"Huumeet tuovat minulle sen, että minusta tulee minä" – Tampereen keskustassa päiviään kuluttava huumeidenkäyttäjä kertoo, miksi hän ei halua lopettaa

Tampereen ytimessä, Vanhan kirjastotalon puistossa Laikunlavalla istuu iltapäivää kuluttamassa parikymmentä nuorta. Siinä he istuvat vieri vieressä kuin linnut puhelinlangalla. Moni heistä on huumeidenkäyttäjä. 25-vuotias tamperelainen nainen on heistä yksi. Hän on käyttänyt huumeita 13 vuotta ja sanoo, että jos voisi valita uudelleen, tekisi saman valinnan. –Huumeet ovat ottaneet paljon, mutta myös antaneet paljon. Olen nähnyt huumeiden tuoman paskan, mutta vain yksi elämä meillä täällä on. Miksi itkisin tuntikausia päivässä töissä, kun voin olla täällä? "Minusta tulee minä" Nainen kertoo alkaneensa käyttää huumeita, koska kokee niiden antavan hänelle varmuutta. –Huumeet tuovat minulle sen, että minusta tulee minä. Hän uskoo tietävänsä omat rajansa, mutta mitkä ne rajat ovat? –Raja on siinä, että kunhan ei kuole. Joidenkin asioiden kanssa vain täytyy elää. –Ei minulla ole yhtään kaveria, joka ei käyttäisi aineita. "Kaljaa tai amfetamiinia – sama asia" Laikunlavalla istuva 22-vuotias lapsenkasvoinen nuorukainen harrasti urheilua 15-vuotiaaksi asti, eikä ollut siihen ikään mennessä juonut edes alkoholia. –Sitten tapasin äitini ja sen jälkeen on mennyt aika perseelleen. Hän tykkää bilettämisestä ja myöntää, ettei pidä huumeidenkäyttöä minään. –En minä käytä siksi, että saisin pääni sekaisin, vaan saan huumeista hyvän fiiliksen. En juo viinaa enkä tupakoi, mutta käytän amfetamiinia viikonloppuisin. Jos ennen olisin juonut kaljaa ennen baariin menoa, nyt vedän vähän amfetamiinia nokkaan. Se on sama asia, hän sanoo ja jatkaa: –En ole menettänyt huumeidenkäytön vuoksi mitään muuta kuin yhden asunnon. "Olen lapsesta asti nähnyt tätä" 25-vuotias nainen kertoo nähneensä lapsesta asti kaltoinkohtelua ja uskoo, että niin on kaikilla. –Olen lapsesta asti nähnyt sitä paskaa, kun kämpässä ramppaa väkeä ja vanhemmat ihannoivat sitä elämää. Vanhempiensa elämää lapsena katsoessaan hän ei ajatellut, ettei ikinä ryhdy samaan. –Siihen elämään tottuu, hän selittää. 22-vuotias nuorukainen vahvistaa vierestä: –Siihen oppii. Sitä ei pidä isona asiana. Kun mustat kädet hyökkäävät Vaikka nainen ei halua huumeista eroon, hän on käynyt katkolla saadakseen huumeidenkäyttöön tauon. Hänen mukaansa katkolla kuitenkin pumpataan täyteen lääkkeitä. –Kukaan ei ole kiinnostunut potilaan tunteista ja hyvinvoinnista. Kun katkolta pääsee pois, ei pysty olemaan ilman huumeita. Minut ohjattiin tapaamisiin ja päihdekerhoihin, joissa käy parikymmentä vuotta vetäneitä tyyppejä, jotka eivät ole saaneet apua, mutta käyvät kerhoissa silti, nainen laukoo. Hänen mielestään katkaisuhoidon työntekijöiden pitäisi olla itse entisiä huumeidenkäyttäjiä, jotta he tietäisivät, mitä ovat vainoharhat. –Jos he ovat itse istuneet kotona tärisemässä ja nähneet mustien käsien hyökkäävän, he tietävät, mistä puhutaan. Avohoidostakaan ei saa naisen mukaan mitään irti. –Voi siellä jutella, mutta sitten vain annetaan lääkkeet.