Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Forrige lørdag ble en kvinne utsatt for hatkriminalitet i nærheten av sitt hjem på Tøyen. Oslo politidistrikt forventer at omfanget av slike saker vil øke i tiden framover. Dette bør få varsellampene til å blinke hos oss alle.

Faisa Warsame var på vei ut fra Kiwi på Tøyen, da en person gikk til verbalt og fysisk angrep på henne. Det som skulle være en ordinær tur til butikken, endte opp med armen ut av ledd og frykt for egen trygghet.

Det hele startet med at en person begynte å skrike grovt rasistiske og muslimfiendtlige skjellsord til Warsame fra passasjersetet i en bil. Kort tid etter sprang vedkommende ut av bilen og gikk til fysisk angrep på henne.

Hun forsøkte å dra sløret av hodet til Warsame, før hun hoppet inn igjen i bilen, og kjørte vekk. Warsame sto igjen med varene hun hadde handlet spredt på bakken, armen ut av ledd og i sjokk.

Det var ingen tilfeldighet at Warsame ble angrepet. «Ta av den jævla tingen du har på hodet, din j**** n****h***», var noe av det angriperen ropte. Selv om motivet ikke var til å misforstå, etterlater hendelsen likevel noen spørsmål både hos Warsame og hos mange i lokalbefolkningen.

Dro overgriperne til Tøyen for å lete etter noen å angripe? Eller bor de kanskje i nabolaget? Vil dette kunne skje oss også? Det er sånn hatkriminalitet er. Det sprer frykt og utrygghet, ikke bare overfor dem som utsettes direkte for det, men også de som deler de samme identitetsmarkørene.

Hatkriminalitet har som effekt at det begrenser demokratiet og friheten til dem av oss som utsettes for det.

Motivene for hatkriminalitet er ifølge politiets statistikk rase, religion, seksuell legning, nedsatt funksjonsevne og annet. Det er ikke uvanlig at motivene og kategoriene overskrider hverandre. I angrepet mot Warsame, ser vi at det ene diskrimineringsgrunnlaget kanskje forsterket det andre. Angrepet ble begrunnet i både hudfarge og religion.

I fjor avdekket en befolkningsundersøkelse at 39 prosent av den norske befolkningen støtter utsagnet: «Muslimer utgjør en trussel mot norsk kultur.» Og 30 prosent mener at muslimer ønsker å ta over Europa.

Når halvparten av Norges befolkning i tillegg mener at muslimer selv har mye av skylden for økende muslimhets, er det belegg for å si at negative holdninger mot muslimer er svært utbredt og normalisert.

Samtidig ser vi hvordan disse holdningene manifesterer seg i handlinger. Angrepet mot Warsame er uttrykk for en tendens i samfunnet vårt. Og hun er slettes ikke alene om å oppleve hat.

Oslo politidistrikt er, med god grunn, bekymret for hatkriminalitet i årene som kommer. I en rapport om trender i kriminalitet beskrives de de neste tre årene som «ei tid da nasjonalistiske, høyreekstreme, kristenekstreme og innvandrings-, homo- og kvinnefiendtlige holdninger kommer sterkere til uttrykk».

Befolkningen på Tøyen vet godt hva rasisme er. Elever på den lokale barneskolen har, i kjølevann av angrepet mot Warsame, fortalt at de selv har blitt utsatt for rasistisk motivert hets.

Forbigående, voksne mennesker har ropt etter dem i skolegården. Jeg fikk derfor frysninger da jeg hørte en skoleklasse på Tøyen rope følgende da jeg var på vei til jobb:

«Kamp mot all rasisme, der du jobber, der du bor og der du går på skole!»

Det er på tide at vi andre også tørker støv fra det gamle slagordet. Vi er nødt til å ta muslimfiendtligheten på alvor og reagere, uavhengig av om den uttrykker seg som en kommentar fra en kollega på arbeidsplassen, i friminuttet, slik Tøyen skole har opplevd, eller på vei til Kiwi på en lørdag formiddag.

I dag markerer lokalbefolkningen på Tøyen at de står sammen med Warsame, og mot hat og rasisme. Både skolen, foreninger, kommersielle- og ikke-kommersielle aktører har kastet seg på. De har skjønt at når varsellampene blinker, kan man ikke annet enn å reagere.