Marin Tudor se u subotu dobro napuva! Mladi splitski glumac točno je u pritoplo subotnje podne ispunio svoje obećanje, da će puvat' šarene balune u "svom" izlogu, koji mu je "Prima Grad" dala na korištenje. Za nula kuna. Puva je Marin u izlogu, vridno puva "Simba balone", ljudi su ga oblazili i slikali, nije se moglo prić'; možda malo i pretjerujen, ali sve je ovo igra.



Tiskali su se tu, dakle, njegovi brojni fanovi i prijatelji, među ostalin i novinar "Slobodne Dalmacije" Damir Šarac, Mate i Korana Terze. Potonja, na mojoj slici s fotoaparatom, je okinila na stotine fotografija, evo su mi napokon stigle! Izvrsne su, odma će te vidit' koje su moje, koje njezine; moje onako iskosa i malo mutne; njezine puno jasnije, profesionalne, guštajte i vi, fala joj!

No, vratimo se Marinu. Kad se, dakle, masa publike, uglavnom dice, napokon razmaknila, performer Tudor, veliko i zaigrano dijete glumac me napokon primjetilo, veselo su zasjale velike plave oči, nešto mi je govorija, nešto ja njega pitala, ali nismo se čuli jer je bija u caklu, na vrhu kojega su vitlala napuvana slova" TU SAM".

Odškrinija je jedno krilo i priznojan uspija izgovorit': "Ne, neću se ugušit', iman zraka, nije mi se zamantalo, nije mi teško puvat', zapravo mi je najteže vezivat' ove balune, tlaka je, a i smotan san. A koja je svrha? Želin napunit' izlog balunima."

To da želi napunit' izlog balunima, nije mi silo ka' odgovor, pa opet san ponovila, sad malo složeniji upit, ne bi li mu pomogla, no Vraga, ne triba mu pomoć, rječit je, kasnije ću shvatit', ka' hobotnica.

"Zašto pušeš Marine balune? Za opće dobro, da se opustiš ili je nešto treće u pitanju?!" - pitam ja Njega.

"Sve šta ste naveli, i još četvrto..." - pa prasne u grohot, malo se ka' ruga, malo bi se zeza, pa brzo nastavlja, da ne utečen, jer medijska mu pažnja godi.

"Četvrto je to šta mi je izlog sam po sebi interesantan arhitektonski, ka' neko stvorenje je, koje dobije još jednu dimenziju kad čovik uđe u njega, i mislin da nisan jedini šta ovako misli."

Filozofira Marin, drag mi je, ali ne dam se ja, pa udrem jedno općenito, financijsko pitanje, da mu mašta izgori.

"Kad se obogatiš Marine, daj Bože i kao influencer, hoćeš li me se sitit'?!"

"Hoću, svih ću se sitit'..." - jedva će kroz iskren smijeh, bolje rečeno, grohot, a smijen se i ja s druge strane ispovjedaonice; sad mi je već i vruće, pa gledan kako ću uteć' na jedinicu; eno mu Šarko i drugari pa nek' se smiju na zvizdanu.

"Kad se obogatin, nadan se bit će to dovoljno da ovi izlog bude u mojen vlasništvu, zapravo da sva tri budu moja; i da to radimo po svitu, da imamo 'Udrugu izloga'. I da možemo svašta u njemu radit'. Zapravo, sama ideja ovoga zašto san ja unutra je - svakodnevica u prostoru na koji nismo navikli - to je to." - otkriva Marin bit svojega starog/novog izlog perfomancea. No, Vrag meni i opet ne da mira, a ni busa do Redakcije još nema na vidiku, pa još malo, kako me zeza kolegica iz Crne kronike "Slobodne Dalmacije", moja susida Podstranjka Katarina Marić Banje, pirotehnički čačkam:

"Uvik možeš dat' kiosk u podnajam, podstanarima?!" - smijem se.

Čovik s druge strane cakla, odjeven u bili veštit/odijelo da se bolje razlikuje od šarenih balona ili da baloni dođu do izražaja, također je prasnuo u smijeh, glasan; u zadnji tren san uspila čut' da se zaustavlja, reka' bi Marin "Jeeeeeeeeeeeeeeeeeeedinica!" Sritno i Adio, Marine!