Suomalaisen urheilun omintakeisimpiin hahmoihin lukeutunut Ville Lyytikäinen räyhäsi ja riiteli, mutta myös auttoi monia. Valitettavasti kukaan ei voinut auttaa häntä.

Juttu on julkaistu alun perin Urheilulehdessä 12/2019. Tilaa Urheilulehti täältä.

Neljäs helmikuuta 2017 piti olla Ville Lyytikäisen 50-vuotissyntymäpäivä. Se muuttui hänen hautajaispäiväkseen.

Kallion kirkossa järjestetyn siunaustilaisuuden jälkeen Lyytikäisen pitkäaikaiset ystävät, jalkapalloseura SJK:n omistaja Raimo Sarajärvi ja valmentaja Sixten Boström juttelivat.

Sarajärvi sopi Boströmin kanssa mentorointiavusta, sillä hänen ja valmentaja Simo Valakarin välit olivat alkaneet rakoilla.

Mentorointi jäi väliin. Hautajaisista ehti kulua vain kaksi viikkoa, kun SJK palkkasi Boströmin Valakarin tilalle joukkueen päävalmentajaksi.

Aivan kuin Lyytikäinen olisi suunnitellut kaiken etukäteen. Vielä yksi diili haudan takaa.

Missä ikinä Lyytikäinen viettääkään iankaikkisuuttaan, hän pitäisi tästä anekdootista – kaikessa sen synkkyydessä. Hän luultavasti haluaisi värittää sitä lisää, sillä Lyytikäinen eli tarinoista.

– Anna kun minä kerron tämän. Kerron sen paremmin kuin sinä, oli Lyytikäisen vakiolauseita tapahtumista, joissa hän ei alun alkaen ollut edes paikalla.

Tarinat ovat kertojien näkemyksiä asioista. Ne sisältävät aina valintoja. Toista asiaa painotetaan, toiset jätetään kokonaan kertomatta.

Lyytikäinen oli sen verran originelli, ristiriitainen, värikäs, kiistelty ja erikoinen hahmo suomalaisessa urheilussa, että ansaitsee tarinan itsekin.

Tämä on tarina Ville Lyytikäisestä.

Lyytikäinen ei ole kuolemastaan huolimatta kadonnut kahdessa vuodessa urheilusta eikä varsinkaan kotimaisesta jalkapallosta. Hänen nimensä tulee edelleen jatkuvasti vastaan.

Rovaniemen Palloseuran puheenjohtaja Risto Niva perusteli seuran rohkeaa päätöstä palkata kokematon Toni Koskela valmentajakseen sillä, ettei ollut unohtanut Lyytikäisen kehuja suojatistaan.

Ville Lyytikäinen menehtyi Helsingissä 19. joulukuuta 2016. Kuva on vuodelta 2001, jolloin Lyytikäinen vaikutti FC Jokerien valmentajana.­

Riku Riskin kieltäytyminen maajoukkueen matkasta Qatariin eettisiin syihin vedoten sai miettimään, mitäköhän Riskin agenttina toiminut Lyytikäinen ajattelisi tästä kaikesta?

Eero Markkasen siirto Indonesiaan palautti mieliin, miten vielä vuonna 2014 Lyytikäinen neuvotteli hänelle sopimuksen Real Madridiin.

Huuhkajien Kansojen liigan joukkueessa oli syksyllä mukana avauskokoonpanon verran Lyytikäisen aiemmin edustamia pelaajia.

Ammattilaispelaajasta kiinteistövälitysyrittäjäksi siirtynyt Roni Porokara kertoi Jalkapallon Pelaajayhdistyksen haastattelussa, millaiset pohjat on saanut uudelle alalleen.

– Jos jotain haluaa tehdä, se pitää tehdä. Turha piipitys ei auta mitään. Se pätee myös siviiliduunissa. Ja kun on käynyt Ville Lyytikäisen koulun, aika hyvän pohjan siitä sai.

Virkkeen alun voisi kuulla hyvin myös Lyytikäisen sanomana. Turha piipitys ei auta.

Suorapuheinen Lyytikäinen osasi olla avulias, lojaali, ammattitaitoinen, tarkkanäköinen ja äärettömän humoristinen monessa eri roolissaan.

Sitten hän saattoi olla myös täysin sietämätön kiusankappale, joka katkoi välejään ihmisiin ja lateli erinäisiä uhkauksia.

Äärimmäisyyksien ihminen.

Hän oli valmentaja, pelaaja-agentti, futiskoulujen järjestäjä, bisnesmies, Tikkurilan maalimainoksen poika, näyttelijä, kaikkien tuntema puolijulkkis, Palloliiton kriitikko, räksyttäjä ja urheilun rakastaja.

Yksi iso ristiriita.

Tikkurilan maalikasvoksi

Kun Lyytikäinen oli 13-vuotias, hän hyppäsi omin päin mallin uralle.

Hän oli tyypilliseen tapaansa potkimassa palloa, kun valokuvaaja tuli kysymään, saako ottaa pojasta kuvan.

