Država je ove godine odlučila da sufinansira, ni manje ni više, nego i izgradnju bazena u selima, saznaje „Politika”. I to tako što je spremna da sa maksimalno 200.000 dinara pokrije deo postojećih troškova, uglavnom za građevinski materijal i ruke.

Za ovu primamljivu mogućnost zainteresovani su mogli da se prijave do sredine oktobra, na konkurs Uprave za agrarna plaćanja pri Ministarstvu poljoprivrede kojim država, navodi se, podstiče ekonomske aktivnosti na selu kroz podršku nepoljoprivrednih delatnosti.

Pravo prijave imali su: fizička lica – nosioci komercijalnog porodičnog poljoprivrednog gazdinstva, preduzetnici, srednje škole (!) i udruženja. Neki od uslova koje su morali da ispune su: da imaju zaključen ugovor sa lokalnom turističkom organizacijom, da su evidentirani na spisku ugostitelja i pružaju usluge hrane i pića u objektima za smeštaj najviše 30 gostiju.

Da li je i koliko bilo interesenata za tu vrstu subvencija još nije poznato. Kao ni šta je kreatore ovakve politike opredelilo da podstiču gradnju privatnih bazena za kupanje u srpskim selima u kojima često nema asfalta, vodovoda i kanalizacije.

– Radna grupa, koja je pripremala izmene i dopune pravilnika, procenila je koje su investicije primenljive i adekvatne za razvoj seoskog turizma – kažu za naš list u Ministarstvu poljoprivrede.

Sufinansiranje izgradnje bazena (površine veće od 12 kvadratnih metara i dubine najmanje metar) tako se našlo kao još jedna stavka na spisku ovogodišnjih ponuđenih subvencija. Između ostalog, moglo se konkurisati i za novac za dogradnju i adaptaciju kupatila, sauna, kuhinje, uvođenje centralnog grejanja, nabavke opreme za fitnes, uređenje dvorišta…

Ali, u ovom ministarstvu sada kažu da nije sigurno da li će i sledeće godine ostati ista politika subvencionisanja i kako će se raspoređivati budžet za ove namene koji je u 2016. godini iznosio 15 miliona dinara.

– Podsticajna sredstva isplaćuju se za realizovane investicije. Analiziraćemo relevantnost strukture pravilnika i svih predloženih mera po pitanju njihove opravdanosti i rezultata koje su postigle. Na osnovu tih pokazatelja pripremićemo i revidirati sve konkurse za narednu godinu, što je praksa u svim zemljama EU – ističu u ovom ministarstvu.

Oni koji su dobro upoznati sa problemima sela i ruralnog razvoja ističu da je moglo i da se sačeka sa ovakvim projektima. Jer, u Srbiji danas 500 sela nema asfaltni put, 400 ni prodavnicu, a u dve trećine ne postoji ni veterinarska ambulanta iako je glavno zanimanje poljoprivreda pa je jasno da postoje preče stvari od gradnje privatnih kupališta.

– Da kažete bazeni za kiseljenje kupusa pa da se složim, to su dobra ulaganja. U Vojvodini postoji takav projekat i daje rezultate, nedavno je izvezeno šest tona kiselog kupusa u Kanadu. Ali, ulagati u izgradnju bazena u seoskom turizmu zaista nije prioritet i mislim da to nije posao Ministarstva poljoprivrede – smatra analitičar Branislav Gulan, dodajući da o našem selu brigu vodi najmanje 30 različitih institucija na visokom nivou i to na taj način da će svako četvrto (od 4.709 srpskih sela) nestati u narednih 10 do 15 godina.

– Da li je to nešto što je najpotrebnije selu? Treba stvoriti uslove života, infrastrukturu da poljoprivrednik može da zaradi novac. O kakvom razvoju turizma govorimo kad svi znamo kakva su ovde primanja – smatra Gulan.

Sličnog stava je i potpredsednik Odbora za selo Srpske akademija nauka i umetnosti profesor Milovan Mitrović koji kaže da je bilo kom objektivnom analitičaru sasvim jasno da u kreiranju ovakve politike podsticaja nema logike, a ni etike.

– Kakav seoski turizam, turizam je sporedna grana. Ako i to nešto malo para država ima mora da ulaže u primarnu ekonomiju, razvija poljoprivrednu proizvodnju da bi nekoga dovela u jedno uređeno društvo. Da popuni rupe na putevima, ako ne može da ih gradi. Da ulaže u javne infrastrukturne projekte, da selo ima vodovod, struju, kanalizaciju, telefon, internet mrežu. Tek onda, eventualno, da se pomažu privatnici, ali tako što će ih podsticati da se udružuju i tek onda dobiju finansije – smatra naš sagovornik.

Na nešto grandiozniji poduhvat (u medijima nazvan „bazenizacija zemlje”) svojevremeno se opredelila i Hrvatska. Tadašnja hrvatska vladajuća „Kukuriku koalicija” nameravala je da do kraja mandata sufinansira izgradnju hiljadu bazena i bolje pripremljena uđe u EU. Opaska medija bila je da su njihovi prethodnici spas za turizam videli u golf terenima.

Pomoć su mogli da dobiju samo mali i srednji hotelijeri, a izračunato je da su poreski obveznici plaćali oko trećinu ukupnog troška ugostitelja. Predstavnici vlasti su se branili da novac neće deliti šakom i kapom, da su procene turoperatora da objekti sa dodatnim sadržajem imaju za 30 odsto više rezervacija i da nemaju nameru da finansiraju izgradnju bazena za ličnu upotrebu.

I pored ne baš pozitivnih kritika Hrvatska je, prema pisanju medija, od 2013. do 2015. godine sufinansirala 447 projekata izgradnje bazena većinom privatnih ugostitelja.