Keskustelu naispuolisten Isis-aktivistien kohtalosta on ollut Suomessa sukupuolittunutta ja naiivia, kirjoittavat terrorismitutkijat Antti Paronen ja Juha Saarinen.

Pääministeri Antti Rinteen mukaan hallitus on lähiaikoina ratkaisemassa mitä tehdä Syyriassa “Isis-leireillä” olevien naisten ja alaikäisten suhteen.

Vaikka Rinne lupasi päätöksen lähiaikoina, tilanteen vaikea ja moniulotteinen luonne pitkittää myös nykyisen hallituksen päätöksentekoprosessia asiassa. Tämän hallituksen aikana tähän tullaan kuitenkin saamaan pysyvämpi ratkaisu.

Kyseessä ei ole pelkästään oikeustieteellinen kysymys, vaan moniulotteinen ja vaikea ongelma, jonka ratkaisemisessa tulee ottaa huomioon sen inhimilliset, sosiaaliset, turvallisuuspoliittiset ja taloudelliset ulottuvuudet.

Keskustelua Suomessa on haitannut se, että tieto konfliktialueelle matkanneista, heidän motiiveistaan sekä toimistaan on ollut verrattain vähäistä, etenkin naisten osalta.

Merkittävä oire julkisessa keskustelussa on epäselvyys, miten viitata Isis-leireillä oleviin naisiin. Medioissa on suosittu ongelmallista termiä ”Isis-vaimo”, joka määrittää naisten motiiveja osallistua jihadistiseen liikehdintään ja rooleja Isisissä vaimouden ja äitiyden kautta.

Omassa viestinnässään Isis on korostanut naisten roolia vaimoina, kodinhoitajina ja seuraavan jihadistisukupolven kasvattajina. Ja vaikka naisten rooli ”kalifaatissa” ensisijaisesti rajoittuikin tähän, monet länsimaista tulleet naiset ovat kodeistansa ja nettikahviloista käsin virtuaalisesti rekrytoineet, radikalisoineet, levittäneet ryhmän sanomaa ja juhlistaneet sen hirmutekoja eri sosiaalisissa medioissa.

Osa on myös ottanut osaa Isisin toimintaan sen ulkopuolella. Jotkut ovat toimineet yhteiskunnan hyväksi eri tehtävissä, pieni vähemmistö on osallistunut aseelliseen toimintaan kalifaatin romahduksen käynnistyessä vuonna 2016. Naisilla on myös ollut roolinsa myös Irakin jesidi-väestön systemaattisessa tuhonnassa ja orjuuttamisessa.

Erilaiset roolit heijastavat naisten lisääntynyttä osallistumista jihadistiseen liikehdintään Isisin alaisuudessa. Aivan kuin miehiä, naisia ovat motivoineet poliittiset, ideologiset ja uskonnolliset tekijät henkilökohtaisten syiden lisäksi.

Motiivit saattavat vaihdella

Myös Suomesta lähteneiden naisten motiivit ovat olleet yksilöllisiä ja vaihtelevia. Mutta kuten sisäministeriön väkivaltaisen ekstremismin tilannekatsauksessa 1/2018 todetaan: ”terroristijärjestön riveihin matkustaminen on indikaattori väkivaltaisesta radikalisoitumisesta, eli henkilö hyväksyy uskonnolla perustellun väkivallan käytön tietyissä olosuhteissa, vaikka ei itse suunnittelisikaan toteuttavansa väkivaltaista tekoa.”

Tämä on heijastunut osan toiminnasta konfliktialueella. He ovat esimerkiksi tuottaneet sisältöä Isisin viralliseen länsimaiselle yleisölle suunnattuun propagandaan. Naiset ovat olleet aktiivinen osa Isisin virtuaalista kalifaattia, jota järjestö on käyttänyt kasvattaakseen vetovoimaansa ja inspiroidakseen terrori-iskuja länsimaissa.

Tämä asettaa vähintään epäilyksenalaiseksi joidenkin naisten Ylen haastatteluissa esittämät väitteet siitä, että he olisivat olleet lähinnä kotona oleskelevia vaimoja ja äitejä ilman syvällisempää tietoa tai ymmärrystä Isisin väkivaltaisuuksista.

Naisten lausuntoja on syytä epäillä

On helppo uskoa, että naiset lapsineen haluavat pois leiriltä, jossa olosuhteet ovat todella huolestuttavat. Yhtä lailla on selvää, että jihadistiseen toimintaan osallistuminen ei ole kaikille elämänmittainen matka, vaan monet haluavat myös irtaantua siitä.

Olisi kuitenkin naiivia olettaa, että Suomeen paluuta toivovat naiset olisivat täysin rehellisiä omista ajatuksistaan, suhtautumisestaan Isisiin ja jihadismiin, tai toiminnastaan konfliktialueella. Tämä saattaisi vaarantaa heidän mahdollisen paluunsa Suomeen ja raskauttaa asemaa oikeuden edessä. Syylliseksi epäillyllä kun suomalaisessa oikeusjärjestelmässä ei ole totuudessapysymisvelvollisuutta.

Skeptisyys on myös perusteltua, koska Isis on itse viestinnässään ohjeistanut jäseniään palaamaan alkuperämaihinsa ja edistämään ryhmän toimintaa. Kalifaattinsa menettänyt järjestö toivoo, että he tuovat uusia kannattajia ja aktiiveja ryhmän alaisuuteen ja toteuttavat terrori-iskuja. Vähintään luvassa on rooli jihadistisen alamaailman katalyytteinä, hahmoina joita käytetään ryhmän toiminnan jatkamiseen ja voimistamiseen.

Suomen tulisi kieltäytyä noutamisesta

Kokonaiskuva naisten toimista konfliktialueella tuskin selviää useisiin vuosiin, jos koskaan. Konfliktialueen kaoottisuus luo haasteita tiedonkeruulle, joka on jo heijastunut Isisiin kytkeytyneissä esitutkinnoissa ja oikeudenkäynneissä Suomessa. Toistaiseksi Suomessa ei ole onnistuneesti tuomittu terroristisista rikoksista ainuttakaan Syyriasta ja Irakista palannutta henkilöä, joita on arvioitu olevan noin 25–35.

On kuitenkin todennäköistä, että viranomaisilla on kattavampi tilannekuva leireillä olevista henkilöistä ja heidän toiminnastaan siellä. Näin ollen Suojelupoliisin huoleen siitä, että naispuoliset Isis-aktivistit integroituisivat Suomen “jihadistiseen alamaailmaan”, tulee suhtautua sen vaatimalla vakavuudella.

Jihadistisen liikehdinnän historia Euroopassa on pitkälti tällaisten henkilöiden ja heidän muodostamien verkostojensa muovaama, joskin historiallisesti he ovat olleet miehiä. Isisin myötä perinteiset sukupuoliroolit ja rajoitteet ovat kuitenkin murtuneet.

Käytännössä istuva hallitus tekee päätöksen, lähdetäänkö naisaktivisteja hakemaan leireiltä aktiivisesti vai jatkaako se edellisen hallituksen linjalla, jolloin he ovat vastuussa itse konfliktialueelta poispääsemisestään. Kansalaisia ei kuitenkaan voida estää palaamasta Suomeen.

Huolimatta siitä, mikä päätös on, on sen lopulta oltava poliittinen. Ratkaisu on parhaimmassakin tapauksessa pienimmän pahan valitsemista.

Suomella ei ole loputtomiin aikaa

Al-Holin leiriä hallinnoivan SDF:n kannalta on selvä, että se haluaa näistä henkilöistä eroon, mieluiten luovuttamalla heidät alkuperämailleen Euroopassa. Maiden ollessa haluttomia ottamaan vastaan kansalaisiaan SDF on luovuttanut Isisin taistelijoita ja aktivisteja Irakille, joissa heitä on tuomittu pitkiin vankeusrangaistuksiin ja jopa kuolemaan kyseenalaisissa olosuhteissa.

Suomi ei voi loputtomiin pohtia ratkaisuaan. Turvallisuuspoliittisesti on perusteltua, että Suomi kieltäytyy aktiivisesti noutamasta heitä.

Tämän lisäksi on huomioitava, että kyseiset henkilöt ovat matkustaneet Syyriaan ja Irakiin vastoin Suomen viranomaisten suosituksia, ja osallistuivat siellä terroristisen järjestön toimintaan. Loukkaantuminen, kuolema tai vapaudenmenetys on yleinen seuraus terroristiseen toimintaan osallistumisesta. Näiden riskien seurausten tulee olla täysin tällaiseen toimintaan osallistuvan vastuulla.

Päätöksentekijöiden tulisi myös huomioida, minkälaisen viestin aktiivinen noutaminen antaisi suomalaisille ja Suomessa asuville radikalisoituville henkilöille tulevaisuudessa. Pahimmillaan se näyttäisi, että Suomi pelastaa terroristisen ryhmien toimintaan osallistuvat valintojensa seurauksilta jatkossakin.

Naisten panosta on helppo vähätellä

Yleisemmin on paljon puhuvaa, kuinka naiivia ja vanhentunutta keskustelu naispuolisten Isis-aktivistien kohtalosta on ollut Suomessa. Siinä on ongelmallinen sukupuolittunut lähtökohta, jossa naisten motiiveja ja aktivismia osana Isisiä on käsitelty täysin eri tavalla kuin miesten.

SDF:n vankiloissa olevat miehet, jotka ovat oletettavasti ottaneet osaa taisteluihin ja edistäneet ryhmän toimintaa myös muin tavoin, eivät juuri ole synnyttäneet keskustelua, osittain koska heidän merkitystään Isisille on ollut helpompi lähestyä.

Naisten kohdalla heidän merkitystään ryhmälle on ollut valitettavan helppo vähätellä juuri siitä syystä, että he eivät ole oletettavasti osallistuneet aseelliseen toimintaan. Isis on kuitenkin saanut naiset osalliseksi liikehdintää aivan eri tasolla ja uusin tavoin. Tämä on korostanut heidän merkitystään ryhmälle. Naisten lisääntynyt aktiivisuus heijastuu myös naisten aiheuttaman turvallisuusuhkan merkittävänä kasvuna.

On tärkeää, että Rinteen hallituksessa tiedostetaan etenkin naispuolisten aktivistien korostunut merkitys Isisin toiminnalle, kun pohditaan tulisiko heidät noutaa takaisin leireiltä. Naiset ovat tulleet jäädäkseen jihadististeen liikehdintään, eikä Suomella ole varaa perustaa päätöksiään vääristyneisiin mielikuviin "Isis-vaimoista", tai vanhentuneisiin ja naiiveihin käsityksiin heidän vähäisestä merkityksestään sisäistä turvallisuutta uhkaavassa ilmiössä.

Saarinen on jihadismiin erikoistunut tutkija, joka tekee väitöskirjaa King’s Collegessa Lontoossa. Paronen on kansainväliseen terrorismiin erikoistunut tutkija ja maanpuolustuskorkeakoulun dosentti.