Už před třiceti lety ekologové varovali, že je třeba něco udělat se smrkovými a borovicovými monokulturami, jinak hrozí vážné problémy. Nikdo nic neudělal. Dnes české lesy ve velkém vysychají a žere je kůrovec. Stejně tak pole a zemědělská krajina jsou ohroženy suchem a na příkladu lesů je dobře vidět, co se stane, pokud budou farmáři sedět se založenýma rukama a neudělají žádnou změnu. "Rychlost opatření, která děláme, nedosahuje rychlosti klimatické změny. Tedy nůžky se stále rozevírají," říká rektor České zemědělské univerzity a krajinný ekolog Petr Sklenička. "Za dvacet třicet let tu budou subtropy. Problém ale je, že vegetace a krajina se tak rychle nepřizpůsobí," upozorňuje Sklenička.

Když se rozhlédnete po české zemědělské krajině, jak na vás působí?

Přednedávnem pršelo a krajina na první pohled nevypadá nijak dramaticky. Jenže já jsem ovlivněný svou profesí, vidím trochu pod povrch, a proto musím říct, že vidím krajinu na počátku kolapsu. Zoufalou situaci českých lesů rozpozná dnes už i laik a horší se doslova každou hodinou. Mám tím na mysli hlavně usychání lesů a kůrovcovou kalamitu. Ale jako odborník vidím také, co to všechno bude znamenat do budoucna. Když se podívám na zemědělskou krajinu, vidím nepoučitelnost a právě na příkladu lesů se to dá krásně ilustrovat: ještě před čtyřmi lety generální ředitel Lesů ČR říkal, že lesy jsou v nejlepší kondici, v jaké kdy byly. A podívejte se na jejich stav dnes. Nejen ekologové, ale i moderní lesníci už před třiceti lety varovali, že pěstovat monokultury smrků a borovic je špatně, protože pestrost a diverzita jsou základ stability a při jakékoliv kalamitě pak dopad není tak velký. Ale nezměnilo se nic. A totéž vidíme teď v zemědělské krajině. Většina zemědělců čeká, až situace dojde do krajnosti − jako v těch lesích. Obávám se, že do pěti až deseti let může v zemědělství přijít stejný kolaps jako v lesnictví.

Co konkrétně je v krajině špatně?

Máme příliš velké bloky orné půdy, v Česku a na Slovensku jsou dokonce největší v Evropě. Navíc krajina je tvrdě poznamenaná dopady hospodaření čtyřiceti let totality, kdy jsme skutečně zlikvidovali většinu mimolesní zeleně, což jsou remízky, meze, stromy a keře kolem polních cest, kolem potoků a řek, stejně jako samostatné stromy stojící v polích. To se nedaří obrátit, protože mnoho zemědělců se brání rozdělení do menších bloků. Víme, že se nemůžeme vracet se strukturou krajiny do první republiky, ale bloky orné půdy velké až sto hektarů jsou nesmysl. A nejsou ani ekonomicky odůvodněné. Naštěstí ministerstvo zemědělství navrhuje limit třicet hektarů na jeden blok půdy. Navíc velmi často se mluví o tom, že města jsou tepelné ostrovy, že mají vyšší teplotu než krajina kolem nich. Méně už se ví, že totéž můžeme říct o velkých polích. Když se podíváte na satelitní snímek v teplotním spektru, uvidíte, že v horkých dnech mají města velmi podobnou teplotu jako stohektarová pole, která nemají v tu chvíli vegetaci a jsou odvodněná. A takových polí je v Česku poměrně dost. Jednotvárná krajina se s klimatickou změnou vyrovnává mnohem hůře než členěná, pestrá krajina.

prof. Ing. Petr Sklenička, CSc. Český pedagog, od února 2018 rektor České zemědělské univerzity v Praze, emeritní děkan Fakulty životního prostředí ČZU v Praze a předseda České konference rektorů. Specializuje se na ochranu krajiny a půdy z pohledu krajinně ekologického, krajinně architektonického, ekonomického i plánovacího. Pochází z České Lípy, je ženatý, má dvě děti.

Proč vůbec v Česku máme tahle velká jednolitá pole?

Protože přechod ze zemědělských družstev a státních statků do nových podmínek v 90. letech proběhl v Česku a na Slovensku tak, že se téměř nic nezměnilo. Většina polí zůstala tak, jak byla. Velké podniky si navíc pronajímají další půdu a je známý jev, že o pronajaté se staráte hůře než o vlastní. No a v Česku je 70 procent zemědělské půdy pronajato, v čemž jsme opět v Evropě rekordmani. Máme studie, které potvrzují, že investice do pronajaté půdy nejsou tak velké, jako když sedlák hospodaří na svých pozemcích.

Hodně se mluví o problému se suchem. Jaký je podle vás recept na to, aby sucho v krajině nebylo tak velké?

Přitlačit na změnu pravidel v poskytování dotací. Aby se platilo spíše za zadržování vody v krajině a hospodaření v nějaké rozumné krajinné struktuře s protierozní ochranou a podobně, než aby byla dotována produkce. Peníze v systému jsou, jen je potřeba změnit pravidla jejich vyplácení.

Co to konkrétně znamená? Dávat více peněz na budování rybníků, nádrží, nechávat potůčky, aby se volně klikatily?

Přesně tak. Vracet do krajiny prvky, které pomáhají krajinu zavodňovat a snižovat její teplotu. Znamená to i podporovat zeleň, revitalizovat mokřady, řeky, potoky a tak dále, stavět vodní nádrže pro období sucha. Nyní na zemědělské půdě nehospodaříme úplně optimálně, a dokonce odborníci, kteří to sledují, říkají, že po roce 1990 většina zemědělských polí stále degraduje, tedy snižuje schopnost zadržet vodu. Odhaduji, že momentální schopnost půdy v Česku zadržet vodu je o třetinu snížena. Nedávno jsem to počítal a vyšlo mi, že pokud by byla půda v Česku zdravá a fungovala by naplno jako přirozený rezervoár vody, zadržela by o deset vodních nádrží o velikosti Lipna více vody, než zadrží nyní. O tuto vodu se připravujeme. Půda má totiž nedostatek organických látek, je zhutněná a nedokáže vodu dostatečně uchovávat.

Pokud se nic neudělá a půjde to takhle dál, jak bude česká krajina vypadat dejme tomu za 30 let?

Už dnes vědci říkají, že tempo klimatické změny je rychlejší, než jsme předpokládali. Jeden faktor podporuje druhý a tu nebezpečnou spirálu roztáčíme čím dál rychleji. Dám příklad: tím, že půda vysychá, rychleji se ohřívá. Kvůli vyšší povrchové teplotě pak půda ještě rychleji vysychá. Do této spirály pak naskakují další a další faktory a jeden podmiňuje druhý. Nedávno jsme udělali výpočty, sledovali jsme rychlost klimatické změny. Zjistili jsme, že rychlost opatření, která děláme, nedosahuje rychlosti této změny. Tedy nůžky se stále rozevírají. Ptáte se, co se stane, když se nic neudělá. Pokud chceme vidět, jak to tady bude vypadat za dvacet třicet let, můžeme se jet podívat na jih Evropy, do Španělska, Portugalska, Řecka. Ale ne do turistických resortů, nýbrž do vnitrozemí. Tam uvidíme, jak tamější krajina vypadá a že jsou tam oblasti, kde by bez závlah nevyrostlo už vůbec nic. To, co tu bude za dvacet nebo třicet let, jsou takové subtropy. Problém je, že vegetace a krajina se tak rychle neadaptují a budeme muset krajině hodně pomoci, abychom tu měli stromy a další dřeviny, které teplejší klima snesou.

Nedá se asi změnit všechno najednou. Jaká opatření ale spěchají nejvíc? A chtějí vůbec politici změnu?

Nejde jen o to, že by politici nechtěli. Oni chtějí. Oba odpovědní ministři, tedy životního prostředí a zemědělství, se snaží. Kdybychom teď do systému vrhli velké množství dalších peněz, zjistili bychom, že nemáme dost velkou lidskou kapacitu. Nemáme dost projektantů rybníků a nádrží, vodohospodářských opatření. To je dnes velmi poptávaná služba a dodací termíny jsou velmi dlouhé. Musíme si společně s ministerstvy říci, kde jsme teď, kde chceme být za deset let a co musíme udělat pro to, abychom tam došli. Tedy zvýšit přítok peněz do systému, realizovat vodohospodářská opatření k zadržení vody v krajině, upravit legislativu i podmínky ve školství. Musíme zvednout prestiž příslušných oborů, abychom za deset let měli dost odborníků, kteří dokážou vytvořit mnohonásobně víc vodohospodářských projektů než dnes. S oběma ministry se o tom dnes bavíme a věřím, že se na opatřeních shodneme.

Napadá vás nějaký příklad oblasti v Evropě, kde se hospodaří dobře?

V Evropě bych takové místo, ideální model pro budoucnost, hledal jen obtížně. Centrum pro vodu, půdu a krajinu při naší univerzitě pracuje na projektu Chytré krajiny, která má dnes podobu čtyř pilotních projektů. Děláme zde simulaci toho, jak by vypadala dobře vedená zemědělská krajina, lesní krajina, urbanizovaná krajina a krajina po těžbě. Ve výsledku to bude zrealizovaná vize toho, jak by ideálně měla vypadat krajina v roce 2050, aby ustála dopady klimatických změn. Dokážeme pak říci, kolik financí bude adaptace krajiny a ideální hospodaření stát a jak silný efekt bude mít.

Když odhlédneme od sucha, jakým dalším výzvám bude české zemědělství čelit v příštích letech?

Zájem mladší generace o práci v zemědělství není nijak vysoký. Vidíme to i u nás na univerzitě, kde zájem o pravé zemědělské obory, jako jsou agronom, zootechnik a podobně, je poměrně malý. Zemědělství nemá ve společnosti dobrý zvuk, takže problémem může být do budoucna generační obměna. Naději vidím v tom, že ukážeme mladým lidem, že zemědělství už zdaleka neznamená jen špinavou práci a dřinu s vidlemi. Ukážeme, že zemědělci se dnes nemají špatně a že české zemědělství prochází modernizací. Zavádí se do něj robotika, mnoho strojů je dnes navigováno pomocí GPS a řízeno počítači. Jsou tu chytré stroje, které umí analyzovat konkrétní kus půdy a přesně vědí, co potřebuje. Takže jednou práce zemědělce může vypadat třeba tak, že bude sedět u počítače a řídit na dálku sofistikované systémy a technologie. I když, a v tom je zemědělství krásné, lidská práce a řada tradičních postupů budou vždy jeho nedílnou součástí. Samozřejmě dalším velkým problémem se stává také zastavování zemědělské půdy. Nejhorším příkladem asi je, když se zruší pole, postaví se místo něj velkosklad a na něj se napíše: k pronájmu. To pak absolutně nechápu potřebu takovéto stavby. Asi není možné zcela zastavit výstavbu, ale měla by se důsledněji posuzovat společenská potřeba těch staveb, a ne aby byznys a zisk byly na prvním místě.