Kun nuori kokee olevansa eri sukupuolta kuin hänen kehonsa, eteen nousee monta kysymystä. Mesi Kissaniitty ja hänen perheensä kaipasivat tukea elämän murrosvaiheessa.

Helsinkiläinen koululainen Mesi Kissaniitty, 13, on lahjakas piirtäjä, joka nauttii pyöräilystä ja lumilautailusta. Tämä vilkas ja ulospäin suuntautunut kaveri rakastaa myös musiikkia. Eräs hänen suosikeistaan on räppäri Paleface, jonka keikoilla hän on käynyt lukuisia kertoja, ja jonka kanssa hän heittäytyy usein juttusille.

– Muuten, hänellekin on kerrottu, Mesi mainitsee.

Siis kerrottu, ettei Mesi ole tyttö. Onhan Mesi itse aina tavallaan tiennyt olevansa poika, mutta muut ovat pitäneet häntä tyttönä.

– Kun menin uuteen kouluun, päätin, että alan olla siellä tosi naisellinen, muttei se onnistunut. Sitten ajattelin, että enää en jaksa, hän muistelee.

Eräänä tavallisena päivänä hyvä ystävä sanoi ääneen lauseen, joka avarsi Mesin maailmaa.

– Hän oli joskus kiusoitellen sanonut, että olen poika. Ja sitten hän sanoi ihan vakavissaan, että ”näen sut poikana”.

Vaikka ystävän ”kaapistaulostulotuki” oli mahtavaa, Mesi ajatteli, että astuu lopullisesti näkyville vasta, kun on asiasta itse sataprosenttisen varma. Nyt hän on.

Mesi oli tuolloin 11-vuotias ja kantoi harteillaan valtavaa salaisuutta. Hänellä on kivat ja turvalliset vanhemmat, joten hän luotti, että he hyväksyvät asian, ja päätti kertoa heille asiasta.

– Silti jännitti niin paljon, etten saanut sanottua face to face, vaan kirjoitin heille kirjeen.

Olisihan se pitänyt nähdä!

Kun vanhemmat Milla ja Timo lukivat Mesin kirjeen, he tuumasivat: yhtä rakas, olkoon tyttö tai poika.

– Ajattelin ensin, että eihän se nyt iso yllätys ollut, kunhan lapseni on terve, Timo sanoo.

– Mesin ensimmäinen kysymys oli ”voidaanko nyt mennä ostamaan niitä boxereita”, Milla muistelee huvittuneena.

Vaille hämmennystä Mesin ilmoitus ei heitä silti jättänyt. Milla ryhtyi etsimään ahnaasti tietoa netistä transsukupuolisuudesta.

– Silloin ajattelin, että olenpa ollut sokea ja hölmö. En ollut kuullutkaan, että lapsissakin on transsukupuolisia. Jos ei lähipiirissä ole yhtään transsukupuolista, asia ei kosketa, Milla pohtii.

Jälkeenpäin vanhemmat ovat miettineet, että olisihan se pitänyt arvata, ainahan Mesi oli vahvasti suuntautunut poikien touhuihin.

– Oli hänellä tyttöjenkin juttuja, kuten nukkekoti, mutta se oli täynnä Star Wars -ukkeleita, Timo naurahtaa.

Miten muut suhtautuvat?

Vanhemmat varasivat ajan Setan Transtukipisteeseen, jossa annetaan tukea transihmisille, intersukupuolisille sekä sukupuoltaan pohtiville ja heidän läheisilleen.

– Oli olennaista saada heti asiantuntijalta neuvoja ja tietoa siitä, mistä on kyse ja miten esimerkiksi hoitojen kanssa edetään, Milla sanoo.

Tukipisteen kautta he löysivät vertaistoimintaa: lasten, varhaisnuorten ja vanhempien yhteisiä tapaamisia. Ryhmissä he ovat voineet muun muassa pohtia, miten asia vaikuttaa lähiomaisiin ja ystäviin.

– Kun kerroin siskolleni, hän sanoi nähneensä jo aikoja sitten, että Mesi taitaa olla poika. Hän oli jopa ollut huolestunut, että emmekö me tajua sitä, Milla kertoo.

Perhettä jännitti, miten asia selitettäisiin isovanhemmille, ja kuka sen tekisi. Demokraattiseen tapaansa kolmikko päätti vetää asiasta pitkää tikkua. Milla sai pisimmän tikun ja kertoi.

Mesin isovanhempien on ollut hankalaa hyväksyä, ettei lapsenlapsen sukupuoli olekaan se, mihin he olivat tottuneet. Joissain perheissä asia on koettu jopa niin hankalaksi, että uhkana on ollut välirikko isovanhempien kanssa.

Mesi tietää, että monet transnuoret kohtaavat ennakkoluuloja, jopa kiusaamista. Toisaalta lapsille ja nuorille kaverin sukupuoli-identiteetti ei tunnu olevan niin lukkoon lyöty asia kuin aikuisille.

