På dagens ledarsida återfinns ett litet lästips, närmare bestämt tipsar vi om den här artikeln i The Spectator. I den beskriver Brendan O’Neill hur han inbjudits att debattera abort i Oxford – en debatt som blir inställd då han och hans motdebattör är män:

”I was invited by the Oxford Students for Life to put the pro-choice argument against the journalist Timothy Stanley, who is pro-life. But apparently it is forbidden for men to talk about abortion. A mob of furious feministic Oxford students, all robotically uttering the same stuff about feeling offended, set up a Facebook page littered with expletives and demands for the debate to be called off. They said it was outrageous that two human beings ‘who do not have uteruses’ should get to hold forth on abortion — identity politics at its most basely biological — and claimed the debate would threaten the ‘mental safety’ of Oxford students. ”

Protesterna får gehör. Arrangören kapitulerar, drar tillbaka sin inbjudan och ekar de protesterandes argument när man hänvisar till ”security and welfare issues’. Att göra så här, kalla åsikter man ogillar våld och förekomsten av dem otrygghet, är oerhört vanligt nuförtiden – sorgligt nog. Det O’Neill beskriver är inte något som händer bara i Storbritannien, vi har gott om samma vara på hemmaplan. O’Neill beskriver det väl:

”Where once students might have allowed their eyes and ears to be bombarded by everything from risqué political propaganda to raunchy rock, now they insulate themselves from anything that might dent their self-esteem and, crime of crimes, make them feel ‘uncomfortable’. Student groups insist that online articles should have ‘trigger warnings’ in case their subject matter might cause offence.

The ‘no platform’ policy of various student unions is forever being expanded to keep off campus pretty much anyone whose views don’t chime perfectly with the prevailing groupthink.”

Detta med plattformar alltså. Det säger så mycket om tillståndet för yttrandefriheten. Ah, ja. Numera återkommer ju ofta den trotsiga mothugget att ”det är faktiskt inte ett brott mot yttrandefriheten” bara för att man inte får en plattform/får skriva i tidningen/får vara med i en debatt. Så låt oss hantera detta mothugg direkt så att vi har det ur världen:

Ja. Det är tekniskt sett sant. Att någon försöker tysta någon annan är inte detsamma som att staten censurerar och tystar sin medborgare, visst är det så. Varje gång någon försöker stänga ner debatter, försöker krympa människors upplevda åsiktsutrymmen, mejlar folks chefer för att kräva sin åsiktsmotståndares uppsägning så kan vi vara eniga om detta – rent formellt är detta inte ett yttrandefrihetsbrott i ordets allra mest tekniska bemärkelse.

Men det formella är inte allt. Det borde vänner av att identifiera strukturer vara särskilt medvetna om, kan man tycka. Yttrandefriheten må vara tekniskt sett intakt även när horder av ordningspoliser patrullerar i debatten, mejlar chefer och försöker jävlas med människor som tycker ”fel”, men ordningspoliserna ska inte inbilla sig annat än att vi ser vad de gör. Och det de gör är mycket avslöjande för deras syn på yttrandefriheten.

Lyckligtvis finns det andra som försvarar den fria debatten och ser dess värde. Några läsvärdheter på området är Naomi Abramovicz här och Paulina Neuding här. En annan aktuell händelse som tangerar dessa frågor är helt klart debaclet kring Ung Scen Öst och gymnasieeleverna. I teaterensemblens egna kommentarer kring det hela återfinns många av de figurer som nämns ovan, exempelvis att sluta spela föreställningen när det visar sig att man inte får medhåll (ta bort plattformen för diskussion) samt att diskutera oenighet i termer av våld, förtryck och otrygghet.

Alldeles oavsett vilka sidor man håller med i olika debatter, vare sig det gäller Husbykravaller, aborter, migration eller våldtäktskultur, så måste man inse att den inställning man intar gentemot oliktänkande bidrar till att höja eller sänka yttrandefrihetens status i samhället. Vi får inte ta den för given på det sättet. Var och en bör hedra den genom sitt eget agerande.