Dacă Codul Rutier s-ar numi Codul Bunelor Maniere Rutiere și mai ales dacă nu ar conține sancțiuni pentru cei ce îl încalcă, sancțiuni ce-i drept uneori substanțiale, punerea lui în practică nu ar mai supăra pe nimeni. Din nerespectarea codului bunelor maniere nu se poate muri, eventual, decât de rușine; din păcate, prin încălcarea codului rutier, se poate muri cu sau fără vină.

Șoferii știu prea bine că una dintre principalele cauze ale incidentelor de pe şoselele noastre este AGRESIVITATEA. Mult tupeu, puţină carte, aşa ar putea fi sintetizată ”filozofia” unora care se urcă la volan, deşi simt şi ei, în sinea lor, că şoferia nu e o treabă chiar uşoră și la îndemâna tuturor.

Agresivitatea vine, de cele mai multe ori din neputinţă, fie ea fizică sau intelectuală.

O arată şi studiile, potrivit cărora 80 la sută dintre şoferi sunt agresivi la volan: jumătate dintre românii cu permis de conducere recunosc că abuzează de flash-uri şi claxoane, 20 la sută că li s-a întâmplat să agreseze verbal partenerii de trafic şi 13 la sută că au apelat la gesturi obsecene.

„Mă, boule, unde ai învăţat să conduci?”, urlă un şofer cu capul scos pe geamul maşinii tocmai oprite la semafor. Destinatarul e conducătorul maşinii din faţă, care a schimbat banda fără să semnalizeze. „Bou eşti, tu, mă!” Scena se repetă zilnic pe străzile oraşelor din România, cuvântul „bou” fiind deseori înlocuit sau completat de alte adjective.

Traficul aglomerat, lucrările la infrastructură și indisciplina la volan, induc șoferilor și pietonilor o stare de nervozitate care degenerează de cele mai multe ori în violențe verbale și fizice.

La acest comportament se pare că mai contribuie și faptul că în trafic ne pierdem simțul identității. De aici curajul și nonșalanța cu care conducătorii auto se exprimă vulgar, gesticulează sau adresează injurii partenerilor de trafic care îi deranjează într-un fel sau altul. De fapt, interiorul mașinii, scutul reprezentat de caroserie, încurajează autoexprimarea fie ea și violentă. Agresorul în trafic e omul fără identitate. Este omul care doreşte o identitate pe care nu o are şi atunci, prin intermediul maşinii sale, îşi creează una nouă. În momentul când fiecare dintre noi se urcă în mașină consideră că în trafic nimeni nu îl cunoaște, își poate exprima la maximă intensitate nervii si irascibilitatea și capătă lipsă de respect față de colegii de drum. La noi există o metamorfozare a individului, fie bărbat, fie femeie, care în momentul în care a rotit cheia în contact devine din OM, ȘOFER și de multe ori ȘOFER NECIVILIZAT.

Agresivitatea poate fi o consecință a faptului că șofatul este un context în care oamenii își pot pierde integritatea fizică sau viața. Prin urmare, emoția primară este frica, iar furia este o emoție secundară mai puțin funcțională. Contextul de trafic rutier pune viața în pericol și oamenii își gestionează frica prin furie.”

O altă explicație a manifestărilor noastre din timpul condusului o constituie faptul că la volan nu ai posibilitatea să dialoghezi direct cu partenerii de trafic și nici nu poți obține un răspuns imediat la o nelămurire pe care o ai. Poți vedea, dar nu te poți face auzit. În plus, stăm în spatele altor mașini și, deci, și a conducătorilor acestora. De unde rezultă o relație de subordonare care nu ne face deloc plăcere. Drept urmare claxonezi, gesticulezi sau proferezi injurii. Claxonul este atât de suprafolosit încât devine aproape mai important decât frâna sau volanul la o mașină.

Însă “preferatele” șoferilor români sunt înjurăturile.

