Kahden lapsen isä, australialainen Peter Scully, tienasi elantonsa raiskaamalla ja kiduttamalla lapsia.

Scully kidnappasi lapsia, piti näitä vankina kotonaan ja kuvasi videolle hirmutekonsa. Videot hän myi asiakkailleen eri puolilla maailmaa. Uhrit olivat kaikki tyttöjä.

Vuonna 2011 tuolloin lähes viisikymppinen Scully pakeni Australiasta Filippiineille saatuaan useita syytteitä petoksista. Filippiineillä hän alkoi tehtailla lapsipornoa, joka oli poikkeuksellisen julmaa.

Scully ei edes yrittänyt teeskennellä, että lapset olisivat suostuneet seksiin vapaaehtoisesti, kuten pedofiilit usein tekevät. Hän päinvastoin pyrki aiheuttamaan lapsille mahdollisimman paljon kärsimystä, sekä fyysistä että henkistä.

Juuri sitä Scullyn asiakkaat halusivat.

Scullyllä oli avustajinaan kaksi paikallista teini-ikäistä tyttöä, jotka hänen lisäkseen esiintyivät videoilla pahoinpitelemässä uhreja. Avustajat, jotka myös olivat hänen rakastajiaan, auttoivat uhrien hankkimisessa. Köyhyyden runtelemassa maassa ei ollut vaikeaa houkutella lapsia ruokaa ja suojaa lupaamalla.

Scully myi videoitaan anonyymin Tor-verkon kautta.

Yksi Scullyn myyntikanavista oli Tor-verkossa toimiva pedofiilien sivusto, joka oli keskittynyt lapsipornon äärimmäisimpään alalajiin, hurtcoreen.

Hurtcore tarkoittaa lasten hyväksikäyttöä ja raiskaamista tarkoituksellisen kivuliaalla ja nöyryyttävällä tavalla.

Tämä hurtcore-sivusto on Tor-verkon lapsipornosivustoista pahamaineisin. Peter Scully on hurtcore-materiaalin tuottajista pahamaineisin.

Scullyn tunnetuin ja samalla järkyttävin tuotos on nimeltään Daisy’s Destruction. Se on neljän videon sarja, jonka Scully teki vuonna 2012.

Siinä uhrina on tyttölapsi, melkein vauva vielä, ikää 18 kuukautta.

Monet viranomaiset, jotka työnsä puolesta ovat joutuneet katsomaan Daisy’s Destructionia, ovat sanoneet, että se on hirveintä, mitä he ovat koskaan nähneet.

Scully ei näyttänyt videoilla kasvojaan. Hän kuitenkin halusi yleisön tietävän, mitkä videot ovat samalta tekijältä, joten hän julkaisi ne tuotantoyhtiönsä nimissä.

Yhtiön nimi oli No Limits Fun.

Sivustolla oli myynnissä lapsia 10 000 dollarin kappalehintaan.

Hurtcore-sivuston perusti ja sitä ylläpiti nuorukainen nimeltä Matthew Graham. Myös hän on australialainen.

Graham tunnettiin pedofiilien keskuudessa nimimerkillä Lux. Hän oli ollut tyytymätön siihen, etteivät Tor-verkon lapsipornosivustot hyväksyneet hurtcorea, tai sitten ne hyväksyivät sen vain tiettyyn rajaan saakka. Hän alkoi perustaa omia sivustojaan, joita hän kutsui ”pedo-imperiumikseen”.

Vuoden 2013 alussa hän perusti sivuston, jossa kaikki oli sallittua. Vetonaulaksi Graham hankki Daisy’s Destructionin.

Ulkoisesti sivusto oli kuin mikä tahansa netin keskustelufoorumi, jossa juttelun lisäksi jaettiin kuvia ja videoita.

Keskustelijat kertoivat toisilleen vinkkejä, mistä löytää lapsiprostituoituja ja miten välttää kiinnijääminen. Jotkut kyselivät neuvoja, kuinka kidnapata, raiskata ja tappaa lapsia ja kuinka hävittää ruumis.

Sivustolla myös mainostettiin ihmiskauppaa, jota pyöritettiin Meksikosta käsin. Myynnissä oli lapsia 10 000 dollarin kappalehintaan. Ilmoituksen mukaan ne eivät olleet mitään katulapsia, vaan ”puhtaita ja valmiita käytettäväksi ensimmäisen kerran”.

Lisäksi sivustolla oli suljettu alue, jolle pääsivät vain ne, jotka tekivät itse hurtcore-materiaalia, kuten Peter Scully. Monet jakoivat materiaalia, jossa hyväksikäyttivät omia lapsiaan.

Matthew Graham ei itse hyväksikäyttänyt lapsia, mutta hän auttoi muita tekemään niin.

