Til morgenmad spiser 52-årige Gitte Holmlund havregrød med kiwi og vindruer på. Efter den sidste skefuld sætter hun alarmen på sin telefon til at ringe om 20 minutter. Mens hun venter, drikker hun et glas vand og spiller et spil med sin mand, Jan, ved køkkenbordet i Taastrup. Snart bipper alarmen.

Gitte Holmlund rejser sig og går ud på toilettet, hvor hun løfter op i sin blå bluse og afslører en hvid knap, der sidder midt på hendes mave, omkring 10 centimeter over navlen. Hun kobler en sonde fra knappen og ned i toilettet og tilkobler så en pose med lunkent vand, som hun sprøjter ind i mavesækken. Ud af slangen og ned i kummen kommer nu noget af den havregrød, hun for lidt siden spiste.

Gitte Holmlund er den første af fem danskere, der har fået indopereret en maveknap. Med den kan hun tre gange om dagen lukke omkring en tredjedel af mavens indhold ud, før kalorierne når at sætte sig.

Maveknappen er dermed et nyt alternativ til fedmekirurgi som gastric bypass, hvor mavesækken formindskes, så man kun kan spise meget små portioner. Gitte Holmlund har i løbet af otte uger tabt fem kilo – uden at svede på et løbebånd eller foretage radikale kostændringer.

»Jeg skal smide 50 kilo, og jeg spiser kylling og grøntsager ligesom alle andre, der gerne vil tabe sig, men verden går ikke under, hvis jeg spiser en pizza eller får sovs til min laks«, siger hun om maveknappen, som hun kalder en »blidere måde« at tabe sig på, da den modsat andre kure og indgreb ikke kræver den store adfærdsændring.

Læs også Et lille hul i maven

Selv om Gitte Holmlund er glad for sin maveknap, som hun har døbt Hr. Knap og i sjov omtaler som sin »nye bedste ven«, er det ikke alle, der er positive overfor det nye alternativ til fedmekirurgien.

Lægefaglig direktør på Hvidovre Hospital, Torben Mogensen, har kaldt maveknappen uetisk og svært problematisk, fordi man laver en slags bulimi på folk, hvor man i stedet for at kaste maden op, lukker den ud gennem et hul i maven.

Lars Naver er kirurg på Privathospital Møn, og det er er ham, der har opereret Gitte Holmlund. Han afviser kritikken om, at maveknappen er medicinsk bulimi.

»Indstillingen til selve det at spise, når man har maveknap, er modsat bulimi. Hvis man har bulimi kaster man maden i sig, mens man med maveknappen skal spise langsommere og mere reflekteret, da maden skal tygges til en konsistens som grød for at kunne passere gennem maveknappen. Desuden er maveknappen langt mere kontrolleret end bulimi, da der sidder en tæller med lås på knappen, som betyder, at man kun har tre skyl om dagen,« siger han Naver.

Nævn en kur

På køkkenbordet i Taastrup står en fotoramme med fire forskellige billeder af barnebarnet Sylvester på 16 måneder. Det var ham, der fik Gitte Holmlund til at indse, at hun måtte gøre noget ved sine 120 kilo. »Jeg vil ikke være sådan en farmor, der sidder i en stol og kigger på, mens Sylvester leger på gulvet. Jeg vil lege med. Jeg vil være ’Flyvende Farmor’«, siger Gitte Holmlund, der har prædiabetes, for højt blodtryk og slidgigt i begge knæ som følge af sin overvægt.

— Hvorfor er en knap i maven nødvendig? Hvorfor ikke bare slanke dig gennem kost og motion?

»Nævn en kur, og jeg har været på den. Du kan gå ind og kigge på min bogreol, og så vil du se, hvor mange kure, jeg har været på«, siger Gitte Holmlund, som har for dårlige knæ og er for stor til at dyrke motion.

Inde i bogreolen står de alle sammen. Bøger om Dukan-kuren, hvor man næsten kun spiser kød, Fit for Life-kuren, hvor man frem til klokken 12 ikke må indtage andet end frugt, frugtsaft og vand, KISS-kuren, hvis princip er at sænke indholdet af insulin i blodet, Nupo, hvor mad erstattes af pulver og Vægtkonsulenternes kur, hvor kosten omlægges ved hjælp af et pointsystem, hvor en croissant giver fem point og grønne ærter giver ét.

Nævn en kur, og jeg har været på den. Du kan gå ind og kigge på min bogreol, og så vil du se, hvor mange kure jeg har været på, siger Gitte Holmlund.

I mere end 12 år har Gitte Holmlund kæmpet med sin overvægt. Mange gange har hun tabt 10 kilo, men endnu flere gange har hun taget 12 kilo på igen. Hun har en fornemmelse af, at samtlige kalorier, hun indtager sig, finder et sted på kroppen at sætte sig og omdanne sig til fedt.

Nogle af de godt 800.000 svært overvægtige danskere har held med at tabe sig ved hjælp af livsstilsændringer, men undersøgelser viser, at langt de fleste svært overvægtige tager de tabte kilo eller flere på igen. Derfor har Gitte Holmlund flere gange overvejet at få en gastric bypass, som siden 2007 har været den foretrukne fedmeoperation i Danmark.

En undersøgelse blandt 658 patienter opereret på Privathospitalet Mølholm viser, at det gennemsnitlige vægttab ét år efter en gastric bypass operation er 46 kilo. Men Gitte Holmlund tør ikke. Hun er bange for komplikationer, og hun kan ikke lide tanken om, at man skal være på diæt resten af livet og kun spiste bittesmå portioner.

