Japanilainen taideopiskelija Makita Sayaka asuu ja työskentelee Haihatuksessa kahden kuukauden ajan.

Japanilainen taideopiskelija Makita Sayaka asuu ja työskentelee Haihatuksessa kahden kuukauden ajan. Jaana Polamo, Yle

Vintin hämärässä pyörii videolla nukkeanimaatio ja puusta veistetty kissanainen virnistää näyttelyvieraalle.

Taidelaitos Haihatuksen 19. kesänäyttely on levinnyt Joutsan keskustan tyhjillään oleviin liiketiloihin, Haihatus-rakennuksen näyttelytiloihin ja niitylle. Kesänäyttelyn taiteilijat ovat pääosin suomalaisia.

Pihamaalla, kesänäyttelyn vieressä, japanilainen taideopiskelija Makita Sayaka naulaa koivun tuohia toisiinsa. Sizuokasta, Fuji-vuoren maisemista tullut Sayaka kokeilee, miten valo läikehtii tuohimaton pinnalla.

Aimo Katajamäen veistos "Cat Woman". Jaana Polamo, Yle

Valon olemusta tutkiva Sayaka asuu ja työskentelee Haihatuksessa kahden kuukauden ajan. Jo lyhyessä ajassa hän on huomannut, että Joutsassa vieraaseen otetaan kontaktia, vaikka yhteistä kieltä ei olisi.

– Paikalliset ihmiset ovat niin avoimia. Vaikka he eivät puhuisi englantia, he yrittävät kommunikoida kanssani.

Ympäri vuoden vapaaehtoisvoimin toimiva Joutsan pieni taideresidenssi on kuntansa helmi ja vetovoimatekijä.

Lottovoitto kunnalle

Taiteilijat vuokraavat Haihatuksesta residenssin eli asuin- ja työtilat. Päivittäiset ruuat ja muun tarvitsemansa he ostavat Joutsan kaupoista.

Taloon mahtuu kahdeksan taiteilijaa kerrallaan. Useimmat heistä viettävät Joutsassa kuukauden tai pari. Tällä hetkellä vieraita on Japanin ja Saksan lisäksi Kanadasta ja Australiasta.

Viva Granlund on kirjoittanut Arkki-teoksen ulkoseinät täyteen kantaaottavia sanoja. Jaana Polamo, Yle

Joutsan kunnan kulttuuritoimessa iloitaan taidelaitoksen tuomasta kansainvälisyydestä. Toinen ilon aihe on imago, jonka Haihatus on parinkymmen vuoden aikana luonut.

– On lottovoitto kunnalle, että meillä on tämmöinen taidelaitos, sanoo kirjasto- ja kulttuuritoimen esimies Nina Kuikka.

– Monet kunnat yrittävät epätoivoisesti keksiä hienoja mainoslauseita mainostoimistojen kautta, meillä on Haihatus.

Kaikki ei ole kuitenkaan yksinkertaista.

Rakas ja raskas pesti

Muutaman henkilön talkoovoimin pyörinyt Haihatus residensseineen ja näyttelyineen kaipaa jatkuvasti työvoimaa ja resursseja. Tuoreen tuottajan lisäksi ainoa työntekijä on kesän ajaksi palkattu tukityöllistetty, jonka tehtäviin kuuluu asiakaspalvelua ja kiinteistönhuoltotöitä.

Toisaalta Haihatukseen haluttaisiin opiskelijoita ja tukityöllistettyjä tekemään töitä, mutta voimavarat eivät riitä heidän opastamiseensa.

– Ei ole tarkoituksenmukaista ottaa lyhytaikaisia harjoittelijoita. Kun harjoittelija on täällä neljästä kuuteen viikkoa ja hänet saadaan ajettua sisään, hän häippäsee, sanoo Raimo Auvinen, toinen Haihatuksen perustajista.

Haihatus talon vintillä kuohuu Sakari Kannoston Iglu. Jaana Polamo, Yle

Kirjasto- ja kulttuuritoimen esimies Nina Kuikka on Haihatuksen tilanteesta yhtä aikaa ylpeä ja ärsyyntynyt. Hän vertaa Haihatuksen kunnalta saamaa avustusta paikkakunnan muutaman päivän kestävään kesätapahtumaan.

– Jos parin päivän pituinen Joutsan Joutopäivät saa kunnalta avustusta reilusti yli 10 000 euroa, ja ympäri vuoden työtä tekevä Haihatus 2000 euroa, siinä on aikamoinen epäsuhta.

Residenssin ylläpitäminen vapaaehtoisvoimin on nykyään poikkeuksellista. Eivätkä galleriatilatkaan ole tavallisesti taiteilijalle ilmaisia, vaan niistä maksetaan vuokraa.

Haihatus tarjoaa näyttelyyn valituille taiteilijoille tilansa maksutta. Myös näyttelyn kuratointi, eli teosten valinta näyttelyyn, on tapahtunut taidetalkoolaisten voimin jo muutaman vuoden ajan. Kuraattorit myös pystyttivät Tiloissa-kesänäyttelyn.