Kuva päätyi ilmeisesti Fazerin keksimainokseen. Lyytikäisen kertoman tarinan mukaan Keke Rosberg syrjäytti hänet lopulta, tosin Fazer ei ole löytänyt tälle todisteita. Arkistoista löytyi vain kuva JJ Lehdosta Fazerin lippalakki päässä.

Mallinura lähti todistettavasti lentoon siinä vaiheessa, kun Lyytikäinen tuli kerran kotiin ja pyysi uutta jalkapalloa. Hän ei saanut sitä sillä kertaa, joten poika päätti kiikuttaa väsäämänsä promokuvakansion Kummitäti-mallitoimistoon.

Sitä kautta hän päätyi 1980-luvulla televisiossa pyörineisiin maaliyhtiö Tikkurilan Mestari ja poika -mainoksiin. Niissä Albin Bomanin esittämä maalarimestari ohjasi isällisesti Lyytikäistä ja puhutteli tätä ”poikana”.

Alaikäinen Lyytikäinen tienasi aluksi 21 800 markkaa vuodessa, mitä vastaan hän esiintyi seitsemässä mainoksessa.

Ville Lyytikäinen nousi suomalaisten tietoisuuteen Tikkurilan mainosten maalipoikana. Vierellä Albin »Bumski» Boman.­

Saadessaan myöhemmin tehdä itse sopimuksensa, hän onnistui nostamaan palkkansa 110 000 markkaan vuodessa. Se oli iso raha seitsemän päivän työstä.

Palkkioneuvottelut kuvasivat Lyytikäisen kykyjä bisnesmiehenä. Hän osasi tehdä diilejä, mutta ei osannut käsitellä rahaa.

Lyytikäisen ystävät muistavat, millaisia rahahuolia hänellä oli läpi elämänsä, kenties juuri siksi, että hän oli osannut aina myös takoa sitä.

Nuorelle koululaiselle yli sadantuhannen markan vuositulot tai esiintyminen valtakunnallisissa televisiolähetyksissä ei ollut pelkästään hyvä asia. Koulussa englanninopettaja joutui huomauttamaan Lyytikäiselle, että luokkahuoneessa hän ei ole tähti.

Nuoruuden rooli maalimainoksen poikana vainosi Lyytikäistä läpi koko elämänsä, sillä se käännettiin pilkaksi hänen aloittaessaan uraansa valmentajana.

Vielä enemmän häntä vainosi äitinsä kuolema. Lyytikäinen jäi puoliorvoksi kymmenvuotiaana. Äidin kuolema oli hänen elämänsä suurin tragedia.

Hyvä potkutekniikka

Lyytikäisen läheiset eivät tarkkaan muista, miten tämä hurahti jalkapalloon. Helsingin Munkkivuori oli joka tapauksessa ihanteellinen paikka asua, sillä Tali sijaitsi lähellä. Sieltä löytyi aina pelikavereita.

Niitä löytyi myös pihapiiristä. Lyytikäinen käytti ison osan vapaa-ajastaan jalkapalloon ja meni jossain vaiheessa mukaan HJK:n kaupunginosajoukkueeseen.

Ei hän ollut erityisen hyvä tai lahjakas. Potkutekniikka oli vahvuus. Sitä kautta hän päätyi armeijavuonnaan Vaasassa hetkeksi myös jenkkifutisjoukkueen potkaisijaksi.

Toinen vahvuus oli pelikäsitys. Elämänsä loppuun asti jalkapalloa Raittius- ja urheiluseura Zoomissa pelannut Lyytikäinen ei ollut nopea liikkeissään, mutta ajatus kentällä leikkasi.

Hän ymmärsi pelistä jo nuorena niin paljon, ettei pitänyt itseään erityisen hyvänä pelaajana.

Se ei vähentänyt intoa lajiin. Lyytikäinen keräsi pikkupoikana kuvia ja nimikirjoituksia. Hän lähetteli kirjeitä kansainvälisille tähdille ja sai Franz Beckenbauerilta tai tämän sihteeriltä jopa vastauksen.

Lapsuus mullistui kuitenkin äidin kuoltua. Lyytikäisen isä lähetti tämän kolmeksi viikoksi jalkapallokouluun Liverpooliin, jotta lapsella olisi surussa muuta mietittävää.

Liverpool saattoi muistuttaa häntä äitinsä tragediasta, sillä Lyytikäisestä tuli seuran verivihollisen Manchester Unitedin kannattaja.

Ylioppilaskirjoitusten ja armeijan jälkeen Lyytikäinen työskenteli muun muassa Silja Linella ja varastohommissa Tukholmassa. Siellä hän oppi ruotsin. Kielelle oli myöhemmin käyttöä. Hän kouluttautui myös urheiluhierojaksi, mutta ala ei sopinut hänelle alkuunkaan.

Lyytikäinen oli tuttu näky HIFK.n jääkiekko-otteluissakin, mutta jalkapallo oli suurin intohimo. Hän päätyi hyvin nuorena HJK:n juniorivalmentajaksi.

Tutustui helposti, katkoi välejä

Sukunsa puolelta karjalaistaustaisella Lyytikäisellä oli loistava kyky tutustua ihmisiin, vaikka vähintään yhtä hyvä hän oli myös katkomaan välejään.

