PARTIZANSKA BOLNICA IN PORODNIŠNICA SPODNJI HRASTNIK V KOČEVSKEM ROGU

Avtor: Blaž Štangelj, študent zgodovine na Filozofski fakulteti Univerze v Ljubljani

1.Oris Slovenske centralne vojno partizanske bolnice v Kočevskem rogu

Prva partizanska bolnica v Kočevskem rogu je bila ustanovljena junija 1942 v Auerspergovi logarski koči na Daleč hribu. Imenovali so jo tudi centralna, namenjena pa je bila predvsem težje ranjenim. Ta bolnica je bila požgana v veliki italijanski ofenzivi, vendar predstavlja zametek sklopa bolnic z nazivom Slovenska centralna vojno partizanska bolnišnica (SCVPB), ki je kasneje delovala na območju premera 15 km v Kočevskem rogu. SCVPB so sestavljali skriti oziroma zakriti (konspirativni) oddelki oziroma postojanke pod enotno upravo.

TN1227_2: Bolnica Spodnji Hrastnik, velika baraka za ranjence, zgrajena oktobra 1944. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter. TN1227_3: Bolnica Spodnji Hrastnik. Pogled iz uprave na veliko barako. November 1944. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter.

Vsako izmed teh postojank je sestavljalo več lesenih objektov oziroma barak. Zgrajene so bile naslednje konspirativne bolnice oziroma postojanke: oktobra 1942 Jelenbreg in Jelenžleb; v letu 1943: Vinica, Spodnje Lašče, Pugled, Jelendol, Stari Log, Zgornje Lašče, Lesen Kamen, Gaj, Zgornji Hrastnik in Spodnji Hrastnik; v letu 1944 Ajdovec. Marca 1945 so pod upravo SCVPB priključili Slovensko vojno partizansko bolnišnico Bobovec (SVPB-B). Ta je imela naslednje oddelke Kremen, Bobovec, Barje, Borovec.[1] SCVPB je delovala do konca vojne. Danes sta ohranjeni bolnici Jelendol in Zgornji Hrastnik. Zanju skrbita Dolenjski muzej Novo mesto in Zavod za varstvo kulturne dediščine Slovenije, enota Novo mesto.

2. Bolnica in porodnišnica Spodnji Hrastnik

Avgusta 1943 so v gozdu med požganima vasema Smrečnik in Ribnik v Kočevskem rogu izdelali eno večjo in dve manjši baraki. Tu je nastala bolnica Spodnji Hrastnik.[2] Barake za ranjence in osebje so sredi septembra 1943 popravili in preuredili. Zgradili so še novo kuhinjo s shrambo in skladišče.[3]

TN1226_22: Bolnica Spodnji Hrastnik. Spredaj kuhinja, zadaj porodnišnica v gradnji. April ali maj 1944. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter. TN1226_23: Bolnišnica Spodnji Hrastnik. Levo stara baraka, desno kuhinja. Pomlad 1944. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter.

Prve ranjence je bolnica sprejela, 8. 10. 1943. Upravnica bolnice je postala dr. Božena Grosman – Vida[4] Med nemško ofenzivo v Kočevskem rogu, konec oktobra 1943, so težje ranjence skrili v dva podzemna bunkerja, ostali ranjenci in osebje pa se je umaknilo iz bolnice.

Dr. Božena Grosman o tem piše: »Štiri dni smo taborili na prostem, poslušali regljanje strojnic, pokanje pušk in topov, ropotanje kamionov in tankov, se skrivali pred letali, opazovali sij požarov in ugibali, ali so Nemci našo postojanko odkrili in zažgali ali ne.«[5] Vsi ranjenci in osebje so preživeli ofenzivo. Nemci bolnice niso našli. O vrnitvi v bolnico Božena Grosman zapiše: »Prvo veselje ob vrnitvi je bil studenec s čudovito dobro vodo. … In nenadoma, čuj! iz doline glas zvonov! Bil je prvi november, dan mrtvih, nam pa je bil po hajki to prvi znak življenja: še niso pobili vseh!«[6] Leta 1944 so bolnico razširili. Aprila so zgradili novo barako za porodnišnico, ki je imela porodno sobo, kopalnico in prostor za matere in dojenčke. Maja 1944 so zgradili manjšo barako z ločenima prostoroma za upravnika bolnice in komisarja, septembra septično porodno barako s štirimi posteljami, oktobra pa novo barako za ranjence.

