Ministereiden uskottavuus sulaa kuin lumi kevätauringossa, kun he vuodesta toiseen puhuvat kansalaisille mitä sattuu asioista, joita he eivät pysty sote-riitelyltään toteuttamaan. Myös lainsäädäntötyön uskottavuus on koetuksella.

Kun hallituksen kaksi tärkeintä - tuhansien sivujen laajuista - lakipakettia on vaalikauden viimeisinä päivinä edelleen perustuslakivaliokunnan syynissä, herää aiheellinen kysymys. Eikö tämä ole jo tunarointia? Kuva: Lauri Nurmi LAURI NURMI

Arkadianmäellä eli Suomen eduskunnassa vallitsee epäuskoinen tunnelma.

Eduskunnan istuntokautta on jäljellä neljä viikkoa. Kansanedustajat isännöivät ja emännöivät kotimaakuntansa eläkeläisryhmiä, koska vaaleihin on aikaa tasan kaksi kuukautta.

Jokaisen määräaikainen työsopimus on katkolla. Yksittäistä kansanedustajaa kiinnostaa enemmän oma uudelleenvalinta kuin hallituksen sote-uudistuksen läpimeno eduskunnan perustuslakivaliokunnassa.

Niin, se perustuslakivaliokunta.

Eräs sen jäsen, juristi koulutukseltaan, totesi torstaina eduskunnan kahvilassa, että hän ymmärsi valiokunnan lausuntoluonnoksen käteen saadessaan, mitä tuleman pitää.

– Ymmärsin, että sen käsittelyyn menee kolme viikkoa.

Meni kaksi, kolme tai neljä viikkoa, sote-uudistus alkaa olla Juha Sipilän (kesk.) hallituksen osalta muistokirjoitusta vaille valmis.

Edessä ovat sote-vaalit, joiden voittajat yrittävät toteuttaa sen, missä Jyrki Kataisen (kok.), Alexander Stubbin (kok.) ja Sipilän hallitukset epäonnistuivat vuosina 2011-2019.

Vakava epäily

Perustuslakivaliokunta on täystyöllistetty. Eduskunnan puhemies Paula Risikko päätti palauttaa sinne siviili- ja sotilastiedustelulait.

Eduskunnan apulaispääsihteeri Timo Tuovinen vahvisti torstaina, että palauttaminen tehdään siksi, että hallintovaliokunnan ja puolustusvaliokunnan epäillään jättäneen noudattamatta perustuslakivaliokunnan lausunnon ”valtiosääntöoikeudellisesti sitovia ponsia”.

Epäily on erittäin vakava.

Risikko teki sen, mikä hänen oli perustuslain noudattamisen ylimpänä vartijana pakko tehdä. Puhemiehellä on velvollisuus pysäyttää lakiesityksen käsittely, jos hän epäilee, että täysistunnossa ollaan hyväksymässä perustuslain vastaista lainsäädäntöä.

– Jos pienikin epäily on, se pitää häivyttää. Tämä tapa, jolla se häivytetään, on vain ja ainoastaan perustuslakivaliokunnan käsissä, Risikko painottaa Iltalehdelle.

Puhemies Paula Risikon vakava ilme kuvastaa suomalaisen poliittisen järjestelmän tilaa, joka ei ole hyvä. Luottamus lainsäädäntötyöhön on koetuksella. Kuva: Lauri Nurmi

Virkkusen savumuikut ja avantouinti

Kun hallituksen kaksi tärkeintä - tuhansien sivujen laajuista - lakipakettia on vaalikauden viimeisinä päivinä edelleen perustuslakivaliokunnan syynissä, herää aiheellinen kysymys.

Eikö tämä ole jo tunarointia?

On, mutta ajassa on syytä palata syyskuulle 2011, jotta suomalaisen poliittisen päätöksenteon alennustila paljastuu koko karmeudessaan.

Silloin hallinto- ja kuntaministeri Henna Virkkunen (kok.) piti mahtipontisen tiedotustilaisuuden Smolnassa.

– Kuntauudistus koskee jokaista kuntaa, Virkkunen tähdensi.