Hän myös auttoi virkavallan välttelyssä miestä, joka käytti hyväkseen ja kuvasi sukulaistyttöään vuosien 2011 ja 2014 välillä. Hyväksikäytön alkaessa tyttö oli 6-vuotias. Eräässä viimeisistä valokuvista tyttö pitää käsissään kylttiä, jossa lukee ”Lux”. Näin mies halusi osoittaa kiitollisuutensa Grahamille.

Grahamin mukaan hänen hurtcore-sivustolleen rekisteröityi joka päivä yli 300 uutta käyttäjää ja sinne kirjoitettiin noin 160 viestiä. Videoita sivustolta ladattiin päivittäin jopa 15 000 kertaa.

Aivan kuten Scully, myös Graham oli varma siitä, että Tor-verkko pitäisi hänen todellisen henkilöllisyytensä salassa. Ja he olivat oikeassa.

Tor-verkossa on myynnissä muun muassa huumeita, aseita, väärennettyä rahaa, varastettuja henkilötietoja, asiakirjaväärennöksiä, palkkamurhia ja laitonta pornoa.

Avoimessa internetissä tällaisten myyntiartikkeleiden kaupittelu on riskialtista, koska viranomaiset voivat jäljittää netinkäyttäjiä. Tor-verkko pitää käyttäjän henkilöllisyyden salassa.

Salausta ei voi murtaa.

”Se on käytännössä mahdotonta”, sanoo kyberturvallisuuden asiantuntija Juha Nurmi. Nurmi on kehittänyt Tor-verkkoon Ahmia-hakukoneen, ja hän on Tor Project -järjestön vapaaehtoinen kehittäjäjäsen.

Tor-verkon toiminta perustuu siihen, että kaikki sen liikenne kulkee kolmen sattumanvaraisesti valitun reitittimen kautta. Reitittimiä on noin 7 000 eri puolilla maapalloa, ja ne ovat vapaaehtoisten ylläpitämiä.

”Liikenne myös salataan kerroksittain. Siitä tulee Tor-verkon alkuperäinen nimi The Onion Routing, ja siksi sen logo on sipuli.”

Tor-verkossa ei voi käyttää yleisiä hakukoneita kuten Googlea. Sitä käytetään Tor-selaimella, jonka voi ladata koneelle ilmaiseksi. Tor-verkon kautta voi liikkua myös avoimessa verkossa, jolloin liikkuminen on anonyymia.

Yleensä Tor-verkko on otsikoissa siihen liittyvän rikollisuuden takia. Nurmi pitää tätä valitettavana, mutta ymmärtää syyn.

”Uutisissa kerrotaan rikollisuudesta, koska se kiinnostaa ihmisiä. En ole nähnyt uutista siitä, että Kiinassa ja Iranissa valtava joukko ihmisiä käyttää Tor-verkkoa päästäkseen lukemaan Wikipediaa tai katsomaan Youtube-videoita.”

”Suurimmalta osalta maapallon ihmisiä on sensuroitu palveluja kuten Wikipedia, Facebook, Twitter, Google ja Youtube. He muodostavat ison osan Tor-verkon käyttäjäkunnasta.”

Muita käyttäjiä ovat Nurmen mukaan valvonnasta huolestuneet länsimaiden kansalaiset, journalistit sekä tietovuotajat kuten Edward Snowden.

”Monet ihan tavalliset kansalaiset ovat valveutuneet siitä, että verkossa yksityisyys on uhattuna. Sitä suojatakseen he haluavat käyttää Tor-selainta.”

Nurmen mukaan Tor-verkolla on joka hetki keskimäärin kaksi miljoonaa käyttäjää.

Peter Scully, pahamaineisen Daisy’s Destructionin tekijä, otettiin kiinni Filippiineillä helmikuussa 2015. Ei kuitenkaan siksi, että Tor-verkon salaus olisi pettänyt.

Alun perin Scullyn kintereille lähdettiin Hollannista, jossa poliisi löysi ratsaamiensa pedofiilien koneilta kuvakaappauksia Daisy’s Destructionista.

Puolitoistavuotiaan lapsen kiduttaminen ja pakottaminen seksuaalisiin tekoihin oli jotakin niin poikkeuksellista, että viranomaiset käynnistivät kansainvälisen yhteistyön tekijän selvittämiseksi.

Viranomaiset tiesivät, että Daisy’s Destruction oli julkaistu No Limits Fun -tuotantoyhtiön nimissä. He alkoivat käydä läpi kaikkia haltuunsa saamia videoita, joilla oli sama julkaisija. Niiden perusteella he pystyivät päättelemään, että videot oli kuvattu Filippiineillä.

Scullyn aksentti paljasti, että hän oli australialainen.

