Secvența nr. 1. Președintele Iohannis descalecă în mijlocul încă nu foarte mulților protestatari din Piața Universității, înveșmântat într-o geacă roșie. Nu intră în dialog cu nimeni. Oamenii aflați mai departe de echipa președinte-sepepiști își văd de strigat, cei mai apropiați îl filmează cu telefoanele. Domnul președinte ține un discurs despre „gașca de penali” din Palatul Victoria, dă de câteva ori din mână, apoi se topește în peisaj. Băița prezidențială de mulțime a durat cam 10 minute.

Secvența nr. 2. Robotul bolnav Iordache, încă ministrul Justiției, conferențiază cu presa. Repetă de 20 de ori „Altă întrebare!”, pe un ton echivalent cu „Hai sictir!”, la orice întrebare îi pun jurnaliștii.

Secvența nr. 3. Parlamentul României. Vorbește președintele Iohannis. Parlamentarii PSD și ALDE se ridică sincron și părăsesc sala. Tăietură de montaj. Tot Parlamentul României. Se votează moțiunea de cenzură a Opoziției. Parlamentarii PSD și ALDE refuză să voteze, să-și facă opțiunea cunoscută țării întregi. Moțiunea pică oricum, dar premierul Grindeanu e nemulțumit, ar fi vrut un vot care să clarifice situația, nu o abținere în masă. Abținere care elimină orice posibilitate a unei „defecțiuni” de conștiință printre parlamentarii puterii.

Secvența nr. 4. Președintele iese per pedes pe poarta palatului Cotroceni și se duce la suta și ceva de protestatari antiprezidențiali. Ninge cu fulgi cât vrabia, viscolul vâjâie, oamenii țipă și suflă în vuvuzele. Doi-trei inși foarte vocali acaparează prim-planul în fața președintelui proțăpit statuie, cu capul descoperit, semn că n-are de gând să stea prea mult pe acolo. Îi strigă că a dezbinat țara și îi cer să-și dea demisia. „Ați spus «românii mei» despre cei din Piața Victoriei. Noi nu suntem români? Noi ai cui suntem?” s-a deslușit o întrebare răstită. „Toți suntem români” a cuvântat dl Iohannis, a făcut stânga-mprejur și a plecat, la 2 minute de când venise. În urma lui, Cotroceniul a oferit manifestanților ceai și cafea, pe care aceștia le-au refuzat indignați.

Asta, în loc ca domnul președinte să îi invite pur și simplu pe protestatari în palatul Cotroceni, să-i ducă într-o sală mare și acolo să le ofere ceai. Poate așa s-ar fi putut purta o discuție.

Ce au în comun sau, de fapt, ce lipsește în toate aceste momente, în Piața Universității, în palatul Victoria, în Parlament, în fața Cotroceniului? Ceva esențial: comunicarea. Nimeni nu a comunicat cu nimeni. Fiecare, prin vorbe și gesturi, și-a împins interesul în față cu încăpățânare, fără să-i pese de opiniile celorlalți. Toți au vorbit singuri, ca televizorul.

În aceste zile, am reînvățat să protestăm, ceea ce pe mine, unul, mă bucură nespus – protestul pașnic în stradă este un semn puternic de sănătate democratică. Dar pentru ca democrația din România să fie vie și să funcționeze, trebuie să mai învățăm un lucru: să ne ascultăm și să încerce fiecare, cu adevărat, să înțeleagă ce spune celălalt.

P.S.

Printre minciuni delirante la adresa Republicii – suntem finanțați de SRI și, totodată, avem milioane de euro datorii –, canalul Ghiță TV strecoară câte o poză a subsemnatului și mă prezintă ca și cum aș vorbi pentru ei. Manipularea e ordinară, cum se face la Guiță TV: se ia un fragment audio care le convine din ce spun pe alte posturi TV și se sugerează că aș fi intervenit telefonic în curgerea agitată a lăturilor pe ecranul lor.

Îi previn și îi rog pe cititorii Republicii să nu ia în seamă nicio „apariție” a lui „CTP” la RTV – nu am cum să stau de vorbă cu niște guri de canal.