SEĆAM se, bilo je tačno 18.50, tog 15. maja 1992, kada je iz naše kasarne pokrenuta kolona. U njoj su vladali muk i tišina, samo se čulo brujanje motornih vozila. Kao da se međusobno nadjačavaju čiji će zvuk biti prodorniji, umesto vojničkog koji je zamro. Iznenada, kao da smo naslutili - zapucalo je sa svih strana. Fijuci metaka i geleri od ručnih bombi su počeli da nas buše. Nastala je panika i metež među nama. Jauci ranjenih i vrisak živih vojnika su se stapali sa brektanjem motornih vozila.

Ovako, tačno četvrt veka od zločina nad pripadnicima JNA, vojnicima, oficirima, podoficirima i rezervistima, koji se dogodio na Brčanskoj Malti u Tuzli, prilikom povlačenja iz "grada soli", govori Slavko Novaković, rezervista JNA, koji je postao teški invalid kao deo "tuzlanske kolone". Podsećajući da za stravičan zločin, koji je kao posledicu imao smrt 59 pripadnika JNA, i ranjavanje njih 44, niko nije odgovarao, Novaković kaže da je "tuzlanska kolona" tog dana "bila obezglavljena, izgubljena, bez komande i glasa starešine".

- Svako od nas je tražio sopstveni put spasa, samo ga mnogi od mojih drugova, znanih i neznanih, nikada ne nađoše. Ostadoše oni ognjem tada prikovani na svojim vozilima na drumu, neki sagoreše, pa na odredište i u slobodu nikada nisu stigli - sa gorčinom i tugom u glasu govori danas Novaković.

Naš sagovornik se nalazio u vozilu koje je bilo dvanaesto u koloni. Na tom delu kolone, u Slavinovićima, bio je teško ranjen, izgubio je svest bez koje je bio 61 dan, posle čega se, na VMA, u Beogradu, probudio iz kome kao stopostotni invalid kome je dodeljen pratilac.

Radovan Kecojević, oficir JNA u penziji, koji je bio na službi u tuzlanskom kraju, i u Tuzli je ostao i posle masakra nad "tuzlanskom kolonom", sabrao je te događaje u knjigu "I krv je gorela". Pored svedočenja o stanju koje je prethodilo izlasku kolone iz kasarne "Husinska buna", samom zločinu i ponašanju mnogih Tuzlaka posle tog zločina, naveo je i imena ljudi koje smatra odgovornim za zločin koji, i dalje, čekaju kaznu.

- Najveću odgovornost u svemu snosi tadašnji gradonačelnik Tuzle Selim Bešlagić, koji je, ne samo u pogledu napada na vojnu kolonu već i što se tiče svih događanja u tuzlanskom regionu, praktično vukao sve konce sa svojim vernim sledbenicima - priča nam Kecojević, podsećajući i da je Bešlagić bio garant dogovora da će se kolona povući bezbedno. - U ostvarivanju zacrtanih ciljeva, sledile su ga muslimansko-hrvatske vojne starešine bivše JNA. Moram da spomenem, u tom smislu, i imena potpukovnika Željka Kneza, neposrednog izvršioca egzekucija nad svojom nekadašnjom vojskom, pa Seada Delića, bivšeg majora JNA, Osmana Bajrića, bivšeg potpukovnika JNA...

Inženjer Blagoje Josipović, predsednik Srpskog humanitarnog društva "Sloga Majevice", jedan od učesnika, svedoka i hroničara minulog rata, ističe da je u svet, umesto priče o zločinima, o tuzlanskoj vlasti otišla tokom i posle rata priča o nekakvim "mirotvorcima, čovekoljupcima i pravdoljupcima".

Sveće i cveće na mestu stradanja vojnika JNA u Tuzli

- Da zlo bude veće, takva priča primljena je i u nekim krugovima u našoj matici u Srbiji, još tokom, a i posle rata, pa su bili cenjeni, poštovani i dobro dočekivani ljudi poput Selima Bešlagića, umesto da se, krajnje objektivno, proceni odgovornost takvih ljudi za stradanje tolikog broja naših mladića koji su se vraćali iz vojske, odlazeći iz Tuzle, iz kasarne "Husinska buna", po dogovoru sa Bešlagićem i njegovom družinom iz tadašnje vlasti - kaže inženjer Josipović. - Na groblju Pučile u Bijeljini imamo sahranjene ostatke stradalih čija je identifikacija bila moguća i onih mladića čija identifikacija, zbog monstruoznosti načina na koji su umoreni, nije bila moguća.

Slavko Novaković

Josipović kaže da "tuzlanska kolona" nije tema za politiku, ni za lične promocije, na šta mnogi koji se dohvate nje kao "ekskluzivni poznavaoci" nisu imuni, već se radi od zločinu koji mora da bude istražen, u detalje, uz preciziranje nalogodavaca, izvršitelja i saizvršitelja.





BEZ PRAVOSLAVNOG SVEŠTENSTVA

U TUZLI je i sedište episkopa zvorničko-tuzlanskog SPC, ali ni sadašnji episkop Hrizostom, kao ni njegov prethodnik, umirovljeni episkop ne stoluju, u dvoru, u tom gradu, već u Bijeljini. Takvu odluku i jedan i drugi arhijerej SPC doneli su zbog (ne)bezbedosti.

Tuzla, grad koji je označavan još tokom rata kao multietnički, jedini je grad u koji se nije vratio srpski pravoslavni episkop posle poslednjeg ratnog vihora.

Spomen nastradalima u "Tuzlanskoj koloni" na groblju Pućile, kod Bijeljine Foto Božidar Milošević

OPTUŽENIČKA KLUPA

NA optuženičkoj klupi bio je jedino, i to pred pravosuđem u Srbiji, Ilija Jurišić, tadašnji član Kriznog štaba Tuzle. Prvobitno je osuđen na 12 godina, a potom pravosnažno oslobođen.

- Činjenica da niko nije odgovarao za ovako težak zločin učinjen, uglavnom, nad golobradim vojnicima koji su se vraćali sa odsluženja vojnog roka, mirno i pristojno, vojnički u svakom pogledu i duhu - kaže general Milomir Savčić, predsednik boračke organizacije Republike Srpske. - Posle dve i po decenije, nema pravde ni ozbiljnog nagoveštaja da će je biti kada je reč o zločinu na Brčanskoj Malti.





