Äntligen har det vänt på riktigt! Så skulle man kunna sammanfatta Arbetsförmedlingens slutrapport om etableringsuppdraget som presenterades i veckan. Myndigheten vittnar om stora framgångar i arbetet med att slussa ut nyanlända på arbetsmarknaden.

Hittills i år har 43,7 procent fått ett jobb eller börjat studera 90 dagar efter att de har avslutat det tvååriga programmet hos Arbetsförmedlingen. Det kan jämföras med 37,5 procent i augusti 2017.

Men bakom den uppskruvade framgångsretoriken från Arbetsförmedlingen döljer sig samma gamla kärva verklighet som tidigare. Andelen nyanlända som har fått ett vanligt jobb utan stöd efter två år hos AF ligger kvar på dystra sju procent. Mitt i en brinnande högkonjunktur.

Försvinnande få lågutbildade sätter sig i skolbänken

Än mer bekymrande är att andelen som har gått vidare till studier ligger kvar på fyra procent. Det har ju varit den rödgröna regeringens stora nummer att nyanlända med stora utbildningsluckor ska erbjudas studier i stället för låglönejobb.

För att skynda på den processen har regeringen infört både studiestartstöd (från den 2 juli 2017) och utbildningsplikt (från den 1 januari 2018). Ändå händer nästan inget. Visserligen har andelen nyanlända som studerar under själva etableringsfasen ökat till 11,3 procent, men det är framför allt de som redan har en utbildning som väljer att sätta sig i skolbänken. I gruppen som enbart har förgymnasial utbildning ägnar sig bara 6,2 procent åt vuxenstudier under etableringsfasen.

Arbetsförmedlingen medger i rapporten att utbildningsplikten är "en utmaning". En mer rättvisande beskrivning vore att tala om ett misslyckande. Systemet fungerar uppenbarligen inte som det var tänkt.

Det är särskilt illavarslande med tanke på att andelen lågutbildade inom etableringsuppdraget ökar. Hela 53 procent av de inskrivna hos AF har bara förgymnasial utbildning.

Svindyra extratjänster är det enda nya som har hänt

Tittar man närmare på statistiken är det egentligen bara en sak som har hänt: extratjänsternas snabba expansion. Det är en relativ ny anställningsform inom välfärden som är riktad till nyanlända och långtidsarbetslösa med 100-procentiga lönesubventioner plus handledarstöd. Prislappen har blivit därefter.

Rensar man för de dyra extratjänsterna så råder status quo inom etableringsuppdraget. Problemen är desamma, trots den goda konjunkturen.

Nästa regering kan därför inte andas ut, utan måste tvärtom inse integrationsproblemens djup. Kraven på att lära sig svenska och utbilda sig för att bli anställningsbar måste skärpas. Ett bidragstak borde införas. Det kommer också att behövas fler lågkvalificerade jobb med lägre löner.

Att sminka bort problemen kan kännas bra för stunden för en tomhänt regering och en myndighet under hård press. Men i längden går inte utanförskapet att dölja.

Läs också: Skärp kraven för att få svenskt medborgarskap

Rättelse: I en tidigare version av denna text fanns ett påstående om att varje extratjänst har kostat statskassan 30 miljoner kronor. Det är felaktigt. Siffran är hämtad från en beräkning som Moderaterna har låtit göra av snittkostnaden för varje reguljärt arbete som extratjänsterna har gett upphov till.