I sidste uge testede jeg ansigtsgenkendelsesteknologi for første gang, og hvad jeg troede kun var muligt i tech-dystopier som Black Mirror-serien på Netflix, eller i lande som Kina, Rusland og England, var nu meget virkeligt: Jeg havde scannet et grynet billede af et ansigt, en fremmet dansk kvindes ansigt, og med et fingerknips havde algoritmen fundet navnet på kvinden. Det vilde var, at algoritmen ikke bare havde fundet det billede, jeg havde scannet, som var taget til en politisk demonstration i København, men et andet billede, hvor kvinden ser ganske anderledes ud. Min menneskehjerne havde aldrig selv gættet, det var hende, hvis jeg havde holdt de to ansigter op mod hinanden. Men det var altså hende.

Teknologi som det her gør vores ansigter til id-kort. Og perspektiverne i det … gulp. De har vidtrækkende konsekvenser for vores privatliv. Det er i den grad værd at forstå lige nu, hvor stemningen i Folketinget er mere positiv over for ansigtsgenkendelsesteknologi som redskab for statsmagten end nogensinde før. Ligesom det er vigtigt at forstå, hvordan det egentlig fungerer. Men først lidt baggrund:

Op til testen havde jeg hørt Nick Hækkerup, vores justitsminister, sige fra Folketingets talerstol sidste uge, at øget overvågning giver danskerne mere frihed, fordi, sagde han: “Hvis vi ødelægger trygheden i samfundet, ødelægger vi friheden i samfundet. Uden tryghed, ingen frihed.” Han gentog: “Uden tryghed, ingen frihed.” Og, sagde Hækkerup videre, “hvis man siger, det er rigtigt, så følger det logisk heraf, at med overvågning stiger friheden”. Dog med det lille forbehold, at vi “… afgiver en lille smule frihed, når vi bliver overvåget, fordi der er nogle andre, der ser, hvad jeg gør, og fordi jeg ikke vil gøre, hvad jeg ellers ville gøre”, ræsonnerede justitsministeren.

Hækkerup var hevet i folketingssalen for at forsvare øget overvågning, fordi Alternativet har stillet et beslutningsforslag om at “forbyde offentlige myndigheders anvendelse af ansigtsgenkendelsesteknologi i det offentlige rum”. Forslaget skal behandles i begyndelsen af 2020. Da Alternativets retsordfører, Sikandar Siddique, fremlagde forslaget på talerstolen, sagde han, at partiet ikke ønsker “et samfund, hvor vi masseovervåger, fordi vi er bange for kriminelle”. Fordi, sagde han: “Hvad bliver det næste? En chip i armen?”

Tv-kameraer udstyret med ansigtsgenkendelsesteknologi er ikke en del af regeringens såkaldte trygheds- og sikkerhedspakke fra efteråret, som i sidste uge blev sendt i høring. Regeringens pakke vil give politiet 300 ekstra overvågningskameraer, overvågningsdroner og -køretøjer og vil pålægge alle offentlige myndigheder og private at registrere deres tv-kameraer, så politiet i “ekstraordinære” tilfælde kan få adgang til et tv-kameras livestreaming i eksempelvis et boligkvarter. Tv-kameraer skal også have lov til at overvåge et større område omkring en bygning end tilladt i dag. Men altså ikke med tilføjelsen af ansigtsgenkendelsesteknologien – i udgangspunktet, i al fald. For, sagde justitsministeren fra talerstolen:

“Jeg er ikke i tvivl om, at man kan bekæmpe kriminalitet med ansigtsgenkendelsesteknologi. Men det rejser også nogle principielle spørgsmål – det er ikke en af de løsninger, man skal gribe til i en fart. Men jeg siger heller ikke, det er noget, vi ikke skal gøre.”