Det är valår nu. Och det märktes också under 2014 års första partiledardebatt i riksdagen. En taggad tillställning, där det till och med förekom skratt.

Fredrik Reinfeldt inledde debatten genom att konstatera att jobben är valets huvudfråga. En fråga han också uppehöll sig vid. Knappast förvånande eftersom den svenska arbetslösheten kommer bli ett ok för Reinfeldt att bära under den kommande valrörelsen. Reinfeldt som lovade att bryta utanförskapet men som i stället cementerat det.

Socialdemokraterna, som i riksdagens partiledardebatter representeras av Mikael Damberg, hamrade å sin sida på mot Fredrik Reinfeldt om budgetunderskottet, allt för att försöka få regeringen att framstå som oansvarig. En god strategi, eftersom det till sist faktiskt går att kritisera regeringen för den ekonomiska politiken.

Jonas Sjöstedt riktade sig i sin tur till Socialdemokraterna och Mikael Damberg med den högst legitima retoriska frågan "Tror du det är lättast att få ordning på arbetsmarknaden med mig och Vänsterpartiet eller med Annie Lööf och Centerpartiet?" En mycket oblyg invit till Socialdemokratin som drog ner dagens skratt.

Jan Björklund vill fortsatt inte ta något ansvar för skolmisslyckandet. Mikael Damberg pressade Jan Björklund rörande den svenska skolan. Och hans poäng är relevant; regeringen satsar 20 gånger så mycket på skattesänkningar som på skolan.

I regeringens budget lades endast 600 miljoner på skolan. Vilket inte är mycket mer än fikapengar. Men Jan Björklund talade hellre om att storleken på klasser och resurser inte utgör hela förklaringen till vilka resultat elever presterar.

Åsa Romson gjorde en mycket stark insats under partiledardebatten, men Miljöpartiet har förlorat den udd som tidigare gjorde partiet till en så intressant röst i det politiska landskapet. Fridolin och Romson är en tillrättalagd duo som tyvärr inte överraskar. Med viljan att sitta i regering har Miljöpartiet förlorat i profil för att framstå som ansvarstagande och valbar. Det är synd.

Jobben, ekonomin och skolan upptog stora delar av partiledarnas talartid. Jobben, som av naturliga skäl är den ständigt närvarande frågan i politiken och samhället. Skolan lika så. Men frågor som skatterna och välfärdens organisation kommer vara frågor som valets huvudkombattanter Moderaterna och Socialdemokraterna inte kommer kunna runda. Vänsterpartiet kommer tvinga övriga partier till en debatt om välfärden. Och välfärden, det är bland annat skolan.

Det är på många sätt mycket märkligt att just rätten att göra vinst är så central för partierna. För företagsformen är inte den enda formen för att driva verksamheter som skola och omsorg. Det finns en rad andra alternativ, som exempelvis kooperativ, som borgar för valfrihet. Vinstintresset har ingenting med valfrihet att göra. Vinstintresset inom skolan, vården och omsorgen skymmer andra värden.

Annie Lööf attackerade avslutningsvis effektivt Sverigedemokraterna när hon synliggjorde Sverigedemokratiska dumheter som sambeskattning och inskränkt aborträtt. Sambeskattning av äkta makar som är en juridisk anomali i ett samhälle som strävar efter jämställdhet. Sverigedemokraterna är, precis som Lööf påpekar, ett grabbgäng, med politik författad av grabbar för grabbar. Annie Lööfs insats mot Sverigedemokraterna och Björn Söder var både stark och tydlig och utgjorde ett viktigt inslag i partiledardebatt.

Årets första partiledardebatt i riksdagen var en osedvanligt färgstark tillställning. En utveckling som förhoppningsvis håller i sig.

Svensk politik skulle må bra av lite mer heta känslor och färg.