Vojko Obernel je prije ravno 20 godina postao je gradonačelnik Rijeke. Rijetki se u demokracijama mogu pohvaliti time, obično su višedesetljetne vladavine rezervirane za komunističke diktatore.

Rijeka je s prijeratnih 164.000 pala na oko 112.000 stanovnika, i od svih većih gradova u Hrvatskoj bilježi najveći demografski pad i najmanji napredak u izgradnji. Brodogradilište je propalo, Luka Rijeka od najveće od tri u regiji spala na najmanju iza Kopra i Trsta, o izgradnji novog umjesto postojećeg sramotnog autobusnog kolodvora se priča već desetljećima kao i o željeznici, gradski prijevoz je u rasulu a autobusi Autotroleja svako malo gore, od nove bolnice i dalje nema ništa, i Rijeka se generalno tek minimalno razlikuje od one iz vremena Obersnelovog idola, Josipa Broza. Izgrađen je jedan bazen i dva šoping centra, popločan je Korzo (ali već stotinjak metara od njega fasade se i dalje ruše po prolaznicima), i to je otprilike to – za 20 godina, iako je novi autobusni kolodvor obećavan pred svake izbore, a i žičara do Trsata i mnogo toga drugog, od čega gotovo ništa nije realizirano.

No Obersnel nije propustio da se ne pohvali uspjesima čak četiri petoljetke, odnosno pet mandata pod njegovim vodstvom:

– Danas se navršava točno dvadeset godina otkako sam preuzeo funkciju gradonačelnika Rijeke. Bilo je to 2. ožujka 2000., nakon uspostave SDP-ove koalicijske Vlade pod vodstvom tadašnjeg premijera, Ivice Račana. Dotadašnji gradonačelnik Rijeke Slavko Linić bio je pozvan u tu Vladu, a ja sam preuzeo upravljanje Gradom do sljedećih lokalnih izbora koji su uslijedili 2001.

Neobično je kako splet okolnosti katkad odredi naše živote i povede nas u smjeru koji nismo zaista očekivali ili planirali. Do tad sam bio pročelnik za zdravstvo i socijalnu skrb i moj je rad bio usmjeren u organizaciju riječkog socijalnog programa, razvoj njegove širine i sveobuhvatnosti u cilju zaštite onih članova društva kojima je pomoć najpotrebnija. Preuzimanjem funkcije gradonačelnika, a posebice nakon izbora 2001., kada sam na tu funkciju i biran, nastavio sam rad na razvoju socijaldemokratskih programa u Rijeci.

U razmišljanju o godinama koje su prošle i svemu što sam uspio napraviti s timovima ljudi s kojima sam radio, čini se kao da je prošlo cijelo stoljeće.

Neki zlonamjernici riječku privrženost socijaldemokraciji nazivaju pogrdnim riječima, a činjenicu da Rijeka bira socijaldemokratsku politiku praktički već tri desetljeća, takvi uspoređuju s totalitarnim uređenjima. Posve pogrešno! Čine to da bi nas provocirali i ponizili vrijednosti koje Rijeka njeguje.

Moji su gradonačelnički mandati do 2009. proizlazili iz stranačke kandidature i glasanja stanovnika Rijeke za pojedine stranke na lokalnim izborima. Od 2009. godine, otkad je uveden neposredan izbor gradonačelnika, moji mandati, dakle posljednja tri od ukupno pet, rezultat su izbora birača u Rijeci među više kandidata koji ističu svoje kandidature.

Danas je prigoda da se zahvalim mojim sugrađanima, Riječankama i Riječanima, na povjerenju koje su mi pružili u svim dosadašnjim izbornim ciklusima. Bit će još prilike za zbrajanja i popisivanja dostignuća, kao i za kritike zbog nedostignutih ciljeva, no danas je obljetnički trenutak u kojem je kratka reminiscencija zapravo ljudska stvar.

Ako bih nešto izdvojio kao ideju vodilju svojeg dosadašnjeg rada, onda bi to vjerojatno bila dosljednost, ali i iskrenost prema građanima Rijeke. Nikada se nisam osjećao ugodno u okruženju populističkih političara i populističkih politika i zato nikada nisam birao taj put. U konačnici, to je stvar poštovanja prema glasačima.

U ovih dvadeset godina, mnogo sam planova kreirao sa svojim suradnicima i mnogo smo ideja realizirali. Naravno da se u pojedinim aspektima željelo više i bolje, no želje katkad izgube bitku s mogućnostima.

