av ulsansblogg i Allmänt, Skrivet av Ulla Sandberg Etiketter:omegor, politik, skola

Under många år har jag diskuterat skolans förfall och den pedagogik eller brist på sådan som har gett sämre skolresultat. Varje gång har jag fått sk pedagoger på mig. De som jobbar i skolan vet bäst! Jag som själv har jobbat i skolan är en avfälling eftersom jag har efterlyst ordning och reda. Men idag …

Först snubblade jag in på en artikel som jag själv skulle kunna ha skrivit för många år sedan.

”Undervisning med fokus på eget arbete ligger inte i linje med hur skolbarn utvecklas. De delar av hjärnan som styr moral, kontroll och planering är inte utvecklade förrän i ungdomsåren. Barn är inte mogna att ta stort eget ansvar för sitt arbete. De behöver lära sig studieteknik av vuxna,” skriver några forskare.

Jag har svårt att förstå varför man måste vara forskare för att förstå det självklara! Barn är barn och vi vuxna måste lära dem och rusta dem inför vuxenlivet. Vi måste ta ansvar för barnens framtid. Här har vi mycket att lära av djurlivet. Mammorna fostrar sina avkommor med en kärleksfull järnhand. Annars kommer deras ungar bli byte för rovdjur. Människobarnen riskerar att bli utslagna i konkurrensen med andra barn om de inte fostras med en fast kärleksfull järnhand. Jag läser vidare i artikeln:

”Det finns inget annat sätt att lära sig och utvecklas inom ett ämne än ständig repetition och att målmedvetet bygga färdigheter som stödjer inlärning. Först när det har uppstått en automatik i räkning, skrivande och läsning kan elever ta till sig fler och mer avancerade kunskaper. ”

Även detta är en självklarhet för mig! Titta på det lilla barnet som tränar och tränar på att sitta, gå, tala, använda sina händer och fötter, balansera, rabbla ramsor, knyta skorna, knäppa knappar, skriva bokstäver, skriva sitt namn, räkna till 10, …, … När upphör denna glädjen att förbättra sina resultat och att lära sig nya saker? Jo, när vi vuxna slutar att uppmuntra, slutar att repetera det som är svårt, att ge nya lite svårare uppgifter, att ge barnet omdöme = betyg, att lära barn att kunskaper aldrig är svåra att bära och att vara aktiva i barnets inlärningsprocess.

Sverige som vill vara en kunskapsnation fortsätter att tillämpa en pedagogik som hämmar förutsättningarna för lärande. Vårt land och dess skolor satsar mer på kvantitet än på kvalitet. Politikerna (och pedagogerna?) tycks anse att det är bättre att de unga går många år i skolan än att de får några kunskaper! Vi ser idag många som inte klarar grundskolan men ändå får fortsätta på gymnasiet och på högskolan. Det sänker ju kvaliteten på all utbildning om den ska anpassas till de som inte har tidigare kompetens!

Men inte nog med detta! Ytterligare en artikel fäste min uppmärksamhet:

”Elevernas okränkbarhet höjs ofta till skyarna medan lärarnas integritet verkar vara ofarlig att sätta på spel. Ingen vill ju riskera att hamna i onåd hos en skolledning, som går runt med ständig oro över att föräldrar skall basunera ut i medierna att deras ungar är kränkta över allt från för svåra läxor till att ha blivit tillrättavisade på ett för skarpt sätt av klassföreståndaren.”

Den handlade om disciplin i klassrummet! När jag gick i skolan så hade vi betyg i ordning och uppförande. Den som inte hade A fick skämmas och säkert en rejäl utskällning av föräldrarna. Det var absolut inget svårt att få A! Det handlade om att komma i tid till lektionerna, tyst i klassrummet, lyssna på lärarna, vara artig, vara en bra kamrat, vara rädd om böcker och skolans material, … Helt självklara saker! Men i en skola i förfall är det eleverna som bestämmer och gör som de vill. Stackars barn! De vuxna i deras närhet tycks ha abdikerat som vuxna och slutat upp att fostra de unga. Det är inte snällt! De bryr sig helt enkelt inte om att hjälpa de unga att bli vuxna! Dessa barn och ungdomar blir de Omegor som jag skrev om igår! De får inga kunskaper om vad vuxenlivet förväntar sig av dem. De tror att de bestämmer allt – annars är det ju bara att vara kränkt. De lär sig aldrig att hela livet består av konkurrenssituationer på arbetsplatser, i kärlekslivet, inom idrott, …

Det grymma i detta barnexperiment är att barnet aldrig har fått välja! Det är vi vuxna som har gjort dem till Omegor genom att abdikera som vuxna!