Nu ska jag berätta någonting konstigt om fotbollsproffset John Guidetti, ni vet han som ska leda Sverige till seger i kvällens ödesmatch mot Portugal i u21-EM.

Lunchade med en vän igår. Vännen berättade om en kväll för två veckor sen när hans 8-årige son, på väg hem från en kompis, fick se John Guidetti på gatan. (Det här är inte det konstiga, vännens familj bor i Stockholmsförorten där John Guidetti växte upp. Fotbollsproffsiga sportbilar står ibland parkerade utanför stjärnans föräldrahem.)

8-åringen, som är svårt fotbollsintresserad och omedelbart identifierar stjärnan, springer fram till John Guidetti och frågar om han vill spela lite fotboll med honom. (Det här är inte heller alldeles konstigt, de befinner sig i höjd med en fotbollsplan.)

John Guidetti förklarar att han har lite bråttom. Han ska hem och se Champions League-finalen. Detta finner 8-åringen rimligt. Han ska också hem och se Champions League-finalen. Minns han nu.

– Vi kan spela efter finalen om du är vaken då, säger Guidetti och skyndar vidare.

8-åringen tolkar detta som ett slags löfte (så där som barn gör) och bestämmer sig för att absolut inte somna under Champions League-finalen (så där som barn gör). Detta oroar min vän som tänker att det här kommer sluta i en besvikelse av traumatiserande mått.

I andra halvlek är det svårt att hålla sig vaken. 8-åringen måste stå upp. Matchen är inte klar förrän 23.30. Men han vägrar somna. Och i samma ögonblick som domaren blåser av matchen rinner 8-åringen ut genom dörren och springer till fotbollsplanen.

Och där står John Guidetti och väntar. Och sen spelar de fotboll. Mitt i natten.

Det är konstigt. Bra konstigt. Man blir inte kall inombords när man tänker på den scenen. För den har något filmiskt. Något denzelwashingtonskt. Om ni förstår vad jag menar.

–––––––

När vi ändå pratar om u21-landslaget (det gör vi ju nästan aldrig och i morgon har vi förmodligen slutat igen) vill jag bjuda på ett dagsfärskt klipp som är STARKT: mittfältaren Abdul Khalili claimar en ”new look”.