Když byla hra BigFest před více než dvěma lety poprvé odhalena, vzbudila v mnoha hráčích zvědavost. Tycoon? Na handheld PS Vita? A navíc o spravování hudebních festivalů? Sem s tím, a hned! Mohlo se jednat o titul, který by sám o sobě donutil majitele kapesní konzole od Sony dát ji ještě jednu šanci. Mohlo se jednat o zajímavý experiment na poli žánrů, jenž se objeví na té nejméně očekávané platformě. Mohlo se jednat o všechno možné. Ale ani ten největší pesimista zřejmě nepředpokládal, že se z něj nakonec vyvrbí odpad nejvyššího kalibru.

Fotogalerie 8 fotografií

A PĚKNĚ OD PODLAHY

Není přitom jednoduché vypíchnout jednu konkrétní věc, která řadí BigFest do herního podprůměru. Její nekvality jsou přitom, paradoxně, natolik evidentní, že vás v porovnání s jakoukoliv jinou herní produkcí (s výjimkou posledního dílu série Tony Hawk) zcela paralyzují. V podstatě se totiž dá říci, že každé rozhodnutí, které její autoři udělali, bylo špatné. Nepřehledným a těžkopádným ovládáním počínaje a ošklivou grafikou a absencí jakékoliv motivace hrát nad rámec prvních pěti minut rozhodně nekonče. Ačkoliv je ale tato hra prodávána za téměř tři stovky, je z ní na první pohled cítit, že byla kompletně celá vytvořena pro model free-to-play. Vyžaduje například připojení k internetu, ovšem ne proto, abyste si ji jednorázově aktivovali, nýbrž abyste ji vůbec mohli hrát. V základu totiž není ani jedna písnička, s níž byste mohli zorganizovat svůj festival. Skrz velmi esteticky nepříjemné a extrémně pomalé rozhraní (buffering jedné skladby zabere od 5 do 20 vteřin, rychlost internetu je irelevantní) si můžete listovat katalogem zcela neznámých, byť licencovaných interpretů a stahovat je k sobě do knihovny. Celkem jich však můžete stáhnout pouze osm, což je samo o sobě těžko pochopitelné rozhodnutí, nemluvě o nemožnosti je stahovat přímo ve hře. Veškerá vaše interakce se službou Jamendo (obdoba Bandcampu), odkud muzika pochází, probíhá v hlavním menu před započetím kariéry.

Když poklesne rating vašeho festivalu u každého druhého koncertu, začnete se hystericky smát a máte chuť hru smazat.

Na výběr přitom máte několik hudebních stylů, z nichž je možné si poskládat tematický playlist. I sama hra vás k tomu ostatně nepřímo vybídne a dá vám dokonce radu, že je dobré kapely z určitého žánru střídat, abyste splnili konkrétní cíle v jednotlivých úrovních. To je prachsprostá lež. ÚPLNĚ všechny kapely mají na začátku stejný rating, tudíž je zhola jedno, kterou si vyberete. Rating se však nemění ani po odehrání několika koncertů, tudíž se nemáte čeho chytit a začnete, na radu hry, kapely lehce obměňovat. Najednou si však jedna z kapel, bez jakéhokoliv důvodu, začne vymýšlet, že je přeci slavnější než ostatní a asi by bylo dobré si ji trochu předcházet. Vy pouze pokrčíte rameny a odklepnete jí extra peníze. Kapele to však, opět bez důvodu, nestačí, uprostřed vystoupení se sbalí a odjede. Tím poklesne rating vašeho festivalu (který vidíte pouze v základním menu a po připojení na internet) a úroveň končí. Když se to stane poprvé, nepřikládáte tomu velkou důležitost. Když se to stane (zejména v pozdějších úrovních) u každého druhého koncertu, začnete se hystericky smát a máte chuť hru smazat. Toto vše by však nebylo nejhorší, kdyby před vás každá z úrovní nepostavila nějaký cíl typu "vygeneruj hype z kapely s ratingem 60 a výš". Vy nemáte kapelu s ratingem 60 a výš, protože úplně všechny mají 50! A ani opakovaným hraním, ani záměrným sabotováním se vám nepovede ho jakkoliv posunout.

EIN KESSEL BUNTES

Stále jsme se však nedostali k tomu úplně nejďábelštějšímu, co BigFest nabízí. Doposud se vám mohlo zdát, že jde "pouze" o nepodařený tycoon. Po několika hodinách hraní se však zdráhám použít právě označení pro budovatelské strategie a manažery, neboť zde není třeba používat žádnou strategii a dokonce ani není možné příliš budovat. Proč? Vy totiž stavíte jenom jeden jediný festivalový park. V celé hře je k dispozici pouze jeden plácek, na němž je od začátku automaticky postavená stage pro hudebníky, mixážní pult a několik servisních budov v backstage. Na vás tak zbude jen stavba stanů pro návštěvníky, obchodů, kde vyděláváte peníze a odpadkových košů. Později se otevře možnost bourat překážející věci a stavět místo nich dekorační předměty. A to je vše.

Ale pozor, každá úroveň nezačíná tím, že byste postavili všechny tyto budovy a svůj festival tak formovali vždy od začátku - kdepak! Vše, co postavíte, se vám totiž přenáší z úrovně do úrovně. A je úplně jedno, jestli se vám daná věc v následující úrovni hodí. Prostě ji tam máte a basta. Bourání je sice možné, ale stojí vás drahocenné peníze, které se zde získávají velmi obtížně a nikdy jich nemáte nazbyt. Navíc se často stává, že si chcete uvolnit prostor a zbourat dva stánky se sortimentem, o který aktuálně nemají návštěvníci zájem. Mimochodem, zřejmě vás už ani nepřekvapí fakt, že zde existuje limit na počet budov, které můžete v danou chvíli postavit. V další úrovni, což je samozřejmě ukázka skvělého game designu, však právě tyto dva stánky budete extrémně potřebovat, ale nemáte na ně peníze. Co teď? Upgradovat stage, abyste mohli postavit o dvě budovy navíc také nemůžete, protože to stojí ještě víc. Jedinou možností je hrát některou z prvních úrovní stále dokola, abyste si vydělali dost na splnění základního cíle v pokročilejším levelu.

STARÁ TLUSTÁ MÁNIČKA

Strašlivost celého vašeho konání podtrhuje fakt, že ačkoliv máte k dispozici skutečně pidivýsek práce pořadatele hudebního festivalu, není zde možné najmout žádné zaměstnance, kteří by za vás například vynášeli koše, či se starali o plynulý chod celé akce. K dispozici máte pouze partu bedňáků, kteří v podstatě suplují funkci všemocné stavební čety. Ucpaly se vám záchody? Přestavět! Máte plné popelnice? Přestavět! A aby toho nebylo málo, tak i v tomhle případě se autorům povedlo přijít na absolutně nejhorší designové řešení, kdy každý fachman musí na místo své práce nejprve velmi pomalu dojít. To pochopitelně znamená, že pokud si čirou náhodou postavíte servisní budovy na druhé straně areálu, tak mnohdy úroveň skončí dříve, než se tam jeden z bedňáků dobelhá. Jak u něčeho takového mohl kdokoliv příčetný doufat v tunu zábavy, mi zůstává záhadou.

Grafika je z estetického hlediska zcela otřesná a připomíná špatné tycoony z roku 2003.

Závěren si řekněme ještě pár vět o technickém zpracování. Grafika je z estetického hlediska zcela otřesná a připomíná špatné tycoony z roku 2003. Technická (ne)funkčnost celé hry však sama o sobě vydá téměř na samostatný odstavec. Od prvního momentu jste zaplaveni nekonečným přívalem ikonek nad hlavou každého z návštěvníků, které by zřejmě měly nabídnout nějaké užitečné informace, ale ve výsledku jde o nezajímavé a rozptylující textové bubliny, jichž se nelze jakoukoliv saturací potřeb vašich návštěvníků zbavit. Stejně tak úkoly typu "najdi mou ztracenou kytaru", které plníte v rámci udržování dobrých vztahů s kapelami, se promění v noční můru, neboť je v nepřehledné změti ošklivých textur nebudete mít šanci takřka nikdy splnit včas. A navíc jsou blbé samy o sobě. Snad už tedy ani nikoho nepřekvapí fakt, že se celá hra v online režimu nepříjemně zasekává a během ukládání na pozadí dovede kompletně zamrznout. "Řešením" se ukázalo hrát v offline režimu, ale v něm si zase nelze stahovat nové písničky a navštěvovat ostatní festivaly, které vypadají úplně stejně, jako ten váš.

JEN NA VLASTNÍ NEBEZPEČÍ

BigFest je jeden velký výsměch a zároveň plivnutí do tváře všem, kteří se těšili, že si konečně budou moci na PS Vita zahrát také něco jiného, než je výběr indie her z PS Plus. Jaký je výsledek? Raději zapomeňte, že tahle hra vůbec existuje. Nekupujte si ji ani ze zvědavosti. Nečekejte na slevu. Je to to nejhorší, co za letošní rok vyšlo.

Verdikt „Mimořádně atraktivní a neokoukané téma budování hudebních festivalů se v rámci hry BigFest proměnilo v těžko definovatelný a takřka až agresivně špatný odpad. Zapomeňte, že vůbec existuje.“