Valtion velkaantuu yhä täyttä päätä, mutta ei euroakaan muille kuin omalle keskuspankille. Velkaantuminen aidosti ulkopuolisille rahoittajille on kutistunut pian pari vuotta. Tästä hyvästä Suomen Pankkia voi kehua – tai haastaa oikeuteen niin kuin Saksassa on käynyt.

Virallisesti Suomen valtion velkaantuminen jatkuu tänä vuonna runsaan viiden miljardin euron nettovelkaantumisella. Ja ensi vuoden budjettihahmotelmien perusteella velkaantuminen jatkuu myös ensi vuonna miljardien eurojen uudella velkarahoituksella.

Mutta epävirallisesti valtion velkaantuminen aidosti ulkopuolisille velkojille taittui laskuun jo pari vuotta sitten ja jatkaa paraikaakin laskuaan.

Tarkalleen ottaen valtion velkaantumisen epävirallinen taitekohta koitti vuoden 2015 lokakuussa.

Siitä lähtien valtio on saanut kaiken alijäämien kattamiseen tarvitsemansa uuden lainarahan kokonaan omistamansa keskuspankin, Suomen Pankin, rahahanoista.

Ja siitä lähtien valtion velka muille rahoittajille kuin omalle keskuspankille on supistunut kovaa vauhtia, sillä SP:n rahahanoista on suihkunnut valtiolle rutkasti runsaammin rahoitusta kuin alijäämien kattamiseksi olisi ollut tarpeen.

Suomen Pankki on toteuttanut osaansa euroalueen keskuspankin EKP:n vuonna 2015 alulle panemaa mittavaa valtionlainojen tukiostojen ohjelmaa. SP on tänä aikana ostanut Suomen valtion velkakirjoja pitkälti yli kaksi kertaa suuremmilla euromäärillä kuin valtio on samaan aikaan nettomääräisesti velkaantunut lisää.

Valtio on toisin sanoen jo parin vuoden ajan rahoittanut koko uuden alijäämänsä ja lisäksi lyhentänyt suuren määrän vanhaa velkaansa niillä miljardeilla, joita Suomen Pankki on varta vasten synnyttänyt ja syytänyt valtionlainaostoihinsa.

Käytännössä Suomen Pankki on parin viime vuoden ajan pitänyt omilla tukiostoillaan huolen siitä, että valtio on saanut tuoretta lainarahaa enemmän kuin olisi tarvinnut. Takuuvarmasti ja vieläpä käytännössä ilmaiseksi.

Tätä velkahuolia huojentavaa havaintoa on kuitenkin turha etsiä sen enempää hallituksen, valtiovarainministeriön tai varsinkaan keskuspankin julkilausumista. Aihe on niille kaikille kiusallisen vaikea ja jopa vastenmielinen.

Kaksi kertaa valtion alijäämät

Suomen Pankki ja euroalueen muut keskuspankit aloittivat laajamittaiset valtionlainaostonsa vuoden 2015 maaliskuussa. Siitä lähtien ne ovat käyttäneet joka kuukausi kymmeniä miljardeja euroja ostaakseen lähinnä omien kotivaltioidensa velkakirjoja.

EKP:n aihetta kuvaavien tilastosivujen mukaan euroalueen keskuspankeilla oli heinäkuun lopussa hallussaan valtioiden ja julkisten laitosten velkakirjoja likimain 1700 miljardin euron nimellisarvoista. Muunlaiset velkakirjat mukaan luettuna tukiostoilla on jo mittaa yli 2000 miljardia euroa.

Samat tilastot kertovat, että Suomen Pankilla oli heinäkuun lopussa hallussaan osto-ohjelman tuomia julkisen talouden velkakirjoja runsaan 26 miljardin euron arvosta.

Sitä tilastosivut tai Suomen Pankin julkaisemat tiedot eivät kerro, kuinka suuri osa tuosta 26 miljardista eurosta on kiinni Suomen valtion velkakirjoissa ja kuinka suuri osa esimerkiksi muiden eurovaltioiden tai joidenkin alueen julkisten laitosten velkakirjoissa.

Osto-ohjelman periaatekuvausten perusteella on kuitenkin lupa olettaa, että SP on käyttänyt suurimman osan tukiostojensa miljardeista juuri Suomen valtion velkakirjojen haalimiseen.

Ja juuri haalimisesta on olosuhteiden pakosta ollut kyse, sillä näistä tukiostoista syntynyt kysyntä on ollut radikaalisti runsaampaa kuin valtion rahoitustarpeesta samaan aikaan syntynyt uusien velkakirjojen nettotarjonta.

Vaikka valtion velkaantumisvauhti olisi ollut kuusikin miljardia euroa vuodessa, olisi se parin viime vuoden kuluessa merkinnyt ”vain” 12 miljardin euron uusien velkakirjojen nettotarjontaa. Kun SP on samaan aikaan ostanut tuplaten tuon verran samoja velkakirjoja, on kyse ollut likimain väkisin haalimisesta.

Saksan keskuspankki joutui oikeuteen

Suomen Pankin velkakirjaostot ovat olleet niin mittavia, että pitkälti juuri niiden vaikutuksesta Suomen valtion uudesta lainarahoituksesta maksamansa korko on painunut nollaan prosenttiin ja sitäkin halvemmaksi miinuskoroille.

Siksi on mahdollista tulkita, että valtio on pitkälti juuri SP:n tukiostojen ansiosta kyennyt rahoittamaan budjettinsa alijäämiä kirjaimellisesti ilmaisella tai sitäkin halvemmalla rahoituksella. Ja että tuota rahoitusta on ollut takuuvarmasti tarjolla vuoren varmalta rahoittajalta.

Silti pääministeri Juha Sipilä (kesk) tai valtiovarainministeri Petteri Orpo (kok) eivät ole ainakaan julkisuudessa juuri iloinneet valtion SP:ltä saamasta mittavasta ja lisäksi ilmaisesta rahoituksesta. Ennemmin he ovat vaikuttaneet yhtä huolestuneilta velkaantumisesta kuin ennen SP:n mammuttimaisten tukiostojen alkamisen.

Samoin SP pitää velkakirjaostojen käytännön vaikutukset valtion rahoitusasemaan visusti omana tietonaan, ja se on tarvittaessa valmis jopa kiistämään tukiostojen vaikutuksen valtion velkaantumiseen.

Yksi syy aiheen karttamiseen lienee se, että Euroopan unionin EU:n perustuslakia vastaavien perussopimusten mukaan jäsenmaiden julkisen talouden alijäämien rahoittaminen keskuspankkirahoituksella on jyrkästi kiellettyä. Suomessa laki Suomen Pankista toistaa aivan saman kiellon: valtion alijäämän rahoittaminen on SP:ltä laissa kiellettyä keskuspankkirahoitusta.

Aivan samojen valtionlainaostojen takia Saksan perustuslakituomioistuin on juuri alkanut puntaroida, ovatko keskuspankin laajamittaiset valtionlainaostot mahdollisesti lainvastaista.

Onkin makuasia, pitäisikö Suomen Pankkia kehua Suomen valtion velkahuolien huojentamisesta – vai olisiko meilläkin perusteltua haastaa keskuspankki oikeuteen lainvastaiseen setelirahoitukseen sortumisesta.

Jälkimarkkinat välikäden roolissa

Saksan keskuspankki Bundesbank ja sen edustamat EKP:n toimet ovat joutuneet maan perustuslakituomioistuimen puntariin aiemminkin. Tuomioistuimen mukaan EKP:n edellinen valtionlainojen tukiosto-ohjelma, niin sanottu OMT-ohjelma, ei loukannut EU:n perussopimuksia eikä Saksan perustuslakia.

Tuon edellisen puntaroinnin yhteydessä Saksan perustuslakituomioistuin pyysi ja sai päätöksensä tueksi valtionlainaostoja koskevan tuomion EU:n tuomioistuimelta. Sen mukaan OMT-ohjelma sopi EKP:n toimivaltaan eikä rikkonut lakeja.

Mutta tuon tuomion perusteluista löytyy aihetta epäillä nykyisten valtionlainaostojen lainmukaisuutta.

EU:n tuomioistuimen mukaan keskuspankeilla on lupa ostaa velkakirjamarkkinoilta valtioiden aiemmin liikkeeseen laskemia velkakirjoja mutta vain sillä ehdolla, että epäsuorilla ostoilla ei ole samoja vaikutuksia kuin olisi samojen velkakirjojen ostamisella suoraan valtioilta.

Jälkimarkkinaostotkin voivat tuomioistuimen mukaan vaikuttaa kielletyn suoran keskuspankkirahoituksen tavoin. Näin on, jos valtioilta velkakirjoja ostavat toimijat tietävät varmuudella voivansa myöhemmin myydä samat velkakirjat keskuspankeille.

EU:n tuomioistuimen kuvauksen perusteella vaikuttaa mahdolliselta, että Suomen Pankki ja euroalueen muut keskuspankit ovat nyt jo parin vuoden ajan harjoittaneet kiellettyä julkisen talouden keskuspankkirahoitusta.

Välikäsien välityksellä, mutta kuitenkin.