I förra veckan kom domen. Högsta domstolen slog fast att en Iphone ska jämställas med ett kassettband.

Tidigare instanser har sagt exakt samma sak, och det betyder att vi konsumenter nu får betala några hundralappar extra när vi köper en telefon. Om samma sak ska gälla datorer och surfplattor är ännu inte fastställt.

Den utdragna striden handlar om den så kallade privatkopieringsersättningen, eller kassettskatten som den ofta kallas.

Den kom till för att ge upphovsmännen kompensation när vi konsumenter spelade in grammofonskivor på kassettband. Trots att verkligheten ser annorlunda ut i dag har vi i grund och botten kvar samma system som på 80-talet.

I dag var jag i riksdagen, inbjuden att tala om privatkopieringen ur ett konsumentperspektiv och att delta i en paneldebatt. Jag kan inte påstå att riksdagsledamöterna flockades, men mötet gav mig en insikt om varför politikerna inte vågar röra kassettskatten.

Upphovsmännens organisationer är starka och mäktiga. Copyswede, alltså den privata organisation som hanterar privatkopieringsersättningen, har 17 anställda och intäkter på 300 miljoner kronor. Bland medlemmarna finns inflytelserika organisationer som Journalistförbundet, Författarförbundet och olika musikerförbund. Alla har ett tydligt egenintresse av att systemet inte rubbas – och att pengarna fortsätter att strömma in.

På andra sidan står konsumenterna. Det är vi som betalar miljonerna, men eftersom kostnaden är inbakad i priset är den osynlig, så den leder knappast till någon konsumentrevolt.

För politikerna är systemet med andra ord perfekt. De kan subventionera kultursektorn med miljoner utan att det påverkar budgeten och skatterna. Det handlar ju om andras pengar.

En del riksdagsledamöter har motionerat kring frågan, och alla ungdomsförbund har krävt förändring. Men varken regeringen Reinfeldt eller regeringen Löfven har gjort någonting.

Kanske har de inte märkt vad som har hänt de senaste åren. Kanske har de inte sett hur försäljningen av cd-skivor har störtdykt. I dag står fysisk försäljning bara för runt tio procent av musikintäkterna och i stället är det strömmande tjänster som Spotify och Apple Music som dominerar.

Det här gör att privatkopieringen håller på att försvinna. Spotify och Apple Music går inte att privatkopiera, och den som använder strömmande tjänster har inte heller det behovet. I en Ipsos-undersökning från i våras var det bara några få procent som sa att de hade privatkopierat.

I stället för att privatkopiera betalar vi en fast månadsavgift till upphovsmännen. Det som har hänt när tekniken förändras är alltså att vi betalar två gånger. Först får upphovsmännen betalt när vi köper vår Iphone och sedan får de betalt när vi använder den för att lyssna på Spotify.

Jag tycker det är orimligt att vi ska betala dubbelt för musiken, och om det hade drabbat en grupp med starkare företrädare en konsumenterna tror jag det hade blivit ett ramaskri.

Frågan är: Tycker din lokala riksdagsledamot det är rimligt? Varför inte be honom eller henne förklara sin åsikt om privatkopieringsersättningen?

Du hittar kontaktuppgifter till samtliga riksdagsledamöter här.

Om det erkända it-landet Sverige ska slippa ett system som är skapat för kassettband är det hög tid att vi ställer våra politiker till svars.