Minttu Vettenterä on ollut vihakirjoitusten kohteena Enkeli-Elisa-kohusta lähtien, yli kuusi vuotta. Vaikeinta on ollut silti hätä pariston nielleen Mio-pojan toipumisesta.

Minttu Vettenterä kertoo videolla, miten menetti hiukset ja kaikki ihokarvat ja miksi hän ei käytä peruukkia. Hän sairastaa alopecian vaikeinta muotoa.

Vajaa seitsemän vuotta sitten Minttu Vettenterä teki virheen, joka leimasi hänet vuosiksi eteenpäin. Hän alkoi kirjoittaa blogia koulukiusatun tytön, Enkeli-Elisan, vanhempien näkökulmasta. Fiktiivinen Elisa oli rankasti koulukiusattu tyttö, joka oli tehnyt itsemurhan.

Koulukiusaaminen oli Minttu Vettenterän sydämenasia. Hän oli joutunut itse lapsena koulukiusatuksi, hän oli kuunnellut monia lapsena kiusattuja ja heidän vanhempiaan ja hänellä oli suuri tarve käsitellä ilmiötä. Hänellä oli myös tarve kirjoittaa. Hän alkoi kirjoittamaan blogia, lähinnä itselleen ja fiktiivisen kirjan kirjoittamisen tueksi. Minttu ei kirjoittanut heti blogin kuvaukseen, että blogi on fiktiivinen ja teki siinä kohtalokkaan virheen.

Alkuun blogia luki noin sata ihmistä. Jonkin ajan kuluttua blogilla oli noin 40 000 lukijaa. Minttu tajusi, että lukijat uskovat blogin tekstien olevan totta. Viimeistään siinä vaiheessa Mintun olisi pitänyt kertoa, että blogi on fiktiivinen.

– Kyse oli omasta epävarmuudestani. Olin puhunut tosi monen ihmisen kanssa, joita oli kiusattu ja joiden lapsia oli kiusattu. Halusin tuoda esiin kiusaamisen rankkoja puolia. Asia alkoi mennä metsään, kun puhuin aiheesta yhden läheisen ihmisen kanssa ja sanoin hänelle, että tunnen vanhemmat, joiden tytärtä kiusattiin, Minttu kertoo.

Mintulla oli kova tarve kertoa, kuinka kamalaa koulukiusaaminen voi olla ja kävi niin, että tarkoitus pyhitti keinot. Nyt hän on tapahtuneesta hyvin pahoillaan ja pyytää anteeksi.

– Jos voisin palata takaisin, tekisin monta asiaa toisin.

Tappokehotuksia ja haukkuja

Minttu on nyt 39-vuotias viiden lapsen äiti, kirjoittanut 12 kirjaa ja ollut mukana kahdessa antologiassa. Kesän 2012 Enkeli-Elisa-kohusta on kuusi ja puoli vuotta aikaa. Silti kohu leimaa Minttu Vettenterää yhä.

Kun Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä oli ilmestynyt pitkä paljastusjuttu Enkeli-Elisasta ja Mintusta heinäkuussa 2012, valokuvaaja ja toimittaja ilmestyivät Mintun eteen kysymään kommenttia. Minttu oli tulossa juuri raskausajan ultraäänitutkimuksesta.

– Sanoin, etten kommentoi mitenkään. Lähdimme hakemaan vanhempaa lastamme ystävän luota hoidosta, joimme ystävän luona kahvit ja ajoimme sitten autolla kotiin. Toimittaja ja valokuvaaja olivat seuranneet meitä koko ajan ja tekivät jutun, johon he olivat ottaneet kuvia kodistamme. Se rikkoi turvallisuudentunnettani.

Mintulla ei ollut aiempaa kokemusta julkisuudesta. Aiempien haastattelupyyntöjen kohdalla hän oli ajatellut vain, että hienoa, hän pääsee puhumaan koulukiusaamisesta.

– Onneksi myös koulukiusaaminen sai huomiota. Olen saanut siitä kiitosta.

Mintun perustama Ei kiusata -yhdistys tekee edelleen kiusaamisen vastaista työtä. Minttu itse jättäytyi kohun vuoksi pois yhdistyksen toiminnasta.

– Minuun kohdistui niin suuri painolasti ja leima, että siitä oli haittaa yhdistykselle.

Kuukausiliitteen paljastusjutun jälkeen Minttu alkoi saada liki päivittäin sähköpostiviestejä ja Facebook-viestejä, joissa tuntemattomat ihmiset kertoivat toivovansa hänen ja hänen lastensa kuolemaa ja käskivät Mintun tappaa itsensä. Ruokakaupassa ventovieras ihminen saattoi tulla haukkumaan Minttua. Blogin paljastumisesta fiktiiviseksi alkoi myös poliisitutkinta.

