Грузинські вибори – українські уроки 31 жовтня 2018, 17:57 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Несподіваний результат президентських виборів в Грузії може стати цікавим випадком для роздумів та аналізу

Моя роль спостерігача за виборами з Грузії співпала з тижневим навчанням в Стенфордській програмі для регіону, тому вдалося поспілкуватися з багатьма представниками громадського сектору, політиками, журналістами та трохи глибше вивчити внутрішні процеси.

Знайомі мені політики та експерти переконували, що другого туру не буде і кандидатка, підтримана правлячою партією (читайте Бідзіна Іванішвілі) переможе ще в першому турі, але грузинській народ вирішив інакше.

Як наслідок другий тур та два претенденти з дуже близькими результатами на пост президента Грузії: Саломе Зурабішвілі ( незалежний кандидат, підтриманий правлячою партією «Грузинська мрія»), Григол Вашадзе (кандидат від «Єдиного національного руху», якого позиціонують як «людину Саакашвілі»).

Деякі уроки є актуальними й цікавими для нас напередодні власних виборів. Ключовим меседжем та питанням навколо якого відбувалася як передвиборча кампанія, так і кампанія взаємної дискредитації кандидатів, – було питання Росії.

Населення Грузії, не дивлячись на час, не забуває та гостро реагує на Росію, як на окупанта частини територій Грузії. Небажання бачити президентом хоч трохи проросійського кандидата вирішило багато на цих виборах.

Урок перший. Не фінансуванням єдиним.

Навіть якщо є кандидат з масштабним фінансуванням у порівнянні з іншими та білбордами по всій країні – це ще не означає виграш. На практиці Грузії часто це грало в бік роздратування людей. Неозброєним оком було видно значне фінансування кампанії пані, – величезні білборди по всій країні на фоні скромних плакатів інших кандидатів скоріше підкреслили нерівність та наявність серйозного дисбалансу фінансового ресурсу у кандидатів.

Урок другий. Не говори гоп, поки не переплигнеш.

Вже зараз від українських політичних сил можна чути про те, що результати виборів можуть бути сфальсифіковані й вибори будуть нечесними. Грузинський досвід показав, що навіть за використання адміністративного ресурсу, організована опозиція може працювати ефективно та результативно.

Так, на всіх виборчих дільницях було багато спостерігачів від опозиційних політичних сил. Що б там хто не говорив, а це серйозно стимулювало комісію працювати належним чином й дотримуватися чистоти процесу.

Урок третій. Всі проти всіх.

Загальна атмосфера поляризації, яка панувала на виборах в Грузії (як до речі до того в Туреччині й тепер в США) не грає на користь жодному кандидату. Люди втомилися від обопільних звинувачень й хотіли б почути конкретику та бачення стратегії подальшого руху країни. Кандидати ж використовували найменшу можливість звинуватити один одного.

Так, пані Зурабішвілі зіпсувала враження про себе неоднозначною заявою про те, що Грузія «бомбила своє населення у 2008», що викликало бурю негативу. Потім вона роз’яснювала, що не те мала на увазі, але опоненти підхопили хвилю. Її найближчий конкурент, пан Вашадзе, теж не залишився поза увагою – його колишнє громадянство Росії та тривалий «російській період» в біографії, напевно, також не дозволив мати переможну перевагу в першому турі.

Урок четвертий. Святих не існує.

Пік виборчої кампанії невипадково співпав з активізацією кампанії дискредитації громадських організацій та ключових лідерів думок (нічого вам не нагадує?).

Серія скандалів, в тому числі корупційних, останнім часом сколихнула деякі провладні кабінети в Грузії. Закономірно це потягло активізацію антикорупційних організацій та правозахисників.

Щоб зменшити вплив громадського сектору, в тому числі у формуванні негативного іміджу окремих політиків, в деяких ЗМІ почалася активна кампанія та розгін компроматів щодо лідерів думок. Як наслідок, було поляризовано не тільки політичне середовище, але й громадський сектор.

Урок п’ятий. Головний.

Не треба недооцінювати людей й вважати, що класичних форматів агітації цілком достатньо, щоб заручитися підтримкою. Соціальні мережі, поява активного прошарку молодих людей, що отримали освіту або досвід закордоном та середнього класу, який усвідомлює, що щось йде не так, певним чином вплинув на результати. Явка хоч і була не висока, але критично мислячий електорат почав вчитися самостійно мобілізовувати власні сили та брати відповідальність за визначення майбутнього вектору для країни.

Очевидно, що крім вищеперерахованих уроків, для України залишається важливим й сам результат виборів в Грузії. Що б там не говорили про те, що відтепер посада президента в цій країні мало на що впливає й це останні вибори перед переходом до німецької парламентської моделі, але світоглядну роль тут очевидна. Грузія робить вибір між провладним та опозиційним кандидатом. Грузія робить вибір подалі чи поближче до Росії. Грузія робить свій вибір, а не олігархів, підконтрольних медіа чи інших гравців.

З огляду на це, в українців та України так само є всі шанси на свій власний вибір, – далекоглядний, зрілий та критичний.

Приєднуйтесь до нашого телеграм-каналу Мнения Нового Времени