I går kväll kom beskedet om att de från tv kända mjölkbönderna Charlie och Paulina West inte får ihop det ekonomiskt längre och måste sluta producera mjölk.

Bakgrunden till det är att mjölkpriset sänkts med ytterligare 10 öre.

Men svårt har det varit länge.

Den senaste tiden har de inte bara gått på knäna. De har gått på knotorna.

Det mesta har strulat på en sliten gård. Utgödslingen, vatten som frusit, traktorer som gått sönder och blåbärssmak i mjölken, som tvingat dem att kassera mängder.

– Jag har jobbat 15-20 timmar om dagen. Och med all skottning nu har det blivit oregelbunden sömn, säger Charlie West.

Förra veckan blev det för mycket.

– Jag skulle låna en traktor av en kompis. Jag vaknade och var pigg och kry, men så började jag se dubbelt och få tryck över huvudet. När jag kom hem slog huvudet fram och tillbaka. Jag hade ingen kontroll. Och när jag var hemma fick jag ett krampanfall.

Krampanfallet följdes av sex-sju till, berättar han. I ambulansen fortsatte de.

Han hade stressat för hårt med en gård som inte längre gav skälig ersättning.

– Jag och Paulina sa det i går, att på mig vill hjärnan men inte kroppen. På henne vill kroppen men inte hjärnan. Hon har varit nära väggen också. Då känns det inte värt det. Vi har ett barn att ta hand om.

Pontus fyllde ett, tidigare i januari. Men ska de fortsätta som mjölkbönder så får han inte mat på bordet.

– Vi kommer fortsätta med köttproduktion. Men det är ju också så dålig lönsamhet, så en av oss får börja jobba ute då, och en får vara hemma.

De hoppas nu kunna behålla gården. De diskuterar en lösning med banken och de fordringsägare som de måste betala, eftersom EU-bidragen är ett halvår försenade.

Priserna är låga bland annat eftersom Kina och Ryssland slutat importera, och de måste konkurrera med utländska lågprisprodukter.

– För konsumenten handlar det om småpengar egentligen. Man kan ju tycka att "hur svårt ska det vara att köpa svenska mjölkprodukter?". Men regeringen verkar inte bry sig heller. De tittar bara på.

Han tror att fler mjölkgårdar kommer falla.

– Vi är inte de sista som slutar. Men man saknar inte kon förrän båset är tomt, eller hur brukar man säga?

Innan vi slutar prata, så vill Charlie skicka en liten hälsning.

– Jag måste få berömma mina vänner som hjälpt Paulina på gården när jag varit sjuk och ställt upp för oss när det varit svårt. Man blir väl tjurig och jag kanske väntade lite för länge med att be om hjälp.