Minttu Vettenterä sairastui alopecian vaikeimpaan muotoon keväällä 2015. Alopecian takia Mintulta lähtivät hiukset ja ihokarvat. Riitta Heiskanen

Onko rangaistus suhteessa tekoon?

Syksy otsikoissa ja vihaviestien kohteena oli pelottavaa aikaa. Jouluna 2012 viestitulva oli laantunut. Leima on silti pysynyt.

Se tarkoittaa esimerkiksi sitä, että Minttua on jännittänyt tunnustaa uusille tuttavuuksille olevansa juuri se Minttu Vettenterä.

– Kirjailijan ammatti oli aina unelmani. Enkeli-Elisan myötä tehdyt virheet tekivät kirjoittamisestani jotain, mitä pitää salailla ja hävetä.

Loppuvuodesta 2017 Minttu sai tietää, että odottaa vauvaa, jolla on Downin syndrooma. Hän liittyi Facebookissa Down-perheiden vertaistukiryhmään ja luki yhden aamupäivän ryhmäläisten kirjoituksia saadakseen tietoa elämästä Down-lapsen kanssa. Iltapäivällä yksi ryhmäläinen keksi, että ryhmään on liittynyt Enkeli-Elisan kirjoittaja ja alkoi lietsoa ryhmässä keskustelua sieltä, kuinka Minttu on liittynyt ryhmään varmasti vain uuden kirjaprojektin takia ja siksi, että aikoo käyttää ryhmäläisten kokemuksia hyödykseen. Ettei hän varmasti odota Down-lasta.

– En keksinyt muuta ratkaisua kuin erota ryhmästä. Lähetin ylläpitäjälle kuvan lääkärinlausunnostamme, jotta hän voisi kertoa muille, että liityin ryhmään ihan oikeasti vertaistuen takia.

Samalla Minttu mietti, onko hänen saamansa rangaistus oikea suhteessa tekoon.

– Onko niin, että minulla ei ole oikeutta hakea vertaistukea, kun perheeseen on syntymässä Down-lapsi?

Enkeli-Elisa-kohu heikensi myös Mintun mielenterveyttä.

– Olin hakeutunut psykiatrian poliklinikalle jo aiemmin. Hoitojaksosta piti tulla lyhyt, mutta käyn poliklinikalla edelleen.

– Olen yrittänyt kasvaa niin, etten välittäisi ihmisten kirjoituksista, mutta välillä tuntuu silti tosi pahalta. En ole toipunut kohusta. Se on ollut niitä asioita, joiden kanssa on ollut pakko opetella elämään.

Minttu haluaa uskoa, että valtaosa ihmisistä on hyviä ja haluaa muille hyvää.

– Muista kirjoittaa pahaa pieni vähemmistö, mutta he pitävät eniten ääntä.

Riitta Heiskanen

Rakkaus kahteen mieheen

Mintulla on diagnosoitu masennus. Lisäksi hänellä on stressiperäisiä muistin ja toiminnanohjauksen ongelmia. Psykologin mukaan oireet luultavasti helpottavat, kun stressitila raukeaa. Vielä sitä päivää ei ole tullut. Mintun elämässä on nimittäin rytissyt Enkeli-Elisa-kohun jälkeenkin.

Toisaalta Mintun elämässä oli ollut käänteitä jo kohua ennen. Vuotta aiemmin Minttu oli rakastunut toiseen mieheen ja aikansa kipuiltuaan uusi mies ja Mintun aviomies Ari päätyivät ehdottamaan Mintulle polyamorista suhdetta, jossa kolme aikuista ja perheen lapset asuisivat yhdessä ja Mintulla olisi romanttinen suhde kumpaankin mieheen. Minttu tuli raskaaksi perheeseen liittyneelle uudelle miehelle ja syntyi Mio-poika.

Perhe-elämä sujui hyvin ja lapset sopeutuivat elämään kolmen aikuisen kanssa nopeasti. Perheestä tehtiin kuitenkin lastensuojeluilmoitus, jota seurasi kahden ja puolen kuukauden selvitys.

– Selvityksessään lastensuojelun sosiaalityöntekijät totesivat, että kolme aikuista läsnä arjessa ovat perheemme ehdoton vahvuus.

Vuodenvaihteessa 2014-2015 Minttu kuitenkin erosi Mion isästä.

– Se ei liittynyt polyamoriaan. Suhteemme ei olisi varmasti kestänyt perinteisenä parisuhteenakaan. Tietyt asiat yhdistivät meitä, mutta olimme liian monesta asiasta eri mieltä.

Suhteen päätyttyä Minttu joutui vakavasti miettimään, millainen suhdemuoto hänelle sopii.

