Uruguay 1930. 13 echipe participante. Romanii – primii care se inscriu la CM . La final: un singur meci castigat si o poveste scrisa minunat. Ce ne ramane dupa primul campionat mondial la care am fost ? Ideea ca atunci era de-ajuns sa participi. Acum este important sa invingi. Sau sa fim macar aproape de victorii.

Traseul nostru in 1930 a inceput cu trenul pana la Genova, 14 zile pe transatlanticul Conte Verde, apoi 11 zile de odihna, apoi meciul cu Uruguay, gazda campionatului, si cu Peru, echipa care ajunsese la Mondial cu autobuzul. Mai departe trecea prima clasata din grupa. Din pacate, nu am fost noi. Am castigat primul meci cu Peru cu 3-1 si am facut un record: cel mai rapid gol de la CM, marcat de Adalbert Desu in minutul 1. Al doilea meci l-am pierdut suferind inca dupa accidentarile din intalnirea cu Peru, in care am pierdut doi oameni de baza – Stanciu si Steiner. Asa ca… 4-0 si spuneam adio primului CM din istorie, care urma sa fie castigata de Uruguay. Gazdele au invins Iugoslavia in semifinale cu 6-1!!! Si in finala pe Argentina cu 4-2.

Echipa noastra avea 21 de jucatori, dintre care doar 5 erau de etnie romana: Ion Lapusneanu, Corneliu Robe, Stefan Barbu, Constantin Stanciu si Ilie Subaseanu. Restul avea etnie maghiara sau germana. Dar toti aveau povestile lor. Multe dintre ele apar in amintirile rescrise de Ioan Chirila, altele au ramas in vestiarele istoriei. Raffinsky, un idol ar tribunelor din Giulesti, detine recordul pentru cele mai multe goluri date într-un singur meci de Divizia A – 10 pentru Juventus Bucuresti în meciul cu Dacia Unirea Braila (16-0) din sezonul 1929-1930. El si Vogl au fost selectionati printre „tricolorii” care aveau sa joace pentru România la Campionatul Mondial de Fotbal 1930, însa patronul de la Astra Româna, unde lucrau cei doi, le-a interzis sa plece de la munca atat de mult timp. Pana la urma, li s-a dat “concediul”. Tare, nu?

Cum au reactionat romanii la intoarcerea fotbalistilor in tara? Au sarbatorit ca dupa o mare victorie. Mii de oameni i-au asteptat in gara pe tricolori. Sa nu ne intrebam de ce azi nu mai facem la fel. Poate pentru ca atunci chiar era important sa participi, nu neaparat sa fii invingator. Participarea Romaniei la primul campionat mondial a fost o rasplata pentru efortul unor oameni care aveau si alt job in afara de fotbal si care si-au platit echipamentele dupa ce si-au facut credite la banci.

Lotul Romaniei pentru primul Campionat Mondial din istoria fotbalului: Uruguay, 1930

Antrenor principal: Costel Radulescu, secondat de Octav Luchide

Portari:Ion Lapusneanu (Sportul Studentesc), Samuel Zauber (Maccabi Bucuresti)

Fundasi sau “backs” cum spuneau cronicarii sportivi de pe atunci: Adalbert Steiner (CA Timisoara), Rudolf Burger (Chinezul Timisoara), Constantin Stanciu (Venus Bucuresti), Emeric Vogl (Juventus Bucuresti), Iosif Czako (Banatul Timisoara)

Mijlocasi sau “halfia”: Alfred Eisenbeisser –Feraru (Dragos Voda Radauti), Corneliu Robe (Olimpia Bucuresti), Ladislau Raffinsky (Juventus Bucuresti)

Atacanti: Adalbert Desu (UDB Resita), Ilie Subaseanu (Olimpia Bucuresti), Nicolae Kovacs (Banatul Timisoara), Rudolf Wetzer (Juventus Bucuresti), Stefan Barbu (Olimpia Arad)

Ceva ce sigur nu stiai:

– In perioada desfasurarii competitiei, antrenorul Romaniei, Costel Radulescu, a fost de doua ori arbitru de tusa in meciuri in care jucau Argentina si Uruguay, unul dintre cele doua meciuri fiind chiar finala. Amuzant, dar aceasta este una dintre cele mai mari performante ale unui arbitru român în toata istoria fotbalului românesc.

– Pentru acest campioant nu au existat preliminarii. Tarile au primit cate o invitatie, la care organizatorii asteptau raspuns pana pe 28 februarie 1930. Romania a raspuns prima.

– Carol al II-lea a avut o mare influenta in selectarea fotbalistilor din echipa. Regele a dat chiar un decret care le oferea jucatorilor 3 luni de concediu si le-a garantat reangajarea in acelasi loc la intoarcerea din Uruguay.

– Jucatorii si-au cumparat singuri echipamente oficiale si de joc. Mai mult, unii dintre ei au facut credite la banci cu ajutorul regelui.

– Uruguayenii au construit stadionul pe care s-au jucat toate meciurile campionatului in doar 9 luni. Stadionul nu a fost insa gata in ziua in care a inceput campionatul, asa ca meciul de deschidere s-a jucat pe arena Pocitos, de doar 2000 de locuri, stadionul echipei Penarol Montevideo.

– Tarile participante: Uruguay, Argentina, Brazilia, Bolivia, Chile, Paraguay, Peru, Mexic, Statele Unite, Franta, Belgia, Iugoslavia si România.

– Mai multe intamplari amuzante puteti citi in cartea dedicata Campionatului de la Montevideo, scrisa de cel mai mare jurnalist sportiv roman al tuturor timpurilor, Ioan Chirila: “Si noi am fost pe Conte Verde”

– Schimbarile nu erau inca regulamentare. Astfel, in primul meci cu Peru, Romania a terminat partida in 9, deoarece 2 dintre ai nostri au fost accidentati grav: Stanciu si Steiner, care nici nu a mai jucat fotbal de atunci.

– In finala dintre Uruguay si Argentina, organizatorii au sapat un sant de doi metri adâncime si au ridicat un gard între tribune si gazon, ca nu cumva suporterii inflacarati sa intre pe teren.

– Uruguay a primit 255.000 de dolari pentru castigarea titlului mondial. O sa razi, dar atunci insemna enorm suma aceasta in fotbal!

– Bica Beilis a fost singurul jurnalist din România care a mers in Uruguay.

– Octav Luchide a fost cel care a înfiintat Federatia Româna de Fotbal. Sa avem o federatie a fost o conditie necesara pentru înscrierea la Cupa Mondiala.

– Pe drumul de intoarcere, Alfred Eisenbeisser-Feraru s-a imbolnavit de pneumonie si s-a oprit la Genova, internandu-se intr-un spital. De la jucator la ceilalti fotbalisti ai nationalei, apoi la jurnalisti, vestea a ajuns deloc apropiata de realitate: Mijlocasul era mort dupa spusele presei, iar la intoarcerea lui in tara mama lui ii pregatea…inmormantarea.

Cum ziceam mai sus, asa a inceput calatoria noastra la primul turneu final: “ Pe 22 iunie, ne-am antrenat pe punte. Am facut si miscare cu mingea. Raffinschi a scapat una peste bord. S-a facut rosu de ciuda. A vrut sa se arunce dupa ea. Înca mai crede ca e pe Bega.” (Rudy Wetzer – fragment din cartea lui Ioan Chirila, „Si noi am fost pe Conte Verde”)

Sursa foto: activsport.ro