Hevoset eivät enää kilpaile koneita vastaan

On vaikea keksiä materiaalista hyödykettä, jonka valmistamiseen kaivattaisiin erityisesti hevosta. Ihmisten tai rahdin matkat eivät enää hevosta tarvitse eikä peltotöissäkään enää hevosta kaivata Massey Fergusonin tilalle.

Hevoset eivät ole kuitenkaan kadonneet ja niillä on taloudellinen merkitys, vaikkakin huomattavasti pienempi verrattuna niiden aiempaan merkitykseen esimerkiksi 1800- ja 1900-lukujen taitteessa. Hevosia pidetään harrastamisen, urheilun ja huvin vuoksi. Näissä kaikissa hevosen taidot ja kyvyt eivät kuitenkaan ole ratkaisevin tekijä. Hevosilla ei kilpailla, koska ne olisivat poikkeuksellisen nopeita. Hevosia ei käydä silittelemässä, koska ne olisivat mukavamman tuntuisia kuin mikään muu eläin tai kone.

Lähinnä kyse onkin siitä, että hevosia pidetään, koska ne ovat hevosia. Ominaisuus, joka siis pitää hevosta “töissä” on itse hevosuus, eivät enää sen fyysiset ominaisuudet erityisen vahvana ja nopeana työvoimana. Raveissa hevosten nopeus on ratkaiseva tekijä, mutta vain suhteessa muihin hevosiin. Radalle voisi helposti asettaa ralliauton ja voittaa leikiten nopeudessa, kunnes diskatuksi tuleminen auttaisi havaitsemaan, että nopeuden lisäksi kilpailijoissa kiehtoi juuri hevosuus.

Kuva 1. Koneet ovat korvanneet hevosen taitoja ja kykyjä.

Pääasiassa hevoset ovat kuitenkin muuttuneet tuotannontekijänä luonteltaan, ja monelta osin menettäneet sen: ravi- ja harrastushevoset myös tuottavat rahaa, mutta eivät kykyjensä vaan hevosuutensa takia. Vaikka yhteiskuntamme rakennetaankin pitkälti ihmisten ehdoilla, ovat hevoset olleet ilmeisesti niin olennainen osa ihmisten yhteiskuntaa, että niiden olennaisimpia ominaisuuksia ei ole voitu muuten korvata, vaan ne on haluttu säilyttää.

Ihmisyys ei ole tae työlle

Ihmiset eivät työntekijöinä poikkea juurikaan hevosesta. Kuten hevonen, on ihminenkin tuotannontekijä, joka työskentelee tuottaakseen tuotteen tai palvelun. Työ ei ole itseisarvo, eivätkä ihmiset käy töissä siksi, että palkkatyö kuuluisi välttämättömänä osana ihmisyyteen: niin kuninkaalliset, eläkäläiset kuin lapsetkin ovat ihmisiä siinä missä muutkin. Ihmisyys ei siis luontaisesti johda työllisyyteen sen enempää kuin hevosuuskaan.

Työn tekeminen ei johdu ihmis- tai yksilöarvosta, vaan ihmisen ominaisuuksista, taidoista ja kyvyistä: työhön valittu ihminen suorittaa kyseiset tehtävät parhaimmin tai edullisimmin muihin vaihtoehtoihin verrattuna. Lopulta nämä kaikki ovat korvattavissa jonkin muun suorittavan toimijan vastaavilla tai paremmilla ominaisuuksilla, taidoilla ja kyvyillä.

Samalla on toki havaittava, että kuten hevosuuskin, myös ihmisyys on monissa tapauksissa relevantti ominaisuus työn tai vastaavan toimen suorittamiseksi. Onko tästä kuitenkaan ammennettavissa töitä suurelle määrällä ihmisiä tulevaisuudessa, jos vastassamme ovat koneet joiden muut ominaisuudet, kyvyt ja taidot lähestyvät ihmisen vastaavia?

Iso kala, pieni lammikko

Ihminen on keksinyt koneita, joiden suorituskyky ylittää hevosen kyvyt, joiden ominaisuudet ja taidot ylittää hevosen ominaisuudet ja taidot. Hevonen on hävinnyt kisan koneita, tai ennemminkin ihmisen kekseliäisyyttä, vastaan lopullisesti. Tämä ajatus on historiallisesti todistettavissa ja myös intuitiivisesti helppo hyväksyä. Olemmehan lähes kaikilla tavoilla hevosia älykkäämpiä.

Analogia asettaa kysymyksen myös ihmisille: kun pystymme tekemään koneita, jotka pystyvät korvaamaan yhä suuremman osan ihmisistä yhä suuremmassa osassa töissä, voidaan myös kysyä jääkö osalle ihmisistä annettavaksi vain ihmisyytensä? Ja mitä tämä ihmisyys vaikkapa hevosuuteen verrattaessa on?

Applen perustajaosakas Hans Moravec kirjoittaa vuoden 1993 kirjoituksessaan “The Age of Robots” ihmisen ja koneen taitojen erilaisuudesta ja suhteellisuudesta. Moravec tuo esiin miten jo parivuotias ihmislapsi osaa lukuisia asioita, kuten tunnistaa kissan koirasta tai syödä lusikalla keittoa, joihin koneet eivät pysty (ja ovat niissä yhä kaksi vuosikymmentä kirjoitusta myöhemminkin huonoja). Toisaalta “vaikeammissa” tehtävissä, kuten laskennassa, koneet ovat ihmiseen verrattuna täysin ylivoimaisia. Kannattaa koettaa shakkia omaa tietokonetta vastaan ja pohtia, oletko strategisessa ja taktisessa ajattelussa ylivertainen olento.

“On the other hand, rational thinking, as in chess, is a newly acquired skill, perhaps less than one hundred thousand years old. The parts of our brain devoted to it are not well organized, and, in an absolute sense, we’re not very good at it. But until recently we had no competition to show us up.”