Är Södermalm en intellektuell no-gozone? Är Özz Nujen roligare än att se målarfärg torka? Det beror på vem man frågar. I det senaste presidentvalet röstade 87% av invånarna på Södermalm på Hillary Clinton. En genomsnittlig Södermalmsbo äter 106 kg kimchi per år och dricker 1 345 koppar dekaffinerad sojalatte. Hen har gjort minst en könskorrigering och gått först i lika många Prideparader. Södermalm rankar – kanske just därför – topp fem på World Socialist Forums index över världens öppnaste, minst inskränkta platser (före både Greenwich Village och Pyonyang). Men hur mycket värdegrund tål Sverige? Av Sveriges 4 580 åsiktsregistrerade journalister bor 4 267 här. Problem eller utmaning? Vi åkte dit för att undersöka…

Ebony & Ivory Tower vid Medborgarplatsen är ett av Sveriges största asylboenden. Här får hundratals unga flickor från Afghanistan och Afrika skydd från religiös förföljelse i hemlandet. ”Det är som en dröm”, berättar Salma från Kandahar, ”Jag har fått ta över en ljus trea av en copywriter på den gröna tankesmedjan Fores. Mosaiksatt badrum och walk-in closet. Takrosett i alla rum. Vitputsade skorstensstockar. Och kvällssol! Jag visste inte att människor kunde vara så generösa och osjälviska innan jag kom till Södermalm. Det är helt fantastiskt!’ Thandiwe från Caprivi-remsan i Namibia fyller i: ”⟨ǂ⟩ ⟨kǂ⟩ ⟨ǂk⟩ ⟨k͡ǂ⟩ ⟨ǂ͡k⟩*.”

(*På klickspråk: ‘Jag vill jobba med grafisk formgivning.’)

Södermalm är en extremt öppen och inkluderande stadsdel. ”Många här har monterat bort dörrarna på sina lägenheter”, berättar Gudrun ‘Sputnik’ Uljano, ordförande i bostadsrättsföreningen Agitprop. ”Man vill att vem som helst ska kunna kliva in och ta en kopp kaffe, även när man själv inte är hemma. Mi bostadsrätt es su bostadsrätt, som det heter…”

Men det röda staketet…?

”En installation”, klipper Gunnel av medan hon kilar sin Doberman-Pinscher Mielke lugnande bakom örat. ”Nästa fråga.”

Allas lika värde. En bevarad (K-märkt) port från 1900-talet då det fortfarande fanns inhägnade gårdar på Söders höjder. Idag är det en helt nivellerad stadsdel där både tiggare, Jehovas Vittnen och papperslösa går som barn i husen. Allt åt alla har på Södermalm (äntligen) gått från ord till handling.

Olycksfall i arbetet.

Många Södermalmsbor har problem med ryggraden. Men hjälp finns att få. ”Jag går ofta hit”, säger antropologen och nazistforskaren Henri Engels-Kvarstad. ”Jag märker att jag får kutig gång när det sker kataklysmiska, moraliskt omvälvande saker i samhället. I samband med den stora flyktingstillströmningen hösten 2015 till exempel såg jag ut som en ostkrok.”

Söders kulturliv är rikt och levande. Det präglas av mångfald när det gäller all sorts åsikter och infallsvinklar. ”I en demokrati är det viktigt att alla får komma till tals” säger HBTQ(r)-trans-antifunkofob-performanceartisten Tundra Vissarionovitj . ”Även människor vars åsikter man absolut inte delar. Jag tror att likriktning är det farligaste som finns för ett samhälle. Där har Alexandra Pascalidou rätt – Södermalm riskerar att bli en intellektuell öken om det här fortsätter…”

Detalj, affisch.

Tunnelbanan på Södermalm är rikt dekorerad. Allt här präglas av en genuin och välkomnande atmosfär. ”Jag tror att självdistansen är Södermalmsbornas mest utmärkande karaktärsdrag” säger Lollo ‘The Dude’ Molotov som jobbar med att direktimportera microbryggd steamer från Färöarna. ”Man måste kunna skratta åt sig själv ibland. Annars blir man som Hitler – eller Björn Wiman – och vem vill det, liksom?”

