Rötterna till dagens svenska asylpolitik går att hitta i socialdemokraten Anna-Greta Leijons självbiografi från 1991 "Alla rosor ska inte tuktas".

Följande passager kan vara av särskilt intresse:

"De förslag jag lägger som invandrarminister är möjliga därför … […] ... att avståndet till världens allra fattigaste länder är långt och därför att förtryckta och förföljda människor kontrolleras så hårt att utresor inte är möjliga. Roland Morell (generalsekreterare i Folk & Försvar) tycker att regeringen och partiet är naiva i sin världsuppfattning och delvis oärliga. Jag (själv) tycker att vår politik är bra. Inte vill jag erkänna att den svenska invandringspolitiken bygger på förutsättningen att inte alltför många har den praktiska möjligheten att knacka på vår dörr."

Leijons ärlighet är uppfriskande, men citaten har med tiden fallit i glömska.

Ett kvarts sekel senare står dock Sverige och Europa inför samvetsfrågan: "Hur många"?

Och inte minst: Vilka?

Ordet "volymer" ska vi helst inte prata om – det har vi lärt oss.

Men kanske skäppa, ask, läst och drittel?

Flyktingarna, hur moraliskt svårhanterligt det än må vara, påverkar ju uppenbarligen både skola, bostadsmarknad, arbetsmarknad, vårdapparat och en rad andra områden.

Invandringen brukar kallas en "enskild fråga", men den som läst:

# Boverkets rapport "Nyanländas boendesituation - delrapport 2015:10".

# Rikskriminalens "En nationell översikt av kriminella nätverk med stor påverkan i lokalsamhället".

# Vårdförbundets larm 2015-09-08: "Statens ersättning för asylvården täcker inte landstingets kostnader".

och:

# Mauricio Rojas "Utanförskapets Karta" (2004, uppdaterad maj 2014), förstår snart att detta är ett svindlande stort och komplicerat spörsmål.

Är vi journalister uppgiften vuxna – att skildra samband och konsekvenser?

Räcker det att varna för "mörka krafter"?

Räcker det att stå upp för "rätt värdegrund"?

Är det ens vår sak att göra det?

Som privatpersoner - ja. Å andra sidan: vems värdegrund är den rätta?

Sanningen är att detta är ett lika vanskligt begrepp som "sunt förnuft", av vilka det finns många varianter.

Sverige och Europa går sannolikt mot än mer turbulenta tider.

Då är det viktigare än någonsin med en journalistkår som förmår skilja på journalistik och aktivism.

Jag själv har ibland svårt för det.

Men jag inser, dag för dag, att jag måste.

De som vinner på en journalistkår som genar i de yrkesmässiga kurvorna är nämligen de mörka krafterna; För gör vi det kan de – hånfullt grinande – utmåla oss som jäviga och maktens redskap.

Detta med all rätt.

Jens Ganman

journalist och författare