Kolmen prosentin puolueet hallitsevat SAK:ta, jonka tulevaisuus ei näytä hyvältä.

SDP:n puheenjohtaja Antti Rinne.

Perjantaina SAK:n liitot laittavat pillit pussiin ja sulkevat työpaikat. Koululaiset eivät pääse kouluun, sairaat eivät pääse hoitoihinsa ja työntekijät eivät töihin. Julkiset kuljetukset seisovat.

Syynä on eduskunnan hyväksymä laki aktiivimallista. Kansan valitseman parlamentin enemmistö kun meni tällaisen lain hallituksen esityksestä säätämään. SAK jättäytyi pois aktiivimallin valmisteluista jo 2016. Toimihenkilökeskusjärjestö STTK oli sen sijaan mukana.

Hyväksytty aktiivimalli onkin STTK:n pääekonomistin Ralf Sundin (vas) kynästä. Virkamiesten esittämät mallit olivat sellaisia, joissa työttömyyskorvaus laski mekaanisesti porrasportaalta työttömyyden pitkittyessä. Sund on fiksu mies, joka on perinyt työperäisen ay-asenteen jo isältään Jarl " Jalle " Sundilta, joka oli Elintarviketyöläisten pitkäaikainen puheenjohtaja.

Kovin jälkijättöistä on SAK:n rähinöinti, mutta sille onkin poliittinen peruste. SAK:n poliittinen siipi SDP kaipaisi nostetta, jota se ei ole omalla politiikallaan saanut, ja nyt sellaista yritetään järjestää aktiivimallin vastaisella propagandalla.

Demarit saivat pikkuisen päälle kolme prosenttia annetuista äänistä ja vasemmistoliitto melkein saman. Nämä presidentinvaalien kolmen prosentin puolueet muuten jakavat vallan SAK:ssa ja sen liitoissa.

SAK:n liitoissa johtajat tulevat demareista tai vasemmistoliitosta. Samoin toimitsijat ja pitkälti muutkin työntekijät. SAK:n tai liittojen palkkalistoille myös pelastetaan esimerkiksi politiikasta tipahtaneita demaripoliitikkoja ja avustajia. Tämä osaltaan selittää sitä osaamis- ja näkemysvajetta, joka SAK:n piirissä vallitsee.

Tuntuukin usein siltä, että SAK elää vähintäänkin 50 vuoden takaisissa 1970-luvun tunnelmissa. Vallankumousromantiikka ja lakkohumu tuntuu tehneen uuden paluun viime vuosien aikana. Vasemmistolaisessa kuplassa viihdytään, vaikka työelämä ja maailma kiitää ulkopuolella kovaa vauhtia ohitse.

SAK:n poliittisuus oli keskeinen syy siihen, ettei pitkälle valmistellusta SAK:n ja toimihenkilöliitto STTK:n yhdistymisestä tullut mitään. Toimihenkilöliitot pelkäsivät joutuvansa politrukkien armoille. Osa STTK:n liitoista vaihtoikin varmuuden vuoksi Akavan jäseniksi.

SAK on kovaa vauhtia kuihtumassa. Sen liitoissa on enää runsaat 600 000 työssäkäyvää aktiivijäsentä. Akavan ja STTK:n yhteinen jäsenmäärä on jo suurempi kuin SAK:n. Ammattiliittojen ulkopuolinen YTK-työttömyyskassa omaa jo 400 000 jäsentä. Tämän pitäisi saada herätyskellot SAK:ssa soimaa. Mitä vielä, AKT on laittamassa vientisatamia kiinni muutamaa kymmentä työntekijää koskevan liittorajakiistan takia. Kiistakumppanina toinen SAK:n liitto JHL.

SAK tuskin saa mitään uutta avausta aikaan osallistumalla Antti Rinteen ja SDP:n poliittiseen peliin. Kiusaamalla kansalaisia ja aiheuttamalla yrityksille tulon menetyksiä, ei kenenkään asema Suomessa parane. Työttömille olisi saatava töitä. Talouskasvun tukeminen olisi nyt oikea keino. Työttömyyskassoille voisi harkita oikeutta työnvälitykseen. Siitä saattaisi olla konkreettista apua työttömille.