För den som vill finslipa de mer sofistikerade delarna av sin personlighet är Södermalm en bra plats att bo på.

En god affär – för goda människor. Ekologiska matmarknaden Paradiset är den mataffär i Europa som säljer mest torrtovade ylletamponger (600 000/per år).

Säkert nyttigt.

På Södermalm finns en marknad för det mesta. ”Folk har pengar”, säger enzymexperten Love ‘Tinky-Winky’ Lovesson och dricker försiktigt av sin chiagröt. ”Det blir så här då.”

Livets nödtorft. Trots att den genomsnittlige Södermalmsbon donerar 50% av sin nettolön till välgörande ändamål finns det rum för lite guldkant. ”Man måste unna sig!”, säger Nanna-Noomi Gulag-Hensdottir med ett skratt och slinker in på favoritgodisbutiken Black Liquorice Matters. ”Livet kan inte bara vara lemlästade barn i Aleppo och avskurna blygdläppar på Afrikas Horn! Live a little!”

Sättet att pietetsfullt blanda ny och gammal arkitektur är utmärkande för Södermalm.

Söder känns fortfarande genuint. Den brutalfunktionalistiska arkitekturen minner om en tid då estetiska nytänkare som Hoxha och Honecker fick öppet mandat att forma medborgarnas livsvillkor.

Södermalm går i bräschen för ett religiöst månginkluderande samhälle. Här två av stadsdelens många minareter. En kall februarimorgon hörs den vackert blodisande sången ljuda från de två tinnarna – ett eko från enklare tider och en trygg påminnelse till Södermalms alla kvinnor att nån vakar över dem.

Mångkultur. Södermalm är en etniskt diversifierad stadsdel där främmande kulturer välkomnas och omfamnas.

Området runt Hornstull vimlar av mysiga prång och bakfickor.

Södermalm vimlar även av provokativ, utmanande konst som tvingar besökaren att kliva ur sin egen komfortzon. På bilden syns Religion of Peas av Lars Vilks – en person många Södermalmsbor avskyr. De delar inte hans åsikter MEN de skulle dö för hans rätt att uttrycka dem (!)

Respekt.

…eller Som Noam Chomsky en gång sa:

”The smart way to keep people passive and obedient is to strictly limit the spectrum of acceptable opinion, but allow very lively debate within that spectrum…”

Som en osynlig, doftlös gas. Den ideologiska värdegrunden finns hela tiden med i bakgrunden; subtilt manifesterad genom vackert formgivna posters på elskåp och lyktstolpar. Södermalm är på många sätta de utsattas och förrycktas del av Stockholm. (Nej, det blev fel – det skulle stå ‘de förtrycktas’, men ni förstår vad jag menar…)… Med ‘överklass’ åsyftas givetvis den ekonomiska – inte den mediala/kuturella diton som ju bara vill väl – och som dessutom bor på Söder).

Kvarteren runt Mariatorget. Ett paradis för dig som har tid och pengar över att samla på begagnade serietidningar, Darth-Vader byster och obskyr vintage-erotika från 1960-talet.

Antitransfobi-certifierad porr. Yay!

För de absoluta finsmakarna.

Södermalmsborna är enkla, anspråkslösa människor. Vi stannar till för en mrunch (middag och lunch) @Den Glade Romen på Greiders Gata. ”Hejheeej!” ropar ägaren Johannes Серге́евич Хрущёв och vinkar in oss. ”Ni ser hungriga ut? Kom in! Vi har fantastisk njurtapp idag! Staffan Hellstrand spelar live vid bardisken om några minuter!”

Performanceartisten Anna Odell i sin senaste installation: Avskräde. Sen november 2016 har den setts av 257 456 Södermalmsbor.

Indeed.