TN1344_21: Bolnica Spodnji Hrastnik. Stara baraka, pomlad 1944. Na fotografiji je vidna s smrekovimi vejami zakrita streha, da se ta nebi videla iz zraka. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter. TN1344_22: Bolnišnica Spodnji Hrastnik. Druga z leve dr. Božena Grosman – Vida. Leto 1944. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter

Januarja 1945 pa je bila zgrajena še nova kuhinja.[7]Bolnica Spodnji Hrastnik je bila razdeljena na porodnišnico in oddelek za interne bolezni,[8] kamor so sprejemali tudi lažje ranjence.[9] Porodnišnico je sprva vodila dr. Božena Grosman, nato dr. Božena Sernec. Interni oddelek pa je najprej vodila dr. Cirila Maselj – Mica in nato dr. Drago Martelanc.[10] Božena Grosman tako opiše objekte bolnice: »Naselje Spodnji Hrastnik je bilo dokaj obsežno, saj ga je sestavljalo enajst zgradb: baraki za ranjence in za bolnike, dve baraki za žene, majhna izolirnica, upravna stavba, baraka za osebje, dvoje skladišč, kuhinja in drvarnica. Razen tega pa še dva bunkerja, dvoje stranišč,ločenih za moške in ženske, pokrita jama za odpadke in pokopališče. Posamezne barake so povezovale stopničke, ker je bilo naselje postavljeno v hrib.«[11]

TN1344_25: Bolnica Spodnji Hrastnik, porodnišnica. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter. TN1344_26: Bolnišnica Spodnji Hrastnik, porodnišnica, poletje 1944. Foto: dr. Janez Milčinski

Baraka za porodnišnico je bila zgrajena iz polovičnih hlodov. Zgradila jo je partizanska gradbena ekipa, ki je z gradnjo začela v aprilu 1944.[12] Med gradnjo je bolnici Spodnji Hrastnik pretila nevarnost izdaje. Član gradbene ekipe, ki je bil domačin in je te gozdove dobro poznal, je pobegnil k Nemcem v Novo mesto. V bolnici so bili v strogi pripravljenosti. Prikrili so dohode, poskrili inventar in poostrili stražo. Zaukazana je bila stroga tišina. Nekaj dni so čakali v negotovosti. Predlagano je bilo, da bi bolnico preselili, a tega niso storili saj kot zapiše Grosmanova: »naš “Spodnji” nam je že tako prirastel k srcu, da se nikakor nismo mogli odtrgati od njega in se odločiti za selitev. Saj smo bili vendar povsod na enako varnem oziroma nevarnem. Nazadnje smo se naveličali brezposelnega, ubijajočega čakanja in spet nadaljevali z delom«[13] Gradnjo in opremo porodnišnice so dovršili v šestih tednih.[14] Znotraj je bila baraka obložena s strešno lepenko in obeljena. Ena stena dolga 7 metrov je bila sestavljena iz samih oken.[15] Upravnica porodnišnice Spodnji Hrastnik, dr. Božena Grosman, o njej piše: »Ponosno se je dvigala lepa stavba nekoliko višje od ostalih barak. Skozi kopalnico, v kateri je bil zraven emajlirane otroške kopalne kadi nameščen še porcelanast umivalnik z za silo napeljano tekočo vodo in naravnim odtokom, se je prišlo v porodno sobo. V njej je bila razen preiskovalne mize in police z instrumenti postelja za mater in otroška zibelka za novorojenčka. Poleg tega prostora je bila dnevna soba, ki je imela na drugi strani še poseben vhod naravnost od zunaj. V njo je vodilo nekaj stopničk. V tej sobi je stalo dvanajst postelj s posteljnimi omaricami za matere in dvanajst ličnih otroških posteljic, v sredini druge stene pa omara z dvanajstimi predali. Mogoče je videti smešno, da to posebej omenjam, a za nas je bilo to takrat že nezaslišano razkošje. … Vso notranjo opremo so partizani naredili sami; postelje, jaslice za sončenje, merilno korito za dojenčke, lončeno peč, okvirje slik, stojalo za cvetlice in cvetlične lonce. Razen otroške kopalne kadi smo dobili tudi pravcato otroško tehtnico. Iz zavezniških padal, belih in barvanih, smo sešili ne le slamnjače, rjuhe, prevleke za blazine, prte in prtičke, ampak tudi zavese, stenske obloge in posteljna pregrinjala. Vse barve so se lepo ujemale. Zelo smo bili ponosni na vse to! Res da nismo imeli ne elektrike ne tekoče vode, a vendar čistoča v gozdni porodnišnici ni zaostajala za tisto v tedanjih bolnišnicah.«[16]

1226_39: Otroci v partizanskih bolnišnicah, pomlad 1944. Foto: dr. Janez Milčinski – Peter. 1226_40: Otroci v partizanskih bolnišnicah, pomlad 1944. Foto: dr. Janez Milčinski.