Niinä hetkinä hän ilmoitti poistavansa riitakumppaninsa numeron puhelimestaan. Aina ei tiennyt, mikä välirikon ylipäätään aiheutti.

Mykkäkoulu saattoi kestää puoli vuotta. Lyytikäinen osasi ja halusi myös sopia. Ennen kuolemaansa hän ehti korjata välinsä useimpien kanssa.

Paavo Arhinmäki on yli kahdestakymmenestä tähän juttuun haastatellusta ihmisestä harvoja, jonka välit eivät olleet koskaan poikki Lyytikäisen kanssa.

– Lysse oli verkostoituja ennen kuin koko sanaa tiedettiin, Arhinmäki kuvailee.

Hän tutustui Lyytikäiseen jo pikkupoikana setänsä kautta, mutta heistä tuli läheiset vasta myöhemmin.

– Vihasin Villeä aluksi. Hän oli ylimielinen HJK:n valmentaja pröystäilevässä Klubi-takissaan, Käpylän Pallon junioreissa pelannut Arhinmäki sanoo.

Arhinmäki ei ole koskaan peitellyt HJK-inhoaan. Sen vuoksi Lyytikäinen nautti täysin rinnoin tilanteesta, jossa KäPan ja HJK:n juniorien harjoitukset jouduttiin joskus yhdistämään molempien vähäisen pelaajamäärän takia. Treenit veti Lyytikäinen.

Hän oli lupaava valmentaja, joka johti HJK:n 1979 syntyneiden ikäluokkia C-, B- ja A-junioreissa. A-junioreissa Lyytikäinen valmensi HJK:n aina Suomen mestariksi.

Hierojan ammatti ei sopinut Ville Lyytikäiselle.­

– Villen sanoma oli, että kaikki on mahdollista. Hän tuli parhaiten toimeen itsensä kaltaisten tyyppien kanssa. Sellaisia hän aina etsi joukkueisiinsa. Minäkin tulin lähiöstä ja olin vähän kapinallinen, HJK:n junioreissa pelannut Tero Karhu sanoo.

Lyytikäinen kasvoi puolestaan munkkivuorelaisessa juristiperheessä, mutta kapina sopi hänelle enemmän kuin hyvin. Hän haki valmentajanakin aina vastakkainasetteluja. Milloin vihollisia olivat maalaiset, milloin HJK:n hallitus, joka ei antanut varoja joukkueelle, jotta se olisi voinut syödä lehtipihviä pelimatkalla.

” Anna kun minä kerron tämän. Kerron sen paremmin kuin sinä.

Voimakas 1990-lukulainen räyhääminen ja pelolla johtaminen ei toiminut kaikkiin nuoriin. Joillekin se oli suorastaan vahingollista. Karhusta, Peter Kopteffista, Mikael Forssellista ja kumppaneista Lyytikäinen sai paljon irti.

Karhu muistelee A-nuorten SM-sarjan viimeistä edellistä ottelua, jossa HJK:lla oli mahdollisuus varmistaa mestaruus. Alkulämmön jälkeen pelaajat tulivat koppiin keskittymään ja odottivat valmentajalta viimeisiä ohjeita.

– Lysse paiskasi pullot lattialle ja alkoi huutaa, että mitä v***n paskaa tämä on. Nostelette alkulämmössä jalkoja kuin jotkut nuket. Hän huusi, että voisi yhtä hyvin lähteä himaan, jos homma on sellaista paskaa.

Myöhemmin selvisi, että Lyytikäinen oli aiemmin kysynyt Kopteffilta tuntemuksia ja tämä oli sanonut, että vähän on jännitystä ilmassa. Lyytikäinen päätti vetää pienen näytöksen kenties mainoskuvauksien opettamana.

– Olimme hämmentyneitä, mutta pelonsekaisessa aggressiivisuudessa naulasimme ottelun itsellemme saman tien, Karhu nauraa.

Sixten Boström tapasi Lyytikäisen valmennuskursseilla.

– Oikeastaan Ville muistutti meidän tavanneen ensimmäistä kertaa, kun hän pyysi minulta nuorena nimmaria, HJK:n ykkösmiehistöön 1981 noussut Boström kertoo.

Lyytikäinen oli tuolloin 14-vuotias.

Lyytikäinen ja Boström olivat kursseilla takarivin rääväsuita, joilla oli paljon mielipiteitä kaikkeen. Keskenään he olivat silti hyvin erilaisia persoonia, mutta symbioosi oli toimiva.

Lyytikäinen teki ujosta Boströmistä avoimemman, ja Boström levitti ainakin toisinaan malttia Lyytikäiseen.

– Hänellä oli tapana sanoa olleensa ihan sikuna, kun oli suhtautunut johonkin rauhallisesti.

Lyytikäinen pyysi Boströmiä auttamaan valmentaessaan FinnPaa 1999. Boström työskenteli Palloliiton Uudenmaan piirissä, joten ei voinut ihan avoimesti olla mukana.

– Se piti tehdä vähän salaa. Olin piilokakkosvalmentaja.

Ei hän aina piilossa pysynyt. Boström oleskeli lehtereillä, mutta kun tunteella pelissä elänyt Lyytikäinen lensi katsomoon, piilovalmentajan piti astua esiin.

