Fiecare zbor peste Maramureș este unic și irepetabil. De sus poți vedea ceea ce altfel nici în vise nu ai putea spera: locuri incredibil de frumoase, în lumini splendide, culori, forme, patternuri. A vedea se completează cu a fotografia, a arăta și altora ceea ce nu credeau că poate să fie. În principiu, imaginile realizate cu ocazia acestui zbor, vor ajunge să fie admirate de sute de mii și – cu timpul – milioane de oameni. Desigur, știm că este pe aici pădure și stâncă, râuri sălbatice… dar cum arată de facto acele peisaje? Unde este limita dintre imagine documentară și cea artistică? A simți locurile și a avea iubire față de ele?

Cât despre înțelegerea cauzalităților naturale și a interrelațiilor? Alexander von Humboldt, unul dintre întemeietorii geografiei moderne arăta în prefața de la Ansicht der Natur/ Ținând cont de Natură: “A contempla natura de sus, a scoate în lumină acțiunea combinată a forțelor… iată ținta către care năzuiesc.” În Cosmos, Humboldt scrie: “Principiul meu fundamental este tendința constantă de a recompune din fenomene unitatea naturii, a afla în grupele de fapte izolate marile legi ale lumii, apoi a arăta cum, din cunoașterea acestor legi, te poți ridica la legile de cauzalitate care le leagă pe unele de altele.”

Pregătirea zborurilor. O variantă este să cunoști foarte bine zona și să zbori la liber, în sensul să îl coordonezi pe pilot să îi zici pe unde să zboare: așa am făcut la seria care este pe blog cu titlul Zboruri peste Verde Maramureș. Este o variantă ad-hoc, care se bazează pe expertiza ta personală și capacitatea de adaptare. O altă opțiune este să pregătești zborul la un mod mai clar, în sensul să stabilești niște locații cu coordonațele GPS ale lor. Analiza Google Earth poate să fie de mare ajutor, dar până și așa trebuie să cunoști bine zona. Harta este compusă din imagini variate – care au calitate diferită (foarte diferită…), unele sunt din timpul verii, altele de toamnă sau de iarnă… ceea ce face ca situația să fie diferită în variate locuri. Cel mai bine se vede situația pe imaginile satelitare de vară, iar cele care sunt din perioade desfrunzite – eventual cu acoperire cu zăpadă… pot să pună probleme mari, inclusiv imposibilitatea recunoaşterii unor anumite zone. Plus că pe Google Earth mai pot să apară și zone acoperite de ceață, unde evident că nu se vede mare lucru din peisajul de sub pata albă… Fotografierea unor patternuri interesante poate să se facă pe baza recunoașterii și definirii lor pe Google Earth, spre exemplu în cazul unor meandre mai spectaculoase, a unor zone cu vegetație instalată pe văi palmate-radiare șamd. Este incredibil cât de prost se văd pe harta satelitară inclusiv entități destul de reprezentative precum Creasta Cocoșului… și cât de greu se poate găsi Tăul Morărenilor… iar la Tăul Chendroaiei apa nici nu se poate percepe; Iezerul Mare este în zona cu zăpadă, nu se vede localizarea pe Google Earth. Cearcănul Prislopului este sub o pată de ceață/ nor. Șamd.

Trezire la 6 dimineața, la 8 avionul scos din hangar… răsare soarele… E senin pe la Sighet, îmi zice Ionică Mariș la telefon… dar la orizont pe la Munții Maramureșului și Rodnei văd că sunt niște nori destul de groși. Cagula pe față (de fapt 2 cagule plus căciulă), până facem toate pregătirile… începe să picure și aici, dar decolăm și ne avântăm către o zi prin aer. A trece printre norii care se învârt pe lângă piscurile înalte de piatră, a te strecura prin breșe de moment ale unui schimbător sistem de cețuri, nori și stâncă mortală… este evident un Zbor Sălbatic. Pilotul era instructor de zbor pe avioane militare… așa că are capacitatea de a lua deciziile care se impuneau… așa am ajuns să ne strecurăm cumva către Lăpuș… pentru a scăpa din cazanul de aburi și A Vedea… a găsi o traiectorie care să ne aducă în zonele de interes pe care le-am definit. A privi de sus cum ies vârfurile din marea de nori… cum jumătate din Maramureș este sub plafonul pufos și alb… a căuta locurile unde se poate face Fotografie… A fost bine pe la Gutâi, am dat câteva ture. Din fericire, zonele joase ale Maramureșului, mai ales spre vest erau totalmente lipsite de nori, așa că am zburdat peste ele… în strălucirea Soarelui. Pe lângă Iza, pe la Sighet, pe Tisa, puțin pe lângă nordul Ignișului… iar spre seară peste Vișeu, Munții Maramureșului… și din nou pe la Rodnei.