V porodnišnici Spodnji Hrastnik je bilo med majem 1944 in marcem 1945 rojenih 45 otrok. Prvi novorojenec je bil deček z imenom Iztok – Zvonko. Rojen je bil 8. 5. 1944. Zadnji novorojenec v Spodnjem Hrastniku pa je bil Boris, ki je bil rojen, 17. 3. 1945.[17] Imeli so tudi babico in bolničarko Gito Hariš, ki je bila izučena v otroški prehrani in je mladim materam veliko pomagala. Novorojenčke so po sedmih do desetih tednih z materami preselili iz porodniške sobe v dnevni prostor. Nega otrok je bila enaka kot v mirnem, ne vojnem stanju. Otroke so kljub pomanjkanju vode kopali in jim vsak dan prali plenice.[18] Uporabljali so deževnico, ki se je iz streh barak zbirala v lesene kadi. Kadar je bila voda temne barve in je v njej plavala kakšna nesnaga so jo »precedili skozi sita in gazo ter prekuhali«[19]. Dr. Grosmanova je večkrat na teden mladim materam predavala: »o negi in pravilni prehrani zdravega in bolnega otroka, o najpogostejših otroških in nalezljivih boleznih pa tudi o vzgoji majhnega otroka.«[20] Partizanske matere so v porodnišnici iz raznega perila izdelovale otroške plenice, parale so volnene šale, puloverje, rokavice in razvijale vrvi iz zavezniških padal. Iz teh niti so šivale in pletle obleko za otroke: »majice, jopice, hlačke in žabice, rokavice in nogavice, copatke in oblekice«. [21]

V SCVPB se je v letih 1943 – 1945 rodilo 54 otrok, od teh je bilo 25 moških in 29 žensk. Prva dva poroda sta bila avgusta in oktobra 1943 v bolnici Jelenbreg. V bolnici Vinica so se v letu 1944 rodili trije otroci. Januarja 1944 sta se rodila dva in aprila eden. Aprila 1944 so se trije otroci rodili v bolnici Zgornji Hrastnik. V tej bolnici se je en otrok rodil še januarja 1945. Ostalih 45 otrok pa je bilo rojenih v porodnišnici Spodnji Hrastnik. [22] Glede smrtnosti otrok rojenih v partizanski porodnišnici Spodnji Hrastnik dr. B. Grosman piše: »Dasi so nam napovedovali, da bo večina otrok, rojenih v mračnem gozdu, umrla, se to ni zgodilo. Od 53[23] otrok, ki so bili rojeni v porodnišnici, jih je umrlo le troje, to je 5, 6 odstotka, torej mnogo manj, kakor je bila v Sloveniji umrljivost dojenčkov pred vojno (nad 10%) in kakršno smo v Sloveniji dosegli šele leta 1953 (5,7%). Kolikor sem videla te otroke mnogo let pozneje, lahko rečem, da so prav lepo razviti tako telesno kot duševno. Kar mi je znano, je od teh otrok umrla le Ninica Roška, štiri in pol leta stara.«[24] Tako kot ranjence, so tudi nosečnice in matere z otroki z zavezniškimi letali evakuirali v zavezniške bolnice v južni Italiji.

V sredini fotografije sta Francka Jenič – Vida in Ivan Jenič – Jaka na partizanskem letališču Krasinec v Beli krajini. Francka Jenič je bila noseča s sinom Jankom, ki ga je rodila v Gravini v južni Italiji, aprila 1945. Podatke za fotografijo so povedali Francka Jenič in njena družina v Ljubljani leta 2011 in 2015. Za določitev in potrditev oseb na fotografiji smo si pomagali s fotografijo Francke in Ivana Jeniča iz leta 1945. (Zapis pogovora s Francko Jenič (roj. 1917) v Ljubljani, julij 2011. Hrani avtor članka.)

Uprava SCVPB je dne, 8. 2. 1945, poslal dopis vodstvu postojanke Spodnji Hrastnik v katerem naroča naj za evakuacijo v Italijo pripravijo vse noseče, ki niso tik pred porodom in vse matere z otroci, ki so štirinajst dni po porodu. Vse navedene morajo brezpogojno oditi in za to odgovarja vodstvo postojanke, da se to naročilo točno izvrši.[25]

Partizanska bolnica in porodnišnica Spodnji Hrastnik je delovala do konca druge svetovne vojne in ni bila nikoli odkrita s strani sovražnika. Objekti bolnice se niso ohranili, danes pa so na prostoru vidne skromne sledi in ostanki bolnice. O tem pa v naslednjem prispevku.

Prostor bolnice Spodnji Hrastnik. Kočevski rog, 6. 4. 2015. Foto: Blaž Štangelj. Del prostora bolnice Spodnji Hrastnik. Kočevski rog, 6. 4. 2015. Foto: Blaž Štangelj

[1] Jarc, Janko. Partizanski rog. 2. izdaja. Maribor: Obzorja, 1977, 247-271.; Ferenc, Mitja. Baza 20 in bolnišnici Jelendol in Zgornji Hrastnik. Maribor: Obzorja, 1992, 8, 21-23.

