När det visar sig att Europas största bilföretag ljugit om dieselutsläppen, så tar det bokstavligt hus i helvete. Aktien rasar och högste dirren får gå. Ursäkter kablas ut och en enorm apparat för att minimera skadorna drar igång. Jämför det med vad som händer om en svensk politiker ljuger. Då händer det nämligen ingenting. Eller om det är en ”snygg” lögn, då applåderar entouraget.

En av favoritlögnerna bland toppolitikerna är att invandringen är lönsam. Inte så att de lyckas bevisa detta. De få gånger de försökt har det visat sig vara våldsamt friserade beräkningar. Korrumperade eller blåsta (välj själv) forskare som Dick Harrison och Philippe Legrain påstår att invandringen är lönsam och får medvind i sin ”forskning”. Jag har skrivit om dem båda på den här bloggen och tänker inte upprepa mig – bara stöna lite, så där som gamla män gör när obehagligheter repeteras.

Men så slog det mig att de som hävdar lönsamheten kanske inte alls tänker sig att det ska vara lönsamt för staten, medborgarna eller landet! Den fråga som pockar på ett svar är: Lönsam för vem … för vilka? De som påstår att invandringen är lönsam kanske har mer begränsade grupperingar i åtanke? Se till exempel följande resonemang som en bloggläsare skickade till mig:

Jag har några kommentarer till ditt blogginlägg med punkter för och emot massinvandringen. Det är möjligt att det är för tekniskt för att passa på bloggen, men jag tycker ämnet borde få mer uppmärksamhet i ”dissidentkretsar”…

Det finns ju flera svenska ekonomer som behandlat invandringens ekonomiska effekter, som Ekberg, Tullberg och Sanandaji. Deras fokus ligger dock på de fiskala effekterna, dvs (1) det minskade statsbudgetutrymme som invandringsanknutna utgiftsområden (t ex Migrationsverket) ger upphov till och (2) omfördelningar av resurser som sker från de infödda till invandrare via statliga system (t ex socialbidrag/försörjningsstöd).

Men när invandringsekonomen George Borjas vid Harvard beskriver de viktigaste effekterna av invandringen till USA i sin bok ”Heaven’s Door” tonar han ned den fiskala analysen. Istället belyser han de omfördelningseffekter som uppstår till följd av ändrade löner på arbetsmarknaden, till följd av invandring. Det centrala med den nordamerikanska debatten om invandring är enligt Borjas inte den nationalekonomiska tårtans storlek utan om hur tårtan ska delas upp mellan anställda och kapitalägare. Och när ett land får ett stort inflöde av potentiell arbetskraft sker en stor omfördelning av tårtan från de inhemska anställda till kapitalägarna och de som utnyttjar den nya arbetskraftens tjänster. Detta sker främst genom sänkning av löner till följd av ett större arbetskraftsutbud – anställda tvingas arbeta mer än tidigare för samma eller lägre lön. I ett av Borjas räkneexempel för USA minskar de inföddas amerikanernas löner med 10% till följd av invandring, vilket medför ett överskott (”immigration surplus”) på 28 miljarder dollar, men till priset av en omfördelning av 500 miljarder dollar från anställda till kapitalägare. Omfördelningen är i USA med andra ord en magnitud större än vinsterna från ny arbetskraft.

Min uppfattning är att förmögenhetsomfördelningsaspekten av invandringen inte diskuteras alls i Sverige – inte ens bland invandringskritiska debattörer. Det är märkligt eftersom svenskar har en så pass stor ojämlikhetsaversion i övrigt. Dessutom har Pickettys studier av förmögenhetsfördelning fått stor uppmärksamhet – men där pekades istället kapitalismen ut som problemet av många debattörer. Om ojämlikheten står långt upp på agendan borde rimligen alla dess orsaker belysas.

Det speciella med Sverige är också att den stora fiskala apparaten gör att invandringsdebatten med all rätt handlar mycket om fiskala faktorer. Invandringen har i Sverige betydande påverkan på både tårtans storlek (mindre) och hur den fördelas (mer till kapitalägare). Så vitt jag vet – och vad jag hört av ekonomer – finns dock inga studier för Sverige, analoga med Borjas uträkningar av de amerikanska omfördelningseffekterna till följd av invandring. I vilket fall torde omfördelningseffekterna förklara varför alla svenska arbetsgivarorganisationer ställer sig bakom massinvandringen. Så länge deras andel av tårtan växer tillräckligt snabbt spelar det ingen roll om hela tårtan blir mindre.

Vore jag arbetsmarknadsekonom skulle jag försöka gå till botten med de svenska omfördelningseffekterna, men tyvärr har mitt forskarämne bara ett begränsat överlapp med ekonomi. Om frågan belyses i alternativmedier kanske någon lämplig person får upp intresset.

Jag svarade: Intressant förklaring. Den finns ju, om än lite enklare formulerad, i insikten om att arbetsgivarna gärna ser ett låglöneproletariat plus att LO:s medlemmar, i synnerhet männen, också ser det. En majoritet lär i dag föredra Sverige- framför Socialdemokraterna.

Jag fick följande svar: Du har rätt att löneeffekterna delvis täcks in under låglöneproletariatpunkten, men i förlängningen blir det tryck nedåt för löner även för mer kvalificerad arbetskraft. De flesta är t ex medvetna om att universitetsexamina från tredje världen inte motsvarar västerländska examina, men arbetsgivare kan ändå motivera lönesänkningar med ett nominellt ökande utbud av högutbildade (eller helt enkelt anställa invandrad högutbildad arbetskraft för lägre lön). Omfördelningseffekterna drabbar också fler än de som tillhör låglöneproletariatet när kapital flödar till utländska ägare och inte återinvesteras i Sverige. Jag tror många är omedvetna om sådana konsekvenser, och framför allt hur snabbt omfördelningseffekter kan skala med lönesänkningar.

Karl-Olov Arnstberg

Utskriftsvänlig version

Alla texter är © på denna blogg. Det är tillåtet att sprida texterna under förutsättning att ni alltid länkar till källan här på bloggen.