Vem behöver minnesdagen efter en katastrof?

Det är nu snart tio år sedan jag miste min familj i Thailand. Jag har inför 10-årsdagen fått frågan från många om att medverka i olika minnesreportage och program. För oss som mist fru och barn behövs ingen minnesdag. Vi har födelsedagar som den stora minnesdagen och i övrigt så finns de ofta med i vardagen. Men för övriga så kan det absolut finnas ett behov för eftertanke. En eftertanke som bör hjälpa många att uppskatta det som idag är självklart men i morgon kan vara borta. Tsunamin 2004 tog över hundra tusen människor liv och berörde flera miljoner anhöriga. Katastrofen är en av de största för oss svenskar och i kombination med den mediabevakning som fanns då, så blev det mediamässigt den största någonsin för Sverige.

Finns det regelverk för sorg?

Jag har valt att medverka i en del mediasammanhang om jag får lägga fram min syn på sorg. Efter att ha fått lite distans till hela händelsen så inser jag att våra kroppar (maskinen vi lever i) är programmerade att gå vidare vid dödsfall och andra svåra händelser och att vi klarar betydligt mer än vad vi tror. Tyvärr pratar vi sällan om döden, vilket gör att det finns en rädsla för att göra fel när vi skall försöka förstå hur vi skall agera. Många letar efter ett regelverk och blir väldigt lättpåverkade när man är drabbad. Tyvärr finns det allt för många tyckare som inte har någon egen erfarenhet, men som vill lägga dåligt samvete på de drabbade. Just detta är det sista man behöver och det landar verkligen som lök på laxen när det redan är som jäkligast.

I mitt fall var det inte ovanligt att människor på fullt allvar tyckte att jag inte skulle försöka mig på att få ett nytt liv förrän det gått minst ett år och ibland ännu mer. Som en självklarhet slängde de ur sig att man skulle vara med om alla helgdagar innan det var dags att leva igen. Precis som om det skulle bli enklare med födelsedag nummer två eller tre. Det jag lärt mig av min olycka är att detta med att vara död är väldigt enkelt, men att lämnas kvar är svårt och det kan bli grymt komplicerat när många som inte vet bättre klampar in med sina pekpinnar. Sorg är något individuellt och var och en skall ha rätt att gör på sitt sätt, punkt!

Det är enkelt att vara död men komplicerat att lev vidare

Att dö kan var plågsamt och i vissa fall ta lång tid. Det kan gå fort och vara väldigt okomplicerat i bästa fall. Att just vara död är däremot väldigt enkelt för alla. Att bli lämnad kvar är omvänt mycket komplicerat på många plan. När man som jag levt i ett familjeliv så inser man snabbt vilket team man har varit. Man är ett team där alla sköter olika saker och det som inte låg på mitt bord blev som ett vitt papper när halva teamet saknas. Jag visste t.ex. inte var vissa saker fanns i huset eller hur man betalade räkningar över Internet. Det blev inte mindre komplicerat av alla tyckare eller moralpredikare som har synpunkter på hur man skall sörja.

Sorg eller saknad?

Jag blev tidigt trött på ordet sorg som var något kyrkligt och höll mig till ordet ”saknad” som kändes mer rätt. En saknad som garanterat fanns 24 timmar om dygnet och gjorde det 100 procent klart att jag var skapt för att leva i familjeliv. Denna saknad gjorde målet att det skall finnas en ny familj i framtiden, än mer självklart. Detta tydliga mål har hjälpt mig och skrämt andra som anser att jag inte sörjt. Det är här som de som aldrig varit i situationen gör fel när det inte förstår helheten.

Dödsrädd för döden

Jag är övertygad om att vi i Sverige pratar för lite om döden. Det beror säkert på att vi är rädda för den och därför undviker den. I mitt fall så var jag nog lika rädd som de flesta andra. Jag levde i ett rätt så normalt lyckligt familjeliv i en rätt så normal familj med rätt så normala värderingar och vi pratade normalt lite om döden. Min fru Ulrika sade att om någon av oss två dör så flyttar jag tillbaka till Göteborg och skaffar hund. Min far L-G sade: en sak är säkert och det är att vi alla skall dö, men i mitt fall är jag inte helt säker. Detta säger lite om vilka relationer man har i en normal familj. När rädslan finns blir det lätt att ta till skämt för att komma vidare. De flesta är väldigt medvetna om döden men pratar inte om den och förbereder sig absolut inte därför att de ofta är dödsrädda för just döden.