Pe timpul zilei am aterizat de câteva ori pe pista de la Oncești, pentru a realimenta avionul. Este prea mult zis pe pistă… deoarece la aterizarea pe noroiul cu bălți avionul derapa – de era o distracție perfectă, așa că era de preferat să fie utilizat terenul totalmente neamenajat… pe unde decolai și aterizai, pe unde crezi că e mai OK… așa cum îi stă bine unui Zbor Sălbatic. La capătul pistei am dat și un interviu la TV Sighet, până Ionică a dat o tură peste capitala Maramureșului Istoric.

Cu toată pregătirea, realitatea este altceva decât planurile detaliate. Am stabilit 67 de puncte pe care să le ating, coordonatele lor au fost introduse în GPS-ul avionului… dar ceea ce a devenit situația concretă – a fost totalmente diferit: pe de o parte am atins circa 15-20% din locurile respective (deoarece multe dintre ele erau în zone acoperite de nori și ceață)… pe de altă parte minunea de moment din teren a fost mai spectaculoasă decât niște banale locuri… fie ele chiar și cele alese “pe sprânceană” ca fiind “cele care trebuie”. Este nevoie să ai o mare capacitate de adaptare la realitatea momentului să poți extrage valoare din oportunitatea care există.

A zbura 7 ore peste Maramureș, cu ușa avionului dată jos pentru a putea fotografia… a dus la realizarea a peste 4.000 de cadre trase cu 2 Nikonuri, pe unul un obiectiv normal de 35-70, pe celălalt un telezoom de 80-400. În condiții de zbor, nu ai timp de a analiza prea mult locurile respective, ci trebuie să tragi material brut la modul serios, din care apoi să vezi ce se poate scoate. Nici nu ai timp de analize ale rezultatelor decât după zbor, dar din când în când trebuie să vezi cam ce se realizează, dacă este în parametri rezonabili ceea ce se trage. Problemele tehnice sunt multe și variate. Unghiul pe care îl ai disponibil este relativ redus, deoarece aripa are 2 tije de stabilizare care îți taie câmpul vizual. Avionul trepidează destul de tare, mai ales dacă este în viraj, în general pe lângă locurile mai bune. Dacă teleobiectivul ajunge mai afară… în curentul de aer mișcarea este incontrolabilă… ce să zic de stabilitate pentru fotografiere. Peisajul trece cu o viteză destul de mare dacă ești mai jos așa că a defini un subiect, a îl încadra și a face imaginile este destul de… dificil. Dacă urci mai sus, deja calitatea imaginii scade… deoarece în aer este o pâclă fină pe care nu o remarci decât dacă ești sus și încerci să creezi imagine de calitate… Așa că trebuie să găsești nivelul corect care permite fotografierea. Pe lângă asta, avionul nu urcă în 3 secunde unde ai vrea tu, iar dacă cobori la un obiectiv care trebuie fotografiat și apoi vrei să urci înapoi, asta înseamnă consum de carburant, timp pierdut și deci reducerea șanselor pentru a ajunge la alte locuri… că trebuie să aterizezi să alimentezi dihania. În frigul de pa lângă crestele înzăpezite, acumulatorii chiar din D3 nu au capacitatea să asigure energia pentru funcționarea pe termen foarte lung a echipamentului. A face clarul cu autofocus pe o zonă fără contraste prea mari, ci acoperită cu ceva ceață sau pâclă, nu e așa de automat pe cum ar părea.

Trepidații, telezoom, condiții de iluminare aparte… nevoia de a te adapta la realitatea momentului… context care face necesară creșterea sensibilității ISO la nivelul la care poate să apară un nivel mai mare a zgomotului de imagine… dar asta este. Perfecțiunea este dincolo de noi.

