Jag sitter på bussen när en kvinna sätter sig bredvid mig. Trots det ovanliga att i Sverige prata med främmande människor hamnar hon och jag i samtal med varandra.

Hon är en orolig mamma som inte vet vart hennes dotter ska bo, om hon ens ska få jobb. För hennes efternamn klingar inte svenskt.

" Sara AbdollahiSnart är hon färdigutbildad men jag är orolig att hon inte får ett jobb, och det finns ingen chans att hon hittar en egen bostad."

Hon böjer fram sitt huvud och säger med stora ögon "man kan inte lita på politiker som lovar en sak och gör tvärtom". Hon säger att alliansen har förstört det här landet.

Innan bussresan är slut är vi både ense om att förutom att alliansen totalt har trashat all form av social trygghet som vi hade i Sverige, har deras politik även förstärkt "vi och dem". Där sådana som hon och jag har tur och antas vara tacksamma när vi får jobb, bostäder och andra grundläggande rättigheter som vilken vit person som helst - om personen tillhör rätt klass förstås. Hon säger att alla som inte kan betala för sig har hamnat utanför i dagens Sverige.

Det var i januari 2011 som alliansen drev igenom en lag om hur allmännyttan ska agera och med den lagen infördes "affärsmässiga principer". Boverket sammanfattar förändringen så här: "Den viktigaste förändringen från och med 2011 är att kommunala bostadsaktiebolag ska driva verksamheten enligt affärsmässiga principer med normala avkastningskrav."När politiker, eller ska jag kalla dem entreprenörer, försöker att dribbla med orden eller låtsas vara naiva och påstår att vinstintresset går att kombinera med det sociala hänsynstagandet är det svårt att lita på dem.

Det är möjligt att agera enligt allmän- nyttan och egennyttan samtidigt.

Bostäder behandlas som vilken handelsvara som helst i dag. Och det har bildats en bostadssegregering som konsekvens av klass, ras och ekonomi där segregationen är garanterad för en vit överklass. Namn som inte klingar svenska antas av hyresvärdar och fastighetsvärdet sänka värdet.

Rasism och klass samverkar och vi ser hur bostad har blivit en vara på en marknad i stället för en rättighet.

Det som satte i gång händelserna i Husby den 19 maj 2013 var ett symptom på djupa samhällsproblem med enorma klassklyftor, strukturell rasism och stor segregation.

Forskaren Irene Molina skrev i samband med händelserna: "segregation och stigmatisering är två processer som brukar gå hand i hand i den nutida staden. Inte bara människor, utan även att platser stigmatiseras som annorlunda. Det kallas Territoriell stigmatisering och har pågått länge i Sverige. Trots att det inte är bosättningen av de personer som kallas invandrare i sig som skapar problemen utan snarare de omgivande villkor som följer med denna bosättning, identifieras de områden där dessa medborgare bor alldeles för ofta och särskilt i massmedier och i offentliga debatter som "problemområden".

Vi är mitt uppe i en tid då bostadspolitiken verkar ha hamnat i handen på de mest oansvariga politikerna. Bostäder förfaller, hyresvärdar kommer undan med ockerhyror och områden delas upp efter "vi och dem", där "vi områden" tilldelas resurser medan "dem områden" får förfalla bäst de vill. Makthavare bör sluta tillskriva områden de själva missköter för "problemområden" och i stället ta ansvar genom till exempel rättvis resursfördelning.

Jag hoppas att kvinnan jag pratade med på bussen en dag slipper känna sig orolig för att hennes dotter inte ska få jobb eller bostad på grund av sin härkomst, efternamn och klass.

Jag hoppas att alliansen förlorar valet för jag tycker att politiker som får ansvar att leda ett helt land ska föra en jämlik politik med en jämn resursfördelning - ekonomiskt, socialt och kulturellt.

Hur kommer det sig att Moderaterna låter Kristdemokraterna ta hand om bostadspolitiken när de sätter bromsklossar i bostadsbyggandet.

Istället kommer KD med förslag om att ta marknadshyror och privatisera hyresrätter.

Hur kommer det sig att vi trots stor bostadsbrist, inte talar om ett nytt miljonprogram?





Sara Abdollahi



Skribent och socialdemokrat