På ett sätt är det bra att de flesta människor har fullt upp med att leva och inte har tid med döden. Susannes mormor är en väldigt klok kvinna och hon säger att vi måste passa på att leva nu, då vi skall leva så kort tid och vara döda så himla, himla länge.

Jag får ofta höra att detta är det värsta som kan hända, detta skulle jag aldrig klara eller jag kan inte föreställa mig situationen. Jag tycker inte att en enda människa skall gå omkring och oroa sig för att resten av familjen skall dö i en olycka, för chansen för att just detta ska inträffa är så liten att man inte skall ägna det någon tanke.

Försök att inte ta vardagen för given

Däremot så kan vår händelse vara en väckarklocka som får många att uppskatta vardagen. Att det finns en man/fru att dela livets enkla sysslor med är lätt att ta som självklart. En av de saker jag idag uppskattar mest är när Monika kommer in i sovrummet för att krypa ner jämte mig. Ta inget för självklart, fira ofta, skjut inte upp saker, planera in egen tid och hjälps åt. Livet blir så mycket bättre och framför allt roligare.

Prata med varandra när ni lever

Ett bra tips är att berätta för din partner och dina medmänniskor hur mycket de betyder när de lever. Det blir svårt att få fram budskapet efteråt och mottagaren har mycket mer nytta av dessa ord på den här sidan! För allas bästa så bör samtliga som bildat familj skriva sitt testamente och även berätta för sin livskamrat att han eller hon skall träffa en ny partner om den ene går bort. Att uttala den meningen betyder otroligt mycket när man står där ensam. Även om jag vet att Ulrika skulle sagt detta så gjorde hon inte det. En dag är det försent och då går det inte att backa bandet så gör detta redan i kväll.

Våga ta ansvar för din egen död!

Slutligen måste vara och en ta ansvar för sin egen bortgång. Man kan inte bara lämna till de efterlevande att bestämma hur begravningen skall gå till och hur arv skall delas. Det finns få saker som kan skapa så mycket problem och ovänner som en oklar bortgång. Jag har försökt förklara för min far att han måste fixa till arvet och förbereda sin begravning så att vi slipper bli oense. Det innebär inte att han behöver förbereda allt, utan bara i stora drag.

Om det på något sätt finns ett liv efter detta så är jag övertygad om att det finns många på andra sidan som är väldigt besvikna på att de inte fixade till sitt vita arkiv och var väldigt tydliga med arvet. Det är många som hållit ihop sin familj i 40, 50, 60 år och när de dör så uppstår det stora problem. Har man inte förberett bortgången får man icke godkänt när livets bokföring skall stängas om man inte gör ett ordentligt avslut. Vem vill sluta med underkänt i sista livsprovet?

Var rädd om tiden

Var inte rädd för döden men var rädd om livet och ta vara på tiden varje dag. Vi vet inte hur länge just vår livsbiljett gäller så skjut inte upp kul saker. Våga bryta vardagen och gör nya spännande saker. Genom att vara nyfiken på nya resmål, på nya smaker, på nya möten med nya människor, att våga prova nytt spännande sex, så blir livet både roligare och bättre.

Våga bryta gamla invanda mönster så att ni ser och gör nya saker. Receptet är enkelt: prioritera egen tid och bli ja-sägare! (När en hittar på något nytt så bör den andra säga ”ja” och vara nyfiken). När det blir tillåtande att hitta på stort och smått så sker det oftare och oftare i familjen. Det är då ni får tillbaka spänningen i förhållandet som gör att det flyger fjärilar i magen när ni ser på varandra. Det går om man jobbar på det varje dag som Ulrika sade. Våga förändra vardagen och tänk nytt och framför allt: gör det du vill göra och inte det som förväntas av andra.

Ifrågasätt invanda mönster. Hur smart är det att t.ex. att det är fler som springer på löpband eller liknade på gym för 4–6000 kr per år när naturen finns utanför dörren för de flesta på Gotland? Kan man byta ut en timmas dataspelande mot saker som görs tillsammans? Måste det vara tv-kvällar varje kväll eller kan man hitta andra spännande familjeaktiviteter? Bestäm att ni har barnfritt styrelsemöte i sovrummet varje torsdagkväll kl 21. Vem kommer missa detta viktiga tillåtande möte som alltid laddas med ny spänning. Och fira så fort det finns en anledning!

Det är du som är ansvarig för resten av dit liv! Du har också ett ansvar för