La o primă parcurgere a materialului, am selectat ceva pe la 2.000 de cadre, restul fiind șterse (cele care evident aveau variate probleme tehnice, inevitabile în aceste condiții). Apoi a urmat selecția din care au rezultat 490 de imagini.

Parcul Național Munții Rodnei – Rezervație a Biosferei. Pare o minunăție – din zbor, dacă se deschide câte o fereastră printre nori denși, cețuri și aburi. Vârfuri care ies dintre nori, creste mai tăioase și culmi mai rotunjite, stânci pe care tufe individuale de jnepeni rezistă câtorva secole de supraviețuire în condiții dure. Misterioase căldări glaciare săpate de ghețarii care… s-au topit în climatul cald interglaciar… Poate doar temporar nu sunt aici… o să revină ghețarii oare? Frumos este Platoul Bătrâna, înconjurat de marea de nori… Poți vedea tainice văi adânci, din care își adună apele acele cursuri care devin Iza și Vișeu… Păduri de molid care se cațără până unde climatul le permite… De sus nu se prea vede dezastrul din Rodnei, atacul silvic derulat în ultimele decenii… iar Natura are o extraordinară capacitate de regenerare, așa că pădurea tânără de molid acoperă zonele anterior defrișate. Se mai păstrează și zone cu pădure bătrână… încă. Lacuri înconjurate de stâncărie, jnepeniș, pădure. Nu se văd de sus capre negre, ele sunt prea rare acum… după ce au fost masiv braconate de mizerabilii locului… (de la circa 600 în 1990 au ajuns pe la 30 de capre negre… în 15 ani de masacrare). Dar, de sus, distant privit, totul este bine. Dacă bate soarele pe stâncile astea înalte înconjurate de cețuri, și prăpăstii se deschid ca un hău în care negura nu te lasă să vezi prea departe… multele pare și mai sălbatic. Masive edificii cristaline, dantele calcaroase din loc în loc: maiestuos, dur și indiferent, Muntele este aici și aici va rămâne.

Rodnei dimineața…

…

…

Rodnei seara

Munții Gutâi – Creasta Cocoșului este sit Natura 2000. Este un privilegiu să ai ocazia de a survola zona, a face câteva ture pe lângă edificiile vulcanice destul de spectaculoase… locuri preferate de excursii naturalistice în anii copilăriei. La sfârșit de august 2012 a avut loc un incendiu care a pârjolit vegetația de pe un versant, mai ales ienuperi și pășuni montane dar și câteva hectare de pădure, o zonă care are în total circa 60-70 de hectare. Căldură de vară toridă, uscăciune, vânt… condiții perfecte pentru foc… iar prima semnalare a incendiului a fost pe la 8 august… și focul a durat circa 52 de zile. Solul turbos ardea mocnit, focul s-a reaprins de mai multe ori, iar problemele mai mari au durat peste o săptămână. Intervenția pentru stingerea incendiului a fost dificilă, din cauza pantei mari și a accesului greoi, departe de căi de acces. Este problematic a stinge focul care mistuie vegetația din zone abrupte, cu stâncării, grohotișuri… având la dispoziție echipamente precare… și circa 200 de oameni. Din versant se desprindeau și bucăți fierbinți de stâncă, mari cât un om, și se prăvăleau la vale. Dacă nu ardea și pădurea, “nu a fost prea mare problemă”. De la ISU a fost solicitat un elicopter, dar acela era trimis în Spania să ajute la controlarea altor incendii, iar prin România erau în acea perioadă circa 35 de incendii mai semnificative… Fumul de pe Gutâi ieșea din versant și pe la 6 septembrie, doar ploile de toamnă au stins definitiv focarele mocnite. Desigur, aspectul pârjolit al zonei este evident și la mai mult de un an după acel incendiu. Pentru ca lucrurile să fie și mai frumoase, a fost în aceeași zonă un incendiu și în vara lui 2013. Deși aparent focul este un eveniment devastator, până la urmă incendiile sunt realități care au fost prezente și înainte de intervențiile umane în peisaj: un fulger putea aprinde oricând vegetația uscată… și a și făcut asta de milioane de ori prin zonă, la fel cum un turist neatent o poate face, sau ceva țăran care vrea să ajute la extinderea zonei de pășune. Cu timpul, vegetația recolonizează locul pârjolit. Peste câteva decenii, nici nu se va observa ce a fost pe aici… doar că ienuperii vor fi doar exemplare mai tinere. În schimb realele dezastre sunt reprezentate de zonele desecate, transformate în parcări și depozite de gunoaie, deșertul antropic ce se propagă vertiginos în locul fostelor habitate naturale… Acele peisaje nu se vor reface. Decât “după”.

Munții Gutâi

….

…

Șosea Budești – Cavnic

Tăul Morărenilor

Excavații – Budești

Depresiunea Maramureș. Dacă zburam pe aici în urmă cu 2-3 mii de ani, nici nu aveam unde să aterizez… că peste tot era pădure compactă; eventual se putea ateriza cu un hidroplan pe careva apă… sigur erau ape mari pe câmpia aluvionară unde azi este Sighetul,… sau se putea eventual ateriza cu un avion echipat pentru zbor sălbatic, pe careva banc de nisip care ieșea din careva râu sălbatic. Acum e altfel. Prin spărturi ale norilor apar câteva case, acolo jos, undeva… Apoi mai multe case. Peisaje peste care se preling fuioare de ceață, balade vesele și triste. Depresiunea Maramureș este o zonă înconjurată de munți; în condiții naturale, acest peisaj era acoperit masiv de pădure, dar prezența umană în ultimele câteva secole a dus la defrișare dură, mai ales în teritoriile joase, pe culoarele Tisei, Izei, Vișeului… afluenților… și pe dealurile din vecinătate. Localitățile sunt situate pe firul văilor, în cvasitotalitatea cazurilor (cu excepția Ocna Șugatag, situat pe un interfluviu). Se mai păstrează în acest peisaj depresionar petece mai compacte de păduri (spre exemplu Pădurea Crăiască de la Ocna Șugatag), sau zone cu păduri poienite. Din punct de vedere peisagistic, zona montană maramureșeană este dominată de pădure compactă, iar zona depresionară este dominată de peisaj antropizat „de stil tradițional” (fânațe, pășuni, livezi, terenuri arabile, zone locuite etc… apar chiar unele arii terasate pe versanți…). Desigur, pășuni/ fânațe mai mici sau mai mari există și la munte, așa cum petece de păduri există și în zona depresionară, dar se constată o diferență de dominanță a acestor elemente în peisaj. Se poate da o definire convențională a zonei depresionare la 800 m sau la 1.000 m altitudine… dar o astfel de abordare arată cât de artificializată este până și… ideea. În Maramureșul Istoric, estul este mai împădurit și mai natural, mai sălbatic, având și zone montane mai impresionante, pe când vestul zonei a ajuns mai antropizat, dominat de peisajul rural tradițional. Zona estică a Maramureșului (aparținând de bazinul Vișeului), este în general mai naturală, pădurile masive coboară până la firul văii râului în zona Defileul Vișeului; deși există mari tăieri de pădure prin Munții Maramureșului și Rodnei, acestea sunt destul de recente și în principiu agresiuni temporare, după care (să sperăm că) pădurea se reface, fără a schimba caracterul peisajului la un mod fundamental; peisajul antropizat de tip depresionar în est este restrâns pe văi, în zone de bazinete. Partea vestică a Maramureșului (aparținând preponderent de bazinul Izei), este un peisaj în care locuirea umană este mai evidentă – un loc mai puțin dominat de pădure compactă, deși există masive încă destul de bine împădurite, precum Țibleș, Gutâi… iar prin Munții Igniș, acoperiți de păduri poienite, se păstrează păduri compacte mai ales pe versanții abrupți care delimitează platoul vulcanic, precum și pe unele văi destul de sălbatice; peisajul antropizat de tip depresionar ocupă mare parte a zonei de vest, pădurile poienite cu mari pășuni fiind prezente și în zonele montane. Dealurile Maramureșului, care despart bazinul Vișeului de bazinul Izei, păstrează mai multă pădure compactă și sălbatică pe partea lor dinspre râul Vișeu. Din acest punct de vedere, al peisajului, la ora actuală este „mai multă Depresiune Maramureș” în vest decât în est. Dacă aș zbura pe aici peste câteva mii de ani…

Depresiunea Maramureș

…

…

….

