"Hjälp oss, hjälp oss!" sa Dan Eliasson under onsdagens presskonferens om så kallade utsatta områden.

Rikspolischefen lät frustrerad och ganska modlös.

I rapporten definieras 61 områden som utsatta. Där är läget allvarligt. I 23 särskilt utsatta områden beskrivs läget som akut. I sex områden, som svävar mellan de två kategorierna, är läget alarmerande.

De människor som försöker leva fredliga vardagsliv i dessa områden är sannerligen utsatta. Men "utsatta områden" är en ömsint eufemism. En mer träffande beskrivning skulle kunna vara "områden präglade av grov kriminalitet, tilltagande brutalitet och parallella samhällsstrukturer som utmanar den svenska demokratiska samhällsordningen".

I dessa områden kan parterna i en konflikt hålla masken inför polisen - man skipar hellre rättvisa internt. Informella nätverk kan hålla ett slags ordning, fixa jobb och bostad.

I en del särskilt utsatta områden "syns kriminella i politiska sammanhang i allt större utsträckning", skriver Polisen.

Pojkar groomas in i kriminalitet

Trångboddheten gör att pojkar driver utomhus. De frotteras med äldre kriminella och skolas in i asociala beteenden och misstro mot samhället innan de har nått puberteten.

Pojkar yngre än tio år har använts för att frakta vapen och 11-åringar har hunnit bli missbrukare, enligt rapporten.

Nästan hälften av barnen i särskilt utsatta områden misslyckas med grundskolan. Färre än hälften av de vuxna jobbar.

Många pekar på hur viktigt det är att offentlig och privat service finns kvar utanförskapsområden. Men den är svårt att upprätthålla.

Myndigheter och annan offentlig förvaltning utsätts för "påtryckningar" av folk som vill påverka handläggningen av enskilda ärenden och av kriminella som störs i sin verksamhet. Personal hotas, bränder anläggs. Kronofogden och Försäkringskassan vill ha polisskydd för att röra sig i en del områden.

Näringsidkare hotas och misshandlas till att acceptera "beskydd". Ibland tvingas de att överlåta sina verksamheter till underpris. Upprepad skadegörelse gör försäkringspremierna omöjligt höga.

Hoten mot polisen har förvärrats och det finns ställen där ambulanser inte kör in eftersom de inte säkert kan ta sig ut igen. Miljonprogramsområdena, som byggdes för att barn tryggt skulle kunna leka ute, långt från biltrafik, har förvandlats till arkitektoniska fällor som kriminella lätt kan slå igen kring blåljuspersonal.

Polisen lämnar Järvafältet

Som en symbol för det offentligas reträtt står polisstationen i Kista, som nu tycks vara i färd att läggas ner. Det är ett litet kontor, men det är den enda polisstation som finns kvar i Järvaområdet, med sina tre akut utsatta områden, Rinkeby, Tensta och Husby.

I en isande formulering skriver Polisen: "Samhället är inte rustat för att hantera denna stora numerär av kriminella aktörer (...) polis och andra samhällsaktörer saknar förmåga att möta problematiken".

Det är en fruktansvärt oroande slutsats.

Polisen måste rusta och flytta fram sina positioner. Det måste bli mer attraktivt för polismän att jobba i riskområden.

Dessvärre rapporterar SvD att poliser nu har satts på att lösa enkla brott för att snygga till statistiken. Och de 700 miljoner kronor som regeringen sköt till i våras har gått till att betala en kredit som tagits för att behålla civilanställd personal.

Sådant som fler bostäder, bra skola och jobbmöjligheter är förstås andra viktiga hörnstenar. Men så länge kriminella strukturer dominerar finns ingen chans för utsatta områden att normaliseras och blomma upp.

Och Dan Eliasson behöver hjälp - att lämna sin tjänst som rikspolischef.

Läs också:

Var är krisplanen för problemområdena?