Nästan alla såg dem nog. Två suddiga bilder på den misstänkte terroristen. På sin första presskonferens, den där ödesdigra fredagen för två veckor sedan, bad polisen om hjälp med att hitta honom. Utanför en bensinmack kände en man igen Rakhmat Akilov från bilderna och följde efter honom i sin bil. ”Utan detta hade vi aldrig hittat honom så snabbt”, sade en källa i polisinsatsen (AB 8/4). Det var tur att Akilov valde att åka tunnelbana – tunnelbanan är en av få platser i Sverige som faktiskt är relativt kameraövervakade. Hade han färdats på något annat sätt hade någon bild förmodligen inte funnits att sprida, åtminstone inte i ett så tidigt skede.

Efter terrordåden i Köpenhamn i februari 2015 aviserade inrikesminister Anders Ygeman (S) att regeringen tittade på sätt att öka kameraövervakningen: ”Det kan finnas behov av en tydligare tillämpning av lagstiftningen så att det går att använda kameraövervakning mer” (DN 17/2 -2015) I november samma år höjdes terrorhotsnivån i Sverige, vilket fick statsminister Stefan Löfven (S) att tillsätta en utredning för att förbättra kameraövervakning på platser med generell hotbild eller som är särskilt brottsutsatta: ”Det måste säkerställas att det inte finns hinder för att detta ska kunna genomföras” (Expressen 19/11 -2015).