Kjære småbarnsforeldre,

Først må jeg si at jeg unner dere gleden og stoltheten dere har overfor deres nyfødte. Den gleden skal ingen ta fra dere.

Men det er én ting jeg ikke kan fordra med enkelte av dere småbarnsforeldre. Nei, det er ikke offentlig amming, som jo er helt forståelig og naturlig.

La meg slippe at jula går rett i dass.

Det jeg skal fram til er mye verre enn de fleste andre ting man i det hele tatt kunne ha kommet på å gjøre på et offentlig sted. Jeg har vært vitne til lignende episoder andre steder også, men hendelsen jeg sikter til utspilte seg på bondens marked i Kafélavvo på Trondheim Torg.

Det som møtte meg inne i lavvoen har tydeligvis blitt den nye trenden for enkelte småbarnsforeldre når de skal menge seg med andre småbarnsforeldre på spisesteder.

Jeg blir fortsatt like satt ut.

For der inne lå to spedbarn på spisebordet i Adam og Evas drakt. Ingenting galt med det, men når synet som også møtte meg var to overfylte bleier og full understellsvask, så var ikke det første jeg tenkte på å bestille varm sjokolade med ekstra krem, for å si det sånn. Nei takk!

Kjære småbarnsforeldre som syns det er en glimrende idé å bytte bleier oppå bordet på et spisested, der folk skal sette maten sin. Bordet med vaffel og syltetøy.

Det er ikke spesielt appetittlig med lukten av ferdig fordøyd morsmelk.

«Sjokoladepuddingen» som ligger på nabobordet og godgjør seg vil nok for mange virke kvalmende når man etter 15 minutter i kø endelig skal sette seg ned og kose seg. Mange vil nok miste matlysten.

Jeg vil ikke holde rundt bøtta som om den var min elskede.

Likevel er det noe som er verre oppi alt dette. Det er det jeg ønsker å bevisstgjøre småbarnsforeldre som skifter bleier på offentlige spisebord om.

Nemlig noroviruset, influensaen og alt som spirer og gror i barnehagen, og som overføres via kontaktsmitte.

Så kjære småbarnsforeldre som skifter bleier på spisebordet der utallige mennesker spiser hver dag.

Det er en stor risiko for at noroviruset eller andre smittsomme sykdommer kan smitte de som kommer etter at dere er ferdige med understellsvasken.

Når dere småbarnsforeldre tar på bord, stoler og kontaktflater etter å ha rydda opp i smårollingens sjokoladepudding, så vil jo andre komme i kontakt med godsakene også.

Ikke glem risikoen for sprutfare under understellsvask som sikkert noen av dere har erfart.

Jeg hadde flaks denne dagen og så heldigvis hvor dere bytta bleier, så jeg slapp unna med skrekken. Heldigvis unngikk jeg nachspielet til gruppen med bakterier og virus som hadde full fest oppå bordet.

Ikke glem risikoen for sprutfare.

Jeg har ikke noe ønske om å sitte på julaften med full jackpot av norovirus, influensa og en eller annen cocktail fra barnehagen som åpner alle mine kroppsåpninger.

Jeg vil ikke holde rundt bøtta, som om den var min elskede, med rumpa godt plantet på skåla med svie langt oppi endetarmen.

Selv det mest silkemyke dopapiret føles som sandpapir og man synger for seg selv «All I want for jul is a do with understellsspyling» med inspirasjon fra serien The Julekalender som høres i bakgrunnen fra TV-en i stua.

Tankene går også til stakkars gamlemor som satte seg ned på samme bord og skulle kose seg med en kaffekopp og strikketøyet. Da hun med svekket immunforsvar kom i kontakt med Mr. Norovirus og Mrs. Influensa og fikk sin siste jul på St. Olavs hospital.

Alt fordi lille Eva og Adam ikke klarte å holde seg lenger og fylte bleien opp til randen. Og fordi mor følte at dette måtte utbedres på stedet, på lik linje med et skadested.

Det er ikke spesielt appetittlig med lukten av ferdig fordøyd morsmelk.

Mor gikk til verks med operasjon clean up; heiv seg rundt uten å tenke på andre. Hun vurderte heller ikke å gå de 50 meterne det var snakk om for å finne et bedre egent sted, slikt at bestemor kunne få oppleve én jul til.

Hva med et stellerom eller do, hvor folk ikke sitter og spiser? Altså, la oss gjøre det til en regel at dobesøk og bleier tas på do, og spisebord brukes til mat og drikke.

Slik kan vi, som aldri hadde noe med bleieskiftet å gjøre, slippe at jula går rett i dass.