[2] Jarc, Partizanski rog, 265-266.

[3] Grosman dr. Božena. Partizanska zdravnica, Ljubljana: Partizanska knjiga, 1985, 40-41.

[4] Jarc, Partizanski rog, 266.

[5] Grosman, Partizanska zdravnica, 42.; Grosman, Božena. Nekoč je bilo. Ljubljana: Borec, 1967, 25-30.

[6] Grosman, Nekoč je bilo, 29.

[7] Grosman, Partizanska zdravnica, 47, 53-54.

[8] Kalinšek, Ivan. Zdravljenje ranjencev v SCVPB. Ljubljana: Partizanska knjiga, 1975, 49.

[9] Milčinski, Janez-Peter. »Mi pa nismo se uklonili…« V: Poslanstvo slovenskega zdravnika, ur. Franjo Smerdu, 402-503. Ljubljana: Slovenska Matica, 1965, 454.

[10] Kalinšek, Zdravljenje ranjencev, 49.; Jarc, Partizanski rog, 266-267

[11] Grosman, Nekoč je bilo, 69-70.

[12] Grosman, Partizanska zdravnica, 47-48.

[13] Grosman, Nekoč je bilo, 54.

[14] Grosman, Partizanska zdravnica, 47-48.

[15] Grosman, Nekoč je bilo, 54-55.

[16] Grosman, Nekoč je bilo, 54-56.

[17] Arhiv Republike Slovenije, SI AS 1860 Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 37, p. e. 671, »Seznam novorojenčkov rojenih v SCVPB.«

[18] Grosman, Partizanska zdravnica, 48-49.

[19] Grosman, Nekoč je bilo, 57.

[20] Grosman, Partizanska zdravnica, 50

[21] Grosman, Partizanska zdravnica, 50.

[22] SI AS 1860 Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 37, p. e. 671, »Seznam novorojenčkov rojenih v SCVPB.« , SI AS 1860, Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 85, p. e. 947, »Kraigher Emilija – Mariča: Kronika postojanke SCVPB Jelenbreg od 5. 10. 1942 do 28. 2. 1944.«

[23] Številka se razlikuje s Seznamom novorojenčkov rojenih v SCVPB. V: SI AS 1860, t. e. 37, p. e. 671. Po tem seznamu je bilo v SCVPB skupaj rojenih 54 otrok, od teh je bilo 45 rojenih v porodnišnici Spodnji Hrastnik.

[24] Grosman, Partizanska zdravnica, 52.

[25] SI AS 1860, Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 13, p. e. 266, »Dopis Uprave SCVPB vodstvu postojanke Spodnji Hrastnik dne, 8. 2. 1945.«

Arhivski viri:

• Arhiv Republike Slovenije, SI AS 1860 Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 37, p. e. 671, »Seznam novorojenčkov rojenih v SCVPB.«

• Arhiv Republike Slovenije, SI AS 1860, Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 85, p. e. 947, »Kraigher Emilija – Mariča: Kronika postojanke SCVPB Jelenbreg od 5. 10. 1942 do 28. 2. 1944.«

• Arhiv Republike Slovenije, SI AS 1860, Slovenske vojne partizanske bolnišnice, t. e. 13, p. e. 266, »Dopis Uprave SCVPB vodstvu postojanke Spodnji Hrastnik dne, 8. 2. 1945.«

• Zapis pogovora s Francko Jenič (roj. 1917) v Ljubljani, julij 2011. Hrani avtor članka.

Viri fotografij:

• Muzej novejše zgodovine Slovenije

• zbirka fotografij avtorja

Literatura:

• Ferenc, Mitja. Baza 20 in bolnišnici Jelendol in Zgornji Hrastnik. Maribor: Obzorja, 1992.

• Franjo, Smerdu, ur. Poslanstvo slovenskega zdravnika. Ljubljana: Slovenska Matica, 1965, priloga fotografij.

• Grosman, Božena. Nekoč je bilo. Ljubljana: Borec, 1967.

• Grosman, Božena. Partizanska zdravnica, Ljubljana: Partizanska knjiga, 1985.

• Jarc, Janko. Partizanski rog. 2. izdaja. Maribor: Obzorja, 1977.

• Kalinšek, Ivan. Zdravljenje ranjencev v SCVPB. Ljubljana: Partizanska knjiga, 1975.

• Milčinski, Janez-Peter. »Mi pa nismo se uklonili…« V: Poslanstvo slovenskega zdravnika, ur. Franjo Smerdu, 402-503. Ljubljana: Slovenska Matica, 1965.