Efter att diskussionen om kollektivet Rummets nya satirbok drog igång på sociala medier skrev jag ett kort inlägg i Svenska Dagbladet utifrån det skämt som görs på min bekostnad i boken – där jag ges rollen av en Onkel Tom som gör vad som helst för att ställa mig in hos de ”härliga Vasaättlingarna”.

Jag har konsekvent tackat nej till att ställa upp i debatter och intervjuer för att utveckla min kritik mot författarna. Jag vill inte att diskussionen ska reduceras till att handla om mina känslor, och inte heller att invändningar ska viftas bort genom påståenden som att ”kritik också är en del av konstverket”. De frågor som står på spel här varken börjar eller slutar med mig eller komikerna bakom boken Rummet – Díaz, Kiros, Backström och Quezada. Den typen av pajkastning har en tendens att självdö efter några dagar när folk tröttnat på att positionera sig längs skyttelinjen. Därför tänker jag inte heller gå in på detaljer i det svar på min text som Rummet skrev i Dagens Nyheter den 16 oktober.