האם במדינת ישראל של שנת 2019 אסור יותר לומר את האמת? על פי מבקרת הטלוויזיה ובעלת הטור בעיתון ‘הארץ’ אריאנה מלמד, התשובה לכך היא חיובית. בטקסט זועם במיוחד שפרסמה הבוקר בעיתון, מתייחסת מלמד לכתבה קצרצרה ששודרה אמש בשולי החדשות ובה דווח על מסתנן (במשטרה טענו כי היה מעורער בנפשו) שהתפרע בדרום תל-אביב ותועד כאשר הוא קופץ על גג רכב ואז נוחת היישר במושב הנהג דרך השמשה הקדמית המנופצת.

אז על מה יצא קצפה של מלמד? האם היא ביכתה את מר גורלם של תושבי דרום תל-אביב הנאנקים תחת עול המסתננים הבלתי-חוקיים ושפע התופעות השליליות שהביאו עמם? האם היא יצאה בקריאה נרגשת לממשלת ישראל לפתור אחת ולתמיד את הסוגייה ולהחזיר את המסתננים לארצותיהם? לא הפעם.

זעמה הקדוש של מלמד התמקד דווקא בעצם השידור של כתבה כזו (“סיפור מחליא, גזעני, לא קשור לכלום ומטורף בפני עצמו”) כחלק ממהדורת חדשות, “לפתע פתאום משום מקום ובלי אזהרה”. במילים אחרות, מבקרת הטלוויזיה קובעת כי ישנן חדשות הראויות לשידור וישנן כאלו שלא, ותיעוד מטריד של פשע לאור יום בליבה של העיר העברית הראשונה פשוט לא חשוב מספיק כדי שתדעו עליו. יתרה מזאת – על פי מלמד, שידור התיעוד והבאתו לידיעת הציבור הוא הנושא המטריד באמת.

אחרי ששרטטה מחדש את גבולות האמת והדיווח התקשורתי, מלמד ממשיכה בקו הלוגי המוזר ומעמיקה את התזה לפיה האשם בסיפור הוא למעשה הקורבן. לאחר שהיא לועגת לבעל הרכב שנשמע ברקע מודאג מהנזק שנגרם לרכושו, היא מתרעמת על כך שפניו של העבריין לא הוסתרו, וטוענת כי מי שהביא את הסרטון לשידור רואה בו “הרבה פחות מאדם. ואם כבר אדם, אז לבטח בלי שום זכות לפרטיות, לחמלה, להכלה”.

שווה להתעכב על המשפט הזה, אשר לוכד בתוכו את תמצית העיוות המוסרי של השמאל בכל הקשור לסיפור המסתננים ודרום תל-אביב. המסתנן שביצע מעשה ונדליזם חמור – הוא המסכן שנגזלה ממנו הזכות לפרטיות ולחמלה. תושב השכונה הישראלי שעומד מנגד חסר אונים בעוד מכוניתו מרוסקת – הוא לא זכאי לשום חמלה או הכלה; מי שהביא את הסיפור החשוב לידיעת הציבור הוא “גזען”, אך מלמד שדורשת למנוע מהציבור את ידיעת האמת היא כמובן הנאורה והמכילה.

הדברים תמוהים במיוחד כאשר הם מגיעים מעיתונאית ותיקה, שעבדה וכתבה במשך שנים רבות במספר כלי תקשורת מרכזיים בישראל. מאישה בעלת רקורד כזה היינו מצפים שתתמוך בזכות הציבור לדעת ובחופש העיתונאי של מהדורות החדשות. במקום זאת, מלמד הכתירה את עצמה לקומיסרית בכירה, ורק היא תחליט האם אתם צריכים לדעת את האמת הלא נעימה.