Videot oli kuvattu useissa eri taloissa. Viranomaiset kirjasivat ylös niissä näkyvät yksityiskohdat, kuten ikkunankarmit, ja alkoivat tutkia, millaisilla alueilla ja millaisissa taloissa niitä esiintyi.

Lopulta Scullyn henkilöllisyys ja olinpaikka saatiin selville ja hänet pidätettiin.

Syyskuussa 2016 Filippiineillä alkoi oikeudenkäynti, jossa Scullya syytetään 75 rikoksesta, muun muassa raiskauksista ja ihmiskaupasta.

Scullyn tiedetään varmuudella tappaneen yhden uhreistaan. Hän kuristi 11-vuotiaan tytön hengiltä ja hautasi tämän vuokraamansa omakotitalon keittiön lattian alle.

Tiedossa olevista Scullyn uhreista kaikki muut onnistuivat pelastautumaan tavalla tai toisella. Esimerkiksi 9- ja 12-vuotiaat serkukset, jotka Scully pakotti kaivamaan omia hautojaan, pääsivät pakenemaan viiden päivän vankeuden jälkeen.

Syyttäjä vaati Scullylle aluksi kuolemanrangaistusta, vaikka Filippiinit lakkautti sen vuonna 2006. Oikeudenkäynti jatkuu edelleen.

Myös hurtcore-sivustoa ylläpitänyt Matthew ”Lux” Graham saatiin kiinni kansainvälisellä poliisiyhteistyöllä.

Graham oli 22-vuotias ja asui vanhempiensa luona Melbournessa, kun poliisi elokuussa 2014 teki taloon rynnäkön ja pidätti hänet.

Poliisit löysivät Grahamin puhelimesta kolme valokuvaa lapsista. Kahdessa lapsi oli kuollut ja yhdessä lasta kidutettiin.

Viranomaiset uskoivat, että he olivat saaneet Luxin, mutta eivät pystyneet todistamaan sitä. Graham ei myöntänyt mitään eikä suostunut luovuttamaan salasanaa tietokoneelleen.

Toinen Grahamin hallussa olleista kovalevyistä lähetettiin Europolille ja toinen FBI:lle, mutta edes ne eivät päässeet käsiksi kovalevyjen sisältöön.

FBI onnistui kuitenkin saamaan haltuunsa muita raskauttavia tietoja, joten välttääkseen oikeudenkäynnin Yhdysvalloissa Graham antoi Australian viranomaisille ulkomuistista salasanan, joka oli 64 merkkiä pitkä sisältäen numeroita ja symboleita.

Koneelta löytyneiden tietojen perusteella viranomaiset paikallistivat ja vapauttivat 30 pedofiilien vankina ollutta lasta eri puolilla maailmaa.

Maaliskuussa 2016 Graham, jota luonnehdittiin yhdeksi maailman pahimmista nettipedofiileista, tuomittiin Australiassa 15 vuodeksi vankilaan.

No Limits Fun -yhtiö ei enää tee hurtcore-videoita eikä Matthew Grahamin ”pedo-imperiumia” ole enää olemassa.

Mutta voiko Tor-verkosta edelleen löytää hurtcorea?

Voi.

Oikein valituilla hakusanoilla avoimesta verkosta pääsee sivustoille, jotka jakavat osoitteita erilaisille Tor-verkon sivuille. Helposti löytyy sivusto, joka listaa pedofiileille tarkoitettuja foorumeja ja jakaa niihin linkkejä.

Jokaisen linkin perässä on kuvailu, millaisesta sivusta on kyse. Lisäksi kerrotaan, jos sivulle pääseminen vaatii erityistoimenpiteitä, kuten maksua bitcoineilla tai oman materiaalin tarjoamista sen todistamiseksi, että on pedofiili.

Eräälle lapsipornosivustolle päästäkseen täytyy osata vastata useisiin kysymyksiin.

Joidenkin sivujen varoitetaan olevan huijauksia tai mahdollisesti viranomaisten ansoja, joilla yritetään saada pedofiilejä kiinni.

Monien sivujen kuvailussa puhutaan ”lapsen ja aikuisen välisestä rakkaudesta”. On myös keskustelufoorumi pedofiilien vertaistuelle.

Jaossa on useampikin erilainen pedofiilin käsikirja, joita voi ladata koneelle tai lukea netissä.

Listalla on myös sivusto, jonka nimessä on sana hurt.

”Uusi hurtcore-sivusto”, sitä kuvaillaan.

Sivusto näyttää tavalliselta keskustelupalstalta. Sisään pääsee rekisteröitymällä käyttäjäksi, kuten foorumeille yleensä.

Sisään kirjautumisen jälkeen näytölle ilmestyy tavanomaisen näköinen etusivu, joka on jaettu kolmeen osaan: taaperot, esiteinit ja teinit. Jokainen osa on jaettu tyttöihin ja poikiin, ja ne taas kuviin ja videoihin.

