Vid en presentation i dag på företaget i Kista var både NASA, ESA och andra europeiska intressenter närvarande. Det tyskägda svenska företaget är underleverantör i de här sammanhangen, men det blir något nytt för människor som i många år byggt svenska satelliter:

– Vi har jobbat med satelliter för vetenskap och telecom, nu är det ett litet steg in i bemannade rymdprogram. Vi är ju inte på den ”kritiska linjen” eftersom just den här inte ska flyga, men man vet ju att det yttersta syftet är att hålla människor vid liv i rymden, säger Staffan Persson, projektledare på OHB Sweden.

Bränsle och motorer

Orion-projektet flög första gången i december 2014, obemannat. Till utseendet påminner det mycket om 60-talets Apollo, men allting är lite större. Kapseln rymmer till exempel fler personer än de tre som fick plats i månlandarna 1969-72.

Servicemodulen som byggs i Europa innehåller motorer, bränsle, elektricitet, värme, vatten och luft. Allt måste finnas ombord när människor en dag flyger på en resa enormt mycket längre och mer riskfylld än månfärderna: till planeten Mars.

– Det här utseendet är ett grundkoncept som vi har funnit fungerar väldigt bra, inte minst aerodynamiskt. Den svåraste delen är ju faktiskt att få upp människor från jordens tyngdkraft, sedan att få fart och lämna jordens närhet. Och aerodynamiken hjälper även vid återkomsten till jorden, säger Susan Motil som är chef för NASA:s utvecklingsdel i Europa.

”Dubbla fel”

Det finns en stor fördel i dag jämfört med 1960-talet: datorerna har utvecklats enormt. Ombord-datorn på en Apollo-kapsel hade ungefär samma kapacitet som ett julkort i dag, som spelar en trudelutt när man öppnar det.

– Så vi kan bygga väldigt bra datormodeller. Men för att verifiera och säkerställa att det verkligen fungerar behöver vi testa. Vi bygger in en massa redundans också, eftersom vi vill veta om system kan fortsätta fungera trots fel, eller till och med dubbla fel, säger Mark Michaelis som är projektmanager på Airbus DS i Bremen, Tyskland.

Dröjer ytterligare

Kritiker i USA tycker att NASA är för långsamt. Det första på schemat för bemannade färder är att ungefär år 2025 åka till månen och ta hand om en liten asteroid som ”hämtats” av en obemannad sond och placerats i bana runt månen.

Syftet är att se om man kan flytta på asteroider, om det någon gång skulle bli nödvändigt för att en sådan verkar styra rakt på jorden.

Men det fördröjer ytterligare den verkliga satsningen mot Mars, klagar kritikerna.

– Det är mycket farligt att ta ut människor i rymden. Om det vore enkelt skulle ju alla göra det. Vi tar det steg för steg, det har fungerat bra för oss hittills, säger Susan Motil på NASA.

”Före kineserna”

Människor som var barn på 60-talet kan minnas de första människorna som lämnade jorden utom synhåll, de tre männen på Apollo 8, julen 1968. Och många minns den första månlandningen i juli 1969. Kommer vi som såg det att få se människor gå på Mars under vår livstid?

– Jag hoppas det. Jag vill se det. Jag tror det går att göra och jag tror att vi kommer först. Vi har teknologin, vi har lärt oss så mycket, vi har varit på månen, vi har skickat ut alla dessa sonder långt ut i solsystemet. Jag tror vi kommer dit före kineserna, säger Susan Motil.

– Jag är kanske inte helt övertygad om att en Mars-landning är extremt viktig för mänsklighetens fortlevnad, som Hollywood vill få oss att tro och kanske NASA också, men jag tror att människor kommer att landa på Mars om 20-30 år, säger Staffan Persson.