Boström muistaa erityisesti yhden tällaisen tapauksen. Lyytikäinen oli aloittanut suunsoiton tuomarille heti pelin alussa. Kun se jatkui, tuomari tuli penkin eteen sanomaan, että nyt räksytyksen pitää loppua.

Ville Lyytikäinen eli tunteella ottelut valmentajana.­

Lyytikäinen jatkoi yhä. Lopulta tuomari ilmoitti, että yksikin sana vielä, ja valmentaja lentää pihalle.

– Onko tämä selvä? tuomari kysyi.

– Joo, Lyytikäinen vastasi – ja lensi katsomoon.

Häntä ilahdutti myöhemmin suuresti tuomarin tyly huumori tilanteessa.

Boströmin mukaan Lyytikäinen näki puutteistaan huolimatta pelin persoonallisella tavalla.

– Hän oli jumalattoman kekseliäs, ajatteli eri tavalla ja toi hirveästi uusia ajatuksia, joita piti sitten jalostaa. Ville teki pelin sisällä poikkeuksellisia ratkaisuja, joita normivalmentaja ei tehnyt.

FinnPan jälkeen Lyytikäinen vastasi Jokerien farmijoukkueesta Jokruista. Hollantilainen Jan Everse toi ykkösjoukkueeseen vaikutteita Ajaxista, joita nuori valmentaja imi minkä ehti.

” Villen piti koko ajan todistaa, miten maalipojasta ilman pelaajataustaa voisi tulla hyvä valmentaja.

Jokereissa ja Jokruissa pelanneen Karhun mukaan aluepeli ja peliasennot tulivat Lyytikäisen kavalkadiin muutamassa viikossa.

– Hänellä oli hirveä halu menestyä. Villen piti koko ajan myös todistaa, miten maalipojasta ilman pelaajataustaa voisi tulla hyvä valmentaja.

Pelkkä asioiden kopiointi ei riittänyt. Hän oli myös erittäin luova kaikessa, mihin ryhtyi. Jonkinlainen Suomi-futiksen Pelle Peloton.

– Ville oli hyvä keksimään asioita. Ideakaivos. Hän myös kääri hihansa ylös ja ryhtyi hommiin, Lyytikäisen pitkäaikaisimpiin ystäviin lukeutunut Toni Koskela sanoo.

Ei Lyytikäinen pelkästään raivonnut, vaan piti pelaajistaan myös huolta.

FC Futurassa pelannut Janne Vakio muistelee olleensa kerran ottelussa hämillään, kun hänet oli jo avauspuoliajalla siirretty kolmannelle eri pelipaikalle.

– Älä murehdi, ohjaan sua tästä penkiltä kuin Stigaa, Lyytikäinen ilmoitti Vakiolle.

Eversen tyyli ei toiminut Jokereissa ollenkaan, ja putoamistaistoon ajautunut seura erotti hollantilaisen. Lyytikäinen nostettiin tilalle, mutta hän ei pelastanut joukkuetta putoamiselta.

” Puolestatoista vuodesta Hämeenlinnassa saisi päätalomaisen kertomuksen kasaan.

Siinä vaiheessa Jokereita kannattanut Arhinmäki tarttui luuriin ja soitti Hjallis Harkimolle.

– Sanoin, että Ville on tehnyt hyvää duunia, hänen pitää saada jatkaa. Yleensä Hjallis ei jaksa puhua yli minuuttia puhelimessa, mutta hän kuunteli minua viisi minuuttia, Arhinmäki sanoo.

Lyytikäinen sai vuoden pestin ja nosti Jokerit takaisin Veikkausliigaan. Sillä kertaa ei tullut potkuja, vaikka Pasi Rautiaisen palkkaaminen hänen tilalleen potkuilta tuntuikin.

Jokeriuraa Lyytikäinen kertasi myöhemmin lähinnä baareissa Hjallis-imitaatioillaan.

Jokereiden päävalmentaja Ville Lyytikäinen lohduttaa Pasi Laaksosta sunnuntaina pelatun FC Jokerit vs Pietarsaaren Jaro ottelun jälkeen, joka päättyi pietarsaarelaisten voittoon 3-4.­

Seuraava etappi oli FC Hämeenlinna, jonne Lyytikäinen otti kakkosvalmentajakseen Toni Korkeakunnaksen.

Kun miettii Lyytikäisen entisiä apureita – Boströmiä, Korkeakunnasta ja Mika Lehkosuota Hongassa – hän tuntui tiedostaneen omat heikkoutensa myös valmentajana.

Korkeakunnaksen mukaan Hämeenlinna pelasi raivoprässiä, jollaista on viime vuosina nähty yhä enemmän kansainvälisillä kentillä – tosin Lyytikäisen raivoprässistä puuttuivat nyanssit. Silti hän pärjäsi elämässään epäsuomalaisella tyylillään. Moni ei halunnut vastustella, koska ei tahtonut saada räyhäävää Lyytikäistä niskaansa.

– Ville oli tosi älykäs ihminen. Kovin tasaista hänen elämänsä ei ollut. Puolestatoista vuodesta Hämeenlinnassa saisi päätalomaisen kertomuksen kasaan. Välillä treeneissä oli niin mukavaa, että homma meni pelkäksi jutustelemiseksi. Välillä haukuttiin äidit ja siskot ja sitten juostiin.

