Liechtensteinin talousrikospoliisit avasivat loppukesästä 2013 kassakaapin oven. Sisältä löytyi tiukasti muoviin pakattuja paaleja 500 euron seteleitä, toistakymmentä senttiä korkea nippu tuhannen Sveitsin frangin seteleitä ja vielä sata kappaletta sadan dollarin seteleitä.

Kassakaapin sisällä oli kuusi suljettua metallilaatikkoa, jotka oli täytetty kultaharkoilla. Lisäksi yksi lokero oli täynnä Krüger Rand -kolikoita, jotka ovat täyttä kultaa. Omaisuuden arvo oli yhtensä lähes 20 miljoonaa euroa.

Tallelokeron oli vuokrannut turkulainen liikemies Hannu Lappalainen. Varsinais-Suomen poliisi epäili hänen kavaltaneen isänsä kuolinpesästä tämän lähes kahdenkymmenen miljoonan euron arvoisen omaisuuden. Poliisin mukaan Hannu Lappalaisella ei ollut eläessään ollut sellaisia tuloja, joista kassakaapista löytynyt omaisuus voisi olla peräisin. Syytteitä asiasta ei kuitenkaan ole nostettu.

Rahat rakennusliikkeen myynnistä

Teollisuusneuvos Pauli Lappalaisen vuonna 1945 perustama Kivikartio oli sotien jälkeen Turun merkittävimpiä rakennusliikkeitä. Neljänkymmenen toimintavuotensa aikana se rakensi muun muassa noin kymmenesosan kaikista tuona aikana rakennetuista asunnoista. Liikerakennuksista tunnetuimpia on Wiklundin talo Turun torin laidalla.

Vuonna 1985 Pauli Lappalainen myi yhtiön. Hän uskoi rakennusbuumin jo hiipuvan. Lisäksi myyntivoittojen verovapautta oltiin poistamassa.

– Lopullinen kauppahinta oli kai 134 miljoonaa markkkaa ja siihen sisältyivät tuntuvat vastaostot, kertoo Niko Lappalainen.

Vastaostoilla Pauli Lappalainen osti takaisin esimerkiksi rakennusliikkeen omistamia kiinteistöjä. Pauli Lappalaisen pojanpoika Niko Lappalainen on nykyään näin syntyneen yhtilön, Kiinteistökartion, toimitusjohtaja. Hänen edeltäjänsä oli hänen setänsä Hannu Lappalainen.

Vuoden 1985 kauppasummasta osa päätyi ulkomaille, minne Pauli Lappalainen oli vienyt omaisuuttaan piiloon niin verottajalta kuin pelkäämältään Neuvostoliiton miehitykseltä.

Tuohon aikaan raha piti kuljettaa maasta käteisenä. Avustajanaan Pauli Lappalaisella oli yksi pojistaan, Hannu Lappalainen. Myöhemmin Hannu Lappalainen on kertonut poliisille matkoistaan. Esimerkiksi vuonna 1978 tehdystä matkasta Sveitsin Zürichiin hän kertoi näin:

“Tulimme aamukoneella ja majoittauduimme hotelli Seidenhofiin. Iltapäivällä UBS-pankkiin Bahnhofstrasse 45. Isä oli sopinut neuvottelun rahoitusneuvojan kanssa. Olin kuunteluoppilaana. Neuvottelun päätteeksi minullekin avattiin numerotili. Tapaamisen jälkeen menimme pankkiholviin, jossa isällä oli vuokrattuna iso tallelokero, jonne jätimme kaikki asiakirjat.”

Veroparatiisivuotojen äiti

Näitä varoja pulpahti myöhemmin pintaan Liechtensteinissa. Alle neljänkymmenentuhannen asukkaan Liechtensteinin ruhtinaskunta sijaitsee Alpeilla Sveitsin ja Itävallan välissä. Se on yksi eurooppalaisen pankkisalaisuuden tyyssijoista.

Liechtenstein Global Trust -pankin asiakkaat luottivat vuosia varojensa ja tietojensa pysyvän turvassa. Pankkia ja maata johtaa nimittäin sama perhe. Von Liechtensteinin ruhtainassuku on hallinnut maata jo 1700-luvulta lähtien. LGT-pankintoimitusjohtaja prinssi Maximillian on maan nykyisen hallitsijan ruhtinas Hans Adam II:n poika.

LGT:n logo Liechtensteinin linnan edessä Vaduzissa. Eddy Risch / EPA

2000-luvun alussa salaisuuden muurit kuitenkin romahtivat. LGT-pankin varainhoitoyksikön paperiarkistojen digitoinnista vastannut työntekijä Heinrich Kieber otti aineistosta varmuuskopiot myös itselleen. Ne hän myi miljoonilla euroilla eteenpäin. Ostaja oli Saksan tiedustelupalvelu, joka pyrki saamaan saksalaisia veronkiertäjiä satimeen.

