Man må enten være en ukritisk støttespiller for miljøet - eller vente å bli truet på livet | Shurika Hansen

Shurika Hansen, sosiologi-student

4. feb. 2017 21:15 Sist oppdatert 5. februar 2017

Moralpolitiet i somaliske miljøer er nesten overalt - alltid ute etter å ramme deg, skriver debattanten. Rob Byron / Shutterstock/privat

Jeg har vært gift med en etnisk norsk mann i flere år, men tar meg fremdeles i å skvette når jeg leier mannen min på gata og en somalisk person kommer forbi.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

For noen dager siden satt jeg på en forelesning, og underveis sa foredragsholderen følgende: «Et dårlig liv er at andre bestemmer hva du skal gjøre og hvordan du skal gjøre det.»

Jeg skrev ned setningen med røde bokstaver og markerte med grønt rundt den.

Disse ordene traff nemlig meg, som norsk-somalisk kvinne, hardt.

Tenk deg at du konstant ser deg over skulderen for å sjekke om det er noen du kjenner bak deg.

Prøv å forestille deg at du er redd for hvilke konsekvenser det kan få dersom disse ser hva du går kledd i, og hvem du er sammen med.

Se for deg at du hele tiden bekymrer deg for at en eller annen skal rapportere dette videre til noen som ønsker å bestemme over deg og ditt liv.

Trussel mot miljøet

Man er redd for at ting ikke blir fortalt slik de var, og at det legges til ting som setter en i et ekstra dårlig lys.

Men man frykter iblant også hva som vil skje når det er sannheten som kommer ut, fordi man vet at man ikke har handlet i tråd med det som forventes.

Man er engstelig for hvilke sanksjoner en vil møte, og uroen er ofte berettiget.

Privat

Har man først havnet i unåde i miljøet, kan det få drastiske konsekvenser.

Den samme frykten kjenner mange minoritetskvinner og -menn på. Frykten for at noen skal spre ondsinnede rykter om dem, og i verste fall få dem utestengt fra fellesskapet.

For det er dessverre fort det som skjer dersom en ikke følger de sosiale normene godt nok i miljøets øyne.

Menn og kvinner i miljøet prøver å fortelle deg hvem du er, hva du skal gjøre, når, hvordan og med hvem. Vi er så mange som har opplevd og opplever presset om å opptre og være på en viss måte, og vi har sett hvordan de som nekter å underordne seg oppfattes som en trussel mot miljøet.

Menn og kvinner prøver å fortelle deg hvem du er, hva du skal gjøre, når, hvordan og med hvem

Jeg har selv vært gift i flere år med en etnisk norsk mann, men tar meg fremdeles i å skvette når jeg leier mannen min på gata og en somalisk person kommer forbi.

Men gjør jeg virkelig noe galt, da? Hvorfor er det så vanskelig for noen å akseptere mine valg?

Ble nektet å treffe meg

Jeg ser på det som en invadering av mitt privatliv dersom noen ønsker å fortelle meg hva jeg skal gå kledd i og hvem jeg skal være sammen med.

Jeg har dessuten opplevd at enkelte norsk-somaliske mødre nektet sine døtre å treffe meg.

Jeg ble nemlig oppfattet som for norsk, og de var derfor bekymret for at en som meg skulle påvirke deres kjære barn i en veldig uheldig retning. Bare det at jeg gikk i de klærne jeg følte meg bra i, og hadde vennskap og forhold med etnisk norske gutter, gjorde det klart at andre jenter måtte beskyttes mot min innflytelse.

Det å være godt integrert blir i noen grupper nemlig sett på som noe forferdelig. Ungdommer som minner om vanlige norske ungdommer, blir omtalt som ødelagte.

Ofte er det ikke en gang foreldrene som synes det selv, men miljøet rundt dem. Moralpolitiet i et somalisk miljø er nesten overalt, og de er alltid ute etter å ramme deg som ikke oppfattes som lydig nok.

Norsk-somaliske ungdommer som minner om vanlige norske ungdommer, blir omtalt som ødelagte

I en slik sladrekultur vet gjerne mange andre hva du har gjort, før foreldrene dine får vite det. Denne sladrekulturen har gjort folk som Amal Aden til syndebukker.

Les også Amal Aden truet etter innlegg om integrering

Hun og de fleste andre som har kritisert kulturen offentlig, er blitt en slags pariakaste.

De er sosialt utstøtte.

Selv om vi er mange som deler hennes synspunkter, så er det hun som i praksis har måttet gi avkall på sin egen sikkerhet, og som må leve med voldsalarm.

Støtte eller bli truet

Det er den kulturen jeg vil ha bort. En kultur hvor man i praksis føler at man må velge mellom å fremstå som en ukritisk støttespiller for miljøet, eller å måtte forvente å bli truet på livet.

Dessverre er det nesten automatisk slik at den som påpeker noe negativt, får gjennomgå voldsomt i etterkant.

Da er spørsmålet om du vil legge deg flat og la deg bli kontrollert, eller om du klarer å gå videre med hodet hevet og finne styrke nok hos deg selv.

