Häromdagen läste jag återigen om barn som blivit glömda av personal på en förskola. Ingen unik händelse i dag, det unika är att ingenting görs trots att förskolesituationen varit alarmerande under flera år.

Man hör ideligen föräldrar uttrycka sin oro och olustiga magkänsla vid lämningar på förskola. Stora grupper, lite personal, många sjukskrivningar bland personalen som gör att det ideligen är nya vikarier som möter upp (om de ens hinner det) i dörren.

Det jag undrar är varför föräldrarna inte tar sitt ansvar, varför vänder de inte i dörren? Säger: "nej, jag lämnar inte mitt barn här, jag tar med det hem och anmäler vab till chefen". För att sedan ringa förskolechefen och tala om vad du anser om situationen och kräver att någonting görs!

Men nej, föräldrarna skjuter ifrån sig barnet, säger hejdå och går. Trots magkänslan som säger nej, trots barnet som inte vill vara där, trots personalen som går på knäna och önskar att den tog sitt ansvar.

LÄS MER: Utekläderna är mer som prydnad på förskolan

Förstår föräldrarna verkligen inte att det inte handlar om pedagogik, utan förvaring? Att det är barnen som är förlorarna. Barn ska inte uppfostra barn. De ska vägledas av vuxna så de lär sig turtagning, hänsyn och empati. Inget av detta hinner dagens pedagoger med.

När jag frågar kompisen som är förskollärare vad hon tycker så blir hon både arg och ledsen. Det var flera år sedan de larmade om att barngrupperna var för stora, personalen fåtalig och barnen gick alldeles för långa dagar i alldeles för ung ålder.

Sedan dess har det bara blivit värre. Varför kräver inte föräldrarna ändring? När detta kommer på tal med föräldrar som har sina barn i förskola slår de genast ifrån sig med att "detta ju inte gäller på vår förskola, för den är så bra!”.

“Bullshit!” vill jag bara skrika. Det finns bättre och sämre förskolor, men inga som kan leva upp till den standard som borde vara en självklarhet. En bra förskola är en som följer de riktlinjer som Skolverket tagit fram gällande storlek på barngrupper. Det är också en förskola för barn till föräldrar som måste arbeta eller har personliga skäl som styrker ett behov av omsorgsplats.

LÄS MER: Till alla egoistiska, separerade föräldrar

Missförstå mig rätt, vi har underbara pedagoger som gör sitt yttersta för era barn. Men när det inte räcker så är det upp till oss föräldrar att säga stopp.

Om du hade arbetat på en arbetsplats med undermålig säkerhet, stress, många vikarier och alldeles för lite personal. En arbetsplats där de allvarliga olyckorna hela tiden lurar bakom hörnet, hade du fortsatt att gå dit om du hade möjlighet att slippa?

Jag tror faktiskt inte det, du hade dessutom haft en arbetsmiljölag att luta dig mot. Det har inte barnen, det finns ingen lex Barnen, ingen arbetsmiljölag, inte ens någon nutida forskning på hur svenska barn mår i förskolan. Det enda de har är dig, deras vårdnadshavare.

Och vet du, det är faktiskt dags att du börjar lyssna på magkänslan. Jag vet att du kan, för vet du, du är förälder och du är jäkligt bra på det. Om du bara börjar lyssna på dig själv och inte på politikernas löften och sagor. Det är du och förskollärarna som vet vad ditt barn behöver. Vänd på klacken i förskoledörren, ring verksamhetschefen, ge ditt barn en stor kram och säg “i dag strejkar vi, du och jag!”

Karin Kjellgren

Dagmamma

Mamma till tre barn födda 11, 13 och 15