Yksi tarina Hämeenlinnassa toistuu monen Lyytikäisen tunteneen puheissa. Eri muodoissa, totta kai, koska Lyytikäinen sitäkin väritteli. Korkeakunnas oli kuitenkin tapahtumahetkellä pukukopissa, joten hänen versiotaan on syytä uskoa.

– Pelasimme Tampereella harjoitusottelun virolaista joukkuetta vastaan. Ville otti pelin jälkeen jo koppia kohti kulkiessaan yhteen vastustajan taustaryhmän kanssa.

” Villen piti koko ajan todistaa, miten maalipojasta ilman pelaajataustaa voisi tulla hyvä valmentaja.

Kopissa hän kävi yhä kuumana.

– Meillä pelasi yksi muita enemmän palkkaa saanut hyökkääjä, jolta odotettiin tehoja. Ville haukkui hänet pystyyn ja huomautti tämän keränneen harjoituskaudella tehot 1+0. Hetken hiljaisuuden jälkeen pelaaja korjasi tehoikseen 1+1, Korkeakunnas alustaa.

Lyytikäinen katsoi puhujaa hetken epäuskoisena ja marssi karmit kaulassa kopista. Pian hän palasi takaisin.

– Ville sanoi pelaajalle sori, sori, olen tosi pahoillani, että unohdin sen syötön. Siis anteeksi tosi paljon. Sen jälkeen hän poistui taas raivoa kihisten kopista.

Pahaa aavistanut Korkeakunnas oli tullut otteluun Lyytikäisen Lexuksen kyydissä ja soitti hetken kuluttua tälle. Lyytikäinen oli jo kaukana Tampereelta.

– Eikö olleetkin hyvät raivarit? hän kysyi. Ikään kuin olisi tehnyt sen tahallaan, Korkeakunnas kertoo huvittuneena.

Hämeenlinnassakin Lyytikäinen riitautui lopulta omistajan kanssa ja sai potkut.

– He voittivat valmentamani Jaron vieraissa. Seuraavana päivänä tuli kenkää. Ville oli silläkin tapaa melko harvinainen valmentaja, että sai potkut voittopelin jälkeen, Boström sanoo.

Lyytikäinen valmensi vielä Honkaa, Futuraa ja Atlantista.

– Multa loppui kerran akku ajaessani Futuran matsista kotiin ja jutellessani Villen kanssa. Kotona Helsingissa vaimo puhui pitkään jonkun kanssa, mitä ihmettelin. Hetken kuluttua selvisi, että Ville oli soittanut hänelle puhelun katkettua. Eivätkä he edes tunteneet! Vakio hykertelee.

Ville Lyytikäinen tutuissa maisemissa Helsingin ”Bolliksella”.­

Ne pitkät puhelut. Lyytikäisen soittaessa ei aina voinut vastata jo siitä syystä, että seuraavat pari tuntia menisi puhuessa. Tai tarkemmin kuunnellessa. Lyytikäisen kautta kuuli parhaat urheilujuorut.

Jos ei muutamaan soittoon vastannut, saattoi käydä niin, että välit paloivat ja joutui puoleksi vuodeksi jäähylle. Se saattoi olla myös helpotus.

On hämmästyttävää, miten Lyytikäisellä riitti aikaa eri hankkeisiin. Hän ehti tehdä paljon. Lyytikäinen näytteli muun muassa Vääpeli Körmy -elokuvissa ja oli mukana tekemässä FC Venus -leffaa.

Hän kirjoitti kolumneja Veikkaaja-lehteen ja toimi futisasiantuntijana Canal Plus -kanavalla Peter Nymanin vetämissä valioliigalähetyksissä.

Uransa viimeisessä valmentamassaan ottelussa Lyytikäisen Atlantis pelasi vieraskentällä Torniota vastaan. Myöhäissyksyn sää pohjoisessa oli jäätävän kylmä ja sateinen. Se oli myös Lyytikäisen pitkäaikaisen ystävän Juha-Pekka Pantsun uran viimeinen peli.

– Kun kaikki vaihdot oli käytetty, ihmettelimme minne valmentaja ja vaihtopenkki hävisi. Ville oli siirtynyt VIP-tiloihin juomaan valkoviiniä, Pantsu kertaa.

Hänen ja Lyytikäisen ympyrä sulkeutui Atlantiksessa. Lyytikäinen oli valmentanut Pantsua vuodesta 1992. KontUn C-junioreihinkin hän ehti tuoda uusia asioita juoksuvalmentajasta aerobiciin sekä karateen. Ne olivat siihen aikaan erikoisia asioita juniorijoukkueen valmennuksessa.

Agenttina kovassa vedossa

Valmentamiseen Lyytikäinen panosti eniten, mutta kovimmassa vedossa hän oli elämänsä viimeisen kymmenen vuoden aikana agenttina toimiessaan.

Virallisesti hän ei ollut agentti, sillä hän ei koskaan suorittanut siihen vaadittua tutkintoa. Pari kertaa Lyytikäinen yritti, mutta ei ollut niinä hetkinä parhaimmillaan.

Hän pyöritti pitkään toimintaa hollantilaisyrityksen kautta, tavallaan sen alihankkijana. Firma lähetti valmiiksi leimatut paperit, joita Lyytikäinen saattoi käyttää.

Lopulta vaatimus agenttitutkinnon suorittamisesta poistui, mikä oli Lyytikäisen onni, sillä hän riitautui myös hollantilaisten kanssa.

Itse hän ei suostunut tekemään kirjallisia sopimuksia edustamiensa pelaajiensa kanssa. Kaikki perustui luottamukseen ja lojaalisuuteen. Työssä ja muussa elämässä.

Se oli rohkea ratkaisu varsinkin raa’assa agenttimaailmassa.

Pelaajakaupoissa tarvittavat dokumentit olivat kuitenkin välttämättömiä.

– Hän ei halunnut tehdä paperitöitä. Ne piti tehdä väkisin, jotta täytimme tarvittavat säännöt, Risto Niva sanoo.

Pelaajat olivat Lyytikäisen herkkä kohta. Jos heistä sanottiin jotain poikkipuolista, agentti kihisi raivosta. Hän puolusti viimeiseen saakka myös ystäviään.

” Tiedän Villen auttaneen pelaajia myös taloudellisesti. Hän lainasi rahaa, eikä lainoja tarvinnut maksaa ikinä takaisin.

Lyytikäinen muun muassa koki Ilta-Sanomien kirjoitukset Arhinmäen humaltumisesta Sotshin olympialaisissa niin voimakkaasti, etteivät lehden toimittajat saaneet haastatella pitkään aikaan hänen pelaajiaan.

– Yritin monesti sanoa hänelle, ettei minun puolestani kannata kenellekään vihoitella, Arhinmäki sanoo.

Tunnisti kykyjä

Duarte Tammilehto tunsi Lyytikäisen pienestä pitäen, sillä hänen isänsä oli tämän lapsuudenkaveri.

Monet korostavat Lyytikäisen hämmästyttävää silmää tunnistaa kykyjä, mutta kyllä hän erehtyikin.

Tammilehdolle hän kertoi jo ajoissa, ettei usko tästä tulevan veikkausliigapelaajaa. Se saattoi olla myös käänteistä psykologiaa, vähän kuin HJK:n A-juniorien kopissa aikanaan.

– Ville oli ärsyttävän pikkutarkka. Hän sanoi suoraan, jos pelini meni huonosti. Joskus lukion aamutreeneissä syöttöni pomppi, johon niitä vetänyt Ville sanoi, ettei jaksaisi tulla tähän aikaan aamusta toiselta puolelta kaupunkia katsomaan tuollaisia syöttöjä, Tammilehto muistaa.

Tammilehdon mukaan agentista ei kuulunut juuri mitään silloin, kun pelaajalla meni hyvin.

Pelatessaan IFK Mariehamnissa Tammilehto eli vaikeita aikoja. Silloin Lyytikäinen matkusti useaan otteeseen Ahvenanmaalle. Sama päti TPS-aikaan, jolloin Tammilehdolla oli paha polvivamma.

– Tiedän Villen auttaneen pelaajia myös taloudellisesti. Hän lainasi rahaa, eikä lainoja tarvinnut maksaa ikinä takaisin.

” Ville oli tosi älykäs ihminen. Kovin tasaista hänen elämänsä ei ollut.

– Minä ymmärsin ajoissa, ettei hän tee minun avullani rahaa. Yleensä, jos pelaajalla ei ole näkyvissä uraa ulkomaille, agentti hiljenee.

Apua vastaan Lyytikäisen pelaajat avittivat häntä jalkapallokouluissa. Hän saattoi hommata kesälomaa Suomessa viettäneelle maajoukkuepelaajalle auton käyttöön, ja käytti vastineeksi tämän nimeä firmansa Orsa Sportin mainonnassa.

Lyytikäinen oli henkeen ja vereen kauppamies. Yksi kovimmista diileistä oli saada Boström Örebron penkille sen jälkeen, kun tämä oli ollut vuosia poissa valmennustehtävistä Palloliiton leivissä.

Lyytikäinen vei seuraan naispelaajia ja istuessaan naisten urheilujohtajan kanssa samassa pöydässä hän tutustui myös miesten urheilupomoon. Sitä kautta hän onnistui puhumaan Boströmin kandidaatiksi ruotsalaisseuraan.

Seurasivat parin kuukauden neuvottelut, joiden jälkeen Boström sai pestin. Boström menestyi Ruotsin pääsarjassa. Kolmatta jatkodiiliä tehdessään seurajohto kieltäytyi neuvotteluista, mikäli Lyytikäinen olisi mukana.

Lyytikäiselle oli äärimmäisen tärkeää, että hänen pelaajansa pärjäisivät kokonaisvaltaisesti ympäristössä, jonne hän heidät vei. Jos paikka ei tuntunut oikealta, hän ei sitä suositellut.

– Agentti näkee yleensä vain dollarin kuvat silmissään. Ville mietti myös perhettä, lapsia ja sitä, millainen paikka olisi asua. Hän myös laittoi pelaajia ostamaan allekirjoitusbonuksilla sijoitusasuntoja ja muuta, jotta he eivät jäisi tyhjän päälle, Lyytikäisen läheinen ystävä ja liikekumppani Eeva-Maria Saari sanoo.

Lyytikäinen epäili jopa Eero Markkasen kauppaa Real Madridiin, vaikka se oli molemmille lottovoitto. Vielä madridilaisseuran kabinetissa hän soitteli ystävilleen ja sanoi, ettei ole ihan vakuuttunut kaupasta.

Markkasen ura Madridissa päättyi lopulta sopimusriitaan. Lyytikäinen osoitti siinäkin kekseliäisyyttä, sillä Markkasen juristiksi palkattiin barcelonalainen lakimies, joka ei tuntenut sympatiaa Real Madridia kohtaan.

Vielä valmentajauransa aikana Lyytikäinen nautti valokeilasta. Haastattelun jälkeen hän saattoi kysyä, miten se meni, mikä on outo kysymys. Ikään kuin hän olisi ollut työhaastattelussa. Se kieli epävarmuudesta.

Agenttina hän pysytteli taka-alalla ja antoi pelaajiensa loistaa.

Ennen kuolemaansa Lyytikäinen yritti vielä uusia mahdollisimman monen pelaajan sopimusta.

Auttoi tyttö- ja naispelaajia

Lyytikäinen oli erityisen merkittävä naisjalkapallolle.

Hän auttoi vuosia Suomen johtavia tyttö- ja naispelaajia sopimusasioissa ja hommasi näille varusteita.

– Nyt jos katsoo naismaajoukkuetta, monellako siellä on esimerkiksi varustesopimus? Ei juuri kellään, koska kukaan ei auta heitä, Saari huomauttaa.

– Ei Ville saanut näistä rahaa, eihän naisten pelaaja-agenttina mitään rahaa kääri. Hän otti ihmiset ihmisinä ja pelaajat ammattilaisina, joita piti auttaa. Hän ei koskaan tehnyt eroa mies- ja naisjalkapallon välillä.

Orsa Sportin jalkapallokouluihin Lyytikäinen halusi lapsia vähävaraisista perheistä. Joidenkin mielestä hän haki sillä huomiota. Lyytikäinen piti kuitenkin huolen, etteivät lapset saaneet tietää päässeensä kouluihin maksutta ja saaneet varusteita ilmaiseksi.

Jossain vaiheessa Lyytikäinen ilmoitti, että haluaa lähteä kunnallisvaaleihin vasemmistoliiton ehdokkaana. Se oli kaikille yllätys. Eräs lähipiiriin kuulunut kuvailee Lyytikäistä ”oikeistolaisimmaksi ihmiseksi, jonka hän tuntee”.

– En ehdottanut sitä, vaan hän soitti itse minulle. En ikinä ajatellut, että hän lähtisi vasemmistoliiton ehdokkaaksi, puolueen entinen puheenjohtaja Arhinmäki kertoo.

Silloinkin, kun Lyytikäinen oli talousvaikeuksissa, hän ajoi hienoilla autoilla, pukeutui tyylikkäästi ja omisti kalliita asuntoja. Autoasiaa hän perusteli sillä, ettei agentti voi kurvata paikalle millä tahansa ajoneuvolla.

Lyytikäinen oli samaan aikaan inhorealisti ja idealisti. Hän oli monella tapaa ristiriidassa itsensä kanssa.

Jalkapallossa hän oli esimerkiksi Pertti Alajan ja Palloliiton suurimpia kriitikoita. Lyytikäinen ruoski surutta kaikkea. Seuroja, valmentajia, mediaa, seurapomoja.

Hän kirjoitti HJK:n johdolle rönsyileviä sähköposteja, joissa haukkui heidän toimintaansa. Seuraavassa hetkessä Lyytikäinen teki bisnestä samojen ihmisten kanssa.

SJK:n omistajaa Raimo Sarajärveä hän kutsui päin naamaa oudoksi tyypiksi. Sarajärvi oli tuntenut Lyytikäisen pitkään ja auttanut tätä muun muassa futiskoulujen järjestämisessä.

– Ville halusi SJK:n urheilutoimenjohtajaksi. Ei se kuitenkaan toimi, jos katkoo koko ajan välejään. Sanoin, että yritä pitää jonkun kanssa ensin välit puoli vuotta, Sarajärvi muistelee lämmöllä.

A-nuorten SM-mitali ei jäänyt Lyytikäisen viimeiseksi. Hän ystävystyi viimeisinä elinvuosinaan RoPSin Risto Nivan kanssa.

– Villellä oli silmää, jota muilla ei ollut. Meille syntyi luottamus, koska pidin aina minkä lupasin. Ehkä hän arvosti rehtiä Lapin miestä, Niva sanoo.

Lyytikäinen tiesi, mille paikoille RoPS tarvitsi vahvistuksia. Hän kertoi myös suoraan, että joku pelaajistaan saattoi olla riskihankinta.

– Otetaan esimerkiksi Timo Stavitski. Villen mukaan tämä oli nuori, eikä hänen onnistumisestaan voinut mennä takuuseen. Hän kieltäytyi ottamasta Stavitskista agenttipalkkiota.

Vuotta myöhemmin Stavitski myytiin 600 000 eurolla Ranskan pääsarjaan.

– Vuoden 2015 hopeajoukkueemme oli täynnä Villen pelaajia. Otin siksi yhden hopeamitalin sivuun ja annoin sen hänelle, Niva sanoo.

Yritti olla isähahmo

Lyytikäinen tuntui etsivän koko ikänsä isähahmoja, mutta yritti myös olla sellainen.

Tero Karhu kertoo ihmetelleensä, miksi Lyytikäinen viihtyi itseään paljon nuorempien seurassa niin hyvin.

Riitauduttuaan taas hetkeksi tärkeän yhteisönsä Zoomin kanssa Lyytikäinen pyysi päästä pelaamaan Karhun kaveriporukan mukaan.

Jalkapallon pelaaminen oli niin tärkeää, että Lyytikäinen lähetteli aina Zoomin harjoitusten jälkeen Toni Koskelalle viestejä, joissa kertoi kuinka monta maalia oli tehnyt, montako syöttöä antanut ja kenet oli taklannut kylmäksi.

– Uskon hänen olleen ihan tosissaan. Se oli hänelle tärkeää. Eturistisidevamman jälkeen Ville kertoi, miten oli kuntouttanut itseään vetämällä viivajuoksuja, Koskela sanoo.

Karhun mukaan Lyytikäinen haki koko ikänsä hyväksyntää.

– Vaikka hän tunsi niin monia ihmisiä, minulle Ville näyttäytyi melko melankolisena, surullisena ja yksinäisenä hahmona.

Sairaus alkoi näkyä

Merkit olisi voinut nähdä jo aiemmin, mutta joskus 2000-luvun vaihteessa kävi selväksi, että Lyytikäinen oli sairas.

Hänessä oli kaksi eri persoonaa: maltillinen ja miellyttävämpi sekä vauhdikkaampi ja itseriittoisempi.

Lääkäri ei koskaan diagnosoinut Lyytikäisen kaksisuuntaista mielialahäiriötä, hän osasi tehdä sen itse.

– Villen kanssa työskentely oli elämää rikastuttavaa, mutta myös haastavaa. Se otti henkisesti paljon, mutta myös antoi ja opetti. Välillä oli vaikeaa, mutta yleensä mielenkiintoista, erilaista ja vivahteikasta, Saari sanoo.

Lyytikäinen vaati ympäristöltään paljon. Maanisessa vaiheessa vauhti oli niin kovaa, että hän saattoi pyytää muilta liikaa.

Elämä hänen kanssaan oli ikuista taistelua, jota kaikki eivät jaksaneet. Lyytikäinen oli sen verran hyvä ihmistuntija, että näki muiden heikkoudet ja osasi iskeä niihin halutessaan.

Välillä hän yllätti ja tarjosi tukeaan jopa vihamiehilleen, jos huomasi näiden olevan lannistuneita. Ystävistä puhumattakaan.

– Olen tosi kiitollinen, että tapasin Villen, vaikka olen joutunut elämän hänen kanssaan huonojakin hetkiä. Ville oli tukena raskaissa elämänvaiheissa, joissa moni ei olisi ollut, Saari tunnustaa.

Myös Lyytikäisen tukena oltiin, mutta hän ei suostunut syömään lääkkeitä, koska tunsi, että hänen ajatuksensa sumenisivat niistä. Hän pelkäsi, ettei olisi oma itsensä, mitä ikinä se tarkoittikaan.

Iän myötä depressiovaihe syvenee, jos sairautta ei hoideta.

– Kukaan ei voi auttaa minua, hän toisteli.

Eikä voinutkaan.

Lyytikäinen jätti jälkeensä kohtalaisessa taloudellisessa tilassa olleen firman, lukuisan määrän uskomattomia tarinoita sekä neljä jäähyväiskirjettä.

Niissä tulivat vielä kerran esille hänen lujat periaatteensa ja ehdottomuutensa.

Toisin sanoen vastauksena alun kysymykseen: Ville Lyytikäinen olisi erittäin ylpeä ja tyytyväinen edustamansa Riku Riskin ratkaisusta jättäytyä maajoukkueleiriltä Qatarin ihmisoikeustilanteeseen vedoten.

Siitä saitte jälleen kerran, Palloliitto, hän ajattelisi.

Vielä yksi tarina.

Zoomin avauspäivä Rockfutiksen SM-kisoissa 2015 oli mennyt täysin penkin alle, joten uusia kuvioita puitiin Vaasan lauantai-illassa.

Päädyttiin pelaamaan seuraavana päivänä »joulukuusi»-pelijärjestelmällä, jonka Mixu Paatelainen oli tehnyt surullisenkuuluisaksi aiemmin Suomen A-maajoukkueessa.

Jossain vaiheessa kesken sunnuntain ensimmäisen aamupelin Lyytikäinen tarttui puhelimeen.

– V***u ei tämä toimi täälläkään! hän ilmoitti luuriinsa.

– Kenelle soitit? joku kysyi.

– No Mixulle tietenkin!