Despre peripeții cu taximetriștii din București poți să vorbești câteva ore, în aproape orice context, timp să ai. Unii nu dau rest sau se fac că nu au niciodată bancontele de cinci lei sau un leu. Alții fură la aparat, alții vorbesc la telefon toată durata cursei, înjură sau scuipă pe geam în special șoferițele. O capitală colorată, cu oameni colorați și sânge latin. Cei mai mulți se plâng despre cum nu rămân cu niciun ban la sfârșit de lună, încât te și întrebi de ce nu se apucă de altceva, dacă munca de taximetrist îi face să meargă în pierdere.

Când suni la firmă să îi reclami, te asigură că se vor lua toate măsurile, dar că respectivul „indicativ” e doar un colaborator și că fiecare răspunde pentru faptele sale. Să găsești o mașină liberă în timpul unui meci sau când plouă e misiune grea. Imposibil este să te urci în unul de la Romană la 4 după-masă sau noaptea, pe Splaiul Unirii, când ieși din Centrul Vechi. Toți se retrag acasă sau la bază, de fiecare dată în zona opusă a locului în care dorești să ajungi.

Taximetria a ajuns un serviciu privat în interes public îndeplinit - în prea multe cazuri - opțional, un izvor de infracțiuni cu oameni păcăliți sau chiar cărăușie de substanțe interzise și prostituate la domiciliu (un polițist mă asigura că în jargonul acestora, pachet înseamnă diverse astfel de servicii prestate de taximetriști pentru un ban ne-cinstit).

În urmă cu câteva zile, însă, un amic îmi povestea, impresionat, pățania lui cu un taximetrist din Capitală. A suferit de curând o operație la un genunchi și se deplasează cu cârjele. A făcut o comandă cu ajutorul uneia din aplicații. Șoferul a vorbit la telefon pe toată durata drumului, altfel nu foarte lung, pentru că la sfârșit, pe aparat, suma era de 5,8 lei. Când i-a întins o hârtie de 50 de lei cu gândul să-i lase 10, taximetristul i-a replicat că nu are rest. Când i-a dat toți mărunții pe care-i avea prin buzunare, o hârtie de 5 și una de un leu, bărbatul i-a aruncat banii pe geam, l-a înjurat, l-a scuipat, și a demarat în trombă "dă-te drecu' de olog, n-am nevoie de banii tăi! Lua-v-ar drecu' de handicapați și săraci care sînteți, dacă n-aveți bani, de ce vă cereți taxi?".

Hotărât să-și caute dreptatea, omul nostru a sunat la dispecerat, unde a aflat că poartă toată vina pentru abuzul la care a fost supus. Nu trebuia să ceară mașină folosind aplicațiile care sunt interzise la firma cu pricina, iar în cazul colaboratorilor nu prea au ce să le facă, în afară să-i suspende de la comenzile de la centru câteva ore. În plus, grijă mare - l-a atenționat centralista - există cazuri cu șoferi care folosesc însemnele firmelor, chiar dacă nu mai lucrează sub ele.

Incidentul l-a marcat atât de tare pe personajul povestirii, care și-a înfrânat cu greu pornirile de a lovi cu una din cârje taximetrul, încât a decis să facă o asociație care să lupte pentru drepturile pasagerilor din taxiuri. Vrea să obțină un regim mult mai dur al sancțiunilor legale, să creeze un centru pentru reclamații și să obțină suspendarea și ridicarea licențelor pentru incidente legate de bani, aparate, atitudinea șoferilor în trafic. De asemenea, crede că firmele care sunt autorizate să-și asume răspunderea pentru șoferi - fie că aceștia sunt angajați, fie că sunt colaboratori și să rămână fără autorizație când înregistrează incidente multiple nerezolvate.

Se gândește inclusiv la publicarea unei aplicații de telefon unde clienții să aibă listate drepturile lor, instituțiile de stat și telefonul la care să sune pentru a reclama cazurile în care sunt furați sau cele în care șoferii care ocupă un loc de staționare în oraș refuză să facă o cursă.

Incidentele zilnice din trafic în care sunt implicați taximetriștii nu sunt altceva decât oglinda haosului în care funcționează această activitate, niciodată reglementată riguros în România. Cele mai multe mașini merg pe gaz lichefiat, care ajunge ca preț la jumătate față de carburantul obișnuit - benzina sau motorina. La 1,3 sau 1,4 lei pe kilometru (mai puțin de un sfert față de țările UE unde tariful este în jurul a un Euro/km) aproape în orice formulă de calcul, nici șoferilor și nici patronilor firmelor de taxi nu ar trebui să le convină această activitate. Cei mai mulți taximetriști spun că după ce achită toate dările și taxele către firmă, rămân în lunile proaste cu 1400 de lei și în lunile bune cu maximum de 3000 de lei, cu tot cu bacșișuri.

La un tarif de maximum 30 de cenți pe kilometru, Bucureștiul nu va avea niciodată un transport cu taxiul civilizat, mașini dotate decent sau șoferi civilizați, ci o antiselecție, un cuib de infracțiuni și de evaziune fiscală. Ne învârtim însă într-un cerc vicios: nimic nu ne garantează că dacă va crește tariful, pirații taximetriei, agresivi, violenți, escroci, vor dispărea și vor rămâne doar șoferii cinstiți, care aleg să-și facă munca demn și corect. O listă neagră a taximetriștilor care refuză curse, agresează sau fură clienții - disponibilă online - se impune de urgență.