Heinolalainen Jukka välttää aktiivimallin leikkauksen työskentelemällä yhden päivän kuukaudessa tutkimusprojektissa.

Heinolassa asuva Jukka jäi viime syksynä ensimmäistä kertaa elämässään työttömäksi. Hän hakee aktiivisesti uutta työpaikkaa, mutta pyrkii samaan aikaan huomioimaan vuodenvaihteessa voimaan tulleen aktiivimallin.

Työttömyystukea leikataan vastedes 4,65 prosenttia, jos työtön ei kolmen kuukauden aikana tee vähintään 18:aa tuntia töitä tai osallistu viitenä päivänä te-toimiston palveluihin.

– Pääsin vanhojen verkostojeni avulla mukaan tutkimusprojektiin, joka työllistää minua keskimäärin yhden päivän kuukaudessa, Jukka sanoo Taloussanomille.

Hän ei halua esiintyä haastattelussa koko nimellään.

Kolmen päivän työskentely kolmen kuukauden aikana riittää aktiivisuusehdon täyttymiseen ja leikkurin välttämiseen, mutta juuri muuta pätkätyöstä ei 59-vuotiaalle heinolalaiselle jää käteen:

– Työ sijaitsee Helsingissä, joten työmatka on 140 kilometriä suuntaansa. Palkka menee oikeastaan bensaan ja pysäköintiin.

Toisaalta pienet palkkatulot eivät myöskään syö Jukan ansiosidonnaista työttömyystukea, koska ne jäävät 300 euron vapaasti tienattavan suojaosan alle.

Tilastoissa Jukka voi pian olla työllinen

Jos aktiivimallia ei olisi otettu käyttöön, Jukka omien sanojensa mukaan tuskin olisi hakeutunut pätkätöihin. Hänen mukaansa on hyvin epätodennäköistä, että nykyinen työnantaja pystyisi tarjoamaan hänelle enemmän töitä.

Jukka ei kritisoi aktiivimallia, mutta pohtii, voiko malli keinotekoisesti kaunistaa työllisyystilastoja.

Muun muassa Hypo-pankin pääekonomisti Juhana Brotherus on sanonut aktiivimallin tuovan tilastoihin ”valetyöllisiä”: Tilastokeskuksen työvoimatutkimuksessa työllisiksi luokitellaan kaikki henkilöt, jotka ovat tehneet tutkimusviikolla tunninkin töitä.

Jos siis Jukka kertoo Tilastokeskuksen haastattelijalle olleensa juuri yhden päivän töissä, hän on virallisesti työllinen, vaikka nostaa täyttä työttömyyskorvausta ja kokee itse olevansa työtön työnhakija.

Sama tilastointitapa on käytössä kaikkialla Euroopassa. Sen puolustajat vetoavat siihen, että ”riittävien” työtuntien rajaa on vaikea määrittää.