Lapset jakautuvat peruskoulun uuden opetussuunnitelman mukaan kahteen kastiin, voittajiin ja häviäjiin, väittää Ylen aamu-tv:ssä vieraillut emeritaprofessori Liisa Keltikangas-Järvinen.

Peruskoulun uusi opetussuunnitelma on herättänyt voimakasta kritiikkiä. Se otettiin käyttöön toissa syksynä. Opetussuunnitelmassa korostetaan lapsen itseohjautuvuutta.

– Enää ei puhuta tasa-arvosta (peruskoulussa), kuten aiemmin, Helsingin yliopiston psykologian emeritaprofessori Liisa Keltikangas-Järvinen sanoo.

Hän viittaa koululaisten eriarvoisuuden lisääntymiseen. Nykyjärjestelmässä pärjäävät ne, joiden vanhemmat ovat koko ajan mukana lastensa koulunkäynnissä.

– Vanhempien osuus tulee liian suureksi, ja se ei ole tarkoitus.

Tavoitteena pitäisi Keltikangas-Järvisen mukaan olla se, että lapset selviävät itse koulustaan ilman, että vanhemmat käyvät sitä kaiken aikaa lastensa kanssa.

Syrjäytymisen siemen on kylvetty

Uusi opetussuunnitelma on emeritaprofessorin mukaan täynnä hienoja tavoitteita, joita kukaan ei sinänsä vastusta.

– Kaikki ovat itseohjautuvuuden ja määrätietoisuuden kannalla, mutta asiasta puuttuu sellainen tarkastelu, että mihin minkinikäisen lapsen aivot ovat valmiita.

Peruskoulun opetussuunnitelmassa on Keltikangas-Järvisen mukaan myös toinen ristiriita: lapsille annetaan koulussa tavoitteita, mutta se miten niihin päästään, jää opettamatta.

Opettajille ei anneta siihen riittävästi eväitä.

– Opettajat ovat aika lujilla tämänhetkisessä koulussa. Heitä ei käy kateeksi.

Itseohjautumisten korostaminen peruskoulun opetussuunnitelmassa saa Keltikangas-Järviseltä kyytiä. Hän muistuttaa, että itseohjautumisen edellyttäminen koko ikäluokalta on väärin.

– Opetussuunnitelma asettaa tavoitteita ja edellyttää, että lapsi toimii tällä tavalla. Ne lapset ovat hukassa, jotka eivät ole siihen valmiita.

– Siitä saattaa löytyä tällainen syrjäytymisen ensimmäinen siemen, Keltikangas-Järvinen toteaa.

Hän ihmettelee, mihin aikuisia oikein tarvitaan, jos lapset voivat opettaa toinen toistaan.

Mitä jos lapselta puuttuu motivaatio?

Peruskoulun opetussuunnitelman perusteella lapselta odotetaan itseohjautuvuuden lisäksi myös sisäsyntyistä motivaatiota.

– Siinä ei ajatella, että lapselle pitäisi opettaa näitä valmiuksia, vaan lapsi tulee kouluun niiden kanssa.

– Nämä asiat ovat ongelmia vielä yliopistotasollakin, professori paukauttaa.

Professori muistuttaa, että motivaatiota pitää opettaa, eikä se ole annettu asia, jonka lapset tuovat mukanaan kouluun.

Hän ei myöskään niele poikien ja tyttöjen oppimiserojen tasausyrityksiä. Pojille tarjotaan yhä enemmän digitaalisia viihdykkeitä, kuten tietokoneilla pelaamista.

– Poikien ongelmat koulussa liittyvät keskittymiskyvyn, motivaation ja pitkäjännitteisyyden puutteeseen. Tällainen viihtymisen elementti ei lisää niitä.

– Motivaatio ei synny siitä, että lapsesta on ollut hauskaa tehdä jotain tietokoneella tunnin aikana.

PISA-tutkimus on todiste eriarvoisuudesta

Viime marraskuussa julkistetun PISA-tutkimuksen perusteella Suomen sija on pudonnut parhaista vuosista, ja tyttöjen ja poikien erot oppimisessa ovat kasvaneet.

Professori ihmettelee, miksi tuloksista syyllistettiin heti vanhemmat.

Tuloksista kävi myös ilmi, että erot maahanmuuttajataustaisten lasten ja kantasuomalaisten olivat suuria.

– Siinä on ihan selvä yhteys, koska maahanmuuttajataustaiset eivät ole selvillä koululaitoksestamme, eivätkä osaa siksi ohjata lastensa koulunkäyntiä.

– Tämä todistaa sen, että lasten kotitausta vaikuttaa liian paljon lasten koulumenestykseen, Keltikangas-Järvinen sanoo.

Hän toivoo, että peruskoulun opetussuunnitelmaan liittyviä ongelmia alettaisiin ratkoa.