Câți oameni vor fi azi la mitingul Antenelor? Nu se poate construi nimic pe credința dușmănoasă că sîntem împărțiți în două popoare: unul bun și unul rău!

vineri, 19 februarie 2016, 12:24

Am reținut ceea ce mi s-a părut ideea principală a discursului lui Carmen Avram. Chiar dacă nu sunt de acord cu tot ce a spus, este esențial să ne auzim unii pe alții, așa cum a pledat pe scenă realizatoarea emisiunii ”În premieră”.

Ideea că acești 5.000 de oameni din spate, care au sensibil mai mulți români în spate, sau cei de la A3 fac parte dintr-o lume de rang secund, pe care ”ceilalți” nu vor să o recunoască, este exact ceea ce distruge punțile. Aici Carmen Avram are dreptate. Când îi consideri mici, ratați, meschini și vânduți pe semenii tăi, când nu recunoști dreptul la reprezentare pentru problemele a milioane de oameni, atunci simplifici viața și nu te poți dezvolta. Ne facem bine împreună sau regresăm separat.

Antenele mizează pe un mare succes de public la mitingul de azi.

Nu cred.

Oamenii s-au săturat de dramele altora. O țară în care 40% dintre locuitori sunt pândiți de riscul de sărăcie semnifică o țară unde ”contractul social este pe cale să eșueze”, așa cum spunea deunăzi ministrul culturii.

Nu e vorba doar despre Antene, ci despre adeziunea la aproape orice, despre deficitul de încredere reciprocă.

Ritmic, românii sunt chemați să salveze o cauză sau un rând de alegeri. Li se spune că e decisiv. A fost decisiv și data trecută, dar de data asta chiar e hotărâtor!

Din iminentul acesta, jucat ca o partidă de fotbal terminată la loteria penaltyurilor, viața lor nu se schimbă aproape deloc. Te saturi să trăiești la nesfârșit într-o tensiune a decisivului fără consecințe.

Mai sunt aproximativ trei ore pînă la invitația la protest din Piața Constituției.

Oricum, nu numerele sunt problema Antenelor.

Chiar dacă eu greșesc în estimări și vor avea la chemarea de azi foarte mulți participanți, un eventual succes se va transforma într-un bumerang.

Pentru că, în acest moment, pentru Antene mai mult înseamnă mai puțin. Inclusiv sprijinul afișat de președintele Iohannis a însemnat prea mult.

Prea mult a fost încă de la început, dar Dan Voiculescu e cel care a decis asta. Cînd ești și om de afaceri, și politician, și patron de media, statutul tău semnifică un dezechilibru într-o societate democratică.

Este exact ce se resimte în aceste zile și ceea ce Antenele nu realizează. Omenește e de înțeles – e greu s-o conștientizeze, cei de acolo fiind prinși într-un război emoțional pe care-l tratează drept unul de supraviețuire.

Televiziunile au ajuns să fie conduse de retorica vedetelor postului. Ele arată ca o țară aflată la dispoziția mulahilor.

Există în Antene, desigur, și oameni în afara acestei direcții etern revanșarde și revoluționare. Dar ei nu au putere.

Așa s-a ajuns la situația în care jurnalismul nu mai e demult decât prilejul militantismului și dovada reîmprospătată a adeziunii pentru problemele companiei, ale patronului sau pentru orgoliile vedetelor.

Uneori, despre ego e vorba în primul rând. Charisma și succesul, dezvăluirile incontestabile și sentimentul că ei pun sau dărâmă guverne, toate acestea i-au deformat.

Și Gâdea, și Badea, și ceilalți au sentimentul că dacă au dreptate în unele chestii, atunci ei își pot permite orice. Că dacă au logică, nu pot greși.

Și, ca într-o spirală autosuficientă, ei par convinși că dacă au audiență, asta îi alimentează cu și mai multă dreptate. Rețeta sigură a războiului infinit.

Anteniștii îl detestă pe Traian Băsescu, însă nu recunosc că practică același gen de vehemență ca și el.

În primele zile ale conflictului dintre ANAF și Antene, fostul președinte oferea formula câștigătoare: ”Statul să se ducă şi să-l facă ţăndări pe cetăţean şi-l pune să execute hotărârea!”. Asta se poate numi imperativul ”The Revenant”.

Să te duci cu ursul din „The Revenant” peste propriul cetățean ca „să-l faci țăndări”, faină idee de dreapta!

În replică, ieri lucrătorii ANAF erau numiți ”impotenți” pe Antena 3, asta în timp ce susținătorii erau chemați la miting în Piața Constituției.

Poate că eu greșesc. Dar am sentimentul că atitudinea aceasta, ”Scufundă-le barca în port!”, ”Mardește-l pe marinar!”, ”Umflă-i mufa celuilalt!”, nu mai strânge participarea oamenilor.

Răzbunarea e utilă ca intrigă de film, dar eșuează în materie de cultură a dezvoltării unui popor. Nici o țară nu s-a construit pe ură.

Istoricul britanic David S. Landes observa un paradox. Complexul de inferioritate se manifestă prin nerecunoașterea superiorității ideilor, ale argumentelor sau ale momentelor bune ale celorlalți. În schimb, popoarele cu o cultură a încrederii în sine, japonezii erau exemplul, nu se sfiesc să recunoască superioritatea altora, atunci când o întâlnesc.

Nu e vorba de superioritatea ca oameni, că filozofia aceasta nenorocită nu există decât pe la noi, unde dacă cineva are altă părere decât tine asta îi depreciază statutul uman.

E vorba să descoperi și să primești întâlnirea cu inteligența celuilalt, cu felul lui diferit de a înțelege lumea, cu știința lui superioară de a se organiza.

Fondându-și atitudinea pe multe argumente corecte, cum ar fi acela că statul tolerează insolvența homerică a altor televiziuni și trusturi de presă, dar și pe o premisă total greșită, că deciziile judecătorești sunt opționale dacă ție ți se pare că ai dreptate, Antenele sunt acum în faza în care-și fac rău, nu bine.

Atât de puternice se cred Antenele încât au sentimentul că pot rescrie regulile sociale după cum le înțeleg ele.

Prin reacția lor disproporționată, prin propria eroizare și prin insultarea oricărei opinii contrare, nu că tabăra cealaltă n-ar proceda fix la fel!, televiziunile familiei Voiculescu nu realizează ce efect de mobilizare stârnesc în interiorul justiției de pildă.

Când o decizie judecătorească devine prilej de victimizare la scară națională, justiția are un reflex contrar: ”Ba e o simplă chestiune de justiție!”.

Dacă scoți oamenii în stradă, justiția va insista că verdictele se dau în sala de tribunal.

Nu e vorba că judecătorii se vor răzbuna, că nu asta e gândirea normală și societatea are pârghii să reacționeze, ci că justiția are tendința sistemică de a-și afirma puterea în fața a ceea ce ea resimte drept amenințare la adresa unei vieți reglate prin norme.

Ce vrea, bă, ăsta?, vor spune vedetele Antenelor, după ce că e în același trust, ar vrea să fim preș în fața justiției?

Nu, nu asta zic.

Întâi că lucrând în același trust, asta nu înseamnă că facem aceeași meserie.

Nu pretind că regulile după care scriem noi, la Gazetă, sînt superioare, iar cele de la Antena 3 sînt inferioare. Doar constat că sînt altele. Evident că le considerăm bune, de vreme ce le practicăm, dar nu judecăm pe nimeni drept suboameni.

În esență, facem meserii diferite.

Iar faptul că avem același patronat spune, acum sincer!, ceva nu despre noi, ci mai degrabă despre niște acționari care, și la închisoare prin cel mai important dintre ei, înțeleg că fiecare dintre noi este liber să-şi practice profesia așa cum crede.

Câți oameni vor fi azi, la ora 15, în Piața Constituției e o chestiune care va intra, din nou, în menghina polarizării societății.

Tentat și eu să fac pe deșteptul, spun că vor fi mai puțini decât se așteaptă Antenele.

Dar, oricum, unii vor spune că sunt mulți, alții, că sunt puțini. Unii, că acolo sîunt conștiințele civice, alții, că sunt cei spălați pe creier.

Și într-o parte, și-n alta sunt cetățeni români.

Poate că au început să se sature. Îi trag una dușmanului și, de fapt, observă că s-a spart oglinda în care se oglindește suferința pe care o numim ură.