Suomen poliisilla on vuosittain noin miljoona tehtävää. Yhä useammin poliisi itse joutuu väkivallan kohteeksi. Aiheesta keskustelemassa komisario ja tutkija Henri Rikander Poliisiammattikorkeakoulusta.

Poliisi kohtaa työssään yhä useammin väkivaltaa ja joutuu itsekin turvautumaan voimankäyttöön.

Erilaiset konfliktit poliisin ja kansalaisten välillä ovat lisääntyneet, kertoi Poliisiammattikorkeakoulun (Polamk) tutkimus aiemmin tässä kuussa.

Suomen poliisilla on vuosittain noin miljoona tehtävää, ja poliisi joutuu käyttämään voimakeinoja vuosittain noin 1 000–1 500 kertaa. Polamkin mukaan kuitenkin poliisin voimakeinojen käytön kohteeksi joutuminen on Suomessa harvinaista.

Toinen puoli asiassa on myös poliisin kohtaama väkivalta työssään.

– Tyypillisiä tällaisia virkatehtäviä ovat väkivaltarikoksen epäillyn kiinniotto ja omaisuusrikosten epäillyn kiinniotto, mutta myös liikennetehtävillä näitä tulee, kertoi asiaa tutkinut komisario Henri Rikander Poliisiammattikorkeakoulusta Ylen aamu-tv:ssä.

Työtehtävillä eteen voi tulla mitä erilaisimpia aseita.

– Vastapuolella yleisin väline on teräaseet: veitsiä, puukkoa ja puntareita, erilaisia lyömäaseita. Nähtävissä on myös ampuma-aseita: itsetehtyjä ja äärimmillään jopa sotilastarvikkeita, eli käsikranaatteja ja rynnäkkökiväärejä.

Tyypillinen väkivaltatekijä on Rikanderin mukaan nuori mies. Motiiveiksi hän luettelee kaikkea jopa elämyshakuisuudesta oman kunnian puolustamiseen.

– Ajatellaan että kun poliisipartio tulee ottamaan kiinni, niin siinähän on kasvojen menetyksen paikka jos on yksi partio, eli kaksi vastaa yksi tilanne, ja alistuu poliisin tahtoon.

Rikander toivoisi ratkaisuksi tuplapartiota.

– Tällöin vain näyttämällä saavutettaisiin haluttu lopputulos, ja kohdehenkilö säilyttää kunniansa oman viiteryhmänsä piirissä.

Tuplapartio on Rikanderin mukaan kuitenkin resurssikysymys.

Kaikesta ei raportoida – "Pikkaisen saa läpsäistä ja painia"

Tilastot siitä, kuinka usein poliisi on väkivallan kohteena, ovat melko karua katsottavaa.

– Tilastoitu väkivalta poliisia kohtaan on kaksinkertaistunut vuodesta 1999 tähän päivään saakka.

Yle Uutisgrafiikka

Rikander uskoo, että todellisuus on kuitenkin tilastoja synkempi – poliisi ei aina raportoi kohtaamastaan väkivallasta.

– Ehkä siinä on tullut tällaista sietämisen kulttuuria, että pikkaisen saa läpsäistä ja vähän painia ja pistää vastaan.

Rikander pitää ilmiötä erittäin huolestuttavana. Hän toivoo, että poliisit raportoisivat herkemmin väkivallasta, jotta tekijälle tulisi seuraamuksia.

– Silloin viestimme kansalaisille ja yhteiskunnalle, että tällaista työpaikkaväkivaltaa ei tule sietää.

Poliisiin kohdistuvan väkivallan kasvu ei ole vain suomalainen ilmiö. Rikanderin mukaan samanlainen ilmiö on havaittu myös Ruotsissa. Pohjois-Euroopassa poliisiin kohdistuva väkivalta on jopa kolminkertaistunut 1980-luvulta.

Suomen Poliisijärjestöjen Liiton puheenjohtaja Jonne Rinne kirjoittaa blogissaan (siirryt toiseen palveluun), kuinka poliisiin kohdistuvan väkivallan kasvun myötä Euroopassa on mm. yleistymässä termi "blue light sabotage".

Tällä tarkoitetaan tilanteita, joissa joku tekee perättömän ilmoituksen hätäkeskukseen ja näin paikalle saadaan "sinisten vilkkujen" viranomaisia. Tämän jälkeen viranomaisia esimerkiksi heitetään pulloilla tai kivillä.

Poliisin kunnioitus on saanut kolauksen

Mutta miksi poliisi on yhä useammin väkivallan kohteena? Syynä tuskin on rikollisuuden kasvu, sillä Rikanderin mukaan megatrendi rikollisuudessa on alaspäin, eli rikollisuus vähenee. Väkivalta on muuttanut muotoaan 1990-luvulta.

– Katuväkivalta on vähentynyt, mutta vastaavasti on raportoitu virallistahoihin kohdistuvan väkivallan kasvamisesta. Virallistaholla tarkoitan poliisia, sosiaalityöntekijöitä, opettajia, sairaalan työntekijöitä. Se, mistä tämä kertoo, on äärimmäisen hyvä kysymys.

Rikander näkee asian niin, että poliisin kunnioitus on kärsinyt kolauksia.

– Siellä tulee sylkemistä, puremista ja suunsoittoa. Viimeisimmät ilmiöt ovat maalittamista, mikä näkyy sitten työtehtävien häirinnässä.

Maalittamisella tarkoitetaan yleensä sitä, kun yksittäinen henkilö otetaan sosiaalisessa mediassa ikään kuin maalitauluksi ja lähetetään hänelle esimerkiksi vihapostia. Maalitus-sanan monimutkaisuudesta on kirjoittanut muun muassa Nyt.fi (siirryt toiseen palveluun).

Hengenvaaralliset tilanteet, joissa vastapuolella on ase, ovat yleensä äärimmäisen nopeita. Vaikka itse tilanne menee nopeasti, niin Rikanderin mukaan poliisit jäävät miettimään asioita pitkäksikin aikaa.

Rikanderin mukaan apua on tarjolla, mutta poliisi ei välttämättä kovin helpolla hakeudu avun piiriin.

– Itse olen erittäin huolestunut. Kyllä meidän pitäisi puhua näistä asioista keskenämme, ja hakea heti seuraavana päivänä se ammattiapu. Ja sanoa, että yksi työhön liittyvä toimenpide on se että jälkihoitoakin tehdään.

Lue myös:

Poliisi suosii etälamautinta voimankäyttövälineenä – Komisario: "Ennen kaikkea se on tehokas"