En virkad regnbågsflagga vajar i vinden utanför en butik på Dinamarca-Snecker Strasse, en bohemisk tvärgata vid Mariatorget. ”Vi har även virkade jihadistflaggor”, ler ägaren Tulla-Tuva Jong Un och håller upp ett svart-vitt exemplar. ”Ekologisk guteull givetvis.” Lite längre in bland hyllorna står Alexandra Pascalidou och känner fundersamt på en stickad offerkofta. ”Jag har slitit ut den gamla…”, säger hon och ler ursäktande. ”Hörde ni förresten att Jimmie Åkesson delat ut knark på ett dagis i Rinkeby? Det är sant – jag läste det på Nyheter24…”

Subtilt, sparsmakat, undertydligt – ledorden i Södermalms kulturliv.

Även superpriviligierade CIS-män måste då och då betala hyran. ”Jag vet att det finns de som uppfattar mig som vulgär och obildad”, säger Henrik Schyffert och skyndar in på Rival där hans senaste föreställning Var Inte Rädda/Farväl till Berlin går för fulla hus. ”Men varför skulle en devot kritikerhyllad pennalists och mångmiljonärs sammelsuriska åsikter vara mindre värda än en potentiellt rasistisk nationalekonoms mödosamt sammanställda statistik och fakta…? Jag fattar inte…? Om Tino tycker att det där med debet och kredit är så jävla viktigt får han väl sätta upp en egen krogshow? Annars kommer han aldrig att nå ut till mina kärnväljare. Runkbajsa Onkel Tom i munnen, liksom. Väx upp!”

Det ska böjas i tid det som krokigt ska bli. Söder vimlar av idylliska lekplatser för (mestadels) vita (ännu) heterosexuella barn. Men ändå.

Inte ens fåglarna får vara i fred.

Gallerfönster. Oh, the irony…

Här ska snart 500 Attefallshus sättas upp x 4 somalier i varje = 2000 stycken (lugn… jag bara skojar…).

Plötsligt händer det. Begagnade bokbingen utanför Stadsmissionen mitt emot Urban Deli på Nytorget. Det var precis så här det började. På trettiotalet.

Jag går in på Urban Deli för att hämta mig från den oväntade nazichocken. Där – bland skönt söndagsbakfulla copywriters och indiepopbasister med spindelväv på armbågarna letar jag i hyllorna efter nåt att distrahera magen med. Gurkstavar i plastkopp för 25 spänn? Taget. Prisvärt? Check. Ekologiskt försvarbart? Check. Nytorgskreddigt? Check. Check. Check. (Sofo är en fantastisk plats för den som kan hålla två diametralt motsatta tankar i huvudet och fortfarande betrakta båda som sanna.)

Eller som Reinis sa när han flög över Sibirien:

”Det föds en ny idiot varje sekund.”

Det står ‘musseLmiddag’, din tragiska rasist. SÅN Freudian feltänkning… skärpning…!

Det blåser en brun vind genom Södermalms second hand-butiker. Men det är okej. Så länge materialet är manchester och I Will Wait med Mumford & Son spelas (ironiskt) i högtalarna.

Nä. För det finns inga raser.

Den Heliga Graalen.

Hörni… som Lotta Bromée brukar säga i varenda herrans ingång i P4 Extra… Efter två dagars safari runt Söder är jag helt bäng i kolan. Seriöst. Det blev total PK-overload. Jag inser att jag är en hopplöst cynisk och elak människa som aldrig kommer att fatta det här med fake news och rätt värdegrund (…eller om det var tvärtom). Jag kommer aldrig att fatta Stockholm. Så jag ringer mina bröder. Nej, det gör jag inte. Men däremot ringer jag Malik och Griseknoen som tar med mig på en kort reality check i underjorden. En plats där det är ont om både öppna hjärtan och öppna dörrar i den iskalla februarinatten.

Eco-steamer-micro-glutenfria ölhyllan på Paradiset.

The End

Text & Bild: Jens Ganman

……………………………………………………………………………………………………..