Jag är samhällsjournalist. I många har jag varit programledare. Ibland tror jag att det gör det ännu svårare att vara passiv tittare under SVTs partiledarutfrågningar. Inte bara för att politikerna är oförmögna att ge raka svar och mest sysslar med att kasta glåpord på varandra. Men också för att programledarna inte ställer de relevanta frågorna. Det känns som ett stort gap mellan å ena sidan politiker och journalister och å andra sidan den verklighet tittarna lever i.

SOM-institutet i Göteborg gör de kanske mest uppmärksammade väljarundersökningarna av alla. År efter år har välfärd och sysselsättning toppat listan på de frågor svenska folket har ansett vara de viktigaste. I år var det immigration. Forskare, politiker och journalister borde inse att detta är tätt sammanlänkat. De reaktioner jag fått från alla de som tittat på public servicedebatten har inte varit nådiga. Kan de som svarar svara bättre? Säkert. Kan de som frågar vara bättre? Det tror jag. Här är lite tips på frågor jag hoppas programledarna i nästa politikerdebatt i SVT kan ställa och partiledarna ge oss svar på:

En ny bosättningslag trädde i kraft den 1 mars i år. Nu klagar kommunala företrädare högljutt i rader av debattartiklar och brev till regeringen. Det är, skriver de, rent omöjligt kan få fram det antal bostäder till nyanlända som krävs av kommunerna. Vad tänker ni göra åt det?

Just nu bygger man ute i kommunerna desperat och till stora kostnader för den stora gruppen ensamkommande män – men en mycket stor del av dessa vill ta ta hit sina familjer. Det kan komma att innebära att Sverige genom familjeåterföreningen får ta emot flera hundra tusen personer till – vad ska kommunerna göra då?

Är det rimligt att plan och bygglagen, med dess restriktioner om strandskydd, om bullernivåer, om överklaganderätt med mera ändras p g a migration till Sverige?

Staten lämnar ersättning de två första åren för kostnaden med de nyanlända som kommunerna måste ta emot. Vad händer sedan? Ska kommunerna, dvs skattebetalarna fortsättningsvis bära hela den ekonomiska bördan?

SKL har varnat för stora skattehöjningar i kommunerna – har era partier räknat på detta? Om inte – varför?

Då SOM-institutet vid Göteborgs universitet konstaterade i våras då den senaste mätningen presenterades att immigrationsfrågor nu hamnat på första plats. Institutet har mycket gott rykte och journalistkåren brukar återge dess undersökningar. På hemsidan kan man ta del av följande:

”SOM-institutet ger varje år svenskarna möjligheten att själva uppge viktiga samhällsproblem och samhällsfrågor i en öppen fråga. Andelen som i 2015 års SOM-undersökning angav immigration som en viktig fråga uppgick 2015 till 53 procent. Det är första gången på 30 år som samhällsagendan inte toppas av frågor om välfärd och sysselsättning. – Det lägger grunden till ett dramatiskt annorlunda och betydligt mer konfliktfyllt samhällsklimat där vi har anledning att diskutera och vara djupt oense i frågor där vi inte har samma diskussionsvana inne som när det gäller klassiska fördelningspolitiska frågor, säger Henrik Ekengren Oscarsson, föreståndare för SOM-institutet. Den svenska demokratin och det politiska livet står inför nya spännande utmaningar. Tidigare exempel i historien där vi i Sverige kunnat hantera kriser och djupa samhällskonflikter på ett behärskat, storsint, pragmatiskt och långsiktigt ansvarstagande sätt lämnar oss med frågan; hur hanterar vi det den här gången?”

Vad lär vi oss av detta? Till att börja med att professor Henrik Ekengren Oscarsson inte ser invandringen som en fördelningspolitisk fråga. För det andra att de ansvariga på SOM-institutet nu riktar ett varningens finger till svenska allmänheten.Tidigare har vi:

kunnat hantera kriser och djupa samhällskonflikter på ett behärskat, storsint, pragmatiskt och långsiktigt ansvarstagande sätt .

Men nu oroas de oberoende forskarna att situationen: lämnar oss med frågan; hur hanterar vi det den här gången Idag lever vi i Sverige vi med en växande samhällsproblematik som till stor del är kopplad till tidigare omfattande migration och flyktingmottagande.

