Votul nu este văzut ca un drept câștigat, cel puțin nu de majoritatea populației. E doar o realitate administrativă care s-a adăugat după 1990 altora deja existențe. Poți trăi foarte bine și fără să votezi într-o țară în care gratificarea imediată este regulă.

Și asta vine după 50 de ani de regim comunist unde populația a fost împărțită într-un metropolis cu nomenclaturiști și familiile lor pe scara de sus și restul populației abonate la munca de jos și la rația de carne de duminică. Democrația românească nu a venit dintr-o nevoie ideologică de schimbare (ca dovadă că Rațiu și Coposu au fost pictați în mentalul colectiv al maselor ca dușmani ai poporului), ci dintr-o logică a neajunsurilor.

De aceea, traiul pe termen scurt și vâltoarea gratificării imediate a înlocuit traiul în comunism. Votul a fost doar o lozincă teoretică, folosită pe post de turnichet stricat către o democrație veritabilă. Doar atât. Întreaga strategie a partidelor politice după 1990 a fost cum să manipuleze cât mai mulți din oamenii care se trezesc că votează. De aceea s-a votat prost în România și se va mai vota.

Dar nu atât votul este important, cât ceea ce reprezintă el. În România trebuia să reprezinte acordul solemn între populație și reprezentanții acesteia pentru ca aleșii să facă să funcționeze bunurile comune. Dar în realitate, votul nu a însemnat decât modul în care un partid sau altul a câștigat puterea. Ce se întâmplă după asta, nu prea a contat în termeni de bun public. Votul a fost văzut drept o invitație la corupție, cu o populație complice și încătușată într-o exasperantă stare vegetativă.

Era și greu ca votul să rezolve cea mai mare problemă a democrației în România: trecerea fluidă a zecilor de mii de persoane din vechiul aparat comunist și a familiilor acestora, în noua ordine capitalistă. La suprafață soții Ceaușescu au murit împușcați în fața plutonului de execuție, însă în spate zeci de mii de nomenclaturiști și familiile acestora s-au transferat invizibil din comunism în democrație. Ca și cum nimic nu s-ar fi întâmplat. Acești oameni nu au dispărut, privilegiile nu le-au fost luate, ci pur și simplu s-au transformat din Dom’ Tovarăș în Dom’ Director. Dacă privim cu atenție îi vedem încă în funcții din companii de stat, în parlament, în comisii, în secretariate de stat, în armată, în servicii. Iar pe copiii lor în BMW-uri, Mercedez Benz și la cafenelele de lux din Dorobanți.

Votul nu a rezolvat această problemă pentru că votul a fost complice. În față Iliescu câștiga cu 80%, în spate se transformau domnii tovarăși în domnii directori ai capitalismului. Astăzi, în epoca Facebook, lucrurile sunt mai vizibile, dar votul e tot pentru mulți dintre cei cu scheleții comunismului în dulap.

De aceea românii continuă să voteze prost. Din lașitate sau resemnare, nu au permis opțiuni. Iar când acestea au apărut, cineva a furat iar startul.

Articol publicat pe blogul autorului