Numai necazuri pe capul OMV! Că au rămas fără șansa de-a lua gazele din Marea Neagră pe nimic e doar picătura care a umplut paharul.

Pentru că în ultimul an au tot curs facturile pentru cele șase decenii pe post de sifon al Gazprom.

De câteva luni încoace, Departamentul de Stat american a tot amenințat că la va impune sancțiuni companiilor europene care participă la proiectul Nord Stream 2, a doua conductă pe sub Marea Baltică, de 1200 KM, care va aduce gaz rusesc în Europa.

„Am spus clar că firmele care colaborează la proiectul sectorului de conducte pentru exportul energiei din Rusia se angajează într-o activitate care implică riscul de sancţiuni. Conducta ar submina securitatea energetică şi stabilitatea generală a Europei, furnizând Rusiei unui alt instrument pentru constrângerea politică a ţărilor europene, în special a Ucrainei. Rusia înţelege că acest proiect dezbină Europa şi foloseşte acest lucru în avantajul său”

– Heather Nauert, purtător de cuvânt al departamentului de Stat

OMV intrase în proiect în disperare de cauză: capacitatea totală de 110 miliarde de metri cubi pe an face micul sifon de la Viena irelevant pe piață. Numai că, spre deosebire de comaniile germane participante, OMV nu are forța politică să se opună sancțiunilor.

Austriecii sperau să își diversifice întrucâtva aprovizionarea cu gaz venit de la explorările pe care le operează în România (Marea Neagră) și Norvegia (Marea Nordului). Dar chiar norvegienii s-au declarat, abia în mai, „not happy” cu manevrele prin care OMV tot face schimburi de active cu Gazprom prin Rusia…

„Nu suntem fericiți pentru înțelegerea asta, pentru că vrem să avem o ofertă diversificată pentru Europa (…) Este important pentru europeni, să știe că au Norvegia pe post de producător stabil. Cu Gazprom la raft, unii ar putea să înceapă să aibă dubii”

– Terje Soeviknes, ministrul Energiei din Norvegia

Cât despre gazul din Marea Neagră, principala lovitură a venit nu acum ci anul trecut, când Viktor Orban a decis să reteze proiectul conductei BRUA (Bulgaria-România-Ungaria-Austria) la el în țară și să o transforme astfel în „BRU”. De la not happy la not fun:

„Nu ne amuză deloc faptul că, acum, conducta BRUA se oprește în Ungaria. Este acum în discuție atragerea Slovaciei în proiect, dar nu este o variantă care să ne convină, pentru că asta înseamnă costuri suplimentare pentru clienții noștri. Din această cauză, traseul nu este conexiunea ideală.”

– Manfred Leitner, membru al board-ului executiv OMV

Nasol moment, mișto coliva!

OMV se trezește izolată din toate direcțiile tocmai când se pregătea să investească 10 miliarde de euro în rafinare și petrochimie, direcții pe care le-a lăsat în plan secundar în ultimul deceniu.

OMV a preluat Petrom împreună cu două rafinării – Brazi (Ploiești) și Arpechim (Pitești). În 2011, Petrom a închis Arpechim, cea mai complexă și una dintre cele mai mari rafinării din România. Nu avea sens economic, au explicat ei.

Odată cu închiderea Arpechim s-a complicat teribil și funcționarea combinatului Oltchim din Râmnicu Vâlcea, gândit să funcționeze în tandem cu rafinăria, și pe care statul n-a mai reușit să îl vândă.

OMV deține în Viena faimoasa rafinărie Schwechat, cu o capacitate de aproape 10 milioane de tone pe an și este în parteneriat strâns cu producătorul chimic Borealis. Au preferat să le țină pe loc.

Chiar dacă salariile sunt de trei-patru ori mai mari decât în România.

Chiar dacă trebuie să importe petrol rusesc și kazah tocmai prin portul Trieste, deci ocolind Bosforul, apoi să-l pompeze prin conductă cale de 500 de kilometri.

Chiar dacă trebuie să se bazeze pe gaz de la Gazprom, supus hachițelor lui Putin, iar de acum – iată – ale lui Trump și ale altor licurici mai mici din regiune.

Altfel, capacitatea Arpechim este de doar 3,5 milioane de tone, însă rafinării și combinate chimice se mai găsesc în România. Ba chiar Oltchim a reușit cumva să iasă din gaură și așteaptă cu înfrigurare un pețitor serios, de talia OMV.

Deci timpul nu-i de tot pierdut!

Este poate momentul ca OMV să renunțe la ambiția de a căra materie primă prin jumătate de europă ca să o prelucreze într-un oraș imperial frumos, care merită mai puțină poluare. Pe când în Pitești, oamenii s-ar bucura să vadă flacăra combinatului aprinsă iar.

E mai ieftin să transporți doar benzina și plasticul decât tot petrolul. Dacă își face toate calculele de oportunitate pe 10 ani, cu siguranță Schwechat devine mai rentabilă ca fier vechi!

România este mai aproape de resurse, are baza industrială și oameni calificați, școli de specialitate, costuri competitive și un bazin de desfacere generos, emergent – Balcanii.

Gazele și petrolul românesc de pe mare sau de pe uscat, plus ce mai vine pe conducta BRU și chiar ce mai poate cumpăra OMV de la Gazprom în virtutea deceniilor de tradiție pot fi prelucrate chiar aici, cu profit mai bun pentru acționari.

Odată cu exploatările offshore din Golful Mexic, industria petrochimică americană, până atunci rămasă în urmă, a cunoscut un adevărat boom. Acolo este cea mai mare valoare adăugată, mai ceva decât în vânzarea efectivă a gazului.

Însă companiile vechi și noi au ales să vină cât mai aproape de Houston și împrejurimi; nu au pornit proiecte nebunești de construcție de țevi care să ducă gazul în state privilegiate ale SUA. Poate că nici nu există state privilegiate… Distanțele contează.

După cum arată harta, traseul economic pentru gazele și petrolul din Marea Neagră începe la Năvodari și se termină undeva la Suplacu de Barcău, cu un popas lung între Pitești și Râmnicu Vâlcea.

Welcome to Romania!

Toate articolele despre legea offshore: