Så händer det igen och kaffet sätts i vrångstrupen. I SVTs Antikrundan den 13 februari ca 28 minuter in i programmet hamnar ett fornfynd på värderingsbordet. Denna gång är det ett stort dräktspänne (ringspänne) i brons med stiliserade djurhuvuden. Ägaren är en äldre gotländsk man som säger att han fått föremålet av sin far, som hittat det på 1950-talet. Ägaren tror att det är ca 1000 år gammalt och han har nu tagit sig till S:t Nikolai ruin i Visby, för att få veta hur mycket pengar det är värt. Antikrundans expert Magnus Bexhed har fått uppdraget. Lite uppspelt (och kanske besvärat?) utbrister han;

– Det här är inga lätta grejer.

Nä, just så. Det är inga lätta grejer, eftersom spännet liksom andra fornfynd (arkeologiska föremål) är ovärderliga och ska inte förses med en prislapp. Istället för hänvisa till Gotlands Museum eller Länsstyrelsen som ligger inom gångavstånd, berättar Bexhed att ett liknande spänne finns på Historiska Museet. Han tillägger att det är ett jordfynd från en gravkontext. Sedan anger han hur mycket han tror att dräktspännet är värt i pengar. Hur kan han veta det? Hur många har sålts på sistone och var finns en marknad?

Figur 1. Dräktspänne som värderades i Antikrundan 13 februari 2014. Bild från svt.se.

Arkeologiska föremål som dyker upp på auktioner kan man starkt misstänka är resultatet av plundrade fornlämningar. Genom att SVT värderar fornfynd legitimeras också ett privat innehav av dessa föremål, vilket innebär en negativ påverkan på vårt gemensamma kulturarv. Dessa föremål hör hemma på museum, där de kan vårdas och visas till gagn för alla, såväl allmänhet som forskare. Dessa föremåls värde kan inte, och ska inte anges i pengar!

Det är dock inte första gången Antikrundan värderar fornfynd. Det är något de gjort sedan starten för 25 år sedan. Många arkeologer minns fortfarande en värdering i Ulricehamn för 10 år sedan, då ett vendeltida svärdshjalt i guld och granater prissattes. Inslaget kritiserades hårt, men nu på 25 års jubiléet sändes det igen! (6 februari 2014). Svärdshjaltet är enligt Antikrundans expert att betrakta som en riksklenod. Ska ett sådant föremål gömmas i en byrålåda i Ulricehamn eller säljas på den internationella marknaden? Ytterligare ett nyligen värderat föremål är en Etruskisk kalk som arkeolog och riksantikvarie Oscar Montelius grävt upp i Italien (9 januari 2014). Kalken dateras till 300 f.Kr och har ett fyndnummer från utgrävningen på undersidan. Montelius efterlevande släktingar har nu föremålet i sin ägo. Det finns också goda exempel där arvtagare till upphittare av fornfynd kommit till Antikrundan. En halskrage från bronsåldern visades och värderades i programmet mars 2007. Ägarna skänkte halskragen till Blekinge museum 2011 och ersattes med en välgjord kopia att förvara i hemmet. http://www.blekingemuseum.se/pdf2/2012-4.pdf.

Figur 2. Vendeltida svärdshjalt värderat i Antikrundan för ca 10 år sedan. Trots kritik mot inslaget sändes det i repris den 6 februari 2014. Bild från svt.se.

Vad är då orsaken till att Antikrundan så gott som varje säsong värderar fornfynd? Varför upplyser man inte om att den så kallade hembudsplikten gäller för fornfynd? Är det ren okunskap kring gällande lagstiftning (KML, Kulturminneslagen) eller är det en önskan att hålla liv i en smutsig del av antikmarknaden?

TV har en stor genomslagskraft och ca 1,5 miljoner tittare bänkar sig i TV-sofforna varje vecka för att se Antikrundan. Självklart är det ett värdefullt tillfälle att nå ut med kunskap kring vårt gemensamma kulturarv. Men just nu finns det många som tror att det är helt ok att köpa och sälja fornfynd och aldrig har hört talas om KML och hembudsplikt.

Länkar till Riksantikvarieämbetet angående fornfynd:

http://www.raa.se/upphittade-fornfynd-ska-lamnas-till-lansstyrelsen/

http://www.raa.se/kulturarvet/arkeologi-fornlamningar-och-fynd/fornfynd-inlosensersattning-och-hittelon/

Så sist till en värdering …..av TV-programmet Antikrundans prissättning av fornfynd ur ett arkeologisk perspektiv.

– Ett klumpigt genomförande och en unken lukt av en illegal marknad drar ned värdet betydligt. Därför blir värderingen låg, mycket låg.

/Anna Ölund, arkeolog