„Ce caută o sondă la Dudeștii Vechi?”, e întrebarea cu care începea spotul dintre formațiile care cântau la Embargo Fest. Deși festivalul ecologist s-a terminat cu o furtună violentă înainte de ora programată, toți oamenii au rămas teferi.

Embargo s-a născut din lupta localnicilor împotriva firmelor străine care și-au anunțat intenția de a exploata hidrocarburi (petrol și gaze). Intenție anunțată fix după ce România a văzut unele dintre cele mai mari proteste ecologiste.

Mai ții minte Răscoala de la Pungești? Prin octombrie 2013, un cordon uman a împiedicat doar temporar intrarea gigantului Chevron în localitatea vasluiană. Până în decembrie, drumul public a fost închis. Nimeni nu avea voie să intre aproape de localitate, nici măcar presa. Locul a devenit ținut polițienesc.

Lucrările copiilor de la Embargo fest, expuse la finalul zilei de creație.

În Câmpia de Vest însă, cei de la NIS Petrol se jură că nu caută gaze de șist, ci sunt axați pe petrol. Așa că în zonă au apărut sonde. Iar localități din apropiere, ca Periam sau Biled, erau clar pe hartă pentru explorarea inclusiv a resurselor neconvenționale (gaze de șist, prin metoda fracturării hidraulice — ajunsă cunoscută prin lume drept „fracking”).

Lunile trecute, România Liberă a aflat că ei vor începe extracția de gaze, deși „rușii nu au făcut niciun anunț în acest sens încă din 2013, când rezultatele unor explorări făcute în perimetrul Jimbolia au relevat existența unor rezerve semnificative de gaze și petrol”. Chiar și așa, aceeași firmă nu i-a convins nici pe bihoreni de bunele intenții.

Am discutat cu câțiva dintre oamenii care erau implicați în mișcarea activistă anii trecuți, dar și cu o expozantă. Mi-au povestit cum era să fie călcați cu mașina de firmele de prospecțiuni, dar și cum poate cultura să revitalizeze rezistența din Dudeștii Vechi.

Răzvan Munteanu

„Să-ți zic pe scurt. Acum șapte ani au apărut firmele de prospecțiuni în zonă. Scopul lor era să sondeze. Adică veneau cu niște utilaje, intrau pe pământurile agricole ale oamenilor (grâu, porumb), și justificau asta prin «statul ne dă voie, nu trebuie să cerem permisiune». Asta nu era adevărat, dar cu ajutorul autorităților locale și a amenințărilor cu judecata au început să sondeze și să prospecteze toată zona.

Apoi, acum doi ani și jumătate, a câștigat un primar care în campania electorală a zis că e împotriva sondelor. Adunase o gașcă de oameni din Dudești care au credibilitate. Inclusiv eu l-am susținut, că am zis că vine un primar care va lupta de partea noastră. A câștigat în iunie 2016, și le-a dat toate autorizațiile. S-a ridicat sonda.

Acum, actuala administrație le vinde apă din puțul din care bea toată comuna. Nu-i de ajuns că și-așa aveam probleme mari cu arsenul, care-i în apă în concentrație triplă față de valoarea limită. La ultimele zile ale comunei, au pus și două steaguri cu NIS Petrol în fața scenei, că vor să-i integreze în comunitate.

Ce mă deranjează cel mai tare e că nu se vorbește despre treaba asta. S-a vorbit, dar acum toată lumea tace, că e o chestie de anduranță între noi și ei, ca la Colectiv sau protestele recente.

Toată Câmpia de Vest, din sud și până la Băile Felix, e dată la companii străine. Începe de pe la Jimbolia, unde sunt două sonde. La Beba Veche sunt trei. Jos îs italieni și olandezi, aici ruși, sus englezi… plin, nu contează!

Oricum au plecat mulți din cauză că și-au vândut pământul. Când eram mic, eram doar vreo doi români în Dudești, și ni se zicea «vlăhă». Acum îs 50% bulgari. Biserica-i goală, ce să-ți mai zic…”

Ivan Vasilchin

Ivan, la atelierul de pictură pentru copii pe care l-a condus.

„În iulie 2014, am aflat că vor să vină și să exploateze hidrocarburi aici. Chiar mă întorsesem de la Dunăre și auzisem că se prospectează. Cu toate că era la doar un an după valurile de proteste de la Pungești, oameni de-aici stăteau liniștiți. Mi s-a părut ciudat.

Negocierile s-au dus în interior, cu ușile închise. Au obținut un acord de principiu din partea Primăriei, dar care în mod normal le-ar fi dat dreptul să intre doar pe terenurile publice, lucru de care s-au prevalat ca să intre și pe proprietățile private. În plus, au mizat pe faptul că oamenii nu sunt foarte informați. Și că, până se trezesc, treaba e oricum făcută.