– Mietin, sopiiko perinteinen parisuhde minulle, jos kerta koin kaipaavani jotain lisää. Nyt voin sanoa, että Ari on elämäni rakkaus ja tulee varmasti olemaan sitä. Hän on minulle perusturva ja kulkenut kanssani kaikki karikot.

Eron jälkeen keväällä 2015 Minttu sairastui alopecian vaikeimpaan muotoon. Se on hiusten ja kaikkien karvojen irtoamisen aiheuttava autoimmuunisairaus. Minttu tiesi ennestään, että hänellä on riski sairastua alopeciaan.

– Jos pitää ottaa joku autoimmuunisairaus, mieluummin tämä kuin esimerkiksi reuma. Tämä koskee vain hiuksia.

Kaljuus ei estänyt uutta suhdetta. Vuodenvaihteessa 2015-2016 Minttu tapasi netissä miehen, joka halusi tulla osaksi polyamorista perhettä.

– Kerroin, että minulla ei ole hiuksia, minulla on mies ja neljä lasta. Hän oli valmis ottamaan koko paketin.

Uusi mies muutti Mintun, Arin ja lasten kotiin. Perhe-elämä alkoi sujua hyvin.

Nappiparisto, joka muutti elämän

Loppukesästä 2016 Minttu ajatteli, että elämä on viimein rauhallista. Sitten tuli peukalonpäänkokoinen nappiparisto, joka suisti elämän raiteiltaan.

Oli syyskuinen sunnuntai-ilta vuonna 2016. Kolmevuotias Mio leikki olohuoneessa muiden perheenjäsenien keskellä. Yhtäkkiä Mio tuli äidin luo itkien ja kakoen.

– Ajattelin, että Miolla on mennyt jotain väärään kurkkuun ja annoin hänelle vettä. Hän alkoi kakoa vain enemmän ja hän sai sanottua, että nieli pariston. Sohvalla oli selfiekeppi, jonka paristoluukku oli auki ja paristo puuttui. Nappasin Mion autoon ja ajoin päivystykseen.

Vielä silloin Minttu ei osannut aavistaa, mitä on edessä. Valitettavasti terveydenhuollon ammattilaisillakaan ei tuntunut olevan käsitystä siitä, kuinka vakava tilanne oli. Ammattilaiset käskivät äidin ja pojan ajaa läheiseen keskussairaalaan. Siellä Mio joutui odottamaan useamman tunnin ennen kuin lääkärit alkoivat irrottaa paristoa. Vajaan tunnin jälkeen hoitohenkilökunta totesi, ettei heillä ole tarvittavia välineitä pariston irrottamiseen. Mio matkusti nukutettuna ambulanssikyydillä Tampereen yliopistolliseen sairaalaan.

– Siinä vaiheessa paristo oli ehtinyt olla jumissa Mion ruokatorvessa melkein seitsemän tuntia. Se oli ehtinyt jo syövyttää ruoka- ja henkitorvea.

Meni monta päivää, kunnes selvisi, että pieni paristo oli syövyttänyt reiän Mion ruokatorveen ja henkitorveen. Kun Mio hörppäsi vettä, vesi meni keuhkoihin ja Mio sai pahan keuhkokuumeen. Minttu joutui kokemaan äitinä sellaista hätää, joka ylitti kaikki aiemmat raskaat kokemukset.

Kolmen viikon kuluttua pariston nielaisemisesta Miolle tehtiin suuri leikkaus, jossa kirurgit muun muassa siirsivät lihasta henki- ja ruokatorven väliin tukkiakseen reiän. Leikkauksen jälkeen hoitaja poisti vahingossa nenämahaletkun ja Mion ruokatorvi meinasi kuroutua umpeen. Mio oli neljä viikkoa teho-osastolla.

Tamperelainen kirurgi sanoi Mintulle, ettei Mio tule välttämättä koskaan syömään normaalisti.

– En halunnut hyväksyä sitä. Olin saanut vinkin kirurgista Helsingissä ja hakeuduimme hänen vastaanotolleen. Hän sanoi, että hoitaa Mion kuntoon.

Sen jälkeen Miolle tehtiin 15 ruokatorven laajennusoperaatiota Helsingin Lastenklinikalla. Helsingin reissuja oli joka toinen viikko. Leikkaukset olivat rankkoja ja Mio protestoi aina hoitoa vastaan.

Minttu oli kirjoittanut Mion hoidosta julkisen Facebook-päivityksen ja eri mediat seurasivat Mion hoitoa ja toipumista.

– Kirjoitin paristosta Facebookiin, jotta kenelläkään muulle ei kävisi samalla tavalla. Ajattelin, että voin joutua kohtaamaan kaikenlaista. Ihmiset kirjoittivat esimerkiksi, että syötin pariston Miolle itse huomionhakuisuuttani.

