På Dagsnytt atten tirsdag 13. desember så vi en ekspert i møte med en annen: Retorisk mester Carl I. Hagen i møte med klimaforsker Bjørn Samset. Debatten mellom de to illustrerer noe av en glemt kunst. Når to parter møtes og diskuterer uoverkommelige uenigheter, hvordan kan vi andre vurdere hvem vi burde høre på?

Ekspertise er et tema sosiologer og andre lenge har diskutert: Hvem har ekspertise? Hvordan vet man hvem som har det? Kan man alltid måle opp kunnskapen mot objektive målestokker? Det er åpenbart at de færreste kan vurdere kvantefysikeres ekspertise — der er vi nødt til å lene oss på hva flertallet av de som forstår temaet sier. Vi andre er altså avhengige av litt mer sosialt betingede bedømmelser servert av de som har peiling på om kunnskapen henger sammen med virkeligheten. Er hen med i det gode vitenskapelige selskap? Får hen mange tilhørere som later til å vite hva de snakker om?

En vanskelighet med denne sosialt innstilte løsningen er at det er vanskelig å bedømme hvem som er kompetente bedømmere. Hvis jeg møter en bedriftseier og en akademiker og kommer med ulike påstander om en maskin som angivelig skaper uendelige mengder energi. Hvordan skal vesle meg vite hvem jeg skal høre på? På toppen kommer det som er kjent som Dunning-Kruger-effekten: Vi er fryktelig dårlige til å vurdere vår egen kunnskap og vurderingsevne. Jo mindre vi vet, jo mer tror vi gjerne vi vet. Ikke bare er vi da ignorante, men vi er også ignorante om egen ignoranse.

Slik er det egentlig litt med klimasaken også. Man kan ha lært ganske mye om fenomener og begreper og likevel ha problemer med å vurdere hvem som er en kredibel og kompetent kilde. Senest så vi dette da Carl I. Hagen på Dagsnytt atten trakk frem upålitelige kilder og villedende påstander som en tryllekunstners fargede tørkler fra ermet.

Hvis vi andre skal vurdere hvem som har rett i en slik debatt, begynner vi gjerne med å lytte til påstandene. Hvem sine påstander gir mening for oss? Problemet med påstandene Hagen kom med er at de for en uinformert kan høres veldig dramatiske og overbevisende ut, mens de egentlig avslører Hagens uvitenhet for en som er bedre innført.

Dette likner hvordan enkelte vaksinemotstandere bruker grafer, hvor grafen de viser peker på et fall i absolutt dødelighet henger tydelig sammen med hygieneforbedringer og andre medisiner heller enn med innførselen av vaksiner noen år senere. Det ikke-eksperten har gått glipp av er at selv om grafen stemmer, at dødeligheten falt massivt før vaksinen, kan man ved å se på antall infeksjoner heller enn antall dødsfall få et mer reellt bilde av en vaksines effekt og betydning.

En som er godt innført i sakens natur kan ofte forklare hvordan påstandene Hagen legger frem ikke betyr det Hagen tror. Den med mer ekspertise kjenner gjerne både sine egne påstander (naturligvis), i tillegg til kritikken. I tirsdagens møte påsto Carl I. Hagen for eksempel at temperaturen stiger først, deretter CO2. Altså kan ikke CO2 forårsake temperaturøkning. Samset la noen frustrerte fingre til pannen og svarte “Dette er også kjent som istidsvariasjonene,” og skulle til å forklare videre da Hagen avbrøt igjen: “Det var ikke istid de siste 30 årene”. Men Samset kjente åpenbart opphavet til påstanden og svarte “Den konklusjonen du refererer til er ikke fra de siste 30 årene.”

Her kom altså Hagen med en påstand som Samset deretter utdypet. Her demonstrerer Samset at han og andre klimaforskere ikke bare styres av dikterte beskjeder. Når Hagen utfordrer Samset med navnet på en angivelig utfryst fysiker, roper nesten Samset “Da ønsker vi ham velkommen!” De er ikke bare lydhøre for kritikk, de kjenner godt påstanden Hagen mener er en innvending. De kjenner grunnlaget for den og hva det betyr, men i deres mye mer omfattende forståelsesramme betyr ikke innvendingen det den mindre opplyste tror.

Derfor må man vurdere sannsynligheten av at man selv er mindre orientert om en sak enn andre som uttaler seg. Selv om jeg leser mye om mangt, har jeg nødvendigvis i mine år som biolog og vitenskapsformidler brukt masse tid på å lese om helt andre ting enn Samset har gjort i en lang studietid og karriere som fysiker og klimaforsker. Dermed kan jeg anta at dersom jeg tror jeg har en tungtveiende innvending til hans generelle utspill, burde jeg faktisk sjekke med ham — for dette kan han mer om enn meg.

Hagen forvrenger denne tanken. For ham er kompleksitet og nyansene klimaforskerne sitter på et tegn på at de tar feil, ikke at de vet mer. Da Samset forklarte noe om kompleksiteten i klimasystemet, rettet journalist Fredrik Solvang seg mot Hagen: “Og dette går jo over hodet på oss begge, Hagen?”. Men nei, det var ikke sånn Hagen så det. Han svarte: “Det er derfor jeg sier: Her har du veldig enkle, greie ting som folk kan lese, med massevis av kildehenvisninger fra Klimarealistene.”

Verden er stort sett ganske kompleks. Derfor bør du ta det som et faresignal hvis noen avfeier komplekse forklaringer til fordel for det de selv forstår, så lenge det finnes etablerte fagmiljøer som holder styr på de komplekse greiene. Det andre faresignalet vi fikk demonstrert i denne debatten er når noen ikke er lydhøre for kritikk. Hagen kastet stadig frem nye påstander, mens Samset åpenbart visste mer om Hagens forestillinger en Hagen selv.

Klarer du nå å vurdere hvem du burde høre på i denne saken? Hint: Svaret kan ikke forbindes med vondt i magen.