Nu știam ce să facem în acea vară, dar doream să aflăm vor să facă și ce efecte negative vor avea aceste exploatări în viitor. Legislația oricum e un pic ambiguă. S-au legat de așa-zisa lege a servituții de trecere, despre care ziceau că «ne dă dreptul să facem prospecțiuni». Dar însăși denumirea acesteia ne spune ca e vorba de un drept de trecere, nu unul de a executa lucrări pe acea proprietate. Atunci am luat avocați și am încercat să găsim aliați în cei de la Protecția Mediului, dar nu au fost soluții care să schimbe situația pe termen lung. Iar sistemul e atât de bine gândit încât pică unu’, vine altu’.

Mișcarea a fost mai intensă prin 2014–2016, după care am cam intrat pe stand-by. Adică după trei ani de proteste, rândurile s-au subțiat destul de mult. Iar când suntem puțini, e mai ușor să ne discrediteze. Despre mine s-au zvonit o mie și una de povești defăimătoare în perioada aceea.”

„Directorul de atunci de la Geolink a vrut să dea cu mașina peste mine, într-un moment în care ne-am dus să-i invităm în modul cel mai civilizat la o dezbatere publică ce urma să aibă loc la Cenad (o localitate din apropiere, către granița cu Ungaria).”

„Iar la Sânnicolau Mare au deschis un proces. Asta pentru că la Cenad ne-am dus în câmp cu un proprietar care nu și-a dat acordul să-i fie călcat terenul. Procedura următoare era sugerată chiar de polițiști: dacă găseam vreun dispozitiv inistalat fără acordul proprietarului, sunam la 112, iar ei veneau și ne asistau, în sensul că preluau tot ce găseam.

Ei bine, la Cenad eram cu Digi24 după noi. Deși sunasem la 112, a zis că putem să facem ce vrem. Practic, au refuzat să vină, așa că ne-am pus și am strâns noi aparatura aia și am pus-o la marginea drumului. După lăsarea serii, cineva a dat foc la căcaturile alea de aparate, iar noi ne-am trezit cu poliție și cu anchetă. I-au luat ăștia pe doi copii drept martori, care mă acuzau pe mine și o ONG-istă de mediu că am fi dat foc la chestiile alea. E puerilă treaba, din moment ce am făcut treaba atât de publică, atât autorităților, cât și cu televiziunea după noi.

Am tot fost în tribunale, inclusiv acum o săptămână. Ultima dată, judecătoarea a întors dosarul procurorului, să mai aducă probe. Iar acesta a cerut clasarea. În plus, și prejudiciul era inventat: 21 000 de dolari. Îți dai seama.

Într-un fel, ne dăm acum seama, după cinci ani, că mare lucru n-am făcut. Dar a luat ființă festivalul anul trecut. Individual, mesajul meu ar fi «nu fiți sclavii corporațiilor și nici buni consumatori, cum ne îndeamnă televizorul». Scuze, acum trebuie să mă întorc la atelierul de pictură pentru copii.”

Gabriela Gunter

„În 2014, când era vârful protestelor, era foarte greu de explicat oamenilor ce drepturi au și ce-i așteaptă. Nu știau că nu-s obligați să zică «da» când veneau cei de la firmele de prospecțiuni. Dar cei care se judecă cu ei au primit și de la CCR soluții favorabile. Ele spun că aceste companii nu au voie să calce pe terenul tău privat și să facă ce vor. Așa că dacă toți oamenii s-ar mobiliza, ar fi toată lumea fericită, că n-ar mai avea acces de la suprafață.

Munca noastră a fost de întâlniri cu localnicii la dezbateri și chestii ce țin de educație juridică. Din păcate, mișcarea activistă s-a stins aici, din cauză că lumea mai tre’ să-și vadă și de viața cotidiană. Eco-civismul e un mod de viață. E un lucru pe care trebuie s-o faci zi de zi, cam cum era Alburnus Maior împotriva exploatării de la Roșia Montană. Din păcate, n-am reușit atunci să facem o asociație. În schimb, companiile petroliere au și timp, și bani, și prietenia guvernelor precedente.

N-avem o problemă cu lumea care vrea să facă business pe-aici. Doar că aceste companii distrug prin ceea ce fac. Chiar mă uitam aseară la reacțiile oamenilor când vedeau filmulețul cu sonda. Foarte mulți încă sunt șocați și nu știu, după atâția ani, despre ce se întâmplă. Că multe lucruri se ascund din discursul public. Chiar dacă mare lucru nu se mai poate face împotriva acestor două sonde acum, măcar pentru bătăliile din viitor e bună conștientizarea.

Iar cel mai trist e că treaba asta a iscat conflicte inter și intrafamiliale, că tot pomeneam de Roșia Montană. Plus multă lume care a plecat la oraș, să caute de muncă sau obosiți cu ce se întâmplă aici.”

În afară de episodul cu mașina care era să dea peste Ivan, intimidări fizice nu prea au avut curaj să întreprindă cei de la companii.”

„Trimiteau scrisori la localnici cum că «îți cer 5 000 de euro pe zi despăgubiri, și-ți iau casa și masa și tot, că în loc să-mi fac profitul, tu mă ții pe loc». Noi am făcut plângere, că astea-s deja amenințări. E de parcă ți-aș zice ție că «dacă nu scrii ce vreau eu, îți cer 70 000 de mii de euro». Dar, stai puțin — noi am semnat un contract sau ceva? Sunt chestii așa… la limita șantajului.”

„Împotriva lor, am avut avocați care au făcut scrisori de respingere. Banii au venit fie din sponsorizări, fie de la cei care au putut să contribuie financiar. Dar am avut și avocați pro-bono. Doar că, rând pe rând, după ce i-au câștigat pe primari, treburile au revenit de partea lor.

Situația de față e un fel de embargo invers: cei care exploatează aici hidrocarburile sunt NIS Petrol (Serbia), care-s o subsidiară a Gazprom (Rusia). Ele merg în Serbia să se fie prelucrate, iar noi o să cumpărăm motorina și benzina — dată lor aproape gratis — înapoi, scumpă.

M-ai întrebat de ce fac din punct de vedere profesional. Împreună cu soțul meu, am înființat o firmă de panouri fotovoltaice. Le instalăm cam toată Europa — dar și-n Asia, în țări ca Iran. Mai puțin în România, din cauza legislației prietenoase, dar nepracticabile. Așa că e mai bine dincolo. Ai prețuri bune, calitate, e altfel. Adică ok, tu poți să-ți iei trei panouri și să ți le pui acasă, pe baterie. Doar că e mult prea scump să renteze, că ele funcționează cel mai bine când sunt legate în rețea. În luna martie, Germania și-a obținut peste jumătate din energie din regenerabile.

Într-un fel, și asta face parte din lupta noastră. Cu fiecare panou instalat, le mai luăm câțiva cenți din profit.”

Petru Augustinov

„În această comună am copilărit, și m-am alăturat activiștilor din dorința ca fiecare dintre noi să poată locui liniștit.

Aici a fost o știință de a manipula lumea și de a o reduce la tăcere ca la carte, să zic așa. Au început sa promită că o să creeze locuri de muncă și așa mai departe. Dar nici un loc de muncă nu s-a creat. Poate vreun paznic dacă au angajat dar nici vorbă de specialiști, ingineri sau alte meserii.

Ei spun că nu extrag gaze de șist. Unii profesori din localitate au spus că nu sunt gaze de șist, dar mai sunt și alții, specialiști în domeniu, care spun că există.

Cel mai rău este că afectează pânza de apă freatică. Atât din cauză că-i scade nivelul, pentru că se extrag sute de cisterne de apă din subsol. Dar și din cauză că se introduc tot felul substanțe folosite pentru foraj. Faptul că se folosește din apa noastră comună este o problemă care sper să se rezolve. Asta de administrația locală depinde.

În plus, zona este destul de radioactivă. Din câte se poate vedea, ei ard în momentul de față gazul liber. Dacă asta face ca izotopii să se împrăștie peste terenurile agricole și în casele oamenilor, e nasol.”

Annika Sandor

„În iunie fac douăzeci de ani de când am venit din Suedia în România, împreună cu soțul meu. În timpul ăsta, ba m-am ocupat de o pensiune în afara Timișoarei, ba am și predat suedeză la Universitate.

Dar recent am redescoperit iubirea față de fotografie. Așa că am adus expoziția mea aici, la Dudeștii Vechi, după ce mi-a povestit Gabriela despre festival. Se numește «Momente din epoca de aur», pentru că, deși am venit aici abia după căderea comunismului, am strâns povești de la voi despre cum ați trăit, suferit, cum v-ați bucurat atunci, și le-am folosit în a crea această expoziție. În plus, poți spune că aproape c-am locuit în beciul unde-i Muzeul Consumatorului Comunist. Cumva, am vrut să aduc un omagiu poporului român și strategiilor voastre de supraviețuire. Un fel de mulțumesc pentru tot ce am învățat de la voi ultimi 20 de ani.

N-am prins comunismul, dar am prins postcomunismul. M-ai întrebat cum ar fi reacționat lumea în țara social-liberală din care vin, dacă apăreau companii petroliere care să exploateze hidrocarburi. Eu spun că probabil nu s-ar fi întâmplat.

Ecologia a ajuns să fie întipărită în generațiile care vin. De exemplu, soră-mea învăța reciclare la școală. Eu n-am prins era asta super ecologică, dar când am venit aici și-am văzut că lumea aruncă pe jos, am rămas un pic șocată. Însă o chestie de timp, nu poți să vii de-afară și să-i spui acelui om să n-o facă. E un sentiment de responsabilitate ce trebuie interiorizat.

Am sentimentul că e ca un pendul, iar în Suedia s-a ajuns să se considere natura mai importantă decât omul, așa că vine înapoi pendulul. Asta pe mine mă deranjează deja. La voi s-a ajuns cumva maxim direcția cealaltă, iar acum începe să o ia în cea bună. O să ne întâlnim undeva la mijloc, sunt convinsă.”