Pahat puheet tietysti satuttivat perhettä, joka eli jo valmiiksi rankkojen hoitojen keskellä. Facebookiin ilmestyi myös sivu Mion nimissä, jonka perustaja keräsi ilmeisesti rahaakin, mutta perheelle ei oltu kerrottu sivusta mitään.

– Saimme kuitenkin myös tosi paljon tukea ja ihmiset keräsivät oikeasti rahaa Mion synttärilahjaan ja perheemme jouluiloksi.

Minttu Vettenterällä on viisi lasta. Nuorimmat lapset ovat Elsa, 8 kk, ja Mio, 6. Riitta Heiskanen

Äitiyden haukkuminen satuttaa eniten

Jouluna 2017 rankimmat vaiheet Mion hoidossa ja toipumisessa alkoivat olla takanapäin. Minttu oli tullut uudestaan raskaaksi ja sai tietää odottavansa Down-lasta.

– Saimme terveydenhuollosta pitkän listan siitä, mitä kaikkea vikaa lapsella voi olla. Ajattelin, että tulee, mitä tulee, lapsi on minun lapseni.

Kuuden tunnin kuluttua synnytyksestä lääkärit huomasivat, että vastasyntyneellä Elsalla oli alhaiset happisaturaatioarvot. Elsa joutui teho-osastolle ja selvisi, että hänellä on sydänvika. Kun Elsa oli kolmen kuukauden ikäinen, hänen sydämensä leikattiin. Sen jälkeen Elsasta tuli tyytyväinen ja rauhallinen vauva. Haastattelun aikana Elsa on tarkkaavainen ja hyväntuulinen.

Alkutalvesta perhettä kohtasi vielä epäonninen pulkkamäkireissu. Mio törmäsi pulkkamäessä puuhun ja häneltä murtui reisiluu.

– Olin aina ajatellut, ettei lapsia voi kääriä pumpuliin, mutta se pelästytti ja tuli tosi syyllinen olo. Mietin, voiko todella olla näin huono tuuri ja eikö Mio ole jo kärsinyt tarpeeksi. Kävin helvetin syvällä.

Pahat kielet netissä saivat taas uutta polttoainetta.

– Äitiys on elämäni tärkeimpiä asioita ja olen pitänyt itseäni hyvänä äitinä. Nettikirjoittelusyytökset, että olen huono äiti ja aiheuttanut itse lasten koettelemukset, ottavat koville.

Mio, 6, on toipunut pulkkakolarin jälkeisestä leikkauksesta hyvin ja pystyy jo kävelemään varovasti ilman kyynärsauvoja.

– Mitä se kertoo yhteiskunnasta, että rajaamme kehitysvammaiset ihmiset pois, Minttu on miettinyt. Riitta Heiskanen

Mitä jää jäljelle, jos ei voi kirjoittaa?

Mintun suurin murhe liittyy kirjoittamiseen. Viime vuosina kirjoittaminen on ollut vaikeaa ja Minttu saattaa saada keväällä mielenterveyssyistä eläkepäätöksen.

– Olen mitannut hyvinvointiani aina sen mukaan, pystynkö kirjoittamaan. Nyt joudun miettimään, mitä minulla on, jos en pysty enää kirjoittamaan.

Sitäkin Minttu on miettinyt, miksi suuri enemmistö vanhemmista valitsee abortin, kun he saavat tietää odottavansa lasta, jolla on Downin syndrooma. Islannissa ei synny Down-lapsia lähes ollenkaan, sillä aborttiluvut ovat lähellä sataa prosenttia. Suomessa abortoidaan 70 prosenttia Down-sikiöistä.

– Itse en osannut ajatella kuin että meille tulee lapsi. Kun sain tietää aborttiluvut, mietin, olenko oikeasti näin poikkeava mielipiteideni kanssa. Mitä se kertoo yhteiskunnasta, että rajaamme kehitysvammaiset ihmiset pois?

12-vuotias Osse tulee kotiin koulusta. Kohtelias poika esittäytyy, ottaa kahdeksan kuukauden ikäisen Elsa-vauvan syliinsä ja alkaa leperrellä päivän kuulumisia pienelle pikkusiskolle. Kohta kotiin tulee hymyileväinen Mio, joka tassuttelee olohuoneeseen varovaisin askelin vielä kesken olevan jalan kuntoutuksen takia.

– Äiti, sä olet siivonnut täällä, hän sanoo.

Perheen vanhemmat lapset ovat nyt 17- ja 15-vuotiaita.

Minttu toivoo, että perheen elämässä on viimein edessä rauhallinen aika.

– Elämä on hyvin tässä ja nyt. Nautin suunnattomasti, kun saan katsoa lasten kasvamista. Haluan kasvattaa heistä vahvoja, hyviä aikuisia.