Kansanedustajat tyytyvät kehnoon tiedonsaantiin ja valvovat löyhästi hallitusta sekä budjettivaltaa, sanoo professori Matti Wiberg. Tuore Eduskunta-teos kertoo myös, että puolueiden omat säännöt, käytännöt ja jopa rangaistukset syövät rivikansanedustajien valtaa eduskuntatyössä.

Eduskunta toimii hallituksen varjossa, summaavat kokeneet parlamenttitutkijat, eduskuntakirjan toimittajat Matti Wiberg ja Tapani Raunio.

Professorien Eduskunta – kansavaltaa puolueitten ja hallituksen ehdoilla -teos raottaa äänestäjiltä suljettuja ovia ja pohtii mm. sitä, miksi perustuslailliselta asemaltaan vahvin eduskunta jää ylisuurten hallitusten varjoon. Valtaa tutkaillaan kansalaisten ja eliittien näkökulmasta, analysoidaan vaalijärjestelmää sekä puoluerahoitusta 12 eturivin politiikan tutkijan voimin.

Yksi kirjasta paljastuva huoli on, että eduskunta ei käytä valtaansa valvoa hallitusta ja budjettivaltaa.

Turun yliopiston valtio-opin professori Matti Wiberg sanoo, että eduskunta on lepsu hallituksen vahtikoira. Perustuslaillista oikeutta tietoon ei käytetä.

– Kansanedustajat ovat kyselevinään, ministerit vastaavinaan, sanoo professori Matti Wiberg.

– Nykyinen oppositio odottaa sitä päivää, jolloin he itse pääsevät hallitukseen. Istuvat ministerit eivät taas halua sitoa käsiään liian yksityiskohtaisella informaatiolla. Toimintavapaus säilyy, kun puhuu laveasti ja ympäripyöreitä.

Wibergin mukaan esitetyistä kysymyksistä ministeri vastaa vähiten vahingolliseen.

– Täysin teatteria, sanoo 250 eurooppalaisen parlamenttitutkijoiden pysyvän komitean johtaja Wiberg.

Rivikansanedustajalla monta herraa

Kansanedustaja on velvollinen noudattamaan ainoastaan lakia ja totuutta – käytännössä perustuslakia. Muita määräyksiä ei ole, mutta tosiasiassa edustajan kädet ovat tiukkaan sidotut.

Kansanedustajaa kahlitsevat monet äänestäjälle näkymättömät säännöt, puolueiden käytänteet ja jopa rangaistukset. Rivikansanedustajan on pysyttävä rivissä.

Tärkeässä roolissa ovat eduskuntaryhmät, joissa valta on keskittynyt harvoille. Ryhmien linjanvedot ovat professori Wibergin mukaan paitsi harvainvaltaisia, myös elitistisiä.

Hallituspuolueitten edustajia sitovat vaikkapa uuden hallituksen valinnan jälkeen sorvatut yhteistoimintasäännöt. Ryhmänjohtajat valvovat, että sääntöjä todella noudatetaan mm. puhuttelemalla ruodusta lipsuvia edustajia.

Professori Matti Wiberg kertoo, että tottelematon saa rangaistuksen.

– Kansalaisen poliittinen muisti ei ole kovin pitkä, mutta kansanedustajat ja ministerit muistavat erittäin hyvin huonosti käyttäytyvät kollegansa.

Niskureille ei hallintoneuvostopaikkoja, mainosrahoja tai puoluejohdon vetoapua vaalikiertueelle heru.

– Kaikki inhimillisen kirjon sanktiointikeinot ovat käytössä, tervehtimiskiellosta alkaen.

Puolueet siis ohjaavat eduskuntaa istumajärjestystä myöten. Valtaa käyttävät mm. puolueiden ja eduskuntaryhmien puheenjohtajat, hallituspuolueitten kulloisetkin sekstetit, kvintetit yms. sekä vaikkapa äänestyskäyttäytymistä vahtivat ryhmäpiiskurit.

Vaan ilman puolueita suora demokratia on sula mahdottomuus, sanoo professori Matti Wiberg .

– Totta kai kaikki politiikka on eliittipolitiikkaa. Mutta kaikki eivät voi olla koko ajan päättämässä kaikesta, hymähtää Wiberg.