Se jää city-sukupolven suurimmaksi saavutukseksi, mutta me ylsimme myös muihin sankaritekoihin.

Opetimme keskiluokkaa masturboimaan omalla maullaan ja vaatimaan kauppoihin laadukasta mozzarellaa. Keskiluokkainen maiskutteleva viininmaistaja on meidän kasvatustyömme tulos. Me keksimme uuden urbaanin nousukkuuden ja surffailimme kehitysoptimistisessa kulutuskarnevaalissa. Töitä riitti, elämä oli keveää.

No niin: te tietysti kysytte, miksi setä muistelee mozzarellanhajuista nuoruuttaan?

Teidän sukupolvenne tulee olemaan vihainen sukupolvi. Pätkätyöt ja työelämän asennepoliisi pitävät teidät kurissa, mutta pinnan alla kuhisee. Teidät on petetty. Kehitysoptimistinen aika on ohi ja monissa Euroopan maissa Y- sukupolvi tulee kärsimään laskevasta luokkakierteestä. Ette yllä vanhempienne elintasoon, ellette peri vanhempien kasvukeskuksessa sijaitsevaa arvoasuntoa.

Teille on kerrottu, että työsuhteiden epävarmuus on suuri seikkailu ja pienyrittäminen ratkaisu kaikkiin mahdollisiin vaivoihin, mutta ette jaksa enää kuunnella tyhjää liturgiaa. Kun ensimmäinen lapsi huutaa vuokrakaksiossa, markkinatalouden suhdanteiden ihana puuhamaa alkaa näyttää ankealta betonihelvetiltä.

Teiltä tullaan tietysti vaatimaan suhteellisuudentajua. Teidän on muistettava, miten alhainen elintaso oli sotien jälkeen ja miten mahdottomia teidän vaatimuksenne ovat. Se on tietysti puppua, koska jokainen sukupolvi on pyrkinyt nostamaan elintasoaan.