Ketil Tunheim. Foto: Shangguan Qíyuè

– Jeg har møtt flere kinesere som har sett meg på TV, sier Ketil Tunheim.

Tunheim fra Hommersåk i Rogaland jobber for tiden som fysikklærer øst i Kina. Han bor i byen Nanjing, en by med over åtte millioner innbyggere, en by såpass stor at om man mister lommeboken sin på bussen er det lite sannsynlig at man får den tilbake, spesielt om man ikke kan kinesisk.

Løp til bussen og glemte lommeboka

– Jeg hadde nylig ankommet Kina, og var på vei til politistasjonen. Det er påbudt å dra dit for å registrere seg, og det nærmet seg stengetid, sier Tunheim.

Han fikk hjelp av en venn til å finne frem, men klarte likevel å gå på feil buss.

– Jeg hadde hendene fulle og holdt lommeboka med tennene. Så ble den putta et sted, og jeg tenkte ikke mer over det. Like etter stoppa bussen, og vi trodde vi så den riktige bussen stoppe foran oss. Vi løp for å rekke den, og i farten glemte vi å sjekke om vi fikk med oss alt. Det gikk ikke lenge før jeg skjønte at jeg ikke kunne betale for neste buss, forteller han.

(Artikkelen fortsetter under bildet.)

På denne bussen mistet Ketil Tunheim lommeboka si, forteller den kinesiske tv-reporteren. Foto: Skjermdump

Trodde lommeboken var tapt

Da Ketil Tunheim merket at lommeboken var borte ringte han busselskapet, politiet og ble henvist til en bussgarasje der sjåførene går av og på skift.

– Vi snakket med to damer som var snille nok til å ringe bussjåførene. Hittil hadde alle samme mine, ingen trodde det var noe håp, sier Tunheim.

Ketil Tunheim jobber for tiden som fysikklærer i Kina. Foto: Shangguan Qíyuè

Han antok at lommeboken var tapt, men syntes det var verdt et forsøk å prøve å få den tilbake igjen.

– Da var det plutselig en sjåfør som ringte tilbake og sa at han hadde funnet den, og at han skulle komme med den dagen etter, sier han.

Overrasket av tv-kamera

Neste dag dro han alene til busstasjonen. De ansatte kjente ham igjen, og fant frem lommeboka.

– De ville noe mer, men jeg klarte ikke å forstå hva. Jeg klarte å få låne en datamaskin og åpnet en oversetter på nett, men det hjalp ikke i det hele tatt. De ba meg sette meg ned og vente, sier han.

Plutselig kom to kvinner og en mann med et tv-kamera inn i rommet.

– Jeg tenkte det var en tilfeldighet, og at de ble hentet inn fra naborommet fordi de kunne engelsk, men plutselig skulle de intervjue meg. Først etterpå skjønte jeg at det skulle sendes på TV, forteller han.

Reportasje om flaks og språkbarriere

Dermed ble historien om en norsk mann, som ikke kan kinesisk, med en god porsjon flaks, delt med det kinesiske folket.

– Jeg er blitt fortalt at tv-reportasjen hadde to tema. Det ene var hvor flott det var at noen fikk tilbake lommeboka si, og det andre var språkbarrieren, sier Tunheim.

– De var forundret over at jeg kom så langt uten å kunne snakke kinesisk. Lite visste de om at jeg hadde hatt hjelp dagen før, legger han til.