1 Iunie 2015 a fost ziua copiilor, prilej de bucurie. În aceeași zi, trei copii aveau să o lovească pe Didina, vecina lor trecută de 30 de ani, să o dezbrace și să o violeze pe un câmp de lucernă de la marginea localității. Se întâmpla în comuna botoșăneană Suharău, în mijlocul unui an în care avea să se consemneze o adevărată explozie a numărului de violuri comise de copii , dublu comparativ cu cinci ani în urmă.

Dar creșterea ar putea fi chiar mai mare de atât, căci nimeni nu știe precis câte violuri sunt comise în realitate de copii. Foarte multe astfel de fapte rămân neraportate autorităților. Și violul Didinei de pe câmpul de lucernă ar fi rămas nedescoperit, dacă nu ar mai fi fost implicată în cauză o „victimă", după mintea unora, la fel de importantă: lucerna. Pentru că, în lupta lor cu Didina, copiii au culcat vreo două palme din acest fân bun de dat vacilor de lapte. Iar, în lumea satului, lucrul ăsta nu are cum să rămână neaflat și, mai ales, nesancționat.

M-am dus să vorbesc cu cei trei puștani la centrul de detenție pentru minori în care încă își trăiesc zilele.

„Am zis să ieșim și noi la bar să bem, să petrecem ziua copilului". Ghiță se foiește pe un scaun din sala de vizite a Centrului Educativ Târgu Ocna, așa cum se numește acum fosta școală de corecție din localitate. „Sex oral", „întreținem relații sexuale" „parchet", „arest" sunt vorbe care sună ciudat în sala în care s-ar putea amenaja foarte bine o grădiniță.

În spatele lui sunt trei saci cu jucării. Dintr-unul ies urechile unui iepuraș și roțile unui camion. Sunt cadouri aduse la centru de tot felul de oameni milostivi. „Nu ne jucăm noi cu ele. Le țin pentru frații mai mici care vin în vizită".

Citește și: 15 violatori au scăpat de pușcărie prin scuze

Ghiță are totuși chipul unui copil care s-ar juca și acum cu camioane și iepurași. Deși corpul a crescut cât al unui un om mare, celulele feței parcă au refuzat să țină ritmul cu vârsta trupului. A împlinit de curând 18 ani, dar în seara aia era doar un minor care se făcuse clampă la aniversarea zilei copilului. Părinții nu au făcut niciodată caz de această zi, nu le spuseseră niciodată vreun „La mulți ani", nu le dăduseră jucării sau dulcuri. Dar știau ei că e o zi cu rostul ei. Iar rostul era să meargă la cârciumă și să dea pe gât vin, bere și tărie.

Virgula care a făcut diferența, acasă la Didina

Aveau la ei bani gârlă pentru asta. De pe la 12 ani au descoperit unde să îi facă: în codru. Cumpărau de la pădurar cu două milioane un metru cub de lemn, îl cărau în sat cu căruța și îl vindeau cu patru. La 15 ani aveau deja căruțele lor. Cu doi cai și tot ce trebuie. În noaptea aia, Bogdan venise cu căruța lui și i-au urcat și pe ceilalți doi în ea să meargă cu toții la Didina. Era o femeie care trăia singură la marginea pădurii, într-o casă izolată de restul satului.