Men noget skulle ske, og derfor tog hun i september sidste år til et møde på Privathospitalet Møn, som blandt andet tilbyder at lægge balloner ned i mavesækken på overvægtige, for at maven skal føles mindre, så man ikke kan spise så meget. Men Gitte Holmlund var på grund af en anden fysisk diagnose ikke en egnet kandidat, lød beskeden. Til gengæld kunne kirurgen Lars Naver tilbyde hende noget andet.

Kreativ tænkning

»Glem det,« var Gitte Holmlunds første tanke, da Lars Naver fortalte hende om maveknappen, som ingen danskere endnu havde, men som 75 svenskere havde fået indopereret siden 2012. »Det er jo bare lovlig bulimi, tænkte jeg.« Hun syntes, at knappen både var »ulækker« og »langt ude«.

Det samme tænkte Ylva Trolle Lagerros, som er speciallæge i overvægt på Karolinska Instituttet i Sverige, da de første maveknapper blev indopereret i Sverige.

»Det er en bizar måde at slanke sig på. Metoden minder om at stikke fingeren i halsen og kaste maveindholdet op,« udtalte hun i 2012, da den første svensker blev opereret. I dag mener hun stadig ikke, det er nogen god måde at slanke sig på, fordi der ikke sker nogen ændring i den overvægtiges adfærd.

»Fedme er et kæmpe problem, og på verdensplan dør flere mennesker af overvægt end af undervægt. Så selvfølgelig skal vi være kreative, når det kommer til at bekæmpe overvægt,« siger hun. »Men jeg synes ikke kun, det skal være op til os forskere at udtænke ny fedmekirurgi, vi kan anvende, når skaden er sket. Hele samfundet skal tænke langt mere kreativt, hvis vi vil bekæmpe overspisning og inaktivitet,« siger Ylva Trolle Lagerros.

Alligevel ville Gitte Holmlund gerne vide noget mere om maveknappen. Lars Naver sendte hende et link til en video med Mikael Cederhag, Sveriges første maveknap-opererede mand, hvor han bliver fulgt af en amerikansk journalist.

I videoen ser man dem spise middag, hvorefter journalisten og kameramanden følger med ud på toilettet og filmer Mikael Cederhag skylle maveindholdet ud. Journalisten er lige ved at besvime, og da Gitte Holmlund viste videoen til sin mand Jan, blev han også chokeret over metoden.

»Heldigvis sagde han dog, at han godt kunne leve med, at jeg fik den i en årrække, for selve det med at skylle mad ud ville være en privat sag kun for mig,«, siger hun.

Modsat gastric bypass er maveknappen ikke permanent. Når Gitte Holmlund har tabt sig halvtreds kilo, vil hun have den fjernet. Men for at hun ikke skal tage det hele på igen, skal hun starte med at fjerne et skyl om dagen, og hvis hun ikke tager på af det, kan hun fjerne et til og så det sidste. Når man helt holder op med at skylle, beholder man knappen i et år, indtil man har bevist, at man kan holde vægten. Først da tages den ud og efterlader et lille ar på én gange én centimeter. Mave- og tarmkanalen vil fungere som før.

Straf synderne

Gitte Holmlunds omgangskreds har taget godt imod hendes maveknap, men hun ved godt, at mange finder tanken om den frastødende. På internettet kan man finde kommentarer som disse: »Trist at folk i den vestlige verden æder så meget og forkert, at der skal et ekstra røvhul til. Og når så resten af verden sulter hver dag«. Og »det næste skridt er, at der bliver taget en prøve, så man kan gro nye lunger, så vi nu både kan æde, drikke og ryge som svin«.

Lars Naver, som også foretager gastric bypass-operationer, har bemærket, at maveknappen vækker en undren og afsky, som adskiller sig fra, hvordan folk ser på andre fedmekirurgiske indgreb.

»Hvis jeg skal være lidt lommefilosofisk, betragtes fedme som selvforskyldt. Syndere skal straffes, og de fede skal straffes ved, at de skal spise mindre, sundere og motionere hårdere,« siger Lars Naver og forsætter: »Med maveknappen hjælper vi overvægtige uden at straffe dem, og det vækker forargelse. For hvorfor skal syndere belønnes?«

Men det er nu en misforståelse, at man kan spise syndigt og fuldstændigt hæmningsløst, forklarer både Lars Naver og Gitte Holmlund, som er i gang med at lave en liste over mad, der ikke kan passere gennem maveknappen. For det første er det kun en tredjedel af maveindholdet, der ryger ud i toilettet ved hver skylning. For det andet har stivelsesholdige fødevarer svært ved at passere gennem knappen og går derfor gennem det almindelige fordøjelsessystem.

»Jeg medvirkede i et radioprogram, hvor værten i sit oplæg sagde, at jeg frit kunne spise kage, fed mad, sodavand og isdessert. Men det kan jeg altså ikke,« siger Gitte Holmlund. »Jeg gjorde et forsøg og spiste i søndags både pizza og pomfritter, men selvom jeg skyllede ud, viste vægten plus 1,4 kilo morgenen efter.«

»Så det her med, at det skulle være et fripas, som fratager en ansvaret for sit eget helbred, er ikke rigtigt. Men det er både et lettere og blidere indgreb, end de slankekirurgiske indgreb, vi før har kendt til, og derfor synes jeg operationen er værd at overveje for andre i min situation,« siger Gitte Holmlund, som for første gang virkeligt tror på, at hendes slankeprojekt vil lykkes.

»Jeg drømmer hverken om at kunne løbe maraton eller bestige bjerge. Jeg drømmer om at kunne gå ture med mine hunde, lege med mit barnebarn og blive gammel med min mand. Er det for meget at forlange?«