Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Runar Døving, professor ved Høyskolen Kristiania. Vis mer

Mens man i Norge og resten av verden naturlig nok er mest opptatt av presidentvalget, har det amerikanske valget i høst mange flere interessante dilemmaer som ikke når den norske radaren.

Når man bor en stund i Amerika, blir et vanlig oppgjør med egne fordommer å se hvor dannet og saklig merparten av den amerikanske offentligheten er. Sett gjennom norsk medierte briller virker det som Fox News er representativt for amerikansk offentlighet. Det er svært misvisende.

Både lokal tv, lokal radio, de større lokale aviser og mange gratisaviser holder svært høy journalistisk og redaksjonell standard. Her diskuteres politikk på en utmerket måte.

Et svært godt eksempel er forskjellen på den amerikanske og norske debatten omkring cannabis. Under valget i november skal enda fem stater gå til valg på å legalisere cannabis; Arizona, Maine, Massachusetts, Nevada og California. Enten man bikker for eller mot kan man starte med å gå inn på den fantastiske pedia-nyvinningen Ballotpedia.org: «The Encyclopedia of American Politics». Mer presist kan politisk informasjon neppe gis.

I Norge er debatten svært politisert og argumenter har en tendens til å bli oversatt til interesser og posisjoner. Det er knapt ytringsfrihet. Ved bare å stille spørsmål omkring legalisering risikerer man å bli hengt ut som «hasjguru». Nivået kan eksemplifiseres med Per Sandbergs svar til Willy Pedersen da han forsøkte på å åpne debatten i Morgenbladet: «Kanskje vi også skal legalisere mord»?

I kontrast er det svært interessant å se hvor realitetsorientert den offentlige debatten er i USA. Den er saksorientert i en klassisk pro et contra-stil. Hva er fordelene og hva er ulempene, og hvordan kan man eventuelt løse ulempene på en praktisk måte.

For det første blander man ikke inn heroin eller kokain når man snakker om cannabis. Det er en avsporing. Assistert heroin eller sprøyterom er svært viktige debatter, og klart viktigere for dem det gjelder, men har ingenting med cannabis å gjøre. Det generiske narkotikabegrepet er en blindvei.

På problemsiden diskuteres bilkjøring i beruset tilstand – noe som selvfølgelig er like ille når rusmiddelet er ulovlig, men problemet må adresseres og løses. Et annet problem er hvordan omsetningen og produksjonen skal kunne foregå og hvordan man skal unngå at cannabis når unge under 21 år. Man diskuterer også om legalisering vil føre til økt forbruk og hva man skal gjøre med misbruk.

På den andre siden diskuterer man fordeler. Kriminaliteten vil gå ned og politiets ressurser kan brukes til andre ting. Man vil få kontroll over hva som selges, slik at for eksempel syntetisk cannabis vil bli marginalt. Man slipper at unge mennesker dras inn i kriminalitet. Helseproblemene knyttet til rusmiddelet kan sendes til helsevesenet, ikke fengselsvesenet.

Debatten i USA er heller ikke partipolitisk. Amerikansk politikk er langt mer personavhengig. Da slipper man en symbolpolitikk og partipolitisk representasjon. Mange republikanere liker for eksempel de økonomiske argumentene. Det er en god idé at økonomien blir hvit og staten får pengene i stedet for mafiaen. Masse mennesker i fengsel er også dyrt.

Den store enigheten er at krigen mot narkotika er tapt, og at det er på tide å prøve andre tilnærminger. For politiet er det også uholdbart å måtte se igjennom fingrene på de titusenvis av brukere som ikke skaper problemer, mens man fotfølger utsatte grupper.

Fem stater har til nå legalisert cannabis til rekreasjonelt bruk og et flertall stater har en oppmykning i form av avkriminalisering eller aksept av medisinsk marihuana – av pragmatiske årsaker. Begge deler er prinsipielt vanskelig. Med medisinsk marihuana blir det en uthuling av legeetikken, og ved avkriminalisering alene får man ikke kontroll over produksjon og salg.

Den norske offentlige debatten rundt rusmidler kan derfor trygt bli mer realorientert. Jeg foreslår å starte med å diskvalifisere begrepet «narkotika». Det er et fullstendig meningsløst sekkebegrep for ulike rusmidler som ikke har noe med hverandre å gjøre. Deretter kan man diskutere sak, ikke person.