Siitä eteenpäin ruudulle vyöryy toinen toistaan järkyttävämpää hurtcore-materiaalia.

Raiskaajat ja kiduttajat ovat yleensä isoja alastomia miehiä, joiden kasvot on peitetty. Monien lasten kasvot ovat itkuisia ja kauhusta ja kivusta vääristyneitä. Joidenkin kasvot ovat ilmeettömät ja turtuneet.

Suuri osa kuvista ja videoista näyttää siltä, kuin ne olisi otettu keskiluokkaisissa länsimaisissa kodeissa. Joissakin näkyy joulukoristeita.

Jaossa on myös Daisy’s Destruction.

”Alan klassikko”, sitä kommentoidaan.

Sivustolla on osionsa myös niin sanotulle gore-materiaalille. Goreen ei liity seksi, mutta kuvissa näkyy väkivaltaisesti kuolleita lapsia ja videoilla lasten tappamista.

Sivustolla on myös keskusteluosio, jossa sadistiset pedofiilit eri puolilta maailmaa kertovat kokemuksiaan ja kysyvät neuvoa suunnitelmiensa toteuttamiseen.

Suosittua lapsipornosivustoa olikin pyörittänyt Australian poliisi.

Jos Matthew Grahamin hurtcore-sivulle rekisteröityi reilut 300 uutta käyttäjää vuorokaudessa, kesäkuussa 2016 perustetulle hurtcore-sivustolle rekisteröityy vuorokaudessa noin 2 000 käyttäjää.

Loppuvuodesta 2017 käyttäjiä oli jo noin 800 000. Sitten ylläpitäjä poisti kaikki nimimerkit, jotka eivät olleet jakaneet sivustolla materiaalia tai kirjoittaneet sinne mitään. Käyttäjien määrä putosi reilusti alle sadantuhannen, mutta alkoi välittömästi nousta.

Suomen viranomaisten tiedossa ei ole Tor-verkkoa käyttäviä suomalaisia pedofiilirinkejä.

”Olisi toiveajattelua kuvitella, ettei niitä oikeasti ole olemassa”, sanoo Tor-verkkoon ja lapsipornoon erikoistunut rikosylikomisario Sari Sarani Keskusrikospoliisin kyberkeskuksesta.

Poliisi ei edes tiedä, miten monet suomalaiset käyttävät Tor-verkkoa ja mihin.

Hurtcore ei ole Saranille tuttu termi, mutta hän myöntää, että erittäin väkivaltaisen lapsipornon määrä on lisääntynyt.

”Poliisi seuraa Tor-verkkoa aktiivisesti. Lasten hyväksikäyttäjät myös Suomessa varmasti kuvaavat tekojaan hyötyäkseen siitä Tor-verkossa.”

Vaikka viranomaiset eivät ole pystyneet murtamaan Tor-verkon salausta, he ovat ajoittain onnistuneet sulkemaan lapsipornosivustoja.

Huhtikuussa 2016 Tor-verkkoon perustettiin Child’s Play -niminen sivusto, josta tuli heti hyvin suosittu.

Tammikuussa 2017 hakkeri, joka työskenteli Norjan suurimmalle sanomalehdelle VG:lle, löysi Child’s Playstä toiminnon, jolla sivustoon sai yhteyden avoimen verkon kautta. Pian hakkeri oli selvittänyt sivuston kahden ylläpitäjän henkilöllisyyden.

VG järjesti tapaamisen sivustoa ylläpitävien miesten kanssa. Tapaamisessa VG:n edustajat kertoivat miehille, että tiesivät näiden pyörittävän Child’s Playtä ja aikoivat paljastaa sen lehdessä.

Aluksi miehet näyttivät järkyttyneiltä, mutta kertoivat sitten jotain yllättävää.

He olivat oikeasti poliiseja.

Child’s Playn alkuperäiset ylläpitäjät olivat jo telkien takana, ja sivustoa oli kolme kuukautta pyörittänyt Australian poliisin erikoisyksikkö Argos. Australiassa laki sallii tämän poliisille, toisin kuin esimerkiksi Suomessa.

Argos ylläpiti Child’s Playtä yhteensä yksitoista kuukautta, keräten lapsipornon tuottajista ja uhreista niin paljon informaatiota kuin mahdollista. Tuona aikana Child’s Playstä kasvoi Tor-verkon suurin lapsipornosivusto yli miljoonalla rekisteröityneellä käyttäjällään.

VG paljasti koko operaation lokakuussa 2017.

Sivustojen sulkemisen lisäksi viranomaiset ovat onnistuneet saamaan kiinni useita henkilöitä, jotka ovat tuottaneet Tor-verkkoon hyväksikäyttömateriaalia.