Multe flori sunt, dar puține

Rod în lume o să poarte,

Toate bat la poarta vieții,

Dar se scutur multe moarte.



E ușor a scrie versuri,

Când nimic nu ai a spune,

Înșirând cuvinte goale

Ce din coadă au să sune.



Dar când inima-ți frământă

Doruri vii și patimi multe,

Ș-a lor glasuri a ta minte

Stă pe toate să le-asculte,



Ca și flori în poarta vieții,

Bat la porțile gândirii,

Toate cer intrare-n lume,

Cer veșmintele vorbirii.



Pentru-a tale proprii patimi,

Pentru propria-ți viață,

Unde ai judecătorii,

Nendurații ochi de gheață?



Ah! atuncea ți se pare

Că pe cap îți cade cerul

Unde vei găsi cuvântul

Ce exprimă adevărul?



Critici voi, cu flori deșerte,

Care roade n-ați adus -

E ușor a scrie versuri,

Când nimic nu ai de spus.