זו כמובן אינה הפעם הראשונה בה כותבי ‘הארץ’ משתמשים בתירוץ ה”גזענות” כדי להשתיק את חופש הביטוי, ומתנפלים בחמת זעם על כל מי שמעז להשמיע או לשדר דעה אחרת. הבעיה בשיטת ההשתקה הזו היא כפולה – לא רק שהשתקת דעות והתבטאויות מזיקה לכולנו, גם לאלו המתנגדים לדעות שהושתקו, אלא שכאשר אתה רואה “גזענות” בכל דבר ובכל מקום אתה למעשה מבטל לחלוטין את ערך המילה וגורם עוול ענק לאלה הסובלים באמת מגזענות. נזק דומה נגרם גם בהקשר רחב למושג האמת בכלל, שנראה כבר כלא קיים מבחינה אובייקטיבית, והעיוות הזה מדהים עוד יותר בצביעותו כאשר הוא נעשה מטעם הנאורים בעיני עצמם.

נתוני פשיעה חמורים

למרבה הצער, תפיסה אורווליאנית זו אינה רק נחלתה של אריאנה מלמד או חבריה לאליטת השמאל המדושנת מרחוב שוקן, והיא הושרשה היטב גם בקרב הגוף שאמור לאכוף את החוק ולמנוע הישנות מקרים מעין אלה.

כפי שדיווחנו בעבר בהרחבה ב’מידה’, משטרת ישראל בעצמה סירבה במשך תקופה ארוכה מאוד לפרסם את נתוני פשיעת המסתננים, בין השאר בנימוקים כי ידיעת האמת עשויה “לפגוע ברגשות” הפושעים ומחשש ל”תיוג אוכלוסיות”. גם כאן ניתן לראות את היפוך היוצרות הציני לפיו העבריין הוא קורבן שיש להתחשב ברגשותיו, ואילו נפגעי העבירות שרק מבקשים לחשוף את הנתונים הם אלה שנוהגים לא כשורה.

אך כפי שקורה תמיד במקרים מעין אלה, ניסיונות הטיוח וההסתרה רק דוחים את יציאת האמת לאור, והנתונים שנחשפו לבסוף לאחר מאבק משפטי ממושך של ‘המרכז למדיניות הגירה ישראלית’ הראו באופן חד-משמעי כי שיעורי הפשיעה בקרב מסתננים גבוהים באופן משמעותי ביחס לאוכלוסייה הכללית.

כך למשל, בשנת 2017 נפתחו לאריתריאים וסודנים פי 4.3 יותר תיקים על עבירות מין מאשר חלקם היחסי באוכלוסייה, פי 3.5 על עבירות אלימות ופי 3.1 על עבירות רכוש. בדו”ח חמור של המרכז למדיניות הגירה נכתב אז כי מדובר ב”עבירות בעלות השפעה חמורה על תחושת הביטחון האישי על האוכלוסייה” אשר מייצרות “אווירת טרור, הרבה מעבר למספר הסטטיסטי, בוודאי על תושבים החיים בשכונות עם ריכוז גבוה של מסתננים, כגון דרום תל אביב”. היכן היה אז הזעם המתפרץ של אבירי הזכויות ומגינות החלשים? לא ברור.

אך מעבר למספרים ולעובדות הבלתי ניתנות לערעור, כדי להבין את המצב מספיק היה לעקוב אחרי הדיווחים מדרום תל-אביב בשנה האחרונה (שנפוצו בעיקר ברשתות החברתיות), כמו במהלך הקיץ שעבר אז פרץ גל של קטטות רחוב המוניות ואלימות בין קבוצות מסתננים, לעתים לאור יום וברחובות מרכזיים. גם לאחרונה התבשרנו שוב על מספר מקרים של תקיפות חמורות, קטטות ואף מקרי רצח בשכונות דרום העיר, מה שמוכיח שהמשך ההכחשה וטמינת הראש בחול לא תעלים את הבעיה אלא רק תגביר אותה.

אך מבחינת מלמד ודומיה, כל זה כלל אינו נחשב. עבור הנאורים, תושבי דרום תל-אביב וערים אחרות צריכים להמשיך ולסבול בשקט. בדומה לבכירי המשטר הסובייטי שנהגו לטעון כי אין כלל פשע בברה”מ, בעולם של עיתון ‘הארץ’ דרום תל-אביב היא למעשה סוג של גן עדן שופע שלום ואחוות עמים. בעולם הדיסטופי הזה האח הגדול הוא שקובע מה ישודר בחדשות, מה מותר לאזרחים לחשוב ומהי האמת. ואם תעזו לחשוב אחרת, ברור שאתם גזענים.