikku hiljaa hän huomasi osaavansa ratkaista tehtäviä, jotka aiemmin olivat pelkkää hepreaa.

– Sain kehittymisestä niin paljon tyydytystä, että siihen jäi jopa koukkuun.

Todennäköisesti juuri tämä oli Bräysyn suurin etu: Hän ei päntännyt hampaat irvessä. Hän nautti.

– Koin lähes koko luku-urakan miellyttävänä. En ajatellut lukevani pelkästään pääsykoetta varten. Vaikken olisi koskaan päässyt sisään, olisin ollut todella tyytyväinen siitä, että olin oppinut sen kaiken.

700 tuntia

Kovan työn ohella Bräysy tarkkaili jatkuvasti omaa jaksamistaan ja stressitasoaan.

– Luin mieluummin kaksi tehokasta tuntia päivässä kuin kahdeksan epämääräistä tehtävästä toiseen hyppimistä. En edes yrittänyt opiskella väsyneenä tai kipeänä.

Pääsykokeiden lähestyessä stressinhallinnan merkitys vain korostui. Bräysy huomasi alkavansa hermoilla: lukiko hän sittenkin liikaa biologiaa ja liian vähän fysiikkaa?

– Itsetunnon puute oli suurin uhka sisäänpääsylle, hän toteaa.

Pänttääjä painoi jarrua ja luki pari viimeistä viikkoa vain kymmenisen tuntia viikossa.

– Kokonaisuudessaan luku-urakka kesti 37 viikkoa ja 700 tuntia.

Suuri uutinen

26. kesäkuuta aamulla Bräysy huomasi heti herättyään eräässä Whatsapp-ryhmässään viestin, jota hän oli odottanut viikkoja.

Tulokset oli julkaistu!

Bräysy säntäsi tietokoneelle ja yritti kirjautua Opintopolku-palveluun tarkistaakseen oman tilanteensa, mutta tunnistautuminen ei tietenkään juuri sinä aamuna onnistunut.

– Tiesin, että muut olivat saaneet tuloksensa jo tunteja aiemmin, ja itse en edelleenkään tiennyt.

Mistään suuresta jännitysnäytelmästä ei sinänsä ollut kyse: Bräysy oli arvioinut oikeiden vastausten perusteella jo aikoja sitten menneensä heittämällä läpi.

– Silti olin välillä aivan varma, että en tule pääsemään. Miten nyt lukihäiriöinen lähäri voisi päästä kouluun, josta huippupaperit lukioista kirjoittaneita jää rannalle?

Miten nyt lukihäiriöinen lähäri voisi päästä kouluun, josta huippupaperit lukioista kirjoittaneita jää rannalle?

Bräysy puhui kaverinsa kanssa puhelimessa ja oli laittautumassa kylpyhuoneessa, kun kirjautuminen viimein onnistui. Siinä se nyt luki: opiskelupaikka myönnetty.

Bräysy ei itkenyt, nauranut tai edes huutanut. Tavoite oli saavutettu.

Harvinainen tapaus

Riina Bräysy on tilastollinen harvinaisuus. Yliopistoon eteneminen ilman valkolakkia ei ole tavanomaista. Jyväskylän yliopiston Koulutuksen tutkimuslaitoksen tutkijan Päivi Vuorinen-Lampilan mukaan moni ei edes tiedä, että se on mahdollista.

– Omassa aineistossani maisterin tutkinnon suorittaneista 4 prosentilla oli "amistausta", eli ei yo-tutkintoa. Hammaslääkikseen ynnä muille statusaloille pääseminen ilman on sitäkin harvinaisempaa.

Vuorinen-Lampilan mukaan oppilaitoksissa ei tuoda kovin hyvin esiin sitä, ettei lukion väliin jääminen tarkoita akateemisten haaveiden hautaamista.

– Nuoren on oltava itse hyvin aktiivinen saadakseen tästä tietoa ja myös rohkea, kun valinta ei ole mikään tavanomainen amispohjalta. Ei välttämättä osata kannustaa, enemmänkin epäillä.

Uudistettu opiskelijavalinta painottaa yo-tutkintoa aiempaa enemmän, mikä saattaa vaikeuttaa Bräysyn kaltaisten oman tien raivaajien pääsyä yliopistoon entisestään.

Tarinan opetus?

Riina Bräysyn pistemäärä olisi riittänyt myös vielä halutummalle yleiselle puolelle, mutta se ei harmita. - Oma intohimoni on hampaalla. Haastateltavan albumi

Aina kun Bräysy sattuu mainitsemaan opiskelupaikastaan uudelle tuttavuudelle, reaktio oli suunnilleen sama: yo-kirjoituksesi menivät varmaan tosi hyvin, olisinpa minäkin panostanut lukiossa enemmän...

– Aluksi olin epävarma, haluanko antaa haastattelua, mutta tällaisten kommenttien jälkeen koen, että jos voin edes hieman antaa ihmisille toivoa tai uutta ajateltavaa, se on sen arvoista.

Kun eräs Bräysyn ystävä hehkutti tämän saavutusta sosiaalisessa mediassa, päivitys keräsi tuhansia tykkäyksiä.

– Kaikki on mahollista kun on motivaatiota ja on valmis näkemään vaivaa sen eteen mitä haluu, ystävä kirjoitti.

Onko se tarinan opetus? Bräysyn mielestä ei oikeastaan.

– Itse ajattelen ennemmin, että kenellä tahansa on mahdollisuus tavoitella, mutta kaikki eivät tietenkään silti onnistu, koska valitettavasti kaikista ihmisistä ei nyt vain voi tulla esimerkiksi lääkäreitä tai juristeja.

– Mutta epäonnistumista suurempi virhe on olla edes yrittämättä, hän painottaa.

Jos hänen unelmansa olisi jäänyt pelkäksi yritykseksi, hän olisi silti itsestään ylpeä.

– En olisi voinut kuvitellakaan, kuinka periksiantamaton ja sinnikäs osaan tarvittaessa olla.

Epäonnistumista suurempi virhe on olla edes yrittämättä.

Tarinan tärkein opetus onkin Bräysyn omasta mielestä:

– Kenenkään ei pitäisi määritellä itseään ja tulevaisuuttaan sen mukaan, mitä päätöksiä on elämässä tehnyt 15–16-vuotiaana.

Juttu on julkaistu alun perin heinäkuussa 2019.