Mitt i testade ”big jump” på Lidingö

Det fanns de som var betydligt bättre på att hoppa än Mitt i:s reporter. Mitt i:s reporter föredrar en hård pist framför ett "big jump". Christina Faber-Berg och Jacob Palm är engagerade Lidingö freeskiers.

Publicerad

Ekholmsnäsbackens skidåkare har under veckan haft möjligheten att testa en så kallad "landing bag". Mitt i knäppte på sig pjäxorna och ställde sig i liften för att testa den gigantiska luftmadrassen.





ANNONS

ANNONS

Det har varit ett annorlunda gästspel på Ekholmsnäsbacken på Lidingö i veckan. En så kallad ”landning bag” har lånats in för alla modiga som vill lära sig nya hopp och tricks.

Redan på från parkeringen ser Mitti:s team två grabbar, strax över tio år, som gör en ”tre-sextio”, alltså snurrar kroppen helt varv. De landar helt perfekt och glider ner för luftmadrassen som om ”big jump” vore världens enklaste sak.

Själv är jag inte direkt känd som en akrobat bland skidkamraterna. Det är framför allt nypistade backar och fart som lockat.

Därför känns det tryggt att veta, när man ska hoppa för första gången i sitt liv, att en gigantiskt luftkudde tar emot när man ramlar framstupa (för ja, detär inte en fråga Om det ska ske utan NÄR). Men nog borde jag våga och nog borde jag klara det…

Med dessa tankar tog Mitti:s reporter liften upp i Ekholmsnäsbacken. Jag gled ner till hoppet, stannade till, växlade några ord på engelska med holländaren som har varit med och satt upp ”landing bag”. Han garvade och gav rådet: ”A lot of speed”.

Jag åkte ner, gör några snabba svängar fram till hoppet. Och smack, där flyger jag framstupa, skidornas bindning löser ut och jag glider ner på magen – men är helt oskadd.

ANNONS

”More speed”

En av holländarna hämtar skidorna och räcker över dem med en enda kommentar: ”more speed”.

Försök nummer två. Denna gång tar jag lite mer fart, men samma sak händer igen.

Tredje gången: ännu mer fart och samma framstupa fall igen.

Kan det vara skidorna det är fel på? Varenda unge klarar ju att landa rätt, men inte jag. Ska det verkligen vara så här? funderar jag på väg ner mot liften igen.

Fjärde försöket: nu tar jag i, får upp en hög hastighet. Jag känner att jag får till hoppet, flyger mot slutdelen av madrassen, landar och skidorna glider framåt precis som de ska. Jag står upp, allt är perfekt – tills jag börjar försöka gå på madrassen och ramlar igen.

Sista försöket: mycket fart när jag närmar mig hoppet. Jag lyfter och sätter landningen perfekt och bara fortsätter ner mot liften.

Brister ut i ett asgarv. Vilken känsla!

På väg hem tänker jag att hade jag inte haft kudden hade jag hamnat på akuten redan efter första försöket. För en stel pinne som jag är en ”landing bag” ett perfekt sätt att träna hopp på.