De förra stora invandrargrupperna från Irak och Balkan, Somalia med flera länder har haft svårt att komma in på arbetsmarknaden. För de som kom från Balkan har arbetslösheten sjunkit rejält, men det tog tjugo år. För de andra grupperna är den fortfarande skrämmande hög och bidragsberoendet omfattande. Regeringar har i årtionden ägnat sig åt sysselsättningspolitiska åtgärder för att bättra på statistiken. Man har samtidigt förtigit att flera hundra tusen personer ej födda i Sverige överhuvudtaget inte tas med i arbetslöshetsstatistik då det inte står till arbetsmarknadens förfogande. Detta enligt SCB. Så mina frågor till partiledarna här skulle vara:

De senaste åren har flera hundra tusen människor sökt asyl i Sverige, ofta personer med låg utbildning eller funktionella analfabeter – hur ska de kunna få arbete, inte åtgärder, när arbetslösheten redan är hög bland de som kom för 20 år sedan?

Det har talats om enkla jobb i ett års tid utan att vi fått veta: vilka är de? Konkret.

Vi har gjort allt för att rationalisera bort enkla jobb och nu försvinner till och med högkvalificerade jobb(Ericsson) från Sverige. Varför ska väljarna tro på er när det mesta framstår som mycket snack – och ingen verkstad?

De jobb ni skapar är ju inte riktiga jobb utan åtgärder som finansieras av alla som betalar skatt. Hur ska ni ändra på detta?

Henrik Ekengren Oscarsson talar om att tidigare SOM-undersökningar toppats av frågor om fördelningspolitik. Det vill säga vad ska den skatt jag betalar in användas till?

Så låt oss fråga politikerna eftersom vi nog alla inser vikten av långsiktighet:

De nyanlända som nu placeras i kommunerna får först bostäder byggda av skattekollektivet, på sikt sina hyror betalda av skattekollektivet. De kommer att vilja ha sjukvård, tandvård, skolor och olika typer av bidrag. Arbetslösheten riskerar att vara fortsatt mycket hög. På sikt ska dessa kommunplacerade ha garantipension som de inte kan klara sig på och de behöver ytterligare bidrag.

Vem ska betala?

Ska detta läggas på kommunal och landstingsskatten?

Hur tror ni det kommer mottas av kommuninvånarna om det blir en skattehöjning?

Alternativet är att kommunerna skär ner på de äldre, på de idrottande unga, på dagis, assistansersättning…Är det så ni tänker – eller hur tänker ni? Grupp ska ju inte ställas mot grupp.

Vi har tidigare behandlat djupa konflikter på ett ”behärskat, storsint” sätt – återigen det ansedda SOM. Tidningarna toppar nu dagligen med exempel på stora problem med utanförskap i områden där det bor människor som kommit tidigare till Sverige. Såväl dålig skolgång som brottslighet och religiös extremism ger feta rubriker.

Finns det någon anledning att frukta att detta kan öka framöver? Eller är förutsättningarna mycket bättre nu?

Ser ni den stora övervikten av ensamkommande män som ett problem? Om ja vilket är lösningen?Om nej, varför inte?

Är det så att den förändring av den svenska modellen som Fredrik Reinfeldt ville genomdriva nu de facto blir av?

Det har talats om breda samarbeten över blockgränserna de senaste månaderna. Det börjar låta som en Samlingsregering, något som Sverige inte haft sedan andra världskriget. Och bara en gång dessförinnan. Har vi en så allvarlig krissituation i Sverige eftersom ni redan nu överhuvudtaget börjat fundera i de banorna?

Om ordet utmaning förbjöds, vilket ord skulle ni använda för att beskriva Sveriges situation framöver?

Det är med ett viss undran som frågan dyker upp: vem är de här TV-sända debatterna till för?

Känslan av att ta del av en smått surrealistisk föreställning vill inte släppa: Tar programledarna till sig den oro licensbetalarna, det vill säga deras uppdragsgivare, upplever? Tar politikerna till sig den oro deras uppdragsgivare, svenska folket, nu allt oftare ger uttryck för?

Chris Forsne