Andrew Higgins este ziarist la New York Times. În această excepțională calitate, a vizitat România în această toamnă. A petrecut aproximativ șapte zile în țara noastră, ceea ce privit de la înălțimea bugetului celebrului cotidian este imens. Sfidând vitregia calendarului, harnicul ziarist a reușit să producă informații consistente despre cel puțin patru teme majore: corupția, gazele de șist, agenții sub acoperire și – legendara spaimă a americanilor – hackerul român. A făcut câteva interviuri – cu câțiva protagoniști ai războiului gazelor de șist, cu Laura Codruța Kovesi, cu Sorin Ioniță de la expert Forum și cu Marcel-Lehel Lazăr mult mai cunoscut sub identitatea lui de hacker Guccifer. A scris câte unul sau mai multe articole despre fiecare, iar publicația care a finanțat deplasarea i le-a publicat, presupun, pe toate. Zic „presupun” pentru că dacă era să i le fi citit cineva responsabil, cel puțin unul dintre texte nu ar fi avut ce căuta în paginile prestigiosului cotidian, iar altul mai defect nu ar fi fost în stare să producă domnul Higgins.

„Acest articol n-ar fi apărut niciodată la noi” – mi-a zis un corespondent pentru România al uneia dintre marile agențiile de presă, frustrat că nu poate să declare public acest lucru. Vorbea despre textul care poartă titlul original “Russian Money Suspected Behind Fracking Protests” care ar putea fi tradus cu „Mișcările anti-fracking* suspectate că sunt finanțate de Rusia”. Una dintre cele mai ieftine capcane pentru jurnalist este teoria conspirației. Pseudojurnalismul din România primilor ani de după împușcarea lui Ceaușescu este un manual despre cum nu trebuie să scrii: toți actorii mai vizibili public erau „deconspirați” ca aparținând unor rețele ale „ocultei universale”: agenții Rusiei și, respectiv, cei ai iudeo-masoneriei fiind vedetele. Conspirațiile mici, locale, făceau din oricine agenți ai unor servicii secrete. Pericolul unor asemenea pseudoteorii poate fi înțeles dacă privim efecetele uneia dintre teoriile conspirației care face, azi, victime la propriu: în unele zone din Pakistan vaccinarea anti-polio este atacată printr-o asemenea teorie ca fiind, de fapt, o conspirație americană care urmărește sterilizarea musulmanilor. Drept care, musulmani radicali din Pakistan au asasinat 59 de persoane – cadre medicale și polițiști – din decembrie 2012 până acum două luni. În același interval au fost înregistrate 130 de cazuri noi de poliomielită.

Pentru un ziarist profesionist este foarte ușor să facă diferența dintre o teorie a conspirației și realitate: în primul caz lipsesc cu desăvârșire probele – o condiție pentru orice raportare jurnalistică. Vă invit să citiți textul lui Higgins cu gândul la probe. El nu face jurnalism de investigație, dar face interviuri. Așadar așteptăm probele de la intervievați. În lista „martorilor” săi, el îi citează pe următorii: Vlasa Mircia, primarul din Pungești („Am fost șocat, noi n-am avut niciodată proteste și deodată au apărut peste tot”); prim-ministrul și alți oficiali ai României (consideră că este o luptă a lui David cu Goliat, dar Goliat este rusul Gazprom, – iar nu micuțul Chevron, nu mă pot stăpâni să adaug eu); Anders Fogh Rasmussen, secretarul general al NATO (a arătat explicit cu degetul spre Rusia susținând că sprijină mișcările ecologiste anti fracking, dar a admis că nu are nici o dovadă care să-i susțină declarația); alături de secretarul NATO, este citată declarația mult mai milităroasă a doamnei Anca-Maria Cernea – „lider al unui grup politic conservator”, probabil ofițer pe puntea crucișătorului „În linie dreaptă” (deși nu există o dovadă, există evidențe circumstanțiale că „rușii sunt în spatele protestelor împotriva Chevron”); Iulian Iancu, președintele comisiei de industrie din Parlamentul României explică fără nici o probă că „E crucial pentru Rusia să păstreze dependența energetică a țărilor din Europa, chiar și prin intermediul unui joc murdar. Nu există dovezi clare care să ateste implicarea Gazprom, dar trebuie să recunoaștem că serviciile secrete ruse sunt extrem de eficiente și nu vor acționa niciodată la vedere”; în sfârșit, articolul citează declarația lui George Maior, șeful Serviciului Român de Informații („ar putea fi un element rusesc acolo, dar nu cred că este dovedit”). Singura persoană intervievată care reprezintă mișcările antifracking este George Epurescu, de la asociația „România fără ei”, care nu poate să facă mai mult decât să nege că ar avea vreo finanțare de la ruși.

Numai opinii, nici o probă – asta este cea mai gravă abatere profesională a ziaristului: niciunul dintre cei care acuză că rușii finanțează mișcările antifracking nu are nici cea mai mică dovadă. Mai mult, jurnalistul construiește în așa fel articolul, încât singurul activist antifracking care apare în text este pus de la bun început în poziție defensivă. El trebuie să se apere de acuzații care nu au în spate nici un argument empiric, în schimb nu se formulează nici un cuvânt despre posibilele argumente ale activiștilor, altele decât sursele de finanțare: protecția mediului, corupția, protecția comunităților, abuzurile autorităților, încălcarea drepturilor omului, cenzura și manipularea presei.

Cum New York Times este ceva mai citit decât Evenimentul Zilei, 35 de organizații neguvernamentale s-au mobilizat să susțină solicitarea unui drept la replică publicației americane. Dincolo de obiecția de bază a absenței probelor, organizațiile au reproșat autorului textului tendențiozitatea cu care a selectat sursele – sunt ocolite instituții ca Avocatul Poporului sau Asociația Pentru Apărarea Drepturilor Omului – Comitetul Helsinki – care au formulat concluzii cu privire la abuzurile de la Pungești. Dar argumentul cel mai curat al apărării rămân protestele antifracking care sunt direcționate împotriva Gazprom-ului, prezent între operatorii care caută gaze de șist din România prin compania NIS PETROL. Mai mult, sunt ignorate procesele intentate de activiști nu doar împotriva Chevron și a altor companii ci și a celei aflate în proprietatea rușilor.

În sfârșit, multe dintre protestele antifracking au fost susținute de activiști din mișcarea Salvați Roșia Montană. Or, o teorie a conspirației care le-a fost dedicată – și susținută cam de aceleași voci locale – i-a „demascat” pe aceștia că ar fi finanțați de „miliardarul american” George Soros. Teoriile conspirației intră, din acest moment, într-o relație paradoxală pentru că permit următoarea supraconspirație: George Soros este finanțat de Rusia ca să sprijine mișcările antifracking din România. O configurație atât de complexă încât finanțarea New York Times de către Chevron pare o banalitate.

*fracking = fracturare hidraulică