LEDARE. Lika för alla. Moderaternas valparoll kan låta lite väl enkel. Men den är inte självklar och den har sprängkraft. Den presenterades på fredagen av partisekreteraren Gunnar Strömmer på partiets Sverigemöte.

Nog minns vi en del valbudskap. Orden "alla ska med", väcker ett leende så snart det uttalas, och de flesta minns att det kom från Socialdemokraterna, men man har nog glömt vilken valrörelse det gällde. Och varför.

Moderaternas "Det nya arbetarpartiet" var slagkraftigt. Det vände upp och ned på begreppet "arbetareparti", som Socialdemokraterna hade haft monopol på, men som sedan länge hade förlorat kopplingen till själva ordet "arbeta". Att denna slogan retade gallfeber på Socialdemokraterna gjorde inte saken sämre, särskilt när S inte kunde slå tillbaka eftersom partiet saknade svar på Moderaternas "arbetslinje".

"Lika för alla" har samma kvaliteter. Det är ett utrop som ingen rimligen kan vara emot. Samtidigt utmanar det just Socialdemokraternas upplevda ensamrätt på att tala om rättvisa.

Nu hänger allt på att Moderaterna kan hålla fast vid formuleringen och fylla den med innehåll. Det borde gå att förklara vad "lika för alla" egentligen betyder.

Det Moderaterna bör peka på är att rättvisa handlar om möjligheter, inte om utfall. När Socialdemokraterna vill jämna ut människors ekonomi både med bidrag och skatter sker det utan hänsyn till att detta skapar felaktiga incitament. Moderaterna vill med sin slogan visa att det är lika livsmöjligheter som är det centrala.

Det är tveksamt om det finns ett folkligt stöd för att en utjämning ska ske på ett sätt som saknar koppling till ansträngning. De flesta torde nog anse att det ska löna sig mer att arbeta än att inte göra det.

I Lika för alla borde en jämlik skola, tillgänglig vård och starkt rättssamhälle rymmas. Man ska inte ha en sämre trygghet för att man bor i en utsatt förort. Detta kan Moderaterna tala klarspråk om på ett annat sätt än Socialdemokraterna tycks vilja göra.

Lika för alla kan också betyda ett avståndstagande till den identitetspolitik som så plågar det politiska systemet, och som är särskilt förknippad med de tre partierna i regeringsunderlaget.

Det allra bästa med Gunnar Strömmers tal på fredagen är beskedet att Moderaterna inte har en huvudmotståndare i partipolitiken. Vår huvudmotståndare är samhällsproblemen, sa partisekreteraren utan att nämna att detta var Fredrik Reinfeldts retoriska innovation. Inte så tokigt. Glöm inte att Reinfeldt vann storseger i två val, även om han förlorade i det tredje.