Kun terrorismin syistä väitellään, tyypillinen hokema on, että yhteiskunnallista syrjäytymistä estämällä voidaan samalla ehkäistä radikalisoitumista.

Vielä julkaisemattoman Maailmanpankin raportin mukaan työpaikka, töissä oleminen ja työyhteisö eivät estä radikalisoitumista jihadistiksi.

Aiheesta kirjoittaa NYR Daily.

Tutkimustuloksia ei ole julkaistu. Kun syytä siihen kysyttiin, eräs nimettömänä pysyttelevä Maailmanpankin tutkija vastasi: ”Asiakkaamme (hallitukset) eivät pitäisi niistä, koska he ovat satsanneet liian paljon tähän ideaan.”

Myöskään aiemmat tuomiot esimerkiksi Al-Qaida -yhteyksistä eivät ole toimineet merkittävänä pelotteena Isisiin liittymiselle.

Huomiota herättää myös se, että monilla radikalisoituneista on korkeakoulutus, esimerkiksi lääketieteessä.

Tanskassa julkaistiin vuonna 2010 tutkimus, johon vastasi 1113 Tanskassa asuvaa muslimia. Heistä radikalisoituneiksi voitiin luokitella 5,6 prosenttia. Radikaaleista valtaosa oli verrattain hyvin koulutettua, puhui tanskaa hyvin, katsoi Tanskan televisiota ja oli palkkatöissä.

NYR Dailyn asiantuntijalähteiden mukaan aineellisilla eduilla ei voida hillitä henkilöitä, jotka ovat valmiita uhraamaan henkensä jihadismin puolesta. Itse asiassa on näyttöä siitä, että materiaaliset kannustimet tai pelotteet vain lisäävät sitoutumisen astetta jihadismiin.

Jihadistilla tarkoitetaan henkilöä, joka kannattaa aseellista jihadia (taistelua islamin puolesta) tai ottaa siihen osaa.

Ranskassa 80 prosenttia radikaaleista islamisteista tulee ei-uskonnollisista perheistä, arvioi CPDSI raportissaan. Ranskassa jihadismi on ennen kaikkea toisen ja kolmannen polven ilmiö.

CPDSI-lyhenne tulee sanoista Center for the Prevention of Sectarian Drift Related to Islam. Kyseessä on laitos, joka pyrkii ehkäisemään ajautumista islamin äärilahkoihin.



Mielipidekyselyihin erikoistuneen ICM-tutkimuslaitoksen kesällä 2014 julkaistu tutkimus kertoo, että enemmän kuin joka neljännellä 18–24-vuotiaista ranskalaisista on myönteinen tai erittäin myönteinen mielipide Isis-järjestöstä.

Monet radikalisoitumisvaarassa olevista nuorista eivät koe identifioituvansa maahan, josta heidän vanhempansa tulevat, eivätkä siihen maahan, jossa he elävät. Muut identiteetit ovat heille heikkoja ja ei-motivoivia.

Eräs Pariisin esikaupunkialueella elävä nainen vertasi CPDSI:n raportissa identiteettiään transsukupuoliseen ihmiseen: ”Olin kuin muslimi lukittuna kristilliseen kehoon.”

Nainen uskoi kykenevänsä elämään arvokkaasti – todellisena muslimina – vain islamilaisessa valtiossa.

Radikalisoitumiseen taipuvainen henkilö ei elä läheskään aina taloudellisessa marginaalissa, vaan on usein aktiivinen ja kielitaitoinen henkilö, joka kohtaa odotuksiinsa nähden runsaasti lasikattoja, nöyryytyksiä sekä ulossulkemista ja kokee ”ansaitsevansa parempaa”.

Näin kertoo maahanmuuttokoordinaattorina työskentelevä ja poliittisen erilaisuuden organisoinnista väitöskirjaa valmisteleva Heikki Kerkkänen.

”Radikalisoituneet, muslimiksi identifioituvat henkilöt samastuvat globaaliin muslimiyhteisöön ja voivat kokea itsensä uhriksi minkä tahansa oikeudenloukkauksen kohdalla, jossa kärsijänä on ollut toinen muslimi”, Kerkkänen toteaa.

Yksi uusimmista aihetta käsittelevistä kirjoista on Angel Rabasan ja Cheryl Benardin teos Eurojihad: Patterns of Islamist Radicalization and Terrorism in Europe (2014). He käsittelevät teoksessaan Euroopassa vaikuttavien jihadististen verkostojen kehittymistä ja näiden verkostojen hyödyntämiä tarkkoja toimintatapoja.

Rabasan ja Benardin mukaan yhä harvemmin moskeijat ovat radikalisoitumisen ja verkostoitumisen tyyssijoja samanmielisten (yleensä nuorten miesten) kesken. Tähän riittävät erittäin hyvin esimerkiksi sosiaalinen media, puistot, punttisalit ja kirjastot.