Hegemopolis (PM2): Med makten som bänkgranne

Jag vill alltså ägna de närmaste fyra åren till att studera handlingen att läsa nyheter på tåget. Jag vill granska den ur ett maktperspektiv och sätta in den i ett större sammanhang. Själva undersökningen kommer främst att fokusera kring vad som händer när maktrelationerna äger rum i människors vardag, på tåget mellan Malmö och Köpenhamn. Förstärks de? Är de dolda eller öppna? Döljs de ytterligare eller blottläggs de? Accepteras maktrelationerna medvetet eller omedvetet? Omförhandlas de? Konfronteras de? Hur påverkar de människors beteende? Om och i såna fall hur skapas samtycke kring rådande samhällsordning?

Men vad är då makt? En bred definition hittar vi hos Max Weber som menar att makt är en eller flera människors möjlighet att driva igenom sin vilja i en fråga även om några som berörs motsätter sig detta (Weber 1978:926). Jag vill ägna extra stor uppmärksamhet åt en särskild form av makt, nämligen hegemoni. Hegemoni handlar kortfattat om att skapa samtycke kring både enskilda frågor och samhällssystemet i stort. Den betydelse jag kommer att använda härstammar främst från Antonio Gramsci (1967, 2000) och beskriver hur den härskande klassen behåller sin makt genom att få alla andra att acceptera den rådande samhällsordningen. Mer om det senare.

Redan under min första resa blottar sig ett antal maktrelationer. Att läsa nyheter på tåget innebär konsumtion av nyheter och ibland också distribution när läsaren sprider artiklar vidare till andra. Men det innebär också i allt större utsträckning produktion. Inte bara av innehåll på tidningssajter och sociala medier utan också produktionen den så kallade publikvaran (Smythe 1977). All reklamfinasierad media säljer sina läsares uppmärksamhet till annonsörer. När vi tar del av sådan media förvandlas vi till en vara, vare sig vi vill eller inte. Enligt Dallas W Smythe (1977) är publikvaran den mest betydelsefulla varan i moderna medieekonomier.

I många fall är publikvaran mediaföretagens enda källa till intäkter. Så är fallet med flera av de nyhetsförmedlare som finns att tillgå på tåget som Facebook, Twitter, MX och Metro som numera är Sveriges överlägset största dagstidning. Tidningsläsning är följaktligen inte bara rekreation eller bildning utan också i stor utsträckning arbete. Kapitalismens mest grundläggande maktrelation, den mellan arbete och kapital, ryms alltså i högsta grad i handlingen att läsa nyheter på tåget.

Mycket har hänt sedan Smythe gjorde sin analys i slutet av sjuttiotalet. Samhällsutvecklingen, med bland annat internet och konsumtionens ökade betydelse. Sociala mediers intåg gör att Smythes idéer om ”publikvaran” är mer aktuella än någonsin (Fuchs 2017:76-77 och Mosco 2014:xi). Vad jag vet har ingen dock tagit med sig analysen ut på stan och undersökt vilka konsekvenser den får för vardagslivet i moderna storstäder.

En annan påtaglig maktrelation handlar om tillträde. För att överhuvudtaget få åka med på tåget krävs en biljett. Ibland krävs också giltigt pass eller fotolegitimation, samt i vissa fall uppehållstillstånd. Förutom juridiska och ekonomiska spärrar förekommer även exkluderande design och andra fysiska hinder. Exkluderande design kan beskrivas som föremål som konstruerats för att hålla vissa människor – som tiggare, hemlösa eller fattiga missbrukare – borta. Det kan exempelvis handla om att bänkar som lutar så de inte går att sova på dem eller om grindar eller konstverk som placerats för att hindra människor att söka skydd från väder och vind (Edin 2014).

Tillträde kan också begränsas på en rad andra sätt. Det kan handla om allt möjligt mellan språk och ämnesval i nyheter till tillgången på mobilabonnemang. Detta innebär att alla inte kan läsa nyheter på tåget.

Den som läser tidningen på tåget blir också vare sig hen vill eller inte en del i en mycket lång kedja av infrastruktur och arbete där varje länk i sin tur innehåller maktrelationer. Att följa en nyhetsuppdatering på en telefon placerar läsaren i ett globalt sammanhang av makt, exploatering, miljöförstöring och olika typer av ojämlikheter. Nick Dyer-Whiteford (2015) beskriver hur sådana kedjor kan se ut. De kanske börjar i en gruva i Afrika där några av råvarorna till telefonen utvinns. Mineralen kobolt som används i telefonens batteri utvinns exempelvis ofta i Kongo-Kinshasa under mycket svåra förhållanden, inte sällan av barn. Kampen om landets naturtillgångar har dessutom lett till en rad krig de senaste tjugo åren med över fem miljoner dödsoffer som följd. Delarna i telefonen tillverkats och plockas samman i Kina. Mjukvaran kodas i Indien eller Taiwan. Telefonen ritats och marknadsförts av ett företag i Cupertino, i Silicon Valley i Kalifornien, där också det mesta av både vinst och ära hamnat från de övrigas arbete hamnar. När telefonen kasseras blir den en del av de 50 miljoner ton e-sopor som produceras varje år. En del av dessa sopor hamnar i världens ”e-sop-huvudstad”, Guiyu i Kina, eller i Agbogbloshie i Ghana där de hanteras under svåra omständigheter och dåliga arbetsvillkor, utan större hänsyn till miljö, hälsa eller säkerhet

Det var några exempel på de maktrelationer som ryms i handlingen att läsa nyheter på tåget. Handlingen äger dessutom rum i ett samhället som även det rymmer konflikter och ojämlikheter. Ett samhälle som också nyheternas produktion, spridning och konsumtion är en del av och som både påverkar och påverkas av nyheterna.

Det finns många fler maktrelationer än de jag räknat upp. Några kan jag ana redan nu, ytterligare några kommer jag säkert att upptäcka under undersökningens gång. Även om jag kommer att kartlägga, analysera och beskriva de här maktrelationerna ligger mitt huvudsakliga intresse i vad som händer när de äger rum i människors vardag. Hur möter människorna på tåget dem? Hur hanterar de det faktum att de förvandlas till varor, har olika grad av tillträde eller är delar i långa kedjor av maktrelationer? Passerar detta obemärkt? Påverkas deras beteenden? Gör de medvetet eller omedvetet motstånd?

Om detta vet jag just nu mycket lite.