Avioliittoon pakottamista esiintyy eri muodoissa myös Suomessa. Tämä käy ilmi Ihmisoikeusliiton (2016) ja oikeusministeriön (2017) selvityksistä. Nykyinen lainsäädäntömme ei kuitenkaan riitä pakkoavioliittoihin puuttumiseen. Suomen valtion tulee antaa selkeä viesti siitä, ettei se hyväksy avioliittoon pakottamista.

“ Jos joku isä haluaa, että tytön pitäisi mennä hänen poikansa kanssa naimisiin, niin se on mentävä. Se on pakko. “*

Pakkoavioliitolla tarkoitetaan avioliittoa, joka on solmittu ilman toisen tai molempien puolisoiden täyttä suostumusta ja johon heidät tai jompikumpi heistä on pakotettu tai painostettu. Avioliittoon pakottaminen on määritelty ihmisoikeusloukkaukseksi useissa kansainvälisissä ihmisoikeussopimuksissa kuten YK:n naisten oikeuksien sopimuksessa ja Euroopan neuvoston yleissopimuksessa lähisuhdeväkivallan ja perheväkivallan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi eli nk. Istanbulin sopimuksessa. Suomi ratifioi Istanbulin sopimuksen vuonna 2015. Sopimus on jäsenmaita oikeudellisesti velvoittava ja vaatii muun muassa kriminalisoimaan pakkoavioliitot. Monissa Euroopan maissa, kuten Norjassa, Tanskassa ja Ruotsissa, näin onkin tehty.

Avioliittoon pakottamisesta voidaan rangaista Suomen rikoslaissa ihmiskauppana, törkeänä ihmiskauppa tai pakottamisena. Mutta nykyinen lainsäädäntö ei kata kaikkea pakottamista. Lisäksi pakottaminen on nykytilanteessa asianomistajarikos, jolloin on pakkoavioliiton uhrin vastuulla käynnistää rikosprosessi. Haavoittuvassa asemassa olevalle uhrille tämä voi olla mahdotonta. Kynnys ilmoittaa rikoksesta on erityisen korkea myös siksi, että uhrien suojelu ei nykyisellään Suomessa toteudu riittävän tehokkaasti.

*Haastateltava Ihmisoikeusliiton selvityksessä ”Kunniakäsitykset ja väkivalta” (2016).