Jag läser i flödet att det är livsfarligt att gå ut i Lund. Jag läser också i flödet att Malmö är en laglös stad som tagits över av kriminella. Sen promenerar jag utan problem till Centralstationen i Lund för att ta tåget till Malmö, en resa på knappt en kvart. Jag äter lunch med en väninna vid Möllevångstorget och åker sedan hem till Lund igen. Min upplevelse av min hemstad sedan många år, Lund, och min uppväxtstad, Malmö, står i bjärt kontrast till de dystopiska beskrivningarna som flimrar förbi som statusuppdateringar på Facebook och i längre texter,publicerade i diverse nätpublikationer.

Jag ser subtila tecken på att Malmö och Lund förändrats – och förändras – och jag tar del av statistik och nyheter som tydligt säger mig att Lund och Malmö, ja, hela Sverige har förändrats i en mycket oroande riktning. Det räcker att scrolla igenom dagens tidning: Det rapporteras om en kraftig ökning av granatattacker i hela landet; ”Det är extremt i ett land som inte befinner sig i krig”, säger en kriminalkommissarie.

Samma tidning skriver om ytterligare ett rån mot en person i Lund. De senaste helgerna har Lund drabbats av en något som polisen betecknar som ”en rånvåg” och jag kontemplerar en stund det faktum att en person blev rånad bara några timmar efter att jag och min man lämnade en mycket trevlig middag i fredags natt, bara några gator från vår väg hem.

Jag läser att det brunnit bilar i Malmö i natt (igen) och sen ögnar jag igenom en artikel som handlar om den senaste veckans grova brott i Malmö: skottlossning in i en fullsatt pizzeria, skottlossning vid akutmottagningen, sprängladdningar som detonerat i trappuppgångar och i en butik.

Ja, nog har vi problem – men landet befinner sig inte i inbördeskrig. Det är inte heller förenat med livsfara att gå ut. Problemen är tillräckligt stora som de är. Det finns ingen anledning att överdriva. Jag tillhör dem som i åratal har skrivit och pratat om problemen med ökad kriminalitet, minskad trygghet, hedersetik, gängkrig och så vidare. Det gör jag för att jag är oroad över utvecklingen.

Det trygga land som jag var barn och tonåring i har förändrats i en riktning som skrämmer mig. Därför skriver jag, debattartiklar, texter och böcker. Jag vill att andra ska förstå vad som händer så att vi börjar agera. Det första steget mot att lösa ett problem är nämligen att erkänna att problemet finns. Där är vi dessvärre inte än.

Fortfarande hävdar en hel del människor att ”Sverige aldrig har varit tryggare”. Jag hörde påståendet yttras senast i kommunfullmäktige i Lund av en kvinna från Vänsterpartiet. Det är naturligtvis en lika stor lögn som att hävda att det är förenat med livsfara att bege sig till Malmö. Hur ska vi få de människor som hävdar att Sverige aldrig varit tryggare att förstå att det inte stämmer – att våldtäkter, skottlossningar, rån, home invasions, bilkapningar och sprängdåd ökat?

Ja, inte genom att ljuga och överdriva. Alla de ”debattörer” på Facebook och annorstädes som ylar om att Sverige befinner sig i ett krig, att kvinnor inte kan gå utanför dörren utan att bli gruppvåldtagna, att skotten oupphörligen viner mellan huskropparna i Malmö gör oss alla en otjänst. Det uppskruvade tonläget är extremt destruktivt – och de som sysslar med alarmism och överdrifter skadar alla oss som försöker för en saklig diskussion om de problem som vi onekligen brottats med.

Det finns anledning att hålla stilen. Det finns också anledning att hålla rent, i bemärkelsen vara noga med i vilket sammanhang man befinner sig i och vilka allierade man har. Av den anledningen är jag kritisk till den demonstration som arrangerats på Mynttorget för att protestera mot FN-avtalet om migration. Bland arrangörerna finns grupper som jag tveklöst bedömer som främlingsfientliga, ja rentav antisemitiska. Det är definitivt inte ett sällskap jag vill befinna mig i. Ändamålet helgar inte medlen – och avsändaren spelar faktiskt roll, liksom syftet.

Varför ge alla belackare vatten på sin kvarn? Det är inte rasistiskt eller främlingsfientligt att diskutera problem med mångkultur och den stora migration vi har haft under några år. Men det är rasistiskt och främlingsfientligt att tala om ”folkutbyte” som jag ser skrivet på plakaten på Mynttorget. Håll stilen. Och håll rent från den sortens överdrifter. Den som ljuger och överdriver är lätt att sticka hål på. Håll dig därför till sanningen. Den är tillräckligt skrämmande.

Vi ska och bör protestera. Det finns problem som måste lyftas – men vi måste vara rimliga och sakliga. Som Nietzsche skriver – ”när du kämpar med monster måste du vara uppmärksam på att inte bli ett monster själv”.

SWISH 123 396 2354

BANKGIRO 526-9246

Dela det här: Twitter

Facebook