Jopa kasvatusammattilaisten, kuten opettajien, voi olla vaikea suhtautua. Steiner-koulua käyvää Mesiä on onnistanut, sillä hänen opettajaansa tieto ei hämmentänyt.

– Kun opettaja kuuli, hän sanoi heti, että on ”meillä ollut sinunlaisia ennenkin”. Innoissaan hän kysyi, että ”voidaanko jo seuraavalla tunnilla kertoa luokkakavereille”.

Kaipuu omaa kehoon

Kissaniityt odottavat, että Mesin sukupuolen vahvistamiseen liittyvä prosessi pääsisi pian käyntiin, sillä Mesin murrosikä on alkanut.

– Ihan ensimmäiseksi pitäisi saada oikea diagnoosi, Mesi toteaa.

Hormonihoidot auttaisivat mielenhallinnassa, sillä itselleen väärässä sukupuolessa on hankala elää. Kun oma keho ei vastaa sukupuoli-identiteettiä, voi syntyä kehodysforia eli kehoristiriita. Se tarkoittaa voimakasta vieraudentunnetta omaa kehoa kohtaan.

– Viime keväänä ja kesällä oli vaikeaa, sillä kärsin kehodysforiasta, enkä voinut esimerkiksi käydä suihkussa. Lopulta vertaistuki auttoi, Mesi kuvailee.

Helpotusta toi Kirkkonummella järjestetty Pride-leiri, jossa oli ihana tavata muita, samankaltaisissa elämäntilanteissa olevia nuoria.

– Myös Pride-kulkueeseen osallistuminen Helsingissä ja Turussa oli voimauttavaa.

Hieno kokemus oli myös kesäleiri, jolla Mesi sai vahvistusta identiteetilleen.

– Äiti kertoi leirin ohjaajille, että olen poika, ja ohjaajat päättivät, etteivät puhu asiasta muille sen enempää. He kysyivät, haluanko mennä poikien ryhmään. Kävin poikien kanssa jopa saunassa ja uimassa uimapaita päällä, eikä kukaan kysellyt mitään! Se oli kiva vahvistus asialle, jonka jo tiesin.

Hidas prosessi

Parhaillaan Mesi jonottaa aikaa sukupuoli-identiteetin tutkimuspoliklinikalle eli trans-polille. Tutkimusjakso voi kestää vuosikausia, ja sen jälkeen hän toivoo saavansa päätöksen hormonihoitojen ja sukupuolenkorjausleikkausten aloittamisesta.

Kissaniityt pitävät prosessia suututtavan hitaana. Eräs peruste verkkaiselle etenemiselle on taata, että henkilö on varma sukupuoli-identiteetistään.

– On harmillista, että terveydenhuolto toimii portinvartijana ihmisen sukupuolisuudelle. Minusta tämä on pohjimmiltaan hyvin yksinkertainen asia: kysytään ihmiseltä itseltään, mitä sukupuolta hän on. Tämä voisi olla pelkkä ilmoitusasia, Timo pohtii.

Sain psykologilta vahvistuksen, että olen täyspäinen.

Perhe on vauhdittanut prosessia teettämällä välttämättömiä tutkimuksia.

– Esimerkiksi psykologilta olen jo saanut lausunnon. Sain vahvistuksen, että olen täyspäinen, Mesi kertoo.

Aktivisti auttaa muita

Trans- ja muunsukupuolisia ihmisiä on ollut aina, mutta vasta viime vuosina asia on tullut näkyvämmäksi. Avoimuus onkin tärkeää, sillä se suojaa ja vahvistaa lapsen tervettä kasvua.

Millan ja Timo viesti perheille on yksinkertainen:

– Lasta kannattaa tukea tässä ja nyt ja sellaisena kuin hän itse itsensä kokee.

Milla ja Timo sanovat Mesin kautta havahtuneensa monimuotoisempaan ja suvaitsevampaan elämään ja huomanneet, kuinka sukupuolittuneessa ja rajoittuneessa yhteiskunnassa me elämme.

Mesi kuuluu alan pioneereihin ja hänestä on tullut transaktivistiksi, joka haluaa antaa kasvot transnuorille. Näin hän voi silottaa muidenkin tietä kohti omaa itseään. Kun Mesistä ja toisesta transnuoresta tehtiin dokumentti Ylen Perjantai-ohjelmaan, palautetta alkoi virrata.

Mesi vastailee nykyisin tukea tarvitsevien nuorten viesteihin. Myös arjessa sattuu mukavia kohtaamisia. Hiljattain hän matkusti junalla, jossa joku aikuinen huomasi hänen takissaan trans-pinssin ja tuli iloisesti sanomaan ”ai, säkin oot trans”.

Peruskoulun jälkeen Mesi suunnittelee hakevansa taidepainotteiseen lukioon. Kun hänestä aikanaan tulee virallisesti poika, vain henkilötunnuksen kirjain vaihtuu. Ei siis nimi, eikä persoona. Mesi on Mesi.

>Lue myös: Airut korjasi sukupuolta

>Katso Yle Areenasta Mesistä kertova Perjantai-dokkari BTW, mä en oo tyttö.