Radioheadin Thom Yorke, Pulpin Jarvis Cocker, edesmennyt David Bowie ja useat muuta muusikot ovat ylistäneet Scott Walkerin vaikutusta musiikkiin.

Amerikkalainen kokeellisen musiikin suurmies Scott Walker on kuollut. Barokkivaikutteisella pop-musiikillaan 60-luvulla julkisuuteen noussut Walker muuntautui vuosien saatossa teini-idolista outojen äänimaisemien mestariksi. 76-vuotiaan Walkerin poismenosta kertoi taiteilijan levy-yhtiö 4AD.

Vuonna 1943 Ohiossa syntynyt Walker sai kasteessa nimekseen Noel Scott Engel. Nimi vaihtui 60-luvun alkupuolella, kun Scott perusti lauluntekijä John Mausin ja rumpali Gary Leedsin kanssa The Walker Brothers -yhtyeen. Kaliforniaan kotiutunut kolmikko otti yhdessä käyttöönsä uuden sukunimen, vaikkeivät mitään sukua keskenään olleetkaan.

The Walker Brothers julkaisi Yhdysvalloissa muutaman albumin, mutta menestystä ei kuulunut. Kolmikko päätti lähteä hakemaan sitä Atlantin toiselta puolta, Britanniasta. 60-luvun puolivälissä Britannia oli pop-musiikin ykkösmaa The Beatlesin ja The Rolling Stonesin kaltaisten yhtyeiden ansiosta. Lontooseen virtasi muusikoita ympäri maailmaa. Esimerkiksi Jimi Hendrix seurasi The Walker Brothersia Britanniaan muutamaa vuotta myöhemmin.

Kolmikon muutto Kalifornian auringosta Englannin harmauteen ei sujunut aivan ongelmitta.

– Ruskettuneet lainelautapojat tulivat Lontoon lentokentälle, jossa satoi räntää. Se oli aikamoinen kulttuurishokki ja heillä oli vaikeuksia asettua Englantiin. Eivät saaneet kunnollisia hampurilaisia, huoneet olivat kylmiä ja kaasumittareita piti olla koko ajan ruokkimassa kolikoilla, musiikkitoimittaja Jake Nyman kertoo.

Walkerin veljekset ehtivät jo katua reissuaan, kunnes muutama hitti käänsi koettelemukset voitoksi. Vuonna 1965 yhtyeen versio Make it easy on yourself -kappaleesta nousi listaykköseksi niin Briteissä kuin Kanadassa. Sitä seurasi cover-hitit My ship is coming in ja The sun ain’t gonna shine anymore.

Scott Walker (vas.) muodosti yhdessä Gary Walkerin ja John Walkerin kanssa The Walker Brothersin. Rex Features / AOP

The Walker Brothersin suosio oli tässä vaiheessa valtava. Scott Walker kertoi myöhemmin pelottavista tilanteista, joissa innostuneet fanit pyrkivät sisään pukuhuoneisiin ovista ja ikkunoista.

Yhtyeen suosio ei kuitenkaan kestänyt kauaa; hittiputki lopahti ja vuonna 1967 julkaistun kolmannen albumin jälkeen kolmikon tiet erkanivat.

"Sillä kundilla oli helkkarin hieno ääni"

Vanhan mantereen taidepiireihin mieltynyt Scott ei kaivannut yhtyeensä hajoamisen jälkeen takaisin Amerikkaan. Soolouransa alun hän rakensi vahvasti belgialaisen laulaja-lauluntekijä Jacques Brelin tuotannon pohjalle.

– Walkerin ensimmäinen suuri löytö – tai ties kuinka kauan hän sitä oli hautonut – oli Jacques Brel, jonka lauluja Scott tulkitsi todella ison määrän, Nyman kertoo.

Walkerin kolmelta ensimmäiseltä sooloalbumilta löytyy yhteensä yhdeksän Brelin kappaletta. Yksi syy Brelin löytöön oli Nyman arvion mukaan se, että belgialaismestarin lauluja oli juuri tuolloin alettu kääntää englanniksi.

– Ne on hyvin käännettyjä ja komeasti tulkittuja. Sillä kundilla oli helkkarin hieno ääni, Nyman toteaa.

Walkerin tunnistettava baritoni oli jo aiemmin kohottanut The Walker Brothersista menestykseen ja nyt kaipuuta täynnä olevasta äänestä tuli psykedeelisen sinfoniapopin kultakanta.

Scott Walker vuonna 1967. Dezo Hoffman / REX / AOP

Walker käynnisti soolouransa rytinällä. Vuodesta 1967 vuoden 1970 loppuun mennessä mies ehti julkaista kuusi albumia.

Heti ensimmäisestä soololevystään asti Walker taiteili pop-musiikin rajoilla. Levy levyltä musiikki sai kokeellisempia piirteitä, vaikkakin levyt 1-4 ovat sovituksellisesti melko yhdenmukaisia. Ne ovat myöhemmin myös nousseet kulttiklassikoiden asemaan.

– Scottille leimallista oli tietynlainen dramaattisuus, jopa mahtipontisuus, jota suuret ja yltäkylläiset orkestroinnit vielä korostivat. Lähin vertailukohta voisi olla Dusty Springfield, Nyman kuvailee Walkerin alkupään tuotantoa.

Tällä hetkellä Spotifyssä Walkerin eniten soitettu kappale The old man's back again (Dedicated to the neo-stalinist regime) löytyy Scott 4 -albumilta ja on varmasti Walkerin tuotannosta helpoiten lähestyttävä kappale tavalliselle populaarimusiikin kuluttajalle.

Levy levyltä paremmaksi

Scott Walkerin yhä avant-gardemmaksi muuttunut musiikki ei enää 70-luvulla pärjännyt pehmeälle popille. Muutaman cover-kappaleista kyhätyn albumin jälkeen Walker laittoi soolouransa tauolle ja palasi yhteen entisten bändikavereidensa kanssa.

The Walker Brothers julkaisi 70-luvun loppupuolella kolme albumia, mutta menestystä ei enää tullut. Viimeiseksi jäänyt Nite Flights on myöhemmin noteerattu unohdettuna helmenä, joka ennusti Talking Headsin tunnetuksi tekemän taiderokin nousua.

Tässä vaiheessa Scott Walkerin oman tuotannon julkaisutahti alkoi myös hidastua. 80-luvulla hän julkaisi yhden albumin, Climate of Hunter. Seuraavaa levyä jouduttiin odottamaan 11 vuotta.

Vuonna 1995 ilmestynyt tummanpuhuva Tilt vei Walkerin yhä kauemmaksi pop-musiikista. Siitä yksitoista vuotta myöhemmin julkaistu The Drift oli vieläkin synkempi ja vieläkin kokeellisempi. Painostavan albumin teemoina oli muun muassa Elviksen kuolleena syntynyt kaksoisveli ja New Yorkin terrori-iskut.

Tiltin aloittama trilogia sai päätöksensä vuonna 2012 Bish Bosch -albumin muodossa. Nyt kokeellisuudessa oltiin edetty pisteeseen, jossa outous on totaalisen kokonaisvaltaista.

Vaikka Walkerin myöhempää tuotantoa ei voi kutsua helposti lähestyttäväksi, se on kerännyt kehuja niin yleisöltä kuin kriitikoilta.

Vuonna 2014 Walker teki yhteistyötä raskaasti junnaavaa drone-metallia soittavan Sunn O))) -yhtyeen kanssa. Kahden kokeellisen musiikin pioneerin yhteistyöstä syntyi Soused. Tätä levyä Walker kuvaili Guardianin haastattelussa lähes täydelliseksi levyksi. Hän kertoi onnistuneensa hiomaan taitojaan levy levyltä paremmaksi.

Sousedin jälkeen Walker teki kaksi soundtrackia, mutta uutta, sitä täydellistä, sooloalbumia ei enää tullut.