Nekoliko je važnih investicijskih ciklusa na koje sam ponosan i koji su građanima Rijeke donijeli i donose bolji, kvalitetniji život.

Trajna ulaganja u komunalnu infrastrukturu, nevidljiv krvotok grada, svakodnevicu urbane sredine čine jednostavnijom i lakšom. Iako nerijetko radovi na komunalnoj infrastrukturi izazivaju negodovanje zbog raskopanih cesta i privremeno zatvorenih prolaza, u konačnici ovi radovi, po svom završetku, donose ukupno bolju kvalitetu života u gradu. Ona se očituje u jednostavnosti života u kojoj građani ne moraju brinuti i pitati se, primjerice – je li voda iz slavine čista i kvalitetna za piće, je li sanitarna mreža odvodnje dovoljno sigurna da nam more bude trajno čisto i izvrsne kvalitete i sl.

Zahvaljujući viziji razvoja Rijeke kao grada mladih i grada znanja, još 2003. godine u pregovorima s državom uspio sam dogovoriti da se objekti Ministarstva obrane na Trsatu nakon odlaska vojske predaju na korištenje Gradu Rijeci. To smo zemljište bez naknade ustupili Sveučilištu za gradnju Kampusa, na kojem smo uz to izgradili cestovnu i ostalu infrastrukturu.

Velika izgradnja sportskih objekata – Bazena Kantrida, Dvorane Zamet, Atletske dvorane, Stadiona Rujevica – uređenja nogometnih igrališta u kvartovima, atletske staze na Kampusu, sportskog centra Mlaka i mnoge druge manje investicije u sportsku i rekreacijsku infrastrukturu, donijele su uređene prostore namijenjene i vrhunskim sportašima i mladima, ali i otvorile mogućnosti za zdravu rekreaciju građana. Ova su ulaganja već odavno pokazala svoje benefite.

Zahvati u stanogradnji za osiguranje prvih stambenih kvadrata mladim riječkim obiteljima uvijek su bili motivirani željom da stanovnici Rijeke ostanu u Rijeci. Nažalost, skromne administrativne granice grada koje obuhvaćaju samo 44 km2, priječe da ulaganja u stanogradnju budu i veća.

I konačno, u ovih nekoliko važnijih grupa ulaganja, želim spomenuti da smo prije nekoliko godina krenuli u intenzivne pripreme za izgradnju i obnovu zgrada namijenjenih kulturi. Projekt Europske prijestolnice kulture zaokružuje ovu priču obnovom zgrada industrijske baštine u bivšem tvorničkom kompleksu Rikard Benčić u kojem sada niče kvart kulture, a 2020. godina već pokazuje svoje zanimljivo lice u pregršt kulturno-umjetničkih događanja kojima smo od 1. veljače mogli prisustvovati. A pred nama ih je još i više.

U 20 godina života grada stalo je još i mnogo više od ovdje nabrojanog, stale su i poneke kritike i neslaganja, ali i velik broj lijepih trenutaka.

Osim građanima Rijeke, zahvalnost dugujem i svim svojim suradnicima bez čijeg truda i rada mnogih vrijednih rezultata ne bi bilo. Također, na praćenju svih projekata, pa i na kritičkim perima koja nas često nisu mazila, ali su nas uvijek tjerala da odgovorno i transparentno radimo, zahvaljujem i lokalnim medijima. Jer i oni su ta Rijeka koja uvijek želi više i bolje.

Namjera ovog posta nije oproštajna, nije ni zbrajanje i oduzimanje, ovo je samo mali pogled unatrag u kojem se u svojoj 63. godini kratko prisjećam što sam, s kim sam i za koga sam radio od svoje 43. Preda mnom je još puna godina mojeg petog cjelovitog gradonačelničkog mandata i iz srca mogu reći da kroz nju koračam ponosan na Rijeku i sve što ovaj grad čini uspješnim i lijepim.

Najtransparentniji hrvatski grad, grad koji je prvi uveo građanski odgoj u Hrvatskoj, grad koji se ponosi svim svojim manjinama, grad koji je Europska prijestolnica kulture, grad s najljepšim bazenskim kompleksom na Mediteranu, s jedinstvenim Astronomskim centrom i planetarijem, grad s jednim od najvećih sveučilišnih kampusa, grad hrabrih ljudi koji još uvijek spremno staju u obranu temeljnih ljudskih vrijednosti i građanskih prava.

Rijeka je u proteklih 20 godina rasla i mijenjala se na mnogo lokacija, ali srce joj se nije promijenilo, a ja vjerujem da ni neće.

Rijeka je samo ljubav.