Valtioneuvoston tarjoamat savumuikut olivat hyviä.

Kuntauudistuksella pääministeri Kataisen ja valtiovarainministeri Jutta Urpilaisen (sd.) sixpack-hallitus tavoitteli työssäkäyntialueisiin perustuvia suuria kuntia, joiden omat resurssit olisivat riittäneet sosiaali- ja terveyspalvelujen laadukkaaseen järjestämiseen ja tuottamiseen.

Keskusta makasi vaalirahasotkujen jäljiltä kanveesissa ja oppositiossa.

Urpilaisen SDP:stä ei ollut siihen, mihin ruotsalaiset demarit pystyivät 1960- ja 1970-luvulla.

Suomen kuntarakenne jäi järjen vastaiseksi, koska Urpilainen linjasi, että pakkoliitokset eivät demareille käyneet.

Pienten kuntien asukkaiden kannalta olisi ollut parempi muodostaa suurempia kuntia ja saada siten paremmat sote-palvelut.

Ikävä kyllä oma valtuustopaikka eli henkilökohtainen hillotolppa – pienikin sellainen – sai liian monet kunnallispoliitikot populistiseen kuntakapinaan.

Osalta hallituspuolueiden kansanedustajista loppui sisu, koska he pelkäsivät menettävänsä paikkansa Arkadianmäellä seuraavissa eduskuntavaaleissa oman puolueensa kuntakapinaan ryhtyneille poliitikoille.

Kataisen ja Urpilaisen hallituksesta ei löytynyt valtiomiehiä ja -naisia sote-uudistusta toteuttamaan.

Stubbin ja Antti Rinteen (sd.) pätkähallitus sai opposition tuella parlamentaarisessa valmistelussa aikaan sote-mallin syksyllä 2014, mutta se ajettiin jääräpäisesti päin perustuslakia, vaikka valtiosääntöoppineet olivat hyvissä ajoin varoittaneet vaarasta.

Hallinto- ja kuntaministeri (kok.) piti mahtipontisen tiedotustilaisuuden Smolnassa syyskuussa 2011. Silloin oli tarkoitus uudistaa kuntakartta ja sote-palvelut.

Sipilä lupasi olevansa sote-toteuttaja

Hurjaa kansansuosiota nauttinut keskustan puheenjohtaja Sipilä voitti eduskuntavaalit huhtikuussa 2015. Hän kokosi hallituksen ja julisti hallitusohjelman julkistamistilaisuudessa, että hänen hallituksensa olisi toteuttajahallitus. Se tekisi suuret uudistukset kautensa alkutaipaleella ja keskittyisi jälkimmäisellä puoliskolla talouskasvun edellytysten parantamiseen.

Istuttiin Smolnassa – ja jälleen tunnelma oli mahtipontinen.

Eräs maaseudulta Helsinkiin saapunut toimittaja kysyi syyskuussa 2011 Virkkuselta, mitä hän sanoo kotiseutunsa kunnanjohtajalle, joka oli uhannut hypätä vaatteet päällä järveen pikkukuntansa itsenäisyyttä puolustaessaan.

Virkkunen vastasi ilmeenkään värähtämättä, että eipä taida kunnanjohtajan auttaa muuta kuin hypätä järveen. Keväällä 2015 kielen päällä kutkutti kysyä jotain samantapaista pääministeri Sipilältä, ”toteuttajalta”.

Neljä vuotta myöhemmin uutisotsikot kertovat, että sote-uudistus on suurissa vaikeuksissa. Alkaisi olla avantouinnin aika.

Toteuttajahallitus ei ole pystynyt valmistelemaan toimivaa sote-mallia, koska hauras sopu on hiertänyt varsinkin kokoomuslaisia siitä lähtien, kun Sipilä junttasi malliinsa 18 maakuntaa uhkaamalla jättää hallituksensa eronpyynnön.

Kokoomusta ei enää lämmitä sote-palvelujen valinnanvapaus, koska yksityisten Esperien, Attendojen ja Mehiläisten maine on vajonnut Mariaanien hautaan, kiitos hoitokotipaljastusten.

