Curtea Supremă de Justiție a respins astăzi apelul colonelului în rezervă Ioan Ficior (89 de ani) și a decis să mențină condamnarea pronunțată pe fond de Curtea de Apel București, la 20 de ani de închisoare. Odată cu emiterea mandatului de arestare, polițiștii vor merge la apartamentul lui Ficior de patru camere din București pentru a-l ridica și a-l duce la Penitenciarul Rahova.

După Alexandru Vișinescu, Ficior este al doilea fost șef de închisoare din Gulagul comunist pe care Justiția îl condamnă pentru tatamente inumane (crime împotriva umanității). Condamnările sunt rezultatul direct al campaniei ”Dosarul torționarilor”, demarată de Institutul de Investigare a Crimelor Comunismului (IICCMER) începând cu vara anului 2013, atât de demonizată de unii ”părerologi” în ale comunismului.

Ele dovedesc în definitiv justețea demersului, autenticitatea probelor și veridicitatea faptelor cu care Institutul a sesizat Parchetul. Fără efortul unor oameni dedicați cu care am lucrat la IICCMER, a unor jurnaliști care ne-au sprijinit și a unor procurori destoinici, nu s-ar fi ajuns aici, sentința recentă fiind un motiv în plus să le mulțumesc încă odată tuturor. De astăzi, istoria are încă un vinovat dovedit de Justiție și trecut în lista responsabililor de crime și teroare în masă practicate în această țară acum 50 de ani.

Atrocitățile lui Ficior comise în fruntea lagărului de muncă de la Periprava din Delta Dunării sunt astăzi bine cunoscute. Peste 100 de deținuți politici au murit aici între 1958 și 1963, când el s-a aflat în fruntea lagărului. 1 din 5 decedați avea sub 30 de ani.

Foamea a fost principala cauză a deceselor de la Periprava. Regimul de exterminare instaurat de Ficior, devenit la 30 de ani numărul doi în conducerea lagărului și ajuns repede un zbir de o ferocitate care i-a îngrozit pe supraviețuitori, nu le-a acordat prea multe șanse celor închiși. Fostul electrician, școlit la confrainformații militare, a transformat lagărul într-un iad. Cu puțin timp înainte ca el să devină comandant, în toamna lui 1960, aici ajung mii de deținuți din alte lagăre și închisori politice. Un mic oraș în care ”micul dictator” Ficior îl imită pe ”marele dictator” Gheorghiu-Dej.

La Periprava se murea pe capete în suferințe greu de descris din cauza mizeriei, a condițiilor climatice vitrege, a bătăilor, a muncii istovitoare și a torturii psihice. Ficior le spunea deținuților că nu au venit în lagăr pentru a trăi, ci pentru a muri. Pe lângă teroarea de fi închiși la marginea lumii, în care nu exista decât regula că orice zi care trece este o victorie a vieții împotriva morții, deținuții au avut de înfruntat Marea Foame. Decesele zilnice îl făceau pe fostul comandant să afirme sentențios că astfel ”patria avea o bucată de pâine în plus”.

Așa cum își amintea actorul Mitică Popescu, unul dintre supraviețuitorii lagărului lui Ficior, la Periprava ”foamea era îngrozitoare. Ne dădea o zeamă de arpacaș și un colț de pâine. Mâncai cel mai bine când visai”. Alți supraviețuitori își aminteau la rândul lor: ”De foame se auzeau deținuții mestecând, noaptea, în somn”. Șeful asociației foștilor deținuți politici, Octav Bjoza, închis și el la Periprava pe vremea lui Ficior, rememora foamea cumplită din lagăr: ”au fost perioade când am mâncat 24 de deținuți dintr-o pâine de 2 Kg”. Și patria, vorba lui Ficior, avea astfel o bucată de pâine în plus.

Vlăguiți de foame, de bolile generate de apa băută direct din Dunăre, istoviți de munca chinuitoare, torpiți de căldurile năucitoare vara și sfârșiți de crivățul iernii, epuizați psihic din cauza terorii dezlănțuite, deținuții politici au murit cu zecile. Sute de muribunzi au supraviețuit ca prin miracol. Există deținuți care au trecut pe la Periprva și care nu au gustat niciodată cât au fost închiși carne, brânză, lapte sau unt. În schimb, s-au hrănit cu șerpi, arici, broaște, rădăcini, ierburi, arpagic, porumb crud, găsite pe câmp și înfulecate pe nerăsuflate de frica bătăilor.

Odată cu condamnarea de astăzi, fostul colonel a pierdut totdată pensia de peste o mie de euro și a fost degradat la rangul de soldat. I s-au interzis drepturile civile pentru șapte ani și este obligat să plătească despăgubiri (în solidar cu statul român și cu instituțiile care au girat crimele pentru care a fost condamnat) de peste 300.000 euro victimelor, ca și cheltuielile de judecată.

Chiar dacă nu va mai avea pensie, viața în penitenciar nu va fi chiar un calvar pentru Ficior. În închisoarea unde va ajunge, va fi tratat omenește. Va avea trei mese pe zi, mai rar însă fructe și legume, dar un meniu îndestulător. Cel mai probabil, colegii bucătari îi vor pregăti seara un pachet pentru a doua zi cu cereale, lapte, un pliculeț de ceai sau cafea, zahăr, pâine albă sau neagră, gem, margarină și unt. Oricum, săptămânal va primi o rezervă de cafea sau ceai pentru a se servi oricând dorește. De Paști și Crăciun, va avea parte de preparatele tradiționale.

Cât a fost șef de lagăr, Ficior nu a simțit nici pe departe ce gust avea Marea Foame de la Periprava. Dar poate că a adulmecat mirosul morții din baraca unde erau stivuiți deținuții scheletici secerați de inaniție și adunați cu roaba din lanurile de stuf. Oricum ar fi fost, regimul de detenție din România lui 2017 îi va oferi ocazia să facă o comparație temeinică.

Acest text este asumat de autor în calitate exclusiv privată şi nu reprezintă punctul de vedere al nici uneia dintre instituţiile şi/sau organizaţiile la care acesta este angajat sau la care este afiliat.

[Sursa mărturiilor și informațiilor: Hotărârea penală nr. 58/2016 pronunțată la 30.03.2016 de Curtea de Apel București – Secția a II-a Penală]