Foto Inquam Photos / Octav Ganea



Poluarea în București și marile orașe ale României este subiect pe cât de vechi, pe atât de grav.

El a fost tratat marginal nu pentru că pe cetățeni nu-i interesează ce respiră, ci pentru că pe lista priorităților agendei publice, temele care s-au lăbărțat la televiziuni și în feed-ul de Facebook au fost altele.

Fosta majoritate PSD-ALDE a fost prea ocupată să ne țină cu sufletul la gura prin OUG 13, înființarea Secției Speciale, asaltul asupra Justiției, procesul lui Liviu Dragnea, bătaia încasată de manifestanți români de la Jandarmeria Română în 10 august, referendumul pentru justiție, referendumul împotriva cuplurilor de același sex, alegerile europarlamentare, alegerile prezidențiale, căderea guvernelor, schimbarea miniștrilor ca pe șosete, schimbarea ambasadei din Israel, Viorica Dăncilă și inepțiile debitate la fiecare apariție, spitalele mizerabile, rezultatele dezastru la testele PISA.

Ajunsă în sfârșit subiect de discuție în toate mediile, de la politicieni până la părinții îngrijorați de aerul pe care-l trag în piept copiii, poluarea din Capitală este negată cu vehemență de primăriță.

Gabriela Firea face ceea ce PSD ne-a învățat de trei decenii și nu mă surprinde deloc. L-a luat pe NU în brațe și neagă evidența: problema nu există dacă așa decide partidul și șefii săi. Urmează apoi prostirea pe față și în masă: e o conspirație, respirăm aer ca-n pădure, stațiile private nu sunt omologate, s-au trezit diverși vânzători de țară că măsoară nivelul de noxe cu aifonul, ministrul X vrea să fugărească investitorii, politicianul Y este iresponsabil pentru că bagă panică în oameni.

Păstrând proporțiile dezastrului, Gabriela Firea face cam ceea ce au făcut decidenții sovietici după Cernobîl. Mai întâi ascund, apoi recunosc, dar numai pe un sfert și minimizează consecințele. Când toată lumea îi zice că e neagră, ea spune că e albă.

Primărița Capitalei ar fi surprins cu adevărat pe toată lumea dacă și-ar fi asumat total faptul că orașul e foarte poluat. Mai întâi hai să transparentizăm (montăm stații de măsurare în fiecare intersecție și oferim acces neîngrădit tuturor), apoi analizăm public datele, fără obișnuitele mânării, apoi ne punem la masă toți - primărie, consiliu general, specialiști, ministerul mediului, ONG-uri, copiem soluțiile de afară, facem planul de atac și-l implementăm cu perioade simple, clare, termene și responsabili.

Prostirea pe față și în masă exersată de primărița generală, cei care o înconjoară și diverși inși puși să ne explice despre cât nu este poluat Bucureștiul nu purifică aerul. Iar celor care parcă ați înclina să o credeți pe Gabriela Firea vă spun că nu trebuie decât să vă folosiți puțin creierul pentru a judeca, ochii și nasul pentru a simți.

Vă place cum arată autoturismul dimineața, când ieșiți din casă? Stratul acela gros de mizerie se duce și în plămânii voștri. Sau celor care nu aveți mașină (ca mine), vă place praful care vă intră în fiecare zi în casă?

Îți recomandăm Cine ridică piatra? Școala te vrea hoț de mic

Ați văzut vreodată cum arată șantierele Bucureștiului? Nori imenși de praf, gălăgie, miros de motorină arsă, urlete, cartoane, peturi de bere aruncate, pahare de la cafea.

Aveți blocul reabilitat termic sau un imobil din apropiere care este în lucru? I-ați văzut vreodată pe cei care lucrează interesați să o facă în liniște, în curățenie, cu cât mai puțin praf? Iată câteva imagini de la un astfel de bloc, lăsat peste iarnă într-o mizerie greu de descris: bucăți de tencuială căzute, straturi de praf, resturi de pânză, celofan, fragmente de poliester atârnând prin copaci, ambalaje din plastic lăsate amintire pe spațiul verde, semn al trecerii muncitorilor cu ziua pe acolo.

Zero intenție de a polua cât mai puțin, zero interes pentru o minimă curățenie. Imaginea dezolantă a modului infect în care se lucrează pe majoritatea șantierelor patriei.

În Sectorul 3, la o lucrare publică de pe Bulevardul Decebal, e demn de apreciere ritmul de lucru intens care a permis redeschiderea circulației la suprafață după câteva luni de infern. Parcarea subterană are, probabil, la fundație, de la pet-uri până la caserole cu mâncare și doze de suc.







Și încă o imagine care în iarna aceasta nu s-a văzut pe străzi și trotuare. Vă place cum arată mormanele acelea de zapada cu aspect de zgură, de un gri-maroniu uleios?

Particulele acestea sunt în aerul pe care-l tragem toți în plămâni, nu le vedem, dar în contrast cu zăpadă albă ies în evidență.

Calitatea aerului în București este o chestiune de sănătate publică extrem de importantă, iar orice încercare de a ascunde poluarea e un act de iresponsabilitate rudă cu o condamnarea la moarte lentă, ambalată în cuvinte alese.

De fiecare dată când văd pe stradă o persoană care livrează mancare pe bicicletă mă întreb dacă va răspunde cineva, cândva pentru ce se întâmplă cu plămânii acestor oameni.

Altfel, dreptate are și primărița în felul ei, în modul cel mai practic: Dacă nu vă place în București, plecați din București!

(Dar luați-vă și copiii, pentru că orașul e calamitat).

Pe de altă parte, salvarea Bucureștiului este și responsabilitatea voastră. Votați la locale, dacă această echipă v-a demonstrat că nu redă orașul cetățenilor.