De la formele mai ușoare ca flashurile, claxoanele, înjurăturile sau gesturile obscene, la cele mai severe ca certurile, scandalurile sau bătăile, agresivitatea poate avea diverse forme:

terorizarea femeilor la volan sau a șoferilor mai în vârstă;

ura fața de motocicliști;

solidaritatea violentă a taximetriștilor implicați în incidente rutiere;

poluarea fonică făcută de motocicliștii care aduc modificări la toba de eșapament;

observarea și taxarea cu maximă severitate a celor mai mici greșeli comise de colegii de trafic.

„Ce este o nanosecundă? Durata de timp dintre momentul în care s-a aprins culoarea verde a semaforului și până s-a auzit claxonul de la mașina din spatele tău.”

Violența în trafic tinde să devină un sport național, o metodă de a ne elibera nervii și frustrările dar care, din păcate, nu se manifestă decât tot împotriva noastră. Fie că vorbim despre agresivitatea verbală, de cea fizică, sau de cea comportamentală, este prezentă aproape permanent în spațiul rutier de o manieră foarte intensă, printr-o densitate sporită de nervi, înjurături și violență la volan.

Chiar dacă nu suntem agresivi în trafic putem deveni victimele altor participanți, care taxează într-un mod agresiv greșelile noastre sau pur și simplu își manifestă falsa superioritate prin agresivitate. Este recomandat să le răspundem acestor șoferi printr-un comportament defensiv, fără să le întărim pozitiv comportamentul lor agresiv.

În trafic, riscul înseamnă două secunde. Cu alte cuvinte, o decizie luată în două secunde poate cauza pierderea unor vieți omenești.

Șoferul român este agresiv în trafic, dependent de telefonul mobil şi, de cele mai multe ori, neatent la ce se întâmplă în jurul său. De multe ori trăieşte cu impresia că poate negocia ca la piaţă amenzile sau sancţiunile pe care le-ar putea primi. Mai mult, dacă are la dispoziţie o maşină puternică, manevrele pe care le face sunt adesea la limita sau în afara legii. Asta pentru că are iluzoria senzaţie de forţă şi preferă să nu se ghideze după legile și regulile în vigoare.

Profilele acestea nu sunt totuși atât de stabile precum par. Mai exact, acelaşi conducător auto în Bucureşti se comportă într-un fel şi în Viena în alt fel. Care este explicația? Pentru că se raportează la alte valori. Acolo ştiu că dacă greșesc au de suferit anumite consecinţe, în timp ce aici preferă să facă demonstraţie de forță pentru că știu că au această posibilitate. În mintea lor îşi imaginează că dacă fac o prostie în trafic pot negocia favorabil cu poliţistul deznodământul acțiunii lor. Numai că acea prostie, din păcate, ar putea costa viaţa unor oameni nevinovați.

Comportamentul ar putea fi modelat plecând de la educația copiilor încă de la grădiniță sau școală și terminând cu Școlile de Șoferi și Centrele de Pregătire Profesională. Și nu numai. Să nu uităm pietonii. De comportamentele agresive ale acestora se ocupă cineva? Un pieton care traversează pe roșu sau printr-un loc nepermis, un altul care circulă noaptea nepăsător pe mijlocul șoselei nu reprezintă în esență comportamente agresive? Animalele lăsate nesupravegheate pe carosabil sau căruțele nesemnalizate pe timpul nopții nu sunt dovezi de agresivitate îndreptate împotriva conducătorilor auto? Realizarea unor acțiuni de conștientizare și responsabilizare în vreun fel a celor vinovați ar fi un prim pas.

Studiile arată că printre cei mai responsabili şi prudenţi în trafic se numără elveţienii, care sunt calmi, politicoși dar şi permisivi cu cei care uneori greșesc sau nu respectă toate regulile în trafic.

Poate n-ar fi rău să învățăm și noi câte ceva de la ei. Nu-i foarte greu!

Dacă te interesează obținerea PERMISULUI AUTO pentru categoriile C, D, E, Tr sau



dobândirea ATESTATELOR PROFESIONALE – transport marfă, persoane, agabaritic CPC și CPI

↑ home ↑