Enligt samma formel som i hedersvåldsdebatten påpekas det nu i inlägg efter inlägg att hat mot hbtq-personer även finns i västvärlden. ”Fördomar och hat begränsar mångas frihet även här”, slår Aftonbladets Anders Lindberg fast (13/6).

Jo, det är sant. Men det är skillnad på att få sin frihet begränsad genom att ta emot 100 piskrapp eller stenas till döds, som är straffet för homosexuella handlingar i salafismens hemland Saudiarabien, och att behöva stå ut med att pingstpastorer uttalar sig nedsättande om Prideparaden. Det förra är vidrigt, det senare är mest tröttsamt. Sverige är bättre än Saudiarabien – inte för att det inte förekommer hat mot hbtq-personer här, utan för att homohatet är mycket mindre utbrett och inte institutionaliserat av staten. Hatets uttrycksform och hur ofta det förekommer är avgörande för hur allvarligt problemet är.

Givetvis är gemene muslim motståndare till terror. Däremot är toleransen mot homosexualitet betydligt lägre i länder i Mellanöstern och Ostasien jämfört med övriga världen. I exempelvis Egypten anser 95 procent att samhället inte bör acceptera homosexualitet. I Tyskland utgör de intoleranta en tiondel, enligt Pew Research Center som mäter och jämför attityder världen över.

Moraliska uppfattningar skiljer sig mellan kulturer eftersom kulturer är olika. Det behöver nödvändigtvis inte ha att göra med trosuppfattning – de kristna i Mellanöstern är antagligen inte heller några Pridefans – men talet om att det är samma hat här som där stämmer inte. Kolla på graferna. De avspeglar en verklighet.

De som ständigt påpekar att det minsann finns människor med taskig värdegrund även i Väst borde syna sina privilegier. Ingen har problem med att rasa över Ryssland och den utbredda homofobin där. ”Hat mot homosexuella har djupa rötter i Ryssland”, skrev Anders Lindberg (AB 22/9 2013) när Putin instiftade lagarna mot ”homopropaganda” – men glömde då att nämna att Sverige också rymmer en och annan homofob.

När det gäller länder där majoritetsbefolkningen är muslimsk måste det dock alltid läggas till en bisats att vi här hemma minsann är nästan lika hatiska. Är det den postkoloniala blicken som gör att man inte har samma inställning till länder i Mellanöstern? ”Islam är objekt för global rasifiering”, som etikprofessor Elena Namli uttryckte det i ett SVT-samtal om rasism för några år sedan. Tanken verkar vara att islam, eller länder där islam dominerar, befinner sig i underläge. Därför måste man ta på sig silkesvantar när man skriver om värderingar i dessa kulturer – man befinner ju sig i en maktposition gentemot en svagare part.

Det här synsättet är inte bara egocentriskt, västcentrerat och verklighetsfrånvänt. Arbetet mot homofobi blir lidande om man inte vill erkänna att intoleranta värderingar är vanligare i vissa sammanhang än andra. Den homosexuelle som växer upp i en kontext med starka hedersnormer blir knappast hjälpt av uttalanden om att det även finns fördomar i den svenska kulturen.

Följ Expressen Ledare på Facebook för fler ledartexter och krönikor