På tv kender vi dem som studieværter med slips, nystrøgne skjorter og et seriøst blik, som til både morgenmaden og aftenkaffen fortæller os, hvad der sker i verden. De er troværdige, og den troværdighed betaler virksomheder gerne for, når de hyrer dem til forskellige arrangementer.

For nylig kom det frem, at TV 2’s nyhedsvært Mikael Kamber havde ageret konferencier ved Praktiserende Lægers Organisations stormøde under lægekonflikten, og at han »normalt får 20.000 til 30.000 kroner for et arrangement af denne karakter«, som han sagde til Jyllands-Posten.

Sidste weekend løb det årlige folkemøde på Bornholm, hvor journalister, politikere og lobbyister taler, debatterer og drikker fadøl, af stablen. Her var flere prominente studieværter fra TV 2 og DR, som BT har beskrevet, hyret ved forskellige events, arrangeret af såvel offentlige som private arrangører.

Men kan man som journalist bevare sin troværdighed, når man modtager penge af virksomheder eller organisationer, som man risikerer at skulle interviewe kritisk senere.

TV 2’s nyhedsvært Jens Gaardbo, var til folkemødet hyret til tre forskellige arrangementer, som ifølge BT blev betalt af McDonalds, biotekfirmaet Biogen Idec, SOS Børnebyerne, medicinalfirmaet Jansen-Cilag og Psykiatrifonden. Selv understreger Gaardbo, at han var hyret af kommunikationsbureauet Kasters, og derfor ikke fik penge direkte fra virksomhederne. Og han mener ikke, at hans troværdighed er stækket.

»Jeg synes godt, at man som journalist kan tage den slags bijob. Men vi er nødt til at tænke på, hvad vi signalerer, og der en helt masse ting, vi må sige nej til. Jeg har gjort det her i 20-25 år, og jeg har været utrolig observant i forhold til, om min integritet som journalist kan blive truet af et arrangement. Hvis jeg for eksempel får penge af nogen om mandagen, som jeg risikerer at få i studiet om fredagen, vil det jo være ubehageligt,« siger han og fortsætter: »Til folkemødet havde jeg nogle job, hvor jeg interviewede folk kritisk, også McDonalds. Men om aftenen sad jeg så og skålede med to ministre og deres embedsmænd. Vi sang sange og havde det skidesjovt. Er det ikke mere korrumperende end det andet? Jeg synes nærmere, det er der, vi skal passe på. Når vi er på fornavn og sidder hygger. Og ikke når jeg stiller kritiske spørgsmål i et telt. Men jeg synes ikke, at der er et reelt dokumenteret problem med studieværters troværdighed, så vi skal også passe på, at det ikke bliver en heksejagt.«

Registrering af bijob

Spørger man Jørgen Poulsen, forsker i kommunikation, journalistik og medier på Roskilde Universitet, er det »afgjort ikke godt for journalisters og særligt de kendte studieværters troværdighed, men meget almindeligt«, at de tager betalte bijob ved siden af deres hovedjob.

»Man kan jo aldrig vide, om det er et problem for deres habilitet som journalister. Men i forhold til deres troværdighed, så er det jo et problem allerede idet tanken om, at det har betydning, opstår hos seeren,« siger han og foreslår som løsning, at man kunne lave et nævn, hvor journalister skal indberette deres bijob, ligesom lægerne har.

»Så kunne det nævn tage stilling til, om vi har et problem. Det ville nok være den ideelle løsning, for man kan ikke forbyde det. Det er jo trods alt et frit land, vi lever i.«

Tanken om at registrere journalisters bijob er også en løsning, lytternes og seernes redaktør på DR, Jacob Mollerup, gerne så indført på for DR’s journalister. Det vil give noget at diskutere ud fra, mener han.

»I langt de fleste tilfælde tror jeg, at folk er professionelle nok til, at de kan lave et kritisk interview med en kilde, selv om de har sagt ja til et bijob for dem. Men det er også klart, at der er et potentielt problem, og derfor synes jeg, at man skal gøre det så gennemsigtigt som muligt. Man må finde en balance, og så må man kunne stå på mål for det, man siger ja til,« siger han.

Ikke et problem

Både DR og TV 2 har helt klare regler for, hvilke bijob deres journalister må og ikke må tage. Blandt andet at bijobbene ikke må skabe tvivl om journalistens eller mediets troværdighed og uafhængighed, at man ikke må medvirke til medietræning, og at journalisten skal have bijobbet godkendt af sin chef. Og derfor mener nyhedsdirektør på DR, Ulrik Haagerup ikke, at de har et problem.

»Der er selvfølgelig en fare for, at man kommer til at optræde på en måde, som risikerer at kompromittere DR’s eller den enkelte medarbejders uafhængighed. Men det er en balance, og vi er meget opmærksomme på, at nogle ting er i orden, og så er der nogle ting, man bestemt ikke kan,« siger han.

Heller ikke TV 2’s nyhedsdirektør, Michael Dyrby, mener, at stationen har et problem i forhold til journalisternes bijob. Men han er opmærksom på, at alene mistanken kan være med til at skabe et problem.

»Jeg mener ikke, at der er et problem, for det kræver noget helt andet og nogle helt andre størrelsesforhold at være i en form for afhængighed. Men det er klart, at hvis jeg er den eneste i Danmark, der synes det, så er der et problem. Hvis rigtig mange synes, at det er problematisk, så bliver det et problem. Derfor er vi nødt til at forholde os til det og have en meget stærk styring på det, og det er noget, vi ser på, om vi skal stramme op på,« siger han og fortsætter: »Men de fleste danske journalister ved godt, at de kun har én ting at sælge som arbejdskraft, og det er deres troværdighed. Hvis de pludselig kommer i lommen på nogen, så har de ikke noget at tilbyde en arbejdsgiver, og det er de fuldstændig bevidste om.«