*

Jurnalistul britanic de origine sovietică Peter Pomerantsev scrie în revista Granta despre conceptul de „post-adevăr” – pe care Oxford Dictionaries l-a numit cuvântul anului. Acesta traduce un fenomen prin care oamenii, în contextul actual al nesiguranței și neîncrederii, încep să nu mai țină cont de fapte demonstrabile, ci să reacționeze mai degrabă emoțional. Pe de o parte, noua eră informațională favorizează răspândirea dezinformării, cum spuneam mai sus. Algoritmi ai Google și Facebook sunt setați să le prezinte utilizatorilor informații și pseudoinformații bazate pe interesele lor, contribuind la confirmarea unor prejudecăți. „Rețelele sociale”, scrie Pomerantsev, „ne conduc spre camere de rezonanță cu oameni care gândesc la fel ca noi, alimentându-ne doar cu lucrurile care ne fac să ne simțim mai bine, fie că sunt adevărate sau nu”. Ca să fie clickuibilă, mai scrie jurnalistul britanic, o știre falsă – sau una de propagandă, aș adăuga eu – trebuie să hrănească prejudecățile deja existente ale oamenilor.

La asta se adaugă fragmentaritatea new media, care fragmentează la rândul lor realitatea într-atât de mult, încât oamenii nu mai au control asupra ei și sunt împinși spre unele virtuale și spre fantezii. Combinată cu dezorientarea globalizării, această fragmentaritate îi face pe oameni nu avizi după nou, ci nostalgici după un trecut mai sigur: „troller-ii lui Putin vând online visul restaurării Imperiului Rus și a Uniunii Sovietice, Trump scrie pe Twitter că vrea să facă SUA ‘măreață’ din nou, iar brexit-erii tânjesc pe Facebook după o Anglie pierdută”, scrie filoloaga ruso-americană Svetlana Boym, citată de Pomerantsev. O nostalgie care înlocuiește gândirea critică cu întărirea unei legături emoționale, menită să reconstruiască patria pierdută.

Asta se îmbină cu instabilitatea economică și cu nesiguranța socială: „Dacă toate datele factuale arată că nu ai un viitor economic, atunci de ce ai vrea să le auzi? Dacă trăiești într-o lume în care un mic eveniment din China generează pierderea mijloacelor de trai în Lyon, în care guvernele par să nu mai aibă control asupra a ce se întâmplă, atunci încrederea în vechile instituții ale autorității – politicieni, academicieni, media – scade”, scrie Peter Pomerantsev. Iar în acest context, în care se resimte tot mai mult opoziția față de media „mainstream”, înfloresc „site-uri alternative” de știri – cum se consideră și cele prezentate mai sus; Activenews.ro exemplifică asta aici. Unele vor să acopere factual golurile de informare lăsate de media tradiționale, altele mistifică informația și fac propagandă obscură pentru a acoperi același gol sau pentru click-uri – folosindu-se de stilul senzaționalist și alarmist promovat de însăși media „mainstream”.

Ovidiu Dobrotă spune, de exemplu, în interviul pentru Inc.com, că nu are încredere în media „mainstream” deținută de corporații. El recunoaște că site-ul EndingtheFed publică un soi de propagandă, însă crede că nu e diferită față de ce fac azi site-urile clastice de știri. Revenind la Pomerantsev, acesta citează un studiu al Universității Northeastern din SUA ce arată că oamenii neîncrezători în media „mainstream”, pe care o consideră manipulatoare, sunt mai predispuși la consumul de dezinformare. Egalizarea adevărului cu falsitatea, scrie jurnalistul, „exploatează un postmodernism târziu și un relativism” care s-au infiltrat tot mai mult în ultimii 30 de ani. „Această școală de gândire a făcut ca maxima lui Nietzsche: nu există fapte, ci doar interpretări să însemne că fiecare versiune a evenimentelor este doar o altă relatare, minciunile fiind justificate astfel drept ‘un punct de vedere alternativ’ sau ‘o opinie’, pentru că ‘totul e relativ’ și ‘fiecare om își are propriul adevăr’ (iar pe internet chiar îl are)”.

*

via GIPHY