Aineiston suomalaisia henkilöitä koskevat asiakirjat päätyivät lopulta vuonna 2008 myös Suomen verohallinnon haltuun. Asiakirjojen joukossa olivat todisteet myös Pauli ja Hannu Lappalaisen nimissä olleesta säätiöstä, jossa oli vuoden 2002 alussa pari miljoonaa euroa varoja.

Verottajan ainoa rikosilmoitus LGT-jutussa

LGT-aineistossa oli tietoja ainakin seitsemästätoista suomalaisesta veronkiertäjästä. Ainoa tapaus, josta verohallinto teki rikosilmoituksen oli Lappalaisten säätiö. Keskusrikospoliisin rikostarkastaja Erkki Rossi jätti sen kuitenkin tutkimatta.

Verohallinto oli pyytänyt Rossia tutkimaan, olivatko Hannu Lappalainen tai muut perilliset jättäneet perintöverotuksessa ilmoittamatta vuonna 2005 kuolleen Pauli Lappalaisen varoja. Perukirjassa ei ollut mainittu LGT-pankin avulla perustettua säätiötä, joka nyt paljastui. Tosin vuototiedot koskivat vuotta 2002.

– Ei ollut selvitystä siitä, että oliko perunkirjoitushetkellä vuonna 2005 varoja, tilejä tai varallisuutta joka olisi jätetty ilmoittamatta. Näin ollen tein päätöksen vuonna 2011, että ei ole syytä epäillä rikosta, sanoo Erkki Rossi.

Rossin päätöksen jälkeen verottaja jatkoi tekemällä verotarkastukset Lappalaisten yhtiöihin sekä Pauli Lappalaisen kuolinpesään. Pauli Lappalaisen pojanpoika ja Hannu Lappalaisen veljenpoika Niko johti nyt suvun omistamaa Kiinteistökartio-yhtiötä. Verotarkastuksen myötä hän kertoo kuulleensa Liechtensteinista vuotaneista tiedoista.

– Verottaja kysyi, että tiedänkö minä näistä säätiöistä mitään. Vastasin, että en tiedä, ja että jos yksi ihminen voi tietää, niin se on Hannu. Hannulta ne sitä sitten kyselikin. Hän vastasi, että hän ei niistä mitään tiedä, kertoo Niko Lappalainen.

Verottaja määräsi kuitenkin LGT-aineiston perusteella Hannu Lappalaiselle jälkiverot ja 40 000 euron veronkorotuksen. Verohallinnon näkemyksen mukaan säätiössä vuonna 2002 olleet varat olivat Hannu Lappalaisen perintöä, jonka tämä oli jättänyt ilmoittamatta perintöverotuksessa.

Uusi rikosilmoitus johtaa tutkintaan

Muut Pauli Lappalaisen perilliset olivat epäilleet jo perunkirjoituksen aikaan 2005, että varoja oli kadonnut jonnekin. Isänsä talousasioita hoitanut Hannu Lappalainen oli Niko Lappalaisen mukaan tuolloin selittänyt omaisuuden vähenemistä tappiollisilla sijoituksilla.

Nyt perilliset saivat kuulla, että Liechtensteinissa oli miljoonia euroja, joita ei ollut ilmoitettu pesäluetteloon. Heidän mielestään kyseessä oli pesänkavallus eikä suinkaan Hannun saama perintö, kuten verottaja oli katsonut. He tekivät tutkintapyynnön Varsinais-Suomen poliisille.

Tällä kertaa poliisi ei nostanut käsiään pystyyn, kuten keskusrikospoliisi oli tehnyt. Poliisi pyysi oikeusapua Sveitsistä, Liechtensteinista ja Panamasta, joissa varoja oli vuotoaineiston mukaan säilytetty. Yksikään näistä valtioista ei oikeusapua antanut.

Suomen oikeusapupyyntöjen seurauksena Liechtensteinissa aloitettiin kuitenkin oma rikostutkinta, jossa Lappalaista epäiltiin rahanpesusta. Tämäkin epäily on tiettävästi rauennut. Liechtensteinin poliisi keräsi tietoja varojen olinpaikoista ja teki lopulta kotietsinnän omaisuudenhoitoyhtiöön, josta Hannu Lappalainen oli vuokrannut tallelokeron.

Liechtensteinilaisesta kassakaapista löytyi mm. 358 kiloa kultaharkkoja. Liechtenstein poliisi

Liechtensteinin poliisi löysi ja takavarikoi yhteensä 358 kiloa kultaharkkoja, 660 kappaletta kultaisia Krüger Rand -kolikoita sekä käteistä: 2 628 000 euroa, 946 000 Sveitsin frangia ja 10 000 dollaria.

Niko Lappalainen ja muut pesän osakkaat saivat Liechtensteinissa asianosaisaseman rahanpesurikostutkintaan. Näin heille luovutettiin asiakirja-aineisto Liechtensteinin poliisin tekemästä tutkinnasta. Sen he toimittivat Varsinais-Suomen poliisille.

