Tirsdag aften spiller FC København det, der kan blive den vigtigste fodboldkamp med et dansk hold involveret i 2016. FCK er rutsjet ned på Europa-ranglistens 81. plads og er langt fra den top 40-placering, man havde i Ståle Solbakkens første epoke.

Her giver Peter Brüchmann et bud på, hvor højt op FCK realistisk kan nå og ikke mindst på, hvordan man kommer derop.

Af Peter Brüchmann

Tag lige et kig ned gennem det FC København-hold, der lørdag aften verfede FC Midtjylland ud af Parken med noget, der lignede en dream-on-loverboys-lussing. 3-1 og tilbage på 2. klasse med jer. For ’her reger’ du ved nok hvem.

William Kvist løb rundt i sine ungdommelige neongrønne støvler og skjulte effektivt sit CPR-nummer med 24-02-85 som sine første seks cifre. 31 år og på en markant måde the odd-man-out på et FCK-hold, der bryder med mange gængse opfattelser af et succeshold.

Resten af Ståle Solbakkens mandskab er med en imponerende præcision alle mellem 22 og 27 år. Gennemsnitsalderen er lige i overkanten af 25 år. Regner man ikke dagene med, men kun runde år var startopstillingen lørdag aften 25,00 år gammel i snit.

Det er faktum nummer 1, som er en anelse overraskende ved et hold, der bedømmes til at være så dominerende, som tilfældet er med FC København. Og undskyld Brøndby, med dominerende mener jeg ikke i Superligaen her og nu, men i de prognoser, som alle har udstukket de seneste 12 måneder for de kommende år. Brøndby kommer vi rigeligt tilbage til i denne uge - især efter den inspiration, vi blev beriget med søndag aften.

Der findes i fodboldverdenen formler for den slags aldersmæssige regnestykker, som beskrives med FCKs aktuelle opstilling, og med enkelte undtagelser er tommelfingerreglen, at et vinderhold ligger med et par års højere gennemsnitsalder end FC København.

Det andet faktum er det lidt mere sofistikerede regnestykke, hvor man kigger på, hvor stor anciennitet på holdet, spillerne har. Her er der tale om, hvor lang tid den enkelte spiller har været på holdet og dermed hvor godt kulturen, fodboldfilosofien og mentaliteten er arbejdet ind i den enkelte spiller og i summen af disse som kollektivets styrke. Dette laves i mange klubber som et vægtet regnestykke, hvor antallet af spilleminutter er det centrale parameter, så man ikke trækker op eller ned, hvis man er en marginal trupspiller.

Da Ståle Solbakken og FC København sidst dominerede dansk fodbold og skabte international succes kulminerende i sæsonen 2010/11, havde spillerne været på holdet i lidt mere end tre år i gennemsnit. Det er faktisk også gennemsnittet for Champions League-deltagere. Blandt de, der spiller helt i top i Champions League, regner man med helt op til 3,5 år i snit. Men på det nuværende FC København-hold er tallet to år – altså forholdsvis lavt.

Spillere som Thomas Delaney, William Kvist og Mathias Zanka Jørgensen trækker pænt op, mens en række øvrige stamspillere har været i klubben et år eller mindre.

Pletskud på transfermarkedet

I det lys er FC Københavns aktuelle succes imponerende. Den fortæller først og fremmest om en næsten naturstridig træfsikkerhed på transfermarkedet, som adskiller sig markant fra fortiden. Alene i 2016 stikker Erik Johansson og Rasmus Falk i den grad ud med højt niveau og en slående hurtig integration, som bryder med den normale tilpasning til allerhøjeste niveau på et halvt til et helt år.