Verdensøkonomien er ved bristepunktet. Mange, både i USA og Europa, mener at dette viser at liberalismen har feilet, og at løsningen er mer statlig kontroll over markedet. Men er dette riktig lærdom å trekke?

Opptakten til finanskrisen begynte for ti år siden, etter 11. september 2001. Terrorangrepene hadde gjort mange usikre, og det var tilbakegang i økonomien. For å gi økonomien en «boost», tok den amerikanske sentralbanken et radikalt grep: I løpet av under et år satte den styringsrenten ned fra 6,25 til 1,75 prosent. Liberalister advarte mot offentlig stimulering av økonomien. Billige penger ville gi en kortsiktig boom, men ville også ta ressurser vekk fra investering, drive forbruket opp og gjøre det fristende å ta opp store lån. Liberalister mente at økonomien burde få komme til hektene igjen på egen hånd. De ble ikke hørt.

Samtidig grep staten inn i økonomien for å fremme selveierskap av boliger. De statlige foretakene Fannie Mae og Freddie Mac hadde som mål å sørge for lån til de som ellers ikke hadde råd til det - selv med 1,75 prosent styringsrente. Fannie og Freddie var effektive, og millioner av innbyggere uten fast jobb og uten egenkapital fikk huslån. Igjen protesterte liberalistene. Ron Paul sa til House Financial Services Committee allerede 16. juli 2002 at «mange vil på sikt ikke klare å håndtere lånene sine» og at vi går mot «et smertefullt krasj i boligmarkedet». Men liberalistene ble ikke hørt.

Ron Pauls spådom gikk i oppfyllelse. Etter at boligprisene i flere år hadde steget fordi billige lån hadde presset opp etterspørselen etter boliger, begynte prisene nå å falle. De som ikke kunne håndtere lånet sitt kunne da ikke lenger løse det inn ved å selge huset. Huset var ikke lenger verdt nok til å løse inn lånet. De gikk konkurs. En konkurs ble til flere konkurser, og med et ras av konkurser slet bankene med å få tilbake pengene de hadde lånt ut. Banken Lehman Brothers gikk over ende, og en rekke banker sto i fare for å gå samme vei.

Liberalister som Ron Paul mente at bankene måtte få gå konkurs. Selv om staten hadde blåst opp boligboblen, og Community Reinvestment Act hadde tvunget banker til å gi uansvarlig store lån, gjør man vondt verre hvis man hindrer konkurser. Liberalistene ble derimot ikke hørt. Staten kjøpte ut bankene og tok selv opp lån for å finansiere dette. Dette ga et signal til bankene om at dersom de tok uansvarlige investeringer, ville staten komme og redde dem - stikk i strid med liberale prinsipper.

Nå er USA på vei inn i en økonomisk depresjon - og med USA er hele verdens økonomi på vei ned. Land med store statlige utgifter og store statlige lån står nærmest kanten av stupet. Og hva blir sagt? Jo, at liberalismen har feilet og at vi trenger flere politiske inngrep i økonomien.

Kan man tenke seg et bedre eksempel på feilplassert skyld? Liberalister har forutsett krisen, advart mot den og staket ut en annen kurs, men blitt ignorert igjen og igjen. Snarere enn å være liberalismens fallitt, er finanskrisen et eksempel på hvor galt det kan gå når stater gjør populære inngrep som å holde renten kunstig lav, sørge for lån til de som ikke er låneverdige og redde banker fra konkurs.

De som nå okkuperer Wall Street burde i stedet okkupere Capitol Hill.