Opinii

Sâmbătă seara, după ora 22.00, mergând spre casă, am traversat Centrul Vechi din Bucureşti, care era arhiplin.

Demult nu am văzut atât de multă lume pe străzi şi la terase, cu mese pline de mâncare (cartofii prăjiţi şi fripturile erau la loc de cinste) şi băutură, bere şi rose, nu numai o cola cu lămâie.

Cardurile funcţionau non-stop, semn că economia şi consumul duduie.

Dar ce m-a izbit cel mai mult a fost coada care înconjura clădirea Bancorexului (clădirea din sticlă unde este sediul BCR de pe Calea Victoriei), aşa ca la biserică, cu generaţia corporate, antreprenorială, de birouri de start-up-uri, de IT şi bănci, care voia să intre la retro-disco-future Nostalgia.

Între magazinul Victoria, prăfuit şi nemodernizat de când a fost privatizat în anii '90, cu magazinele din interior cam tot de atunci şi o latură din clădirea Bancorex s-a amenajat pe trotuar, pe carosabil, o discotecă în aer liber decorată cu sufrageria bunicilor şi a părinţilor, cu mobila anilor '70-'80-'90, cu televizoare alb-negru şi celebrele radiouri imense, cu obiecte din perioada comunistă.

Acum părinţii şi bunicii stau acasă cu Corega, Aspacardin şi Prostamol Uno pe noptieră (şefii lor politici de atunci erau la concertul Filarmonicii din Berlin, la deschiderea Festivalului George Enescu, cu bilete care ajungeau şi la 200 de lei) având coşmaruri văzând cum locurile de muncă unde şi-au petrecut 30-40 de ani din viaţă sunt acum malluri, centre comerciale sau magazine Ikea.

Discoteca, protejată de gardurile care sunt aduse de jandarmi la protestele din Piaţa Victoriei era arhiplină şi lumea venea încontinuu la miezul nopţii, făcându-se coadă.

Iar intrarea era 40 de lei şi nimeni nu protesta.

Cred că cei care au fost la Untold şi Summer Well au continuat petrecerea la Nostalgia.

Muzica era din anii '80-'90, iar din când în când se mai auzea vocea celebrului comentator Cristian Ţopescu când Ilie Dumitrescu dădea gol.

Din păcate acum nu mai are cine să dea gol în locul lui Ilie Dumitrescu.

Generaţia de astăzi este extrem de încrezătoare în ea, în ceea ce face, crede în Europa, în globalizare, în multinaţionale, în investiţii străine, şi cine încearcă să-i ia ceea ce are, ceea ce părinţii şi bunicii au câştigat, va avea mari probleme.

România marilor oraşe trăieşte cea mai bună perioadă economică şi financiară din istorie, iar generaţia de astăzi nu are nicio problemă să trăiască pe datorie, pe cardurile de credit (datoria externă, atât a statului cât şi a sectorului privat, adică a noastră şi a celor de la Untold şi Summer Well a trecut din nou de 100 de miliarde de euro).

Criza guvernamentală nu este deloc pe agenda lor şi nici nu îi interesează, atâta timp cât locul lor de muncă este la Microsoft, Oracle, IBM, Orange, Vodafone, Continental, Banca Transilvania, BCR, Citybank, etc.

De Tăriceanu au auzit, dar de ALDE nu, aşa că ieşirea de la guvernare şi lăsarea guvernului Dăncilă fără voturi nu înseamnă nimic.

Recesiunea în care se pregăteşte să intre Germania, principalul partener comercial al României încă nu prezintă interes pentru că salariile intră la timp, iar companiile caută în disperare oameni.

Războiul comercial mondial deschis de Trump, care a adus scăderea economiilor occidentale, este încă la rubrica „Diverse” deoarece companiile-mamă încă nu sunt afectate şi nu sunt transmise semnale de restructurare şi tăieri de costuri.

Numai bogaţii lumii, care şi aşa sunt zgârciţi, au început să-şi reducă din cheltuieli.

La Bucureşti avertismentele economiştilor BNR de îngheţare a salariilor bugetarilor şi anularea măsurilor economice ale PSD care au dus la creşterea consumului, nu sunt pe ordinea de zi atâta timp cât cursul valutar leu-euro este stabil.

Numai Eugen Teodorovici, ministrul finanţelor este iritat de afirmaţiile economiştilor din BNR, făcute în nume personal, şi spune că va discuta cu şeful lor, Mugur Isărescu, părerile lor, considerate nefondate, în Comitetul de Macrostabilitate.

PSD a rămas pe hârtie fără voturi ca să poată continua guvernarea, dar nici partidele din opoziţie nu vor să vină acum la putere, pentru că bugetul este întins la maxim şi se duce în proporţie de 90% pe salarii şi pensii, fără a rămâne prea mulţi bani pentru investiţii.

Plus că Tăriceanu, după ieşirea de la guvernare, a anunţat că lipsesc 9 miliarde de lei (aproape 2 miliarde de euro) între cheltuielile asumate şi încasările prognozate.

9 miliarde de lei înseamnă 2 puncte de TVA.

Până când vom vedea ce se întâmplă cu bugetul, de unde se va face rost de bani, să salutăm petrecerea continuă a actualei generaţii cu cardul la gât.

Dacă preşedintele Iohannis nu prea este preocupat de situaţia actuală, norii recesiunii şi criza politică, el intrând deja în campania electorală, de ce şi-ar pune întrebări România?