När opinionsbildande dominerar över problemlösning så är det svårt att nå framgång. En del av politiken är att vinna förtroende för den egna problembeskrivningen, men ett sådant förtroende är meningslöst om ens lösningar är verkningslösa eller skadliga.

Vi ser detta i migrations- och integrationspolitiken idag: den migrationsvänliga inställningen har i stort vunnit opinionen, men avsaknaden av fungerande lösningar har redan idag åsamkat stor skada på samhället.

Rätt använd är den opinionsbildande politikern ett komplement till de som tar fram de verkliga lösningarna. Denne utgör då PR-avdelningen till policy-gruppens produkt. Men vad händer om man låter PR-avdelningen själva hitta på vad produkten kommer klara av? Eller ännu värre, vad händer om man bara fyller upp i PR-avdelningen men har ingen kvar som kan designa eller tillverka produkten?

Står vi utan lösningar kan bara problemen förvärras. Vad som är dåligt idag kommer bli värre. Vår enda utväg är en rationell politik som erkänner att allting är kompromisser. Vi måste våga erkänna att våra opinionsbildare idag utgör ett allvarligt problem för hela vårt samhälle.

De har sin plats, men inte i partiledningar, inte i att diktera verklig politik. ”Allt till alla” är en slagord som tilltalar de svagsinta och inte en lösning. Vill vi få ett bättre samhälle, menar vi allvar med en positiv förändring – då måste vi rätta till maktstrukturerna så inte de med vackraste flosklerna är de som bestämmer.