En anden situation, hvor jeg føler mig i kontakt med et eller andet maskulint, er, når jeg står ved sandsækken i træningsklubben. Ligegyldigt hvor skidt det går på jobbet, eller hvor dum kæresten har været, forsvinder det, og jeg befinder mig i en zone af fuldstændig afslappethed, selv om jeg presser mig selv til det yderste rent fysisk. Det er der nok også nogen, der vil sige, er en klassisk maskulin ting, men sådan tænker jeg ikke selv på det. Mit største karateidol er min sensei – sensei Christina. Det kræver sin mand at få tæsk af en pige, og det har jeg prøvet rigtig mange gange.

I forhold til min seksualitet har jeg altid følt, at jeg har frit valg på alle hylder. Da jeg var teenager, håbede min mor måske næsten på, at jeg var homoseksuel, ’for det kunne da være spændende.’ Hun har i hvert fald spurgt en del gange. Første gang var, da jeg gik på efterskole. Min gode ven Morten gik på en anden efterskole, og vi havde det skide sjovt med at skrive små kærlighedshilsner på brevene til hinanden, fordi vi vidste, at de blev læst op i salen, hvor alle kunne høre det. Men en dag glemte jeg at sætte porto på brevet, så det blev sendt hjem til mine forældre. Min mor modtog det her brev, jeg havde skrevet til Morten, hvor jeg på konvolutten havde tegnet et hjerte og skrevet: ’Tak for sidste weekend, skat. Du var virkelig god’. Og så kom hun ned og spurgte mig med alvorlig mine, om der var noget, jeg gerne ville snakke om. Jeg var sådan: ’Næh’, for der jo ikke rigtig noget, en 16-årig gerne vil snakke med sin mor om. Men hvis der havde været, var det ikke, fordi der var nogen barriere på den front.