Kunta- ja soteuudistus ovat poliittista häkää, joka syö hapen kaikelta muulta, huokaa Jyrki Kasvi blogissaan.

Kuntarakenteeseen ja sosiaali- ja terveyspalveluiden uudistamiseen keskittyneet toimittajat ja poliitikot ovat taantuneet kuntarajavartijoiksi.

Esimerkiksi kun hallinto- ja kuntaministeri Henna Virkkunen kesäkuun alussa esitteli kuntalain uudistusta (siirryt toiseen palveluun), asia ei kiinnostanut ketään, koska esityksessä ei puututtu sanallakaan kuntien rajoihin.

Jos kaikki Virkkusen esittelemät muutokset toteutuisivat, kunnallinen päätöksenteko mullistuisi tavalla, johon verrattuna muutama kuntaliitos olisi pikkujuttu.

Jos toimittajat tai poliitikot olisivat viitsineet nostaa katseensa kuntien rajapyykeistä, nyt käytäisiin kiivasta keskustelua muun muassa kunnallisvaalien ajankohdasta, äänestysikärajasta, kunnallisesta puoluetuesta, sidonnaisuuksista, ammattiluottamushenkilöistä, internet-äänestyksestä, kunnanosavaltuustoista sekä kuntien myöntämistä lainoista.

Suomeen ei totisesti mahdu kuin yksi puheenaihe kerrallaan.

Vaalisalaisuuden vuoksi äänestystä ei voi verrata pankkiasiointiin. Pankissa kaikesta pitää jäädä jälki. Sen sijaan vaaleissa jälkiä ei saa jäädä.

Ketään ei ilmeisesti kiinnosta, onko äänestysikäraja Suomessa 16 vai 18 vuotta, rahoittavatko kunnat puolueita, maksetaanko luottamustehtävistä palkkaa, tai äänestetäänkö Suomessa kopissa vai netissä.

Henkilökohtaisesti ehdotuksista kiinnostaa eniten nettiäänestyksen käyttö kunnallisvaaleissa.

Suomalaiset poliitikot kadehtivat Viron nettiäänestystä, mutta sille on syynsä, ettei nettiäänestystä ole otettu käyttöön muualla maailmassa.

Hyvän vaalijärjestelmän rakentaminen on vaikeaa käytetystä tekniikasta riippumatta. Yhtäläinen äänioikeus, vaalivapaus, vaalisalaisuus ja luotettavuus on sovitettava yhteen ilman kompromisseja.

Yhtäläinen äänioikeus tarkoittaa sitä, että jokainen äänestäjä vaikuttaa vaalitulokseen yhtä paljon.

Aina ei ole ollut näin. Esimerkiksi Säätyvaltiopäivien porvarissäädyn vaalissa äänestäjien äänimäärä määräytyi maksettujen verojen mukaan.

Vaalivapaus tarkoittaa sitä, että jokainen äänioikeutettu voi vapaasti itse päättää, ketä äänestää. Siksi äänestyskoppiin mennään yksin.

Nettiäänestyksen suurimpana haasteena pidetään nimenomaan vaalivapauden turvaamista. Miten varmistetaan, ettei kotona äänestettäessä esimerkiksi puoliso vaikuta äänestyspäätökseen?

Vaalisalaisuus tarkoittaa sitä, ettei kukaan muu kuin äänestäjä itse tiedä, miten hän on äänestänyt.

Suomen historiassa ei tarvitse mennä kovin kauas, kun kansalaisten poliittiset kannat kiinnostivat viranomaisia.

Vaalisalaisuuden vuoksi äänestystä ei voi verrata pankkiasiointiin. Pankissa kaikesta pitää jäädä jälki. Sen sijaan vaaleissa jälkiä ei saa jäädä.

Vaalisalaisuus on sekä sähköisen äänestyksen että nettivaalien ongelma. Esimerkiksi vuoden 2008 kunnallisvaaleissa kokeiltu sähköinen äänestysjärjestelmä tallensi tiedon siitä, miten äänestäjät olivat äänestäneet. Vaalisalaisuus oli järjestelmän ylläpitäjien luotettavuuden varassa.

Nyky-Suomessa sähköistä uurnaa tuskin avattaisiin, mutta monessa muussa maassa vallanpitäjät tuskin vastustaisivat kiusausta tunnistaa poliittiset vastustajansa.

Eikä Suomenkaan historiassa tarvitse mennä kovin kauas, kun kansalaisten poliittiset kannat kiinnostivat viranomaisia.

Lopuksi äänestäjien on luotettava ääntenlaskun virheettömyyteen.

Perinteiseen käsin laskentaan on helppo luottaa, mutta tulos on altis inhimillisille virheille. Numeroita luetaan väärin, laskuvirheitä sattuu ja ennakkoääniä katoaa.

Siksi virallinen vaalitulos vahvistetaan vasta tarkastuslaskennan jälkeen, ja äänestysliput säilytetään seuraaviin vaaleihin asti.

Jos kansalaiset voivat edes epäillä, että vaalitulosta on mahdollista peukaloida, vaalit menettävät legitimiteettinsä. Siksi äänestyspaikoilla on niin paljon väkeä, vahtimassa toisiaan.

Vaalivirkailijat edustavat vaaleissa ehdolla olevia puolueita. Jos jokin puolue epäilee vaalivilppiä, se voi kerätä omilta vaalivirkailijoiltaan eri äänestyspaikkojen tulokset ja tehdä oman tarkastuslaskennan.

Mutta ketä tällaiset pikkujutut jaksavat kiinnostaa, kun kuntarajat ovat uhattuina?

Sähköisessä äänestyksessä tai nettiäänestyksessä tarkastuslaskentaa ei voi tehdä.

Äänestäjien on vain luotettava, että tietokone laskee äänet oikein, että tietoturva pitää omalta tietokoneelta keskusvaalilautakunnan tietokoneelle asti, eikä kukaan pääse peukaloimaan vaalitulosta.

Sillä kuten suomalainen Harri Hursti osoitti (siirryt toiseen palveluun) jo vuonna 2005, tietoturvan pettäessä jopa yksi henkilö voi manipuloida vaalitulosta.

Oliko tietoturva-aukot jätetty Hurstin murtamaan amerikkalaiseen ääntenlaskentajärjestelmään vahingossa vai ohjelmoitu tarkoituksella? Kukaan ei tiedä.

Mutta ketä tällaiset pikkujutut jaksavat kiinnostaa, kun kuntarajat ovat uhattuina?

Jyrki J.J. Kasvi

Kirjoittaja on TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskuksen tutkimus- ja kehitysjohtaja