După ocuparea țării în 1944, propaganda a fost folosită pentru a sprijini instalarea sistemului comunist în România.

URSS a acționat ca învingătoare în război și ca autoritate de ocupație militară, a aplicat statului român regulile capitulării necondiționate și ale regimului de ocupație (cu multe abuzuri), iar națiunii române presiunea unei vinovății generale, pentru care trebuie să plătească un cost politic. Această presiune s-a exercitat în primul rând prin poziția oficială sovietică în privința statului român și a națiunii sale: a) șantajul cu retrocedarea Transilvaniei, care s-a exercitat prin condiţionarea reinstalări administraţiei româneşti de îndeplinirea tuturor condiţiilor de armistiţiu, b) propaganda antiromânească, respectiv acțiunea deliberată a ocupantului sovietic de inducere a „unui sentiment de asumare a condiției de popor ocupat”, prin “acte care au provocat frica, sentiment creator de lașitate și supunere”.