Selvom Thorvald Stauning var en gift mand, afholdt det ham ikke fra at aflægge et natligt besøg hos Ane Jonanne Petersen, der var kendt i prostitutionskredse som Pepita.

Han blev afsløret af en årvågen betjent, der så den daværende folketingskandidat for Socialdemokratiet gå ind til den prostituerede kvinde i hendes ejendom på Sandgravvej 1 i Aarhus klokken tre om morgenen den 9. maj 1903.

Men selvom Stauning, der senere blev Danmarks statsminister og sad i sammenlagt 15 år og ni måneder, under et forhør indrømmede, at han havde haft samleje med Pepita og betalt hende to kroner og nogle småmønter for ulejligheden, så var det ikke ham, der fik ordensmagten på nakken, men derimod Pepita, der måtte stille op til forbryderalbummet. Hun var ved århundreskiftet straffet syv gange for prostitution. Ottende gang, med Danmarks kommende statsminister, blev hun idømt 90 dages tvangsarbejde og betaling af sagens omkostninger.

Fristet af et får

Det fremgår af bogen 'Forbrydelsens ansigt', der udkommer i dag. Bogen beskriver, hvorfor politiet begyndte at tage forbryderbilleder og beskriver historien bag en lang række ansigter, der alle har det til fælles, at de er røget i politiets fælde som forbrydere.

I bogen kan man læse fascinerende og frygtindgydende historier som den om Niels Christian Peter Pedersen, der under et ophold i Vorsaa ved Dronninglund blev seksuelt fristet af et får, som han trak med sig ned i en grøft. Han opdagede ikke, at hans behandling af fåret gjorde, at dets kønsdele blødte, ligesom hans eget lem også var blevet blodigt.

Tog livet af sin søn

Men nogle naboer havde set ham, da han forlod gerningsstedet, og da forbrydelsen blev opdaget og det mærkede får var blevet aflivet og begravet, blev Niels Christian Peter Pedersen efterlyst. Han tilstod på stedet og blev idømt otte måneders forbedringshusarbejde.

En anden af bogens tragiske skæbner handler om den 17-årige tjenestepige Ingrid Sofie Lauritzen. Hun var blevet gravid og fødte i hemmelighed på sit værelse i huset på Marselisborg Allé i Aarhus. Men fruen i huset opdagede, hvad der var sket og tilkaldte en jordemoder. Det var først, da jordemoderen tog barnet op fra sengen, at de opdagede, at den højre side af barnets hjerneskal var knust, og at en del af hovedet manglede. Blandt andet det ene øre. Men barnet trak stadig vejret.

Ingrid fortalte nu, at hun i sin rådvildhed havde tagt barnet ved det ene ben og svinget det rundt, så det slog sit hoved hårdt mod foden til kakkelovnen. Da hun så, at barnet stadig levede, fortrød hun og lagde sig i sengen med barnet ved sin side.

Drengen blev døbt på stedet og navngivet Jens efter Ingrid Sofie Lauritzens far. Kort efter døde han.

Den 17-årige tjenestepige blev idømt 18 måneders forbedringshusarbejde.

Alle de tidlige kriminalsager og historien bag brugen af forbryderbilleder i Danmark kan læses i bogen 'Forbrydelsens ansigt', der udkom i går.