Na Marjanu se pojavio vepar i uznemirio šetače. Strašna životinja navodno je teža od prosječnog čovjeka. "Komad svinje, jedno sto kili", otkrio je novinarima jedan od rijetkih očevidaca.



Malobrojni su ga vidjeli, a fotografirati ga zasad nije uspio nitko. Međutim, postoje nedvojbeni materijalni dokazi njegova marjanskog postojanja: tragovi papaka, specifičan izmet, način na koji je rovao po zemlji... Osim izrovane zemlje, iza rečenog vepra ostaju i oštećena debla masline, na kojima, izgleda, oštri svoje rilo.



Marjanski maslinar Emil Jurković odao je novinarima da je vepra pokušao namamiti ostavljenim voćem, ali naš divlji junak nije nasjeo na taj voćni mamac. Drugi jedan građanin, pak, pri susretu s veprom od straha se uzverao na najbliže drvo. Odnosno, kako je sâm to sročio novinarima Slobodne Dalmacije: "Instinktivno sam se popeo na vrh stabla."



Nakon više dojava građana o susretu s divljom životinjom, veprovu egzistenciju potvrdio je i Robert Koharević, ravnatelj Park šume Marjan, koji je priznao da su prvu dojavu o vepru dobili još krajem prošle godine, ali s time nisu htjeli ići u javnost kako ne bi dizali paniku. "Zvali smo lovce, ali Marjan nije lovno područje pa nisu mogli obaviti posao. Pisali smo policiji, sada čekamo njihovo postupanje", obznanio je Koharević.

San o gulašu

Primivši obavijest, policija je više puta izašla na teren, ali vepar se pokazao neuhvatljiv za njihove ophodnje. Iz policije su obavijestili Veterinarsku inspekciju u Splitu i Sektor inspekcije u šumarstvu i lovstvu Ministarstva poljoprivrede. Široka je društvena akcija pokrenuta, ali vepar kao da ima svoje ljude u svim nadležnim institucijama, pa i dalje izmiče svakoj potrazi.



I dok neki građani povodom cijelog slučaja neodgovorno snatre o gulašu od veprovine, u javnosti se razvila živa polemika odakle je vepar došao. Neki kažu da je doplivao s Čiova ili Šolte, drugi smatraju da je pobjegao nekom lovcu koji ga je držao zbog vježbanja pasa.



Treći, pak, mrmore da bi mogla biti riječ o kućnom ljubimcu branitelja Vladimira Benca, stopostotnog invalida prve kategorije, koji je u ratu izgubio nogu, zbog čega po medicinskim vještačenjima neprestano trpi konstantne bolove najveće razine (tzv. fantomska bol, koja prema literaturi spada u najsnažnije bolove koje čovjeka uopće mogu zadesiti).



Benac je u Splitu poznat i kao česti gost novinske crne kronike, od davnih "devedesetih", kada se u sklopu rješavanja stambenog pitanja bmw-om zabio u zgradu policije i sa "zoljom" na ramenu tražio razgovor s tadašnjim policijskim načelnikom Markom Bekavcem, ili kad je istim povodom u zgradi Poglavarstva naoružan zatočio gradonačelnika Ivicu Škarića, pa sve do nedavnih incidenata kada je sportskim kabrioletom nissan Z350 udario u parkirane automobile svećenika crkve sv. Frane, odnosno kada se chevroletom zaletio na Bobisovu terasu na Zvončacu. Tada je već na imanju držao vepra.







U međuvremenu je - Benac, a ne vepar - pucao u zrak u zgradi Mirovinskog osiguranja te na skupštini Hvidre u Lori, a 2008. je prešao na ljude te u obje noge propucao susjeda Denisa Bušelića, učinivši ga stopostotnim invalidom, dakle ravnim sebi, za što je osuđen na tri godine zatvora, da bi nakon dvije godine i tri mjeseca bio pušten zbog pogoršanja zdravlja. U tom trenutku imao je 27 prekršajnih i deset kaznenih prijava, a s takvim modusom ponašanja nastavio je i po izlasku iz zatvora.

Dva akcijska junaka

Iako je policija navodno demantirala da je posrijedi odbjegli Benčev vepar, korisnici društvenih mreža podsjećaju da je taj vepar već znao pobjeći s Benčeva imanja na Zvončacu, s južne strane Marjana. Tako su u listopadu 2015. i novine pisale kako je vepar odšetao s imanja i prestrašio susjede, koji su uzbunili policiju. Premda su policajci izašli na teren, do akcije hvatanja nije došlo jer se vepar tom prilikom sam vratio na imanje.



Pa ipak, čak i ako ovaj marjanski vepar nije taj Benčev vepar, teško je ne uočiti određene sličnosti između akcijskog junaka Benca i akcijskog junaka vepra. Recimo, novinari su nedavno konstatirali da se dotični vepar "već dva mjeseca smuca po splitskom Marjanu i uspješno izmiče djelatnicima Park šume, policiji, vlasnicima parcela na južnim obroncima...", baš kao što i Vladimir Benac već dvadeset godina uspješno izmiče svim pokušajima države i društva da mu se stane na kraj.



Nadalje, stručnjaci se slažu da vepar, u principu, izbjegava ljude, ali da bi građani svejedno trebali biti oprezni pri eventualnom susretu. "Uglavnom, ako netko naiđe na ovu divlju životinju, moj savjet je samo da se lagano, bez naglih pokreta, udalji ili ostane na mjestu", savjetuje splitski biolog Stjepana Mekinić.



"Može se desiti neko zlo, jer divlja svinja zna nekontrolirano napasti", potvrđuju iz Hrvatskog lovačkog saveza, preporučujući svima da "ako i dođe do bliskog susreta na Marjanu, da se trebaju maknuti iz njena vidokruga i uputiti se lagano u suprotnom smjeru".



Gotovo iste savjete građanima, kad je o njemu osobno riječ, svojedobno je dao i sâm Vladimir Benac u intervjuu za Slobodnu Dalmaciju iz 2012. godine. Nakon što je novinar tokom razgovora konstatirao: "Ljudi misle da ste opasni", Benac je odgovorio: "I jesam, tako trebaju razmišljat, samo - ako sam opasan, neka mi se maknu s puta. Samo, ja ne vidim da se miču, samo izazivaju."

Sve bliže ljudima

Što bi nam ova simbolična analogija između Benca i vepra mogla kazati o današnjem Splitu?



Tu su mišljenja podijeljena. Jedni kažu da je rat omogućio društveni uspon divljacima koji bi bez rata tavorili na marginama društvenog života. Drugi odgovaraju da bez takvih "divljaka" ne bi ni bilo Hrvatske jer bi nas četnici 1991. sve pobili – tu se ističe veliko ratno herojstvo Vladimira Benca, koji je iznimnom osobnom hrabrošću u akciji oslobađanja hidroelektrane Peruča spriječio da svi između Sinja i Omiša ne budemo potopljeni.



Treći misle da su rat i kapitalizam probudili životinjske nagone u ljudima i da smo tim kvarenjem ljudskog materijala zahvaćeni svi, u većoj ili manjoj mjeri, pa da upravo zato divlje životinje prilaze sve bliže ljudima, jer više ne osjećaju razlike između vrsta.



Četvrti, po naravi fatalisti, rezignirano vele kako bi bolje bilo da nas je brana na Peruči onomad sve potopila nego da moramo živjeti u gradu i svijetu u kojem se administrativni problemi rješavaju "zoljama", a susjedske razmirice okončavaju propucavanjem nogu.



Kako bilo, našu realnost čine marjanski vepar i podmarjanski Benac. Dva progonjena bića koja se od lovine lako pretvaraju u lovce, jer reagiraju instinktom koji izlazi iz ljudske sfere. Taj instinkt je pečat ovog vremena, pred kojim je i policija nemoćna, i građanima jedino ostaje da se instinktivno popnu na najbliže drvo.

