FORFALL: - Det er to yrkesgrupper som vi ikke burde tillate å begå skrivefeil: Lærere og journalister. De burde være språkets og språklighetens frontkjempere i samfunnet, skriver Sanna Sarromaa. Tegning: ROAR HAGEN. Foto: ,

Debatt

Kronikk: Det norske språkets forfall

Er ikke rettskriving en sentral del av utdannelsen og dannelsen i dette landet? Eller skyldes alle skrivefeilene lærere som heller ikke kan skrive?

Oppdatert 8. september 2014

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over seks år gammel

Sanna Sarromaa, finne, feminist, forsker og blogger på gd.no.

Helt siden jeg kom til Norge i 2003 og lærte norsk har jeg lurt på én ting: Kan ikke nordmenn skrive? Mengden av skrivefeil i offentligheten og hos tilsynelatende utdannede mennesker er horribelt stor. Er ikke rettskriving en sentral del av utdannelsen og dannelsen i dette landet? Eller skyldes skrivefeilene lærere som heller ikke kan skrive? Eller den generelle norske snillismen – ingen skal rettes på for at ingen skal bli lei seg? I det norske sosialdemokratiet er jo alle like flinke!

General Staben

Sanna Sarromaa. Foto: ,

I løpet av mine ti år på høyskolen har jeg veiledet en betydelig andel studentoppgaver. Oppgaver uten feil med sammensatte ord eller feil med og/å er i mindretall. Ofte har jeg lurt på hva folk har drevet med på skolen i 13 år når jeg, som finsk og fremmedspråklig, må fungere som norsklærer på en høyskole. Jeg er ikke den eneste. Min kollega i historie hadde en student som konsekvent omtalte «General Staben» i en eksamensoppgave om årsakene til første verdenskrig. Kollegaen min undret seg over at han hadde gått glipp av en sentral aktør på pensum, som han følgelig saumfarte på jakt etter vedkommende. Det var først halvveis at feilkilden demret for ham, hvorpå studenten ble satt ned fra en jevn C til en klar F, med beskjed i karakterbegrunnelsen om at vedkommende fant opp aktører.

For de som måtte lure: General Staben var ingen sentral aktør i første verdenskrig. Det var derimot generalstaben hos alle stormaktene.

Gikk å så på nissen

Elever og studenter er én ting – de kan fortsatt skoleres dersom de har dyktige lærere som kan rettskriving. Det er muligens her problemet ligger. Det er to yrkesgrupper som vi ikke burde tillate å begå skrivefeil: Lærere og journalister. De burde være språkets og språklighetens frontkjempere i samfunnet.

Jeg har ett ønske for dette leseåret: At jeg slipper å se lekser og skriv fra skolen som inneholder feil forbundet med ortografi, «og/å» og sammensatte ord. Dette er dessverre ingen selvfølge. I fjor «gikk de å så på nissen» før jul og hver uke drev de med «tema arbeid». Hver gang jeg ser læreres skrivefeil, gnager det kraftig på min tillit til hva de holder på med i klasserommet. Kan jeg være sikker på at læreren kan lære mitt barn å skrive når han eller hun ikke kan skrive selv?

For tre år siden var jeg invitert til skolens «125 års jubileum» og i juni overvar jeg som fylkespolitiker en powerpoint-presentasjon fra en rektor som konsekvent omtalte sine studenter som «beviste» på sine slides. Hun er riktignok en yrkesskolerektor, men likevel? Hvor bevisst er hun?

Seks åringer og 5 åringer

Det er ikke rart at bevisstheten synker, når aviser har feil. Lokalavisen hadde en vanlig augustreportasje om skolestartere. I reportasjen var flere glade «seks åringer» intervjuet. I ekte norsk stil handlet hele artikkelen om hvor koselig det er på skolen, og det er det sikkert når folk slipper å lære å skrive.

I Aftenposten skrev tre Fafo-forskere om språkferdigheter med overskriften «Språklig klar for skolestart?» 19. august i år. Disse tre skrev om «3-5 åringer».

Kanskje ikke verdens største feil, men jeg lurer på hvordan det er mulig at tre stykker med doktorgrad ikke har fått med seg at «5-åring» er et sammensatt ord? Fordi de aldri møtte en lærer som fortalte det? I Finland kalles dette for grunnleggende ferdigheter.

Kunnskaps kommunen Gjøvik

Det offentlige burde også vise vei. Altfor ofte viser de feil vei. Slik som da Gjøvik søkte etter rådmann og annonserte seg selv i Aftenposten som en «attraktiv kunnskaps kommune». Gjøvik fikk tak i en ny rådmann, men jeg lurer på hvordan det står til med kunnskapene på Gjøvik.

Denne uken reklamerte Oppland fylkeskommune for et kurs for sine ansatte på sin nettside. Kurset heter «Kunsten og overbevise». Kurset skal lære fylkeskommunale ansatte retorikk. Kanskje bør de vurdere et kurs i rettskrivning før de går løs på retorikken?

I fjor puslet jeg som kommunepolitiker med en plan mot vold i nære relasjoner. Planen inneholdt 13 feil med sammensatte ord fra «sosial lærer» til «lav terskel tilbud». Jeg laget en liste over feilene og byråkraten som hadde skrevet planen ble sur. Jeg hadde blitt flau om jeg hadde vært henne, men i Norge eier vi ikke skam på dette feltet. Det er helt greit å skrive som en full sjømann.

De ordene som skiller 99 prosent av befolkningen fra kremen er dessverre, nysgjerrig og privilegert. Min egen empiri viser at det er én prosent av befolkningen som skriver disse ordene korrekt.

Den norske snillismen

Da jeg hadde barnehagebarn, skrev de ansatte - etnisk norske, vel å merke (og merk at det heter «vel Å merke») – på en plasttavle hva barna hadde gjort hver dag. Flere ganger rettet jeg på barnehagelærernes feil, for eksempel da barna hadde «spist pølse og makaroni grateng og gått i Lucia tog». Jeg måtte slutte med min utadrettede pedagogiske virksomhet fordi de ansatte følte seg mobbet.

Meningen min var ikke å mobbe, men å rette. Her ligger kanskje årsaken til at så få kan skrive? Lærere våger ikke å rette på skrivefeil fordi de frykter at elevene skal føle seg mobbet? Det er sikkert mange som føler seg støtt bare av denne teksten.

Den 28. august i år hadde en tagger sprayet «FUCK SCHOUL» på veggen til Surnadal videregående. Rektoren ble spurt hva han syntes om at vandalen ikke kunne engelsk. «Vi vil ikke henge ut noen», svarte han til TV 2. Om lærere og rektorer aldri retter på noen, fordi det tolkes som uthenging eller mobbing, hvordan kan da noen lære noe?

Hva er din unnskyldning?

Jeg da? Gjør jeg ingen feil? Jo, jeg kan bomme med syntaksen og jeg kan bruke feil preposisjon. Jeg er en utlending, det er min unnskyldning.

Som nordmann har du ingen unnskyldning. Hele nasjonen kan ikke bestå av dyslektikere, selv om det ser slik ut.

Publisert: 08.09.14 kl. 09:35 Oppdatert: 08.09.14 kl. 11:33