Sähköyliherkkä Selene, 61, maadoittaa ja neutralisoi itsensä joka yö – ”Meihin suhtaudutaan, kuin olisimme luulosairaita”

Ylpeästi erilaiset -sarjassa tutustutaan tiistaina sähköyliherkkään Selenaan.

Selene Saarnipuro, 62 on työkyvyttömyyseläkkeellä psykiatrian sairaanhoitajan virastaan. Hän asuu mökissä Perniöllä kaukana muista ihmisistä ja on eristänyt itsensä modernista yhteiskunnasta sähköyliherkkyyden vuoksi.

Sähköeristetystä kommuunissa asuu Selenen lisäksi vain hänen myöskin sähköyliherkkä Kaija sekä Heikki-lanko.

– Meihin suhtaudutaan, kuin olisimme luulosairaita, Selene puuskahtaa ohjelmassa.

Heikki ei ole sähköyliherkkä, joten hän hoitaa naisten asioita. Yliherkkyytensä vuoksi Selene ja Kaija eivät voi edes käydä kaupassa.

– Kännykästä jouduin luopumaan jo yli viisi vuotta sitten. Kokeilin sitä, mutta sain aina migreenin tai muita särkyjä. Oireilen myös lankapuhelimille. Haluaisin puhua poikieni ja ystävieni kanssa, mutta tuloksena ovat aina kauheat kivut, Selene tuskailee.

Pyykitkin pestään erillisessä varastorakennuksessa, sillä Selene ei kestä koneen käyttävää sähköä.

Selene ei pysty olemaan minkään sähkölaitteen läheisyydessä. Tämän vuoksi myöskään taloon ei olla vedetty edes sähköjä. Lukeminen ja muu toiminta tapahtuu pimeän tullen kynttilänvalossa.

Selene käyttää öisin maadoituslakanaa, joka kytketään maadoitettuun pistorasiaan. Myös sopivan kodin etsinnässä tärkein kriteeri oli säteilyn määrä.

– Tämän piuhan voi laittaa myös tuonne maahan. Yön aikana tämä maadoittaa minut ja poistaa minusta positiivista sähköenergiaa.

Makuuhuoneen seinät ovat myös vuorattu katosta lattiaan säteilyä ehkäisevillä kankailla.

– Maadoittuminen on hyväksi kaikille ihmisille. Maadoittuminen tarkoittaa sitä, että olemme yhteydessä maahan. Maadoittumisen seurauksena negatiiviset ionit neutralisoivat elimistöämme sähköstä ja saavat meidät voimaan paremmin.

Kun Selene lähtee ulos, hän laittaa päähän sähkömagneettiselta säteilyltä suojaavan hatun.

– Vaikka täällä ei olekaan kovin paljon säteilyä, haluan suojautua jottei keskushermostoni vahingoittuisi liikaa, hän selvittää.

Selene tarkkailee säteilytasoja erillisellä mittarilla.­

Selene ei olisi toivonut itselleen sähköyliherkän elämää. Lapsiin ja lapsenlapsiinkin on haastavaa pitää yhteyttä.

– Tämähän on todella tylsää elämää, kun ei voi käydä missään. Jouduin luopumaan työstänikin, hän huokaa.

– Tv:n katselu ei tule kysymykseenkään. Yritin kuunnella patteriradiota, mutta kaiuttimen magneettikenttä vaikutti niin, että minun täytyi lopettaa sen kuuntelu.

Selene toivoo, että Suomeen rakennettaisiin kokonainen kylä sähköherkille ihmisille.

– Kaikille sähköyliherkille olisi siellä turvallinen paikka asua, hän tuumaa.

Ylpeästi erilaiset tiistaisin kello 22 Nelosella.