Carmen Croitoru, manager al unei instituții din Ministerul Culturii și lector la UNATC, a preluat fără citare aproape o treime din teza de doctorat. Paginile detaliază modele de sisteme culturale pe care autoarea le consideră demne de a fi aplicate în România. Inclusiv o parte din prezentarea sistemului din România e, însă, tradusă din materiale internaționale.

Doctoratele plagiate au devenit, în ultimii ani, specialitatea politicienilor. Pe măsură ce scandalurile s-au înmulțit, lumea academică și cea culturală par să fi rămas totuși neatinse, în ciuda semnalelor că nu-i treabă curată nici pe la catedre sau prin birourile înalților funcționari din instituțiile de cultură.



Teza de doctorat realizată de Carmen Croitoru, manager al Institutului Național pentru Cercetare și Formare Culturală (INCFC) din Ministerul Culturii și lector la Universitatea Națională de Artă Teatrală și Cinematografică „I.L. Caragiale” din București (UNATC), e în parte o înșiruire de pasaje copiate.

De-a lungul a 70 de pagini din lucrarea sa de doctorat, Carmen Croitoru a tradus cuvânt cu cuvânt din engleză, fără să folosească ghilimele, un set de rapoarte. Lucrarea, susținută în 2007 la Facultatea de Teatru a UNATC, e intitulată „Teatrul ca instituție” și a fost coordonată de prof. univ. dr. Mihaela Tonitza Iordache.

Potrivit CV-ului publicat pe site-ul culturadata.ro, Carmen Croitoru conduce Institutul din iulie 2014. Predă, totodată, la UNATC și e asociat unic al „Cultural Communication S.R.L.”, care se ocupă de consultanță și management pentru organizații și activități culturale. La scurt timp după realizarea tezei, Croitoru participa la elaborarea unui set de legi, inclusiv a Ordonanţei Guvernului nr. 21/2007 privind instituţiile şi companiile de spectacole sau concerte. În 2009 obținea și statutul de lector la UNATC.

În preambulul lucrării, Croitoru menționează că dorește să facă, între altele, „o sinteză a celor mai importante prevederi legislative de-a lungul timpului”, dar și o prezentare a câtorva „modele de sistem cultural din Europa, alegând mai ales pe acelea care se pot constitui în surse de inspirație pentru o eventuală reformă”. Practic, una dintre intențiile autoarei e de a propune modele după care s-ar putea reforma sistemul cultural din România.

Sursa folosită e o serie de rapoarte despre sistemele culturale din 13 țări europene realizate de Compendium, un proiect transnațional inițiat acum 15 ani de către Comitetul de Coordonare pentru Cultură al Consiliului Europei, în colaborare cu Institutul European de Cercetare Culturală Comparată (ERICarts).

Capitolul din teza actualului manager și profesor al UNATC se intitulează „Sistemul cultural în Europa” și se întinde între paginile 105 și 180. După o scurtă introducere, urmează prezentări ale unor sisteme din țări din Europa Occidentală (Austria, Franța, Germania, Italia, Spania, Danemarca, Olanda), apoi ale unora din Est (Estonia, Ungaria, Polonia, Slovenia și Bulgaria).

Am analizat, în paralel, materialele Compendium și lucrarea semnată de Carmen Croitoru. Subcapitolele folosite pentru fiecare țară sunt, într-o proporție covârșitoare, traduceri integrale ale unor pasaje din rapoartele inițiale, nemarcate în vreun fel.

În multe cazuri, paragrafele sunt luate cu totul. Așa cum se poate observa în exemplul de mai jos, lipsesc doar câte un cuvânt de legătură sau câte o excepție menționată în textul original.