Hvor kriminelle er asylsøkerne?

Nicolay B. Johansen

Katja Franko Aas

26. sep. 2013 09:05 Sist oppdatert 27. september 2013

Bildet av uærlige asylsøkere som skapes gjennom fokuset på kriminalitet, forsterkes gjennom at «asylkrim» blandes med «asyljuks», ifølge kronikkforfatterne. Rolf Øhman

Medieoppmerksomheten rettet mot kriminalitet begått av asylsøkere, samsvarer ikke med det vi vet om problemet.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

I lederartikkelen 20. september er Aftenposten kritisk til bruken av følelsesladede ord som «snikislamisering». Utgangspunktet er spørsmålet om hvordan man skal plassere Fremskrittspartiet i det politiske landskapet, med særlig fokus på deres innvandringspolitikk. Aftenposten hevder at det er nødvendig å være varsom med hvilke begreper og hvilken retorikk som brukes i innvandringsdebatten. Vi slutter oss fullt ut til oppfordringen og vil gjerne følge opp ved å ta opp avisens eget og andre mediers ordbruk når det gjelder asylspørsmål.

«Asylkrim og «grensekrim»

september startet Aftenposten en reportasjerekke med fokus på kriminelle asylsøkere, først og fremst vestafrikanske narkotikaselgere. Det ble laget et kart over byen hvor lesere kunne sjekke hvor og hva slags kriminalitet som blir begått av asylsøkere. Reportasjen var i nettutgaven markert med overskriften «asylkrim» (senere omdøpt til «grensekrim»), og ble fulgt av en artikkel om asylsøkere som søker asyl i flere land.

Også NRK rettet i sine påfølgende nyhetssendinger 15. september fokus på «falske søkere», godt støttet av Frps talsmann om at dette er et alvorlig politisk problem. 23. september følges reportasjerekken videre under vignetten «asylkriminalitet».

kombo1-vm7vuXtZHJ.jpg

Vi stiller oss kritisk til bruken av begreper og overskrifter i denne reportasjerekken spesielt og generelt til det sterke søkelyset som rettes mot kriminalitet begått av asylsøkere. Vi anfører hovedsakelig to grunner. For det første er oppslagene misvisende, og for det andre leder de til at en særlig sårbar gruppe svertes i uforholdsmessig grad.

Misvisende om omfanget

Medieoppmerksomheten rettet mot kriminalitet begått av asylsøkere, samsvarer ikke med det vi vet om omfanget av problemet. Selv om fenomenet er vanskelig å måle, viser den eneste grundige studien hittil at asylsøkere med sak til behandling ikke sto for mer enn rundt 1 prosent av den registrerte kriminaliteten i 2001. En oppdatert undersøkelse, bestilt av Utlendingsdirektoratet (UDI), er ennå ikke publisert. Men størrelsen på denne befolkningsgruppen er fremdeles så liten at tallene neppe er endret mye.

Ifølge Aftenposten er 352 personer som har søkt asyl, senere straffedømt ved en tingrett i Stor-Oslo-området siden januar 2011, de fleste for narkotikalovbrudd. Mens dette kan fremstå som et høyt tall — og ikke bør bagatelliseres - er det likevel viktig å se tallet i sammenheng med lovbruddsbildet og politiinnsatsen på dette feltet som helhet.

Ifølge Statistisk sentralbyrå var det i Norge over 20 000 slike domsavgjørelser i løpet av bare ett av disse årene alene, hvorav over 5000 gjaldt Oslo og Akershus.

Les også Én av tre narkoselgere blir utvist fra Norge - mange av kommer tilbake

Hvorfor er det nesten forsvinnende mindretallet som er begått av asylsøkere og avviste asylsøkere så viktig for Aftenposten?Ifølge Aftenposten og politiet står vestafrikanske kriminelle for en «veldig stor del» av den synlige kriminaliteten. Av 13 000 siktet for narkotikakriminalitet i 2011 var 152 nigerianske statsborgere. Det utgjør litt over 1 prosent. Narkotikasalg på åpen gate er en synlig form for kriminalitet, spesielt når den utøves av mørkhudede menn. Men det er ikke tilstedeværelsen av asylsøkere eller andre utledninger som bestemmer størrelsen på narkotikamarkedet. Dette er ikke første gang at fokuset rettes mot problemer og grupper som er synlige i bybildet, men ikke nødvendigvis står for den mest alvorlige kriminaliteten. Erfaringene viser at et slikt fokus ikke nødvendigvis fører til en effektiv bruk av ressurser fra politiets side.

Fører til stigmatisering

Tiltakene og oppmerksomhet rettet mot asylsøkernes kriminalitet rettferdiggjøres ofte som nødvendig for å «redde asylinstituttet» fra utnyttelse. Og mens vi anerkjenner behovet for praktiske tiltak for å begrense problemet, er det samtidig betimelig å spørre om det faktiske utfallet av den store medie— og politiske oppmerksomheten kan være det motsatte. Det fører til at en hel gruppe - hvorav den store majoriteten er lovlydig - assosieres med kriminalitet. Dette er spesielt alvorlig fordi det dreier seg om en ressurssvak gruppe som har et særskilt, internasjonalt anerkjent, behov for beskyttelse.

Bildet av uærlige asylsøkere som skapes gjennom fokuset på kriminalitet, forsterkes gjennom at «asylkrim» blandes med «asyljuks», det vil si uregelmessigheter knyttet til asylprosedyren og asylsøkernes identitet. Dette inntrykket får man spesielt gjennom rapportering om de såkalte dublinsaker, som gjelder asylsøkere som søker beskyttelse i flere land og som i NRKs reportasje ble omtalt som «falske søkere».

Les også Søkte asyl i Norge og syv andre land

Selvfølgelig kan mange ha uærlige hensikter ved å fremme asylsøknad i flere land, men det er samtidig viktig å ta innover seg at det europeiske asylregelverket ikke er bygget opp til asylsøkernes fordel. Det kreves at en asylsøker fremmer søknad i det første landet han eller hun kommer til. Dette er vanligvis søreuropeiske land som spesielt i disse krisetider mangler ressurser til å håndtere den store mengden søkere og gi dem en forsvarlig og rettferdig behandling. En forsvinnende liten andel av asylsøknader i Hellas er innvilget.

Nedfelt i folkeretten

Fra asylsøkernes perspektiv er det å forsøke å fremme søknad i et land i Norden en rasjonell overlevelsesstrategi, mens det her fremstilles som juks. Og når asylsøkere forbindes med kriminalitet, er det lett å glemme at retten til å søke asyl er nedfelt i folkeretten. Er det dette Aftenposten ønsker å bidra til?

Vi lever på mange måter i en folkevandringstid, på godt og vondt. Vår globaliserte verdensorden har skapt muligheter for flukt og forflytninger for mennesker som blir forfulgt og andre som lever i fattigdom. For oss som har mye å tape, er det store politiske og administrative utfordringer. Når det gjelder kriminalitet og lovbrudd, mener vi dette er overdramatisert. Det er opplagt at de forhold som rammes av straffeloven må tas alvorlig. Samtidig bør vel asylsøkeres kriminalitet vurderes omtrent på samme måte som tilsvarende handlinger begått av norske borgere?

Aftenposten har med sine reportasjer og valg av vignetter bidratt til at det å søke asyl blir noe mistenkelig. Det er ikke bare «snikislamisering» som er et problematisk begrep i den offentlige debatten. Når man systematisk assosierer asylsøkere med kriminalitet, blir også veien kortere til Fremskrittspartiets kontroversielle forslag om lukkede asylmottak eller andre inngripende metoder overfor denne gruppen.

Om kronikkforfatterne:

Katja Franko Aas er professor ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi, Universitetet i Oslo

Nicolay B. Johansen er forsker ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi, Universitetet i Oslo