Den styrken har jeg, og mange kvinner jeg kjenner, hatt.

Dessverre har det kostet oss alle en plass i fellesskapet, men vi vil heller være frie og leve etter våre egne premisser, enn å føle oss fengslet som følge av andres ukultur.

Samme dag som jeg var på den nevnte forelesningen, satt jeg på bussen og diskuterte med bussjåføren. Han fortalte om en kollega som har gjort det til sin oppgave å fortelle de andre hvordan de skal forholde seg til visse situasjoner, og når det er bønnetid.

Kollegaen gjør ikke dette fordi han er en kald psykopat som ønsker makt.

Han gjør det fordi han bryr seg om sine «brødre» og «søstre», og vil bare forsikre seg om at de utfører sine religiøse plikter, slik at de ikke havner på feil vei. Han gjør det av kjærlighet til sin religion og de andre.

Dette er så klart ikke lett for etnisk norske å forstå. Den store kulturforskjellen gjør at den som går frem slik, fremstår svært negativt.

Blir stadig imponert

Jeg forstår de som reagerer på at noen i sin arbeidstid avbryter arbeidet for å utføre sine religiøse plikter. Mange med ulik bakgrunn reagerer på at slike ritualer blir utført i det offentlige rom. Også etter min mening hører dette hjemme i privatlivet.

Men jeg har også stor forståelse for de i miljøet som oppfatter dette som noe inkluderende og flott, fordi de ønsker dette. Men slike påminnelser bør være noe man har bedt om selv, ikke noe man påtvinges av en eller flere representanter for fellesskapet.

Les også Denne av jente (19) engasjerte mange i desember: Jeg var «gulljenta» i familien, men valgte å bryte ut. Jeg ville ikke lenger leve under lydløs, sosial kontroll.

Det er ikke lett å si nei i en kultur hvor avvik ofte er uglesett og kan bli sett på som et svik mot miljøet. Det er ikke alltid så vanskelig å forstå hvorfor en god del norsk-somaliske foreldre ikke ønsker at deres barn skal bli for norske, heller.

Somaliske barn er oppdratt til å være omsorgsfulle for eldre. De har stor respekt for sine foreldre, og blir lært opp til å være familieorienterte og kulturelle.

Dette er i utgangspunktet verdier det er verdt å ta vare på, men ikke når det går på bekostning av kjærligheten og empatien.

Og tro det eller ei, men norsk-somaliere imponerer meg stadig vekk med sine store kunnskaper og høye ambisjoner. Man finner et stort spekter både når det gjelder utdannelse og yrkesvalg i denne gruppen, og veldig mange bærer disse to kulturene i seg på en verdig måte.

For høy pris

La oss heller ikke glemme at det krever en god del å balansere impulsene fra to så ulike kulturer på fornuftig vis. Men vi er nødt til å komme oss dit at prisen for å være seg selv, ikke blir så høy som den er for noen av oss nå.

Vi er nødt til å komme oss dit at prisen for å være seg selv, ikke blir så høy som den er for noen av oss nå

Vi trenger mer toleranse og forståelse for andres valg, for når kulturen og miljøet tillegges mer vekt enn kjærligheten og omtanken for sine nærmeste, har vi mistet noe verdifullt på veien.

Les også Jente (18): Hver gang ordet jomfru kommer opp hjemme hos oss, får jeg en klump i magen.

Mitt ønske for de kommende generasjoner er at de kan gå fredelig på gata uten noen form for sosial kontroll.

Jeg ønsker å jobbe for at de kan velge den partneren de ønsker, uten noen innblanding fra andre. Og jeg vil at de skal kunne kritisere både kultur og religion uten å måtte gå med voldsalarm.

Vi har tross alt kommet til et fritt land med ønske om å leve uten krig og elendighet.

Da må vi også være villige til å akseptere det samfunnet vi har kommet til og la ukultur ligge igjen

Vi anbefaler også disse tekstene om skamkultur:

Les også Tenåring skriver: Venninnen min er offer for sosial kontroll, og jeg føler meg hjelpeløs

Les også Innlegget fra Nancy Herz som startet debatten: «Vi er de skamløse arabiske jentene, og vår tid begynner nå»

Les også Her svarer Sofia Srour på Herz' innlegg: Om det å være vestlig er synonymt med å være fri, så er jeg vestlig – og stolt av det

Les også Denne av jente (19) engasjerte mange i desember: Jeg var «gulljenta» i familien, men valgte å bryte ut. Jeg ville ikke lenger leve under lydløs, sosial kontroll.

Les også Jente (18): Hver gang ordet jomfru kommer opp hjemme hos oss, får jeg en klump i magen.

Møt de skamløse debattantene Nancy Herz, Sofia Srour og Amina Bile i Si ;Ds podkast

Hør gratis med ett klikk her:

Slik blir du abonnent på Si ;D-podkasten:

— For iTunes: Trykk her

— Android eller annen telefon? Søk på Si ;D i din podkast-app.

— Soundcloud: Trykk her