Ei syytettä

Poliisi katsoi, etteivät Liechtensteinista löytyneet varat voi ainakaan verottajan tulotietojen perusteella olla Hannu Lappalaisen tienaamia. Hannu Lappalainen sanoikin saaneensa ne lahjaksi isältään. Tällaista lahjaa hän ei kuitenkaan ollut perunkirjoituksessa ilmoittanut.

Liechtensteinin poliisin aineistosta selvisi myös, että Hannu Lappalainen oli yksin avannut säätiön itsensä ja isänsä nimiin vuonna 1998. Isänsä kuoleman jälkeen Hannu Lappalainen oli määrännyt säätiön sääntöjä muutettavaksi siten, että hän itse on koko elinaikansa säätiön ainoa edunsaaja ja oikeutettu koko säätiön omaisuuteen.

Vuonna 2010 Hannu Lappalainen oli Liechtensteinin poliisin selvityksen mukaan lakkauttanut säätiön ja siirtänyt varat omille tileilleen ja tallelokeroihin, joista Liechtensteinin poliisi sen sittemmin löysi.

Varsinais-Suomen poliisin tutkinta siirtyi syyteharkintaan syksyllä 2014. Syyteharkinnan aikana Liechtensteinin oikeusministeriö lähetti Suomen oikeusministeriöön kirjeen, jonka mukaan suomalaisilla viranomaisilla “ei saa olla minkäänlaisia tietoja tai asiakirjoja”, jotka koskevat Liechtensteinin poliisin tekemää tutkintaa Hannu Lappalaisen rikosepäilyssä. Perusteluksi Liechtenstein sanoi muun muassa sen, että Suomi käyttää tutkinnassa LGT-pankin vuotoaineistoa, jotka oli saatu varastamalla.

Muutaman viikon jälkeen kihlakunnansyyttäjä Petri Rautio Länsi-Suomen syyttäjänvirastosta teki syyttämättäjättämispäätöksen. Hän päätti noudattaa Liechtensteinin vaatimusta sen sijaan, että olisi antanut oikeuden päättää siitä, voiko tietoja käyttää. Kihlakunnansyyttäjä Petri Rautio kieltäytyi haastattelusta tätä juttua varten.

Liechtenstein on kuuluisa tiukasta pankkisalaisuudestaan. Peter Klaunzer / EPA

Liechtenstein kaatoi omankin tutkintansa

Niko Lappalaisen mukaan rahanpesututkinta Liechtensteinissa kaatui Suomessa tehtyyn syyttämättäjättämispäätökseen.

– Kun se katkesi siihen, että informaatiota ei saanut käyttää, niin meillä ei ollut kavallusrikosta, eli esirikosta siihen rahanpesurikokseen. Silloin raukesi myös se toinen ja varat vapautettiin, Niko Lappalainen sanoo.

Hannu Lappalainen sai siis varat takaisin, eikä muilla Pauli Lappalaisen perillisillä ole Niko Lappalaisen mukaan tietoa siitä, minne ne ovat joutuneet. Kuolinpesän osakkaat valittivat syyttäjä Petri Raution syyttämättäjättämispäätöksestä valtakunnansyyttäjänvirastoon. Siellä katsottiin, että Rautio oli tehnyt päätöksen toimivaltansa puitteissa, joten se oli jätettävä voimaan.

Kun sadat kultakilot olivat näin juridisessa mielessä haihtuneet kuin savuna ilmaan, jäivät jäljelle enää rippeet. Verottajan tietovuotoaineisto osoitti, että Liechtensteinissa oli ollut Hannun nimissä pari miljoonaa euroa. Niistä oli jo määrätty veronkorotus, joten niidenkään osalta ei syytettä nostettu.

Tuleva apulaisvaltakunnansyyttäjä Raija Toiviainen pitää tärkeänä, että poliittisten päättäjien tietoon saataisiin niitä ongelmia, joita eurooppalaisetkin valtiot rikostutkinnalle salassapitosäännöksillään aiheuttavat.

Hän varoittaa, että mikäli Liechtensteinin tahtoa ei olisi asiassa noudatettu, olisi viranomaisyhteistyö voinut kärsiä.

– Liechtenstein katsoisi, että suomalaisiin viranomaisiin ei näemmä voida luottaa ja seuraavat oikeusapupyynnöt - niitä katsottaisiin hyvin kriittisesti ja pahimmassa tapauksessa Suomen oikeusapupyyntöihin ei annettaisi vastauksia jatkossa, Toivainen sanoo.

Toisaalta Toiviainen sanoo hyvin ymmärtävänsä, että yksittäisten asianomistajien kannalta katsoen tällaiset päätökset saattavat tuntua kohtuuttomilta. Hän kuitenkin muistuttaa, että viranomaisten on toimittava tarkasti lain mukaan. Oikeusavun ongelmat voivat Toiviaisen mukaan johtaa siihen, että syytteitä ei voida nostaa selvissäkään tapauksissa.

– Jos se ainoa ja ratkaiseva näyttö on sen varassa, mitä ulkomailta saadaan ja tämä vieras valtio ei suostu eikä anna lupaa sen näytön käyttämiseen, niin kyllä se on mahdollista, sanoo Toiviainen.