Da man begyndte at oprette aktieselskaber udstedte man nogle flotte aktier på papir. Havde man papiret, ejede man aktien.

I teorien kunne en god bogtrykker have produceret lidt ekstra aktier i ØK og fanden ville være brudt løs.

Måden man klarede det problem på, var at frimaet vedligeholdt en "aktiebog", hvori det var opført hvem der ejede hvilke aktier, med navn og nummers nævnelse.

Det gav en "revisionsinstrument" som gjorde forfalskninger umulige.

Med "rigtige" penge tog man dem modsatte løsning og gjorde selve instrumentet meget svært for bogtrykkeren at efterligne, således at man ikke behøvede en tilsvarende "hovedbog" der holdt styr på hvem der lige nu ejer alle de enkelte pengeseddler og mønter.

BitCoin er en virtuel valuta, der er ikke nogen seddler og mønter og derfor er det helt centrale koncept "hovedbogen", der holder styr på hvem der ejer hvilke bitcoins (og dele deraf) på ethvert givent tidspunkt.

BitCoin-"banken"Mt.Gox er gået i betalingsstandsning fordi hovedbogen dokumenterer at de ikke har den beholdning af bitcoins som deres egen interne bogføring viste.

Idag er den Danske Krone også i stort omfang en virtuel valuta.

Når en bank låner penge i Nationalbanken kører der ikke lastvogne fyldt med papirbundter rundt imellem bankboxe, der sendes bare nogle bits på kryds og tværs.

Det gør i princippet DKR sårbar for en IT-fejl af den samme generelle form som Mt.Gox blev offer for: Duplikering af virtuelle penge.

Vi stiller hvad vi opfatter som høje krav til banker og andre financielle institutioners bogføring og det burde være nok til at fange den slags fejl, før eller, mest sandsynligt, senere.

Vi vil i det tilfælde ikke kunne afgøre hvilken kopi af de "duplikerede" penge der er "den rigtige", men formodentlig ved vi hvem der skal betale erstatning, så i det store regnskab går det lige op.

En sideeffekt af anvendelsen af "ihændehaverpenge" var transaktionsanonymitet: Ingen kunne følge en given 10-krones vej igennem hænder, lommer og mulvarpeskind.

Dette var ikke et designkriterie men en "feature", som møntudgivere allerede tidligt var meget opmærksom på problemerne med.

Talrige restriktioner blev derfor indført for at lukke af for den værste misbrug: Specielle pengebreve, anmeldelse af store kontantbeløb ved grænsen, forbud mod destruktion og omsmeltning osv.

I de seneste par årtier har betalingskort løst en meget stor del af problematikken, helt ud til det punkt hvor folk med mange kontanter på sig, helt rutinemæssigt af politiet mistænkes for narkokriminalitet og/eller sort arbejde.

Selv i situationer hvor vi i princippet har adgang til transaktionsanonymitet ved at betale kontant, kompromiteres retten på anden vis: Loyalitets-programmer der forbinder os med salgstranskationen og overvågningskamera der dokumenterer at vi var der og betalte kontant, aflytning af RFID tags der forbinder vores separate transaktioner med hinanden osv.

Jeg er gammel nok til at føle mig lidt dum ved at købe en fastelavnsbolle med Dankort, men i praksis må jeg notere mig, at jeg næsten aldrig har kontanter på mig mere og sidder bedre i de fleste stole som resultat deraf.

Det eneste sted hvor jeg i realiteten kan benytte mig af transaktionsanonymitet, er når jeg køber et kilo kartofler af bonden ved stalddøren.

Der er et akademisk spørgsmål i om vi har en menneskeret til transaktioner som er anonyme. Hvis vi har, er det en menneskeret som ingen har husket at skrive ned nogen steder.

Det er ikke et bevis på at retten ikke existerer, men blot dokumentation for hvor fundamental og urokkelig vi muligvis har antaget den for at være.

Som altid med den slags spørgsmål er der nogen der er ret langt oppe på barrikaderne for at få en eroderet ret tilbage, men inden jeg melder mig under en sådan fane, plejer jeg altid at undersøge hvad vi kan få igen, ved at opgive de sidste retster af retten på en smart måde.

Forestil jer derfor et øjebilk, at alle elektroniske pengetransaktioner blev indført i en hovedbog hvor alle kunne læse og verificere dem.

Banker der ikke har styr på balancen ? Umuligt: Finanstilsynet holder sig orienteret med bankers sundhed i real-tid.

Stein Bagger, Brixtofte og andre svindleres luftkasteller og kreative bogføring vil stå lysende klart for enhver journalist eller kreditor der kigger efter.

Transnationale og skatteundragende virksomheder vil heller ikke nær så nemt kunne lege "find ærten" med overskuddet.

Diskussionen om hvem der køber politiske partiers holdninger og hvad de koster er slut.

Hvem har købt narko af en arresteret pusher ?

Hvem har pusheren købt narkoen af ?

Hvilken hæler har tyven solgt TV'et til ?

Hvem har købt det af hæleren ?

Betaler 1%'erne faktisk den ulideligt høje skat de piver over hele tiden ?

Lever bistandsklienter så fedt som visse politikere påstår ?

Eller har de indtægter der gør at de ikke burde være på bistand ?

Taget i betragtning at transaktionsanonymiteten idag for alle praktiske formål er afskaffet, er der ret store gevinster ved at droppe den helt.

Jeg er f.eks villig til at indrømme at jeg køber kartofler ved stalddøren, bare jeg kan få halvdelen af fordelene på listen ovenfor.

Og det er ikke noget der kræver ret meget ekstra arbejde: 95% af alle transaktionerne bliver allerede logget idag, men det er kun udenlandske firmaer og stater der har uhindret adgang til dem.

phk