41 päivää siihen meni, mutta sitkeän toiston jälkeen Suomen poliisi vihdoin kommentoi kysymystämme.

Kyse oli Iltalehden 25.7.2017 uutisoimasta poliisihallituksen tilastosta, jonka mukaan poliisin tietoon tulleiden raiskausten määrä oli alkuvuoden aikana kasvanut 23 prosenttia vuoden takaisesta. Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmainen vähätteli uutisessa lukujen kasvua väittämällä, että kyse olisi vain ilmoituskynnyksen madaltumisesta:

”Erityisesti seksuaalirikoksiin liittyvä avoin keskustelu on madaltanut kynnystä. Rikoksen uhrin asemaan ja oikeuksiin liittyvät parannukset ja mahdollisuudet päästä avun ja tuen piiriin ovat myös edistäneet rikosten ilmituloa.”

Päivän Byrokraatti ihmetteli ongelman vähättelyä ja pyysi poliisia täsmentämään, mihin perustuu väite ilmoituskynnyksen madaltumisesta.

Kysymykseen vastaaminen osoittautui poliisille ilmeisen vaikeaksi. Vaikka toistimme kysymyksen päivittäin ja vastausta vaati kanssamme lopulta kymmeniä kansalaisia, kansanedustajia ja toimittajia, poliisi vain itsepäisesti vaikeni.

Eilen saimme kuulla, että poliisi oli vihdoin reagoinut muutamalla viestillä. Itse emme niitä heti nähneet, sillä kysymystä kommentoi ylikomisario Jussi Huhtela, joka oli mahdollisesti ideologisista syistä blokannut Päivän Byrokraatin. Toisen tilin kautta tarkasteltuna saimme kuitenkin vihdoin selville, mitä poliisi vastasi. Viestit löytyvät kokonaisuudessaan tämän tekstin alta, mutta tiivistetysti vastauksen olennainen asiasisältö kuuluu seuraavasti:

“Ilmoitettujen raiskausten määrä oli noussut mutta esimerkiksi ulkomaalaisten epäiltyjen osuus ei juurikaan samassa suhteessa. Eikö kyse silloin ole nimenomaan ilmoituskynnyksen laskemisesta? Saa korjata jos olen väärässä?”

”Viestinnässä ei usein voi kuin epäonnistua, aihe on vaikea. Tilasto on kuitenkin tuossa tulkittavaksi.”

Kiitos tilastosta, Päivän Byrokraatti tulkitsee.

Ylikomisario Huhtelan toimittama tilasto koskee raiskauksia tammi-kesäkuun vertailujaksoilta 2015, 2016 ja 2017. Tilasto osoittaa raiskausten kokonaismäärässä kasvua 22,6 % vuosina 2016 – 2017 ja 28,6 % aikavälillä 2015 – 2017.

Suomalaisten epäiltyjen tekemissä raiskauksissa on kasvua 13,7 % aikavälillä 2016 – 2017 ja 8,2 % tarkastelujaksolla 2015 – 2017. Vastaavasti ulkomaalaisten epäiltyjen tekemissä raiskauksissa kasvu on 20,9 % jaksolla 2016 – 2017 ja peräti 68,4 % aikavälillä 2015 – 2017.

Poliisin väite siitä, että ulkomaalaisten epäiltyjen osuus ei olisi kasvanut samassa suhteessa kuin ilmoitettujen raiskausten määrä ei siis pidä paikkansa. Raiskausten kokonaismäärän kasvaessa 28,6 %, ulkomaalaisten epäiltyjen osalta kasvu oli 68,4 % ja ulkomaalaisten epäiltyjen suhteellinen osuus kokonaismäärästä on vastoin poliisin ilmoittamaa kasvanut 16,3 %:sta 21,3 %:iin.

Raiskausten, joiden epäilty ei ole tiedossa ja joihin Huhtelan toisessa twiitissä ilmeisesti viitataan ”puskaraiskauksina”, määrä on puolestaan kasvanut 57,0 % viimeisen vuoden aikana ja 75,3 % koko tarkastelujaksolla 2015 – 2017. Näidenkin takana tosin väitetään usein olevan enimmäkseen maahanmuuttajia, mutta kun tilasto ei asiaa selvennä, jätämme tuntemattomien sarakkeen tässä kokonaan tarkastelusta.

Suomessa asui vuoden 2017 alussa lähes 244 000 ulkomaan kansalaista (lähde: tilastokeskus) jossa kasvua oli vuoden 2016 alusta 14 000 henkilöä, eli n. 6 prosenttia. Vuoden 2015 alussa Suomessa asuvien ulkomaalaisten määrä oli puolestaan n. 220 000.

Koko tarkastelujaksolla 2015 – 2017 ulkomaalaisten määrä on kasvanut 10,9 %, mutta näiden tekemien raiskausten määrä on samaan aikaan kasvanut 68,4 %. Ero on erittäin huomattava.

Tilastollisen havainnon perusteella voi loogisesti tehdä kaksi hypoteesia. Joko maassa jo olevat ulkomaalaiset ovat jostain syystä ryhtyneet tekemään enemmän raiskausrikoksia, tai maahan on tarkastelujakson aikana tullut sellaisia uusia ulkomaalaisia, jotka syyllistyvät raiskauksiin muita herkemmin. Kesän 2015 turvapaikanhakijatulva osuu aikajanalle tavalla, joka herättää kysymyksen mahdollisesta yhteydestä. Julkaistujen tilastojen pohjalta ei ole mahdollista tutkia asiaa syvällisemmin, joten poliisin tehtävä olisi tutkia asiaa ja tarjota rationaalisen päätöksenteon pohjaksi tarkempaa faktatietoa.

Edelleen, on huomioitava, että poliisin käyttämä tilasto ei millään tapaa erottele turvapaikanhakijoina maahan tulleita muista maahanmuuttajista, eikä tilasto myöskään erottele jo kansallisuuden saaneita ulkomaalaistaustaisia syntyperäisistä suomalaisista. Käytetyn tilastointitavan puutteet ovat huomattavia, sillä yleisen elämänkokemuksen varjolla on turvallista väittää, että esimerkiksi työperäinen länsimainen maahanmuuttaja ei syyllisty raiskausrikoksiin yhtään sen useammin kuin natiivi suomalainen, eikä taas maahanmuuttajataustaisten korkeampi riski syyllistyä rikoksiin kokonaan katoa sillä hetkellä, kun he saavat kansalaisuuden.

On siksi syytä olettaa, että käytetty tilastointitapa jopa silottelee turvapaikanhakijoiden rikostilannetta todellisuutta kauniimmaksi.

Tilastoista ei ilmene mitään tietoa, jonka perusteella voisi päätellä, että raiskausrikoksen kohteeksi joutuneiden naisten ilmoitusherkkyys olisi kasvanut. Pelkkä rikoslukujen rumentuminen ei sitä kerro. Yhtä hyvin voisi ilman perusteita esittää, että katupuukotusten ilmoitusherkkyys on Turussa kasvanut.

Siksi, Suomen poliisi, me kysyimme tätä teiltä, sillä näyttötaakka on väitteen esittäjällä.

Jos poliisi osana virallista viestintäänsä väittää, että tilastojen osoittama rikollisuuden kasvu ei pidä paikkansa, vaan että kyseessä on madaltuneen ilmoitusherkkyyden aiheuttama illuusio, tuo väite ei saa olla pelkkä tuulesta temmattu selitys, vaan sille pitää löytyä asialliset perusteet. Muussa tapauksessa poliisin toimintaa ohjaa joko ammattitaidoton sinisilmäisyys tai sellaiset ideologiset syyt, jollaisia poliisilla ei virkatehtävissään saa olla.

Lopuksi poliisi vieritti vastuun tilastojen tulkinnasta Päivän Byrokraatille. Ylikomisario Huhtelan sanoin:

”Ja kuten sanoin, joku voi esittää että poliisi on väärässä mutta eipä päivän byrokraatinkaan pohdinnat tätä yhtään paremmin todistelleet.”

Ylikomisario Huhtela ja Suomen poliisi, me olemme nyt tehneet teidän työnne ja analysoineet tilastot niin, että ongelma on selkeänä kaikkien nähtävissä. Mitä te aiotte seuraavaksi tehdä ongelman korjaamiseksi?