…

Râul Iza – cursul mijlociu

Iza la Oncești

Zona Oncești – pe lângă pista de aterizare

Confluența Iza cu Mara

Iza amonte de Sighet

Dealul Solovan

Sighet

…

…

Grădina Morii – Sighet, la malul Izei

Hotel Grădina Morii. Este locul unde săptămânal ne întâlnim cu colegii din Rotary Club Sighet. Multe seri minunate au fost posibile mulțumită atmosferei din Rotary, a discuțiilor pe diferite subiecte de interes comun, a înțelegerii diversității de opinii și a acțiunii-împreună. Pe lângă evenimentele obișnuite… dar interesante, apar și cele speciale, spre exemplu Balul Rotary, la care sunt invitate persoane reprezentative din variate țări (în general din Europa și SUA). Sunt organizate concerte, cântă soliști de la opere, formații jazz, avem expoziții de pictură, fotografie șamd. Piese de teatru au fost traduse și prezentate publicului local de către actori de renume. De la oameni de cultură, scriitori, la persoane preocupate de știință, politicieni, cei din elite sociale, participanții în evenimentele Rotary au ocazia de a se cunoaște, a face legături și a gândi-împreună. Recent a apărut și Clubul Rotaract, al celor și mai tineri. Ceea ce este bine.

http://www.hotelgradinamorii.ro/

Hotel Grădina Morii (fosta Marmația)

Biserica Reformată și Palatul Culturii

…

…

Retro style

…

Palatul Culturii (căruia i se pune cruce)

…

Centrul Vechi

Colegiul Național Dragoș Vodă

Iza la Sighet

Tisa superioară este sit Natura 2000. Râul reprezintă granița dintre România și Ucraina, pe o distanță de 62 km… este deci frontiera Uniunii Europene. Privit de sus se vede bine cum Tisa este mai naturală doar pe traiectoria cursului de apă; pădurile ei de luncă au fost distruse în mare parte, se mai păstrează câteva mici fragmente mai naturale, dar ele sunt o palidă amintire a trecutului. Culmea este că până și așa, acesta este unul dintre cele mai curate și mai naturale ape de pe teritoriul Uniunii Europene, un râu care păstrează lostrițe și alte zeci de specii de pești, vidre, castori, numeroase specii de nevertebrate, o biodiversitate acvatică excepțională. O fâșie prin care albastru se oglindește cerul, Tisa oferă peisajului maramureșean ceva plusvaloare, dar esențial – este habitatul a numeroase specii pe care le considerăm ca fiind protejate. Privit din zbor, acum pe timp de toamnă secetoasă, Tisa nu pare o apă prea mare, dar dacă ai ocazia să admiri câte o viitură de primăvară, vezi cât de diferit poate ea să arate… cum vin în jos pe ea acoperișuri de case. Vezi din aer fragmente de poduri care au fost distruse voit de om pentru a rupe legăturile dintre comunitățile de pe cele două maluri… dar vezi și recent-reconstruitul pod de la Sighet… Viața este complicată, pe la periferia UE.

Tisa aval de Sighet

Munții Igniș, o mare parte este sit Natura 2000; dar nu știu la ce îi folosește, când inclusiv în teritoriul acesta “protejat” au fost distrugeri cu microhidrocentrale, spre exemplu pe valea Săpânței… până la una dintre cascadele spectaculoase. Igniș este cea mai mare suprafață nelocuită de pe teritoriul numit azi România; zona este un întins platou vulcanic cu păduri poienite, cu tinoave presărate în ariile mai umede; spectaculozitate peisagistică mai mare au pereții marginali ai platoului vulcanic, abrupturi stâncoase impresionante, pe care apar și câteva cascade. Există zone cu păduri compacte, aflate permanent în pericolul drujbelor capitaliste care distrug tot ce mai poate să fie distrus… ce a mai rămas după comuniști. Copacii de toamnă, acum arată ca niște inflorescențe colorate, exploziv prezente… culorile diferă de la o specie la alta, de la un microclimat la altul, de la zone destul de verzi, prin cele roșiatice, galbene, portocalii, până la cele totalmente desfrunzite. Apar și verzi-întunecate enclave ale pădurilor de molid. Mai jos sunt dealuri domoale. Seara pe deal se aude tăcerea mieilor; câte o turmă de oi cu un păstor singuratic, o amintire a trecutului sau un preview din viitor; ce bine că de departe nu se vede ce este în sufletul lui. Dar, peisajul este frumos și liniștit, acum. Poieni cu zone înierbate, pășuni, sau arii acoperite de ferigi… interesante locuri, fiecare în parte. Strălucitoare pâraie locuite de păstrăvi și chișcari… cât de splendide amintiri se păstrează în sufletele celor care am avut ocazii să le vedem de aproape. Amintiri din copilărie. Poiana Agriș… e sub noi – înconjurată de pădure; aici veneam frecvent când eram copii – era și o cabană pe atunci acceptabilă; stăteam cu cortul, făceam foc de tabără, ne distram (câteodată întrecând puternic limita rezonabilului), ne minunam de șopârlele de munte (Zootoca vivipara), iar pe cariera de piatră din vecinătate admiram vipere (Vipera berus) uneori și exemplare negre, melanice. Mistreți, urși, lupi, bufnițe… acvile… fluturele Apollo șamd. De sus pare o banală poiană… dar amintirile persistă încă în cei care le avem. Mă întreb, oare ce contact mai au cu Natura cei care acum sunt tineri. Spre zero? Sclavii din viitor nu au nevoie de așa-ceva.

Versantul nordic al Munților Igniș

Zona Coștiui

Zona Rona

Dealurile Maramureșului (între Iza și Vișeu)

Cursul inferior al Vișeului

Parcul Natural Munții Maramureșului. Extinsă arie protejată montană, aflată preponderent la est de cursul Vișeului, este o zonă care până recent a fost masiv acoperită de pădure sălbatică. Întinse făgete, păduri de amestec și păduri de molid, zone cu păduri virgine, odată. Doar vârfurile mai înalte aveau câteva pășuni alpine, stâncării și jnepenișuri; pe văi sunt instalate câteva localități, cu locuințe înșirate de-a lungul apelor sau ocupând bazinete depresionare mai lărgite. Fiind și zonă de graniță cu Ucraina, a fost mai special regimul de activitate umană, iar turismul se restrângea mai mult la ture cu mocănița pe Valea Vaser și rare vizite turistice prin zona vârfului Pop Ivan… care este pe linia frontierei. Dealtfel, Pop Ivan este spectaculos prin peisajul subalpin, cu stâncării, grohotișuri, zone înierbate, tufărișuri subalpine… continuate mai jos cu întinse păduri de molid. De sus privit, pare interesantă Poiana Narciselor, o zonă înierbată înconjurată masiv de pădure; dacă ajungi să o vizitezi la nivelul solului, poți desigur vedea diferite detalii, plante mici și insecte pe care nu le vezi de sus, dar din zbor ai șansa de a avea o viziune de ansamblu – mult mai realistă -, o înțelegere a contextului, a limitelor, a vecinătăților, a variatelor aspecte macroecologice imposibil de perceput de la nivelul unor vizite în teren, pline cu detalii copleșitoare, dar mai puțin relevante din acest punct de vedere. Dacă privești harta satelitară Google Earth, vei vedea masive zone cu pădure tăiată, o mândrie și pentru acest Parc Natural. Culmea este că Natura era mai sălbatică pe aici înainte de existența “Ariei Protejate”. Administrația parcului nu poate face față intereselor mafiote puternice, care devastează zona. Tăierile legale și cele ilegale se întrepătrund; există pe aici un păienjeniș-mafiot pe care nu are cine să îl controleze. Zi și noapte, transporturile de bușteni se scurg spre exemplu pe Valea Vaser, atât cu trenulețul forestier – mocăniță, cât cu camioane, precum și cu TAF-uri care trag mănunchiuri de trunchiuri tăiate, direct prin cursul de apă. Din aer, situația pădurilor per ansamblu nu pare așa de dramatică, probabil din cauza uriașei forțe de regenerare a vegetației naturale. Din miliarde și triliarde de semințe, ies plante tinere, și cresc, se dezvoltă… încât rănile defrișărilor masive sunt acoperite destul de repede de covorul verde. Desigur, aceste desișuri tinere nu au aceeași valoare pe care o are o pădure seculară, bătrâni arbori scorburoși, eventual pădurea virgină niciodată afectată de mizerabilitatea umană… agresivitate care distruge azi ultimele locuri naturale – valoroase pentru biodiversitatea din această arie declarată ca fiind protejată.

Munții Maramureșului

Zona vf. Pop Ivan

…

Poiana Narciselor – Parcul Natural Munții Maramureșului

…

..

Zboruri de Vară – Toamnă – Iarnă – Primăvară… Dacă privesc analitic cele două serii de imagini despre Maramureș – realizate din avion, seria de vară cu 190 de fotografii și seria de toamnă cu 490… se constată o diferență numerică mare. Asta provine probabil din faptul că pe timp de vară te poți baza mai ales pe lumini, forme și patternuri care există și toamna… pe lângă care peisajul autumnal mai are și splendoarea culorilor și ceva zăpadă prin zonele înalte… ceea ce duce la o realitate peisagistică mult mai spectaculoasă. Am făcut imagini de vară realizate din zbor cu balonul, care arată niște locuri din Maramureș… dar a face serii mari în astfel de condiții nu prea pare fezabil, deoarece zborul cu balon este prea expus hazardului. Ambele zboruri cu avionul prin Maramureș au fost realizate în condiții destul de bune pentru fotografiere; oricum, perfecțiune nu există decât în vise. Constat o complementaritate destul de bună, în sensul că multe locuri din cele din vară nu au mai fost atinse în toamnă… fiind acoperite de nori, așa cum a fost în mare parte peisajul din Munții Igniș. Toamna a fost atinsă și o parte din Munții Maramureșului, mai ales spre zona Pop Ivan… pe când în vară au fost realizate niște fotografii doar spre zona de sud, pe la Cearcănul Prislopului, care avea lumină, în rest fiind nori. Dacă o să se contureze un context favorabil pentru fotografiere pe timp de iarnă (avionul cu care au fost realizate aceste zboruri de fotografiere poate să fie echipat cu schiuri și poate ateriza pe zăpadă…) se poate spera crearea unei serii de imagini interesante în care să se facă o focalizare asupra patternurilor localităților rurale (și urbane), plus câteva aspecte legate de zone montane, niște păduri de molid, niște cursuri de ape meandrate etc. Pentru un potențial zbor de primăvară, ar putea să fie prioritare teme precum livezi înflorite, câmpuri cu păpădie, pete de zăpadă rămase prin munți și zone cu băltiri de ape depresionare, pe care strălucește soarele.

Mai există și alți ani, teoretic. Dacă se poate alege, ar putea să fie evitată vara pentru alte zboruri, dar prin toamnă – mai ales pe la început de octombrie, ar putea să fie minunat să prinzi o zi cu splendori maramureșene noi… pe care le știu de pe teren, dar ar putea să fie transpuse în imagine din cer. Totodată, există și alte zone care ar putea să fie fotografiate, pe baza experienței acumulate. Există o serie din Deltă care ar putea să fie completată, la fel una din Dobrogea. Îmi pot închipui cam ce ar rezulta din fotografierea locurilor pe care le știu din Retezat, Piatra Craiului, Ceahlău, Apuseni șamd. Și se poate adăuga și Sighișoara, Cetăți Medievale Transilvane etc. Îmi pot Imagina. Dacă există interes și capacitate din partea voastră de a ajuta transpunerea în realitate a căreiva idei, puteți trimite un e-mail: lengyelpeter@yahoo.com.

190 de imagini, Zboruri peste verde Maramureș:

https://peterlengyel.wordpress.com/2011/08/23/zboruri-peste-verde-maramures/

40 de imagini din zbor cu balon prin Maramureș:

https://peterlengyel.wordpress.com/2011/07/04/zboruri-cu-balonul-prin-maramures/

40 de imagini survolând Delta Dunării:

https://peterlengyel.wordpress.com/2011/07/20/survoland-delta-dunarii/

70 de imagini din Dobrogea:

https://peterlengyel.wordpress.com/2011/07/23/zbor-peste-dobrogea/

© dr. Peter Lengyel

PS. Acest zbor nu ar fi fost posibil fără susținerea colegilor și prietenilor din Clubul Rotary Sighet. Mulțumiri speciale trebuie să fie primite de George Ofrim, precum și de Ionică Mariș – care este pe cale de a realiza editarea volumului Maramureșul din Cer, carte care urmează să fie publicată la Editura Valea Verde.

PS2. Textul va ajunge mai dezvoltat, modificat, fiind acum un WORK IN PROGRESS.