I Atlanterhavet findes en naturlig cyklus, der betyder, at 30 varme år efterfølges af 30 kolde år.

Det forklarer Xianyao Chen fra Ocean University of China i Qingdao og Ka-Kit Tung fra University of Washington i Seattle, USA, i en ny artikel i det videnskabelige tidsskrift Science.

De baserer deres opdagelse på dybvandsmålinger ned til 2.000 meter med flere end 3.000 målesonder i det internationale Argo-projekt siden 2000, tilsvarende målinger af saltindhold og temperatur under havoverfladen siden 1945 samt historiske klimaopgørelser gennem de seneste 350 år fra det centrale England.

Sammenholdt med stigningen i CO2-koncentrationen i atmosfæren er det hovedforklaringen på pausen i den globale opvarmning siden 1999, skriver de to forskere.

Det betyder også, at den globale opvarmning kan holde pause i 15 år endnu. Ka-Kit Tung understreger dog i en pressemeddelelse fra University of Washington, at det kan være svært at spå om fremtiden.

»Vi har ikke en normal situation, da der er mange andre forhold, der kan forstyrre den naturlige cyklus i Atlanterhavet,« udtaler han.

Chen og Tung afviser samtidig, at det er varmeoptagelse i et andet af de store verdenshave, Stillehavet, der er forklaringen på varmepausen siden 1999, som andre forskere ellers har været inde på sidste år i en anden artikel i Science. Stillehavets betydning er også fremhævet i en artikel i Nature Climate Change fra 17. august i år.

Læs også: Stillehavets dybder holder på den globale opvarmning

Varme lagret i Atlanterhavet og Sydhavet

Verdenshavene står for omkring 90 pct. af det totale varmeindhold i Jordens klimasystem og spiller derfor en afgørende rolle for, hvordan de globale overfladetemperaturer udvikler sig.

I perioden 1999-2012 har varmeindholdet i verdenshavene ned til en dybde på 300 meter været nogenlunde konstant. Til gengæld er der lagret en ekstra varmemængde på 0,7 x 10^23 joule på havdybder mellem 300 meter og 1.500 meter. Hvis dette ikke havde været tilfældet, havde stigningen i varmemængden i overfladevandet fortsat sin opadgående tendens fra 1970 til 1999.

Det er først og fremmest i Atlanterhavet og Sydhavet, at denne varme er lagret. Forholdene i Stillehavet og Det Indiske Ocean har været nogenlunde konstante.

Saltindholdet er afgørende

De to forskere har fundet en korrelation mellem anomalien i saltkoncentration i forhold til normalsituationen og mængden af varme i Atlanterhavet. De konkluderer, at saltkoncentration og varme varierer i løbet af en periode på 60 år.

Under en varm periode for Jordens klima sendes store mængder tropisk havvand til Nordatlanten med havstrømmen Atlantic Meridional Overturning Current (AMOC).

Havvandet fra troperne har højt saltindhold på grund af den store fordampning. Det varme havvand afgiver varme til atmosfæren og synker ned i dybhavet. Det får dog også is til at smelte, som giver en modsatrettet effekt, der sænker saltindholdet.

Efter nogle årtier tager afsmeltningen overhånd. Chen og Tung mener, at det mindre saltrige vand nedsætter hastigheden for AMOC med et par års forsinkelse.

Den svagere AMOC sender mindre af det saltrige havvand mod nord, så systemet overgår til en ‘kold’ periode.

Det mindsker også tilførslen af ferskvand ved afsmeltning. På et tidspunkt vil saltindholdet igen begynde at stige, der kommer ny fart i havstrømmen, og en ny varm periode begynder og så videre.

Chen og Tung gør opmærksom på, at der kun foreligger få års data for hastigheden af AMOC, så denne formodning kan endnu ikke verificeres eksperimentelt. De anfører dog i deres artikel, at denne beskrivelse er konsistent med andre mekanismer.

El Nino og vulkanudbrud

Når denne vekselvirkning mellem varme og kolde perioder overlejres med ekstra optagelse af varme i klimasystemet på grund af øget koncentration af CO2 i atmosfæren, får man perioder med stigende temperatur vekslende med perioder med konstant temperatur.

Oven på denne dominerende langvarige proces kan forekomme kortvarige perioder forårsaget af El Nino/La Nina i Stillehavet og enkeltstående hændelser som vulkanudbrud

Selv om andre forskere som nævnt peger på Stillehavet frem for Atlanterhavet som havende størst betydning, og denne uenighed ikke står lige foran en afklaring, siger Michael McPhaden fra National Oceanic and Atmospheric Organisation i USA til Science, at de seneste videnskabelige artikler i bl.a. Science og Nature Climate Change viser, at den globale opvarmning har været vedvarende under 'pausen' – i det mindste i havet, hvis ikke i atmosfæren.