Muutama minuutti ennen vihkimistä Risto Ranne ja hänen tuleva vaimonsa seisoivat kirkon odotustilassa. Kirkko oli täynnä juhlaväkeä.

Papin kanssa täytettiin virallisia, nimenmuutokseen liittyviä papereita. Pari kirjoitti aiemman päätöksensä mukaisesti papereihin, että Risto ottaa vaimonsa sukunimen Kupari. He eivät olleet puhuneet asiasta papin kanssa etukäteen.

– Pappi yllättyi silminnähden päätöksestämme. Hän tosin oli muutenkin hyvin vanhoillinen. Ei hän mitään asiasta sanonut, mutta kaikesta huomasi, että hän oli hyvin hämmentynyt, sanoo raumalainen Risto Kupari.

Miehen on ollut mahdollista ottaa vaimonsa sukunimi vuodesta 1986 lähtien, jolloin sukunimilaki muuttui. Muutos on ollut kuitenkin hidasta, sillä vuosituhannen vaihteessa vain prosentti vihityistä miehistä otti vaimonsa sukunimen.

– Vuonna 2014 luku oli jo 1,6 prosenttia. Vaikkei se tietenkään ole paljon, on se kuitenkin selvä kehitys, sanoo Kotimaisten kielten keskuksen erikoistutkija Sirkka Paikkala.

Kaksoisnimien suosio laskussa

Vaimonsa sukunimen ottavia miehiä on vähän, mutta he edustavat Sirkka Paikkalan mukaan nykyaikaista ajattelua.

– Miehet tuovat nimivalinnallaan esiin tasa-arvonäkemystään, joka kyllä edellyttää myös tietynlaista rohkeutta.

Voi olla, ettei sellaista miestä pidetä kovin maskuliinisena. Antti Jokinen-Amee

Toisaalta nimivalinnan syynä voi olla myös harvinaisemman nimen suosiminen ja siten sen säilyttäminen. Porilainen Antti Jokinen-Amee sanoo, että heille oli alusta asti selvää, että lasten sukunimeksi tulisi äidin harvinaisempi, suomalaisperäinen sukunimi Amee.

– Pitkään mietin, että olisin itsekin vaihtanut sukunimeni, mutta sitten iski jokin konservatiivinen kohtaus. Halusin lopulta pitää nimessäni myös Jokisen. Tosin eihän tämä ehkä maailman järkevin sukunimiyhdistelmä ole, Jokinen-Amee sanoo.

Vuonna 2014 vain 0,1 prosenttia avioliiton solmivista miehistä päätyi yhdistelmäsukunimeen. Kotimaisten kielten keskuksen erikoistutkija Sirkka Paikkala sanoo, että kaksoisnimien osuus on pysynyt jokseenkin samana vuodesta 1991. Vaimon nimen ottaminen sellaisenaan yhteiseksi nimeksi on siis suositumpaa.

Oman sukunimen säilytti sellaisenaan vuonna 2014 lähes 28 prosenttia vihityistä. Miehen sukunimi oli yhteisenä 70 prosentilla.

"Mikäs juippi se sellainen on"

Antti Jokinen-Amee sanoo, että miehen ottamaan yhdyssukunimeen liittyy edelleen ennakkoluuloja.

– Voi olla, ettei sellaista miestä pidetä kovin maskuliinisena. Ajatellaan, että mikäs juippi se sellainen on, joka on mennyt naisen nimen ottamaan.

Vuonna 2004 naimisiin mennyt Risto Kupari sanoo olevansa vanhoillinen mies. Koko perheellä täytyy olla sama sukunimi. Vaimo ei innostunut miehen omasta sukunimestä. Vaimon sukunimeen päädyttiin keskustelujen jälkeen.

– Tämä oli sitten se toinen vaihtoehto. Lopulta se oli aika lailla ilmoitusluontoinen asia, joka vaimon suku otti vastaan iloisena ja minun sukuni aika lailla ymmärtäväisesti.

Nimen vaihtaminen työlästä

Sukunimen muutoksen tuottama käytännön työ yllätti.

– Vasta silloin tajusi, millaisen työn naiset ovat joutuneet tekemään. Vieläkään en ole opetellut esimerkiksi kovin sujuvaa allekirjoitusta, se on edelleen sellainen sutaisu, tunnustaa Risto Kupari.

Vaimon nimen ottaminen sopii Kuparin mukaan niille, jotka eivät aina mene sieltä, missä aita on matalin.

– Haluan rohkaista muitakin miettimään vakavasti tällaista ratkaisua. En koe menettäneeni persoonastani mitään, kun vaihdoin sukunimeni, päinvastoin.

Vasta silloin tajusi, millaisen työn naiset ovat joutuneet tekemään. Risto Kupari

Viimeisin julkaistu tilasto on vuodelta 2014. Kolmessa vuodessa on voinut tapahtua jonkin verran muutosta, mutta ilmeisesti samaan suuntaan, sanoo Sirkka Paikkala.

– Tilastojen kehityssuunta on sellainen, että nyt voidaan olla jo lähempänä kahden prosentin rajaa.