"Jaamme arkea paikallisten kanssa"

Haihatus-talon näyttelyhuoneissa on hiljaista. Yhden huoneen lattiasta kohoaa hentoja kasveja, toisen nurkassa seisoo kaakeliuuni, jonka yläosa leijuu ilmassa. Pihalla betonista valetut housut juoksevat toisten housujen sisältä.

Berliinistä Haihatuksen taiteilijaresidenssiin tullut Minch Duc Pham on huomannut, että taiteilijat kuuluvat Joutsan raitin yhteisöön.

– Vaikka olen täällä sen vuoksi, että saan keskittyä omaan työhöni, meistä taitelijoista tulee osa yhteisöä. Jaamme arkea paikallisten kanssa: käymme supermarketissa ja siellä nähdyistä kasvoista tulee tuttuja.

Johanna Juvonen & Biagio Rosa: Välimeri - Mediterranean. Jaana Polamo, Yle

Pham näyttää paperille laatimaansa suunnitelmaa tulevasta teoksesta. Se koostuu ainakin runoista ja musiikista. Tarkoitus on, että teos olisi joskus nähtävillä kotikaupungissa Berliinissä.

Vaikka Pham tulee Joutsaan miljoonakaupungista, hän arvostaa Haihatuksen kansainvälisyyttä.

– Taideopiskelijalle on ainutlaatuista päästä residenssiin, jossa tapaa eri alojen taiteilijoita eri maista. Ja taiteilijoita, jotka ovat menestyneet eri tavoin. Siitä oppii paljon.

Talvella residenssivieraiden ohjelmaan kuuluvat kouluvierailut. Taiteilijat pitävät oppitunteja, kertovat kotimaastaan tai taiteestaan ja järjestävät työpajoja. Myös kirjastossa he ovat osallistuneet erilaisiin tapahtumiin.

"Haihatukseen ei kaivata hengailijoita"

Kymmenisen vuotta talkootyötä Haihatuksessa tehnyt Virpi Lehto seisoo tuulessa liikahtelevien pinkkien, oranssien ja vihreiden harsojen alla.

– Täällä täytyy kuljettaa ihmisiä ja työkaluja, leikata nurmikkoa, siivota, keittää kahvia…

– Haihatukseen ei kaivata hengailijoita, vaan tekeviä käsiä, jatkaa Raimo Auvinen.

Virpi Lehto on tehnyt Haihatuksessa talkootöitä jo kymmenisen vuotta. Jaana Polamo, Yle

Lehdon takana, niityllä, seisoo korkea rakennelma, jonka seinät on kirjoitettu täyteen tekstiä. Rakennelman juurella ryhmä näyttelyvieraita kastelee ruukuista nousevia taimia kastelukannulla. Lehto katsoo teosta ja vieraita ja sanoo, että teokseen voi osallistua. Sen juurelle voi istuttaa erilaisia mielipiteitä ja toiveita.

Minkälaisen toiveen Lehto istuttaisi Haihatusta ajatellen?

– Jaksamista, Lehto huokaa.

Pitkä talkooura väsyttää. Kun Haihatukseen tuli kesän alussa tuottaja, toinen Haihatuksen perustajista, Merja Metsänen, antoi periksi. 19 vuoden työ jokapaikanhöylänä vaati veronsa.

Metsänen sanoo, että hänelle tuli burnout.

– En ole masentunut, mutta yhtäkkiä en enää vaan osannut käyttää sähköpostia.

Taidelaitos Haihatuksen talkoolainen Virpi Lehto ja perustajat Merja Metsänen ja Raimo Auvinen toivovat lisää aikaansaavia talkoolaisia. Jaana Polamo, Yle

Metsäsen puoliso Raimo Auvinen istuu moottoroidussa apuajoneuvossaan.

– Meidän kohdalta tämä alkaa olla tapissa. Haihatuksen toiminta loppuu, jos mistään ei saada rahaa pitempiaikaisen työntekijän palkkaan. Talkoolaiset tulevat ja menevät, mutta työntekijä pysyy ja häneltä voi vaatia panostusta.

Tulevana kesänä siintää vuosipäivä: Haihatus voisi täyttää 20 vuotta.

– Jos tämä porukka vielä jaksaa, se kesänäyttely pystytetään, sanoo Auvinen.

– Syksyyn 2019 mennessä päätämme jatkuuko Haihatus.

Kuluvan kesän Tiloissa-näyttelystä mies on ylpeä.

– Se on kaikkien aikojen paras näyttely. Emme laske kävijämääriä. Siitähän tulee loppuun palaminen, jos niitä alkaa kauheasti miettiä.

Korjaus 30.7. klo 16:35 residenssiin mahtuu kahdeksan taitelijaa, ei kuusi kuten jutussa aiemmin sanottiin.