Tunarointi alkaa olla kohtelias ilmaus politiikan viime vuosista.

Katainen ja Virkkunen ovat Brysselissä, Stubb Luxemburgissa. Urpilainen on rivikansanedustaja, mutta mielii Rinteen hallitukseen ulkoministeriksi.

Sipilä luopunee vaalien jälkeen keskustan puheenjohtajuudesta. Perussuomalaiset Saarijärven saunasta voittoihin johtanut Timo Soini menetti koko puolueensa.

Kokoomuksen puheenjohtaja Petteri Orpo ei hänkään ole viaton. Orpo toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana edellisellä vaalikaudella, jolloin hallituksessa olivat nykyiset oppositiopuolueet vihreät ja vasemmistoliitto.

Nyt sote-uudistus astuu ehkä voimaan vuoden 2021 alussa. Takana on hukattu vuosikymmen.

Pääministeri Juha Sipilä lupasi, että hän johtaa toteuttajahallitusta. Sipilä painotti aloittaessaan työnsä, että sote-uudistus saataisiin valmiiksi vaalikauden 2015-2019 ensimmäisellä puoliskolla. Joel Maisalmi

Miksi kyvykkäät ihmiset taantuvat?

Mieltä askarruttaa kaksi kysymystä.

Eivätkö poliitikkomme pysty yhteistyöhön ja isojen päätöksien toteuttamiseen?

Miksi he eivät pysty tekemään isoja päätöksiä asiantuntijoiden suositusten mukaisesti?

Kukaan asiantuntija ei suositellut 18 maakuntaa.

Keskustalainen poliitikko ei pysty väistämään vastuutaan sanomalla, että omat ydinkannattajat vaativat pienten maakuntien perustamista. Valtiomiehet ja valtionaiset tekevät tarvittaessa päätöksiä, jotka synnyttävät hetkellistä nurinaa omien parissa. Jos Suomessa olisi ollut 2010-luvulla enemmän valtiomiehiä ja -naisia, sote-uudistus olisi jo voimassa.

Edessä häämöttää 2020-luku, jonka mittaan poliitikot korjailevat sote-mallin puutteita, kunhan kannatusmurheiltaan ehtivät - ja kunhan ensin saavat jonkin mallin voimaan.

Yksilöinä monet poliitikot ovat kyvykkäitä ja älykkäitä ihmisiä, mainettaan osaavampia. Heillä on kunnioitettavia ja idealistisia tavoitteita.

Yhteiskunnassa on jokin perustavalla tavalla vialla, kun kyvykkäät yksilöt eivät pysty tuloksekkaaseen yhteistyöhön.

Tätä ministereiden ja oppositiojohtajien kannattaa pohtia vakavasti.

Muuten voi käydä niin, että Suomessa parrasvaloihin nousee Emmanuel Macronin kaltainen uusi voima, joka pyyhkii poliittiselta kartalta pois vanhat valtarakenteet ja omia valtapelejään yhteisen edun kustannuksella pelanneet vanhat poliitikot.

Demokraattista vallankäyttöä tarkasteltaessa on erotettava toisistaan vallankäytön laillisuus eli legaliteetti ja vallankäytön oikeutus eli legitimiteetti.

Aika moni pohtinee sitä, onko valtaa käyttävillä poliitikoilla jäljellä legitimiteettiä.

Maakuntavaalit piti järjestää presidentinvaalin yhteydessä, yli vuosi sitten.

Eipä ole vaaleja pidetty.

Ministereiden uskottavuus sulaa kuin lumi kevätauringossa, kun he vuodesta toiseen puhuvat kansalaisille mitä sattuu asioista, joita he eivät pysty riitelyltään toteuttamaan.

Ryhdikkyyttä osoittanut Risikko sanoi torstaina ääneen totuuden, joka ei mairittele hallitusta.

– Jos sote kaatuu, se ei johdu tästä.

Ei, se johtuu kahdeksan vuoden epäonnistumisesta. Sinä aikana hallituksessa ovat vuorollaan vaikuttaneet kaikki eduskuntapuolueet.