Detta är en debattartikel. För innehållet står endast författaren.

En kritik mot den rådande samhällsutvecklingen tar sig uttryck i form av en chauvinistisk samhällsuppfattning bland en del av det s.k. Kommunistiska Partiets (KP) lokalavdelningar. Den försämrade levnadsstandarden i landet beskylls på den invandringen som har skett i Sverige de senaste årtiondena:

http://helsingborg.kommunisterna.org/2019/01/migrationsstopp-ett-maste-att-fa-ordningen-pa-problemen



https://www.facebook.com/KPMalmo/posts/2410780662277036/







Hur tampas vi med våldet på gatorna, klimathotet och Helsingborgspolitikernas korruption och ödeläggande av vår vackra stad? Slået op af Kommunistiska Partiet Helsingborg i Mandag den 27. maj 2019

Det talas om ett Sverige som förr i tiden var lugnt och säkert, det gamla trygga Sverige. Detta jämförs med dagens Sverige som plågas av våldsbrott och allt sämre levnadsförhållanden. En inte helt felaktig uppfattning, för visst har arbetsvillkoren och välfärden försämrats. Som marxister frågar vi oss: vilken är den huvudsakliga motsättningen som driver denna utveckling? I ett land som Sverige är den huvudsakliga motsättningen bland människor den mellan borgerskap och proletariat. Det är borgarklassen som har försämrat arbetsvillkoren och välfärden för sin egen vinning och dessutom skickat svenska soldater till Afghanistan för gemensam strid med de imperialistiska stormakterna.

Proletariatet är den klass som förtrycks av borgerskapets statsapparat, vare sig genom dess administration/byråkrati eller dess våldsapparat. Det som enar proletariatet är dess existens som löneslavar, blott ett kugghjul i det kapitalistiska maskineriet, och i kamp mot borgerskapet i t.ex. det fackliga arbetet enas vi på klasskampens grund oavsett etnisk, köns- eller religionstillhörighet. De högerpopulister som finns i KP ämnar att splittra proletariatet utifrån den felaktiga uppfattningen att det finns en huvudsaklig motsättning mellan svenskhet och icke-svenskhet och de konkreta formerna som detta tar huruvida det är religion, språk, etcetera. Det som inte är svenskt tar sig en antagonistisk ställning gentemot deras bild av ett progressivt Sverige, och de framför i sin praktik denna motsättning som primär.

De utgår inte från huruvida det finns en revolutionär eller icke-revolutionär proletär, men istället att en, på något sätt icke-svensk, proletär är oförenlig med den revolutionära rörelsen. Endast ”endräkt och solidaritet kan bygga ett land”! En persons förhållande till olika kulturella yttringar som t.ex. religion varierar beroende på individen och det behöver inte nödvändigtvis finnas ett motsägelsefullt förhållande till en progressiv sak. Att en muslimsk proletär skulle möjligtvis vara en person som kan bidra till en revolution är för många i KP antagligen otänkbart. Hur kommer detta sig? Svaret är i sig ganska klart: många i KP vill inte ha en revolution. Istället framför de en sverigedemokratisk politik där de ser fienden i form av ”okontrollerad invandring”, moskéer och multikulturalism.

Det som döljer sig bakom flertalet av KP:s avdelningars paroller för kamp mot kriminalitet, hedersförtryck osv. är vid en genomgång av deras faktiska förda politik, egentligen en illa dold chauvinism. Det är en reaktionär samhällsuppfattning där huvudmotsättningen är mellan svenskhet och icke-svenskhet, medan en revolutionär linje ser klasskamp som vägen ut ur detta förtryckarsamhälle som grundar sig huvudsakligen på motsättningen mellan borgerskap och proletariat. Denna utveckling inom KP är resultatet av ett parti som i flertal av sina avdelningar har i sin teori och praktik ruttnat i ett revisionistiskt träsk. Uppfattningen om nödvändigheten av revolution är så låg att den i många lokalavdelningar är troligtvis obefintlig. Istället vurmas det för ett reformistiskt och chauvinistiskt ”trygga Sverige”.

Hur vill chauvinisterna i KP att detta trygga Sverige i praktiken ska skapas? Den borgerliga staten måste stärkas genom fler poliser och hårdare gränskontroller. De religiösa minoriteters reella rätt till religionsfrihet genom plats för dyrkan begränsas och “multikulturalismen” som helhet bekämpas. Är detta en politik som är värd att antas av en kommunist?

Ta t.ex. KP:s inställning till utländska arbetare (s.k. arbetskraftsimport) som utgår från den borgerliga statens perspektiv. De ses som en utgift som urholkar de ”inföddas” rikedomar, istället för att se dem som gemene klassbröder- och systrar och se den kapitalistiska drivkraft som ligger bakom deras situation. KP:s lokalavdelningar springer bakom massorna, åtar sig deras reaktionära idéer, omvandlar dem till revisionistisk politik för att vinna röster. Var finns de exempel på internationell solidaritet med arbetskraftsinvandrare, eller de som invandrat hit i sökandet på ett bättre liv? ”Proletärer i alla länder, förena er!”, Marx och Engels internationalistiska slagord framstår som en ren antites till vissa lokalavdelningars politik. En riktigt kommunistisk linje bör förena proletariatet, inte utnyttja motsättningar mellan proletärer för att fiska röster.

Det kan inte förnekas att det finns reaktionärer bland invandrare, likväl finns det reaktionärer bland infödda. Reaktionärer bör slås ner varsomhelst. Resultatet av den nuvarande situationen i Sverige med försämrade levnadsförhållanden för arbetarklassen är huvudsakligen ett resultat av motsättningen mellan borgerskap och proletariat, inte invandrare-svensk och dess olika variationer. Detta är en felaktig huvudmotsättning, en som inte ser det revolutionära potential som proletärer delar oavsett bakgrund.

Motsättningen mellan svensk-invandrare är reell, den är dock en sekundär motsättning. Endast ett socialistiskt samhälle, uppnått genom revolution mot den borgerliga staten, kan lösa de motsättningar som uppstår mellan folk och bekämpa de materiella förutsättningarna för rasism, kvinnoförtryck och alla möjliga orättvisor.

Genom att framföra en falsk huvudmotsättning tjänar socialchauvinisterna(1) i KP finanskapitalets intressen, splittrar arbetarklassen, och hjälper att ge väg för ett fascistiskt maktövertagande i Sverige. En riktigt revolutionär linje bör att vara att ena alla som enas kan på klasskampens grund!

/ Jonas P.

(1) Socialister i ord, chauvinister i handling.