Kriminalvården går just nu på knäna. I stora delar av landet råder det akut platsbrist på häkten och anstalter. Det finns ingen bättring i sikte.

Givet samhällsutvecklingen i övrigt – och det faktum att vi mycket väl kan vara på väg mot en lågkonjunktur inom kort samtidigt som kommunernas ekonomi haltar allt mer – är det inte särskilt realistiskt att anta att kriminaliteten kommer att sjunka nämnvärt inom en överskådlig framtid. Problemen är antagligen här för att stanna.

Det är svårt att se den här situationen som något annat än ett mycket stort och allvarligt misslyckande från våra politiker. En kraftig befolkningstillväxt leder till ett ökat kapacitetsbehov för kriminalvården. När befolkningsökningen till stor del är baserad på invandring krävs ännu mer häktes- och anstaltsplatser, då det är allmänt känt och ovedersägligt att invandrare är kraftigt överrepresenterade vid brott.

Trots att det ökade behovet inte är ett mysterium, utan snarare framstår som en nästan oundviklig konsekvens av de senaste årens valda politik, har inte nog med resurser avsatts för att hantera konsekvenserna. Nu tycks Sverige återigen stå där med skägget i brevlådan.

På lång sikt är det tydligt vad som krävs: mer resurser. Dels krävs det nya anstaltsplatser, dels mer personal. Den sista biten är problematisk nog, men det är den fysiska kapaciteten som är dyr och verkligen måste planeras i förväg. Ett fängelse är inget man bygger på en kvart.

Tyvärr går dessa två brister – platser och personal – in i varandra. När platsbristen leder till ett ökat antal dubbelbeläggningar för detta med sig en risk för ökat våld och fara för personalen, vilket i sin tur kan göra att kriminalvården får problem att tillsätta och behålla tjänster.

Läs också När rättighetskatalogen expanderar bortom plånboken

Läget är allvarligt nog att det behövs politisk handlingskraft av ett slag som tyvärr blivit ganska sällsynt i Sverige. Dels måste resurserna till; knussel här kommer potentiellt att straffa oss alla extremt hårt om Sverige dras in i en global ekonomisk nedgång, för att ta ett potentiellt scenario. Dels krävs det en del tänkande utanför lådan, om målsättningen är att reducera antalet intagna på våra anstalter.

En sak som vore värd att undersöka är möjligheten att öka antalet utländska kriminella som kan avtjäna sina straff i hemländerna. Något annat som bör övervägas är att hyra fängelseplatser utomlands, vilket bland annat Sverigedemokraterna förespråkat och som Norge tidigare prövat på genom ett avtal med Nederländerna. Till saken hör att svensk kriminalvård är dyr, medan kriminalvården i bland annat Baltikum ligger på en femtedels kostnad eller mindre i jämförelse.

Att exportera svenska kriminella till exempelvis Estland eller Polen i utbyte mot betalning kan nog tyckas osmakligt, även om dessa länder skulle vara beredda att ta emot dem. Men det börjar bli lite för sent för den sortens invändningar, kan jag tycka. Hade vi tagit ansvar för vår kriminalvård i god tid skulle vi aldrig ha hamnat här till att börja med. Priset för fortsatt ansvarslöshet kan tyvärr visa sig bli mycket, mycket högt.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.