Depresivna slika na razne načine: zdravlje, nekretnine, društveni odnosi … Hrvatska, mijenjaj se!!

0. Jučer je izašao Quality of Life – Fact and Views, koji preporučam pročitati. Evo nekih zanimljivih podataka, a kasnije ću ih objaviti još.

Za početak, Hrvati su među najnezadovoljnijim nacijama u EU, označeno rozim u ovoj tablici. Uočite da su to podaci iz 2013., tako da očekujem da smo Grci i mi u međuvremenu još potonuli, a ostali se počeli oporavljati:

Ovo ima više dimenzija – pogledajmo neke!

1. Krenimo od zdravstva, o kojem se u zadnje vrijeme puno priča. Znamo da nije takvo kakvo bismo htjeli, kao ono u tzv. ‘neoliberalnom’ kapitalizmu (to je ono što MI nećemo!). Ali velik dio nezadovoljstva je u našim glavama!

Za početak, kao kontekst. Ex-komunističke zemlje su prema svojim populacijama zaista bile nehumane, to vidimo u najvažnijoj varijabli, očekivano trajanje života (iako ubrzano napreduju, još su daleko od Zapada, s izuzetkom Slovenije, koja im se približila):

Međutim, Hrvati su najnezadovoljniji u EU (i šire), u smislu samoocjene svog zdravlja, uvjerljivo najveći postotak onih koji svoje zdravlje smatraju lošim ili vrlo lošim:

Je li ovo utemeljeno u činjenicama? Ne! Zdravlje ima mnogo dimenzija, ali dvije vrlo važne (s kojima je onda snažno korelirano sve ostalo) su teški problemi koji vas sprječavaju u redovnom životu ILI dugotrajni problemi. U oba slučaju su Hrvati oko Europskog prosjeka, a pogledajte koliko odskačemo u odnosu tih varijabli u odnosu na zadovoljstvo zdravljem. Pravi Jeremije iz Alana Forda, nevjerojatno:

OK, možda ćete pomisliti, da je to zato ‘jer nam je zdravstveni sustav loš, pa su nam neke medicinske potrebe nezadovoljene’? Vjerovali ili ne, i tu smo u europskom prosjeku, iako smo u nezadovoljstvu neprikosnoveni šampioni:

O ovomo mi se dalo još puno, možda uskoro. Da vam ne oduzimam previše vremena, prijeđimo na ….

2. Nekretnine.

Ovaj sam grafikon objavio prije godinu-dvije (uskoro ću ga ažurirati novim zanimljivim podacima), ali odličan je za ilustraciju. E eks-socijalističkim (komunitičkim) zemljama, vlansištvo nekretnina je znatno veće nego na Zapadu (crvene oznake), a kao što znamo i nezadvoljstvo životom (mislim da je manje uzročno povezano – iako ne bez veze! – a više ima zajednički uzrok). Grafikon prikazuje vlasništvo nekretnine u kojoj se stanuje, u usporedbi sa starijim istraživanjem zadovoljstva životom:

Međutim, sada šokantni podaci!

Hrvati su među najnezdavoljnijima svojim smještajem:

Velikim dijelom je to uzrokovano prenapučenim stanovima, tu smo među najgorima u Europi (zajedno s drugim ex-soc. zemljama):

Iako stanovi imaju ispodprosječno strukturnih problema (mislim da je to zato jer ima puno novih stanova):

Evo što mislim da se dogodilo: Hrvati su zarobljeni u nekretninskoj investicijskoj priči s dvije teške posljedice:

– loša alokacija imovine (koliko imaju u produktivnoj imovini, tj. dionicama?)

– istovremeno su i fizičko-financijski zarobljeni u kupljenoj nekretnini, pa se jako teško sele kad obitelj naraste, ili su naproto kupili premali stan, ‘ali glavno da je naš’

Nevjerojatan paradoks!

3. Osobni odnosi.

Iznimno smo nezadovoljni osobnim odnosima (treći s desna na ovom grafikonu):

Mnogi Hrvati nemaju nikoga na koga se mogu osloniti, jako tužno …

Međutim, i u ovom području pretjerujemo, ‘žrtve’ smo i depresivni. Pogledajte kako jako odudaramo od svih što se tiče stvarne nesigurnosti od kriminala i njegove percepcije. Ovdje su zasirguno krivi i naši mediji: primjerice, u obje vodeće novine rubrika Crna kronika (to još uvijek postoji – mislim da je nasljeđe socijalizma) ispred rubrike Biznis! Naravno, nisu samo te dvije novine ‘krive’ (puno veći utjecaj ima TV), oni daju ‘što raja traži’ (ili misle da ‘raja traži’), a ‘raja’ je dugo vremena tako odgajana … pa je to sada samoispunjavajuće proročanstvo!

4. Posao i ostalo.

Velik dio nezadovoljstva je zbog gubitka posla, Postotak zapsolenih 2011. koji su izgubili posao do 2012.:

Ipak, Hrvati su šampioni u naglašavanju nejednakosti, kao i ono o radnim satima (vidjeli smo nedavno u JL da smo cijelo vrijeme Europskoj komisiji, tj. Eurostatu izvješavali 2,5 sati tjedno više nego radimo, jer svi drugi u radno vrijeme NE računaju pauzu za ručak). Ovdje vidite da gornja trećina ‘pati’ srazmjerno donjoj. Grafikon prikazuje postotak u gornjo trećini koji ne bi mogli pokriti neočekivane izdatke, u odnosu na one u donjoj:

Ako mislite da samo ovo prilično olako interpretirao, pogledajte ovu fascinantnu tablicu iz upravo objavljenog rada na uglednom NBER: Misperceiving Inequality.

Ova tablica ugrubo prikazuje koliko stanovništo dobro procjenjuje nejednakosti u odnosu na stvarno stanje (u Hrvatskoj značajno precjenjuje – uočite da je u SAD obratnoi!):

5. Ukupno gledajući, nikako ne želim reći da je situacija bajna.

A. Ali svojom percepcijom i stavovima činimo ju još gorom, zauzimamo mentalitet žrtve (‘neoliberalni’ nas ugrožava, TTiP, suci nas oštećuju na natjecanjima, turizam pati zbog ‘srpanjske rupe’ …)

B. Plus, sami sebe zabijamo u zemlju objetkivnim problemima, kao što je ovo gore s nekretninama, ili sustav obrazovanja, o kojem također govori gornji izvještaj Eurostata, ali ću mu se posebno obratiti kasnije.

Podsjećam i na ovaj fascinantni prikaz štednje građana u hrvatskim bankama. Začuđujuće je da je kroz krizu štednja uvjerljivo rasla. To znači da jedan veliki dio Hrvatske krizu nije osjetio, i to su oni koji se najviše opiru promjenama. Među njima su i ‘crveni i crni’ koji žive od perpetuacije bijede – čim je drugima lošije, njima je bolje!