Koskaan aiemmin ei kaksi esiintymis- ja bisneskulttuuria ole törmännyt niin kolossaalisella tavalla kuin tämän viikon torstaina Nordic Business Forumissa Helsingin messukeskuksessa.

Bisnesväelle suunnatussa tilaisuudessa esiintyi ensin menestyskirjailija ja tähtikonsultti Jim Collins, joka saarnasi kaksi tuntia täydellisen hallitusti esiintyen. Hurmio huipentui konsultin kyyneliin lavalla ja seisoviin aplodeihin.

Sitten lavalle nousi meidän Matti. Alahuhtaa selvästi jännitti.

”wii niid to fokus on piipol.”

Toisin kuin Collinsilla, Matti Alahuhta nojasi kalvoihin. Koneen maailman kovimmaksi hissifirmaksi nostaneen yritysjohtajan presentaatio oli tehty oletusfontilla – mikä huomattiin heti sosiaalisessa mediassa – kalvoissa oli sivunumerot ja esityksen ainoassa kuvallisessa sivussa luki alalaidassa: ”KONE – confidential”. Oltiin siis salaisuuksien äärellä. Me kaikki 5000.

Matti Alahuhta kertoi rallienglannillaan tiivistäen, miten kymmeniä tuhansia ihmisiä työllistävästä yhtiöstä tehtiin maailman kovin, tuottavin ja kekseliäin kone. Kertaakaan hän ei julistanut elämänviisauksiaan tai keulinut käyneensä Steve Jobsin luona syömässä.

”tänk juu.”

Päivän kolmas puhuja oli bodari, leffatähti ja poliitikko Arnold Schwarzenegger. Kuin kreakolaa ryystävä Paulo Coelho tämä Kalifornian entinen kuvernööri kehotti suomalaisia olemaan päättäväisiä ja seuraamaan visiotaan.

”75 % of the americans do not like what they are doing”, Arnold sanoi ja konsultit löysivät lausunnosta itsensä.

”Shoot for the stars! Biggest challenge people face is small thinking”, terminaattori jatkoi ja konsultin silmä kostui. Päätti tehdä jotain elämälleen. Kunnes maanantaina palasi toimistolle ja oli ihan kuin ennenkin.

”Sleep faster.”

Eikä Schwarzenegger olisi ollut kaltaisensa tähti, ellemme olisi kuulleet yhtä legendaarisimmista elokuvarepliikeistä.

”I’ll be back”, Arnold totesi ja taas seistiin ja huudettiin.

Mutta kumpi Nordic Business Forumissa voitti? Amerikka vai Suomi? Suomi voitti. Ei suomalainen yritysjohtaja voi liikuttua lavalla omasta hyvyydestään. Ei pohjoiseurooppalaiseen sivistykseen kuulu ladella hurmiossa itsestäänselvyyksiä elämästä. Ei insinöörejä ja muita kunnon ihmisiä johdeta tunnehötöllä vaan faktoilla ja rehellisyydellä.

Toisin kuin vaikkapa Collins, Alahuhta on tehnyt mahtavaa bisnestä, joka on suoraan vaikuttanut kymmenien tuhansien ihmisen elämään ja jonka vaikutukset voidaan laskea Suomen kansantaloudesta. Se on saavutus, jonka edessä tekee mieli ottaa hattu pois, ei nousta seisomaan hetken hurmiossa ja huutaa.

Ja se rallienglanti. Tajusin ehkä vihdoin, mistä yritysjohtajien jatkuvasti huonontuva englanninkielinen ulosanti johtuu. Syy löytyy palavereista. Kansainvälisten suomalaisyhtiöiden kokouksissa suomalaiset puhuvat huonoa englantia toisille suomalaisille. Koska asia on saatava selkeästi perille, kieli muuttuu mahdollisimman yksinkertaiseksi ja kököksi. Mennään aina huonoiten kieltä taitavan ehdoilla, koska väärinkäsityksiin ei ole varaa.

Olen varma että Matti Alahuhdan oppimiskyky riittäisi vaikka millaiseen brittiaksenttiin, mutta hienostelusta ei olisi kuin haittaa.

Suomalaisessa bisnesmeiningissä on valtavasti hyvää. Korulauseet riisumalla ja puhumalla kuin sanat olisivat betonilattialle tippuvia tiiliä annamme itsestämme aikaansaavan, ahkeran ja oikealla tavalla nöyrän kuvan.

Kiitos Matti Alahuhta että uskalsit nousta bisnesväen hurmoksellisissa aivo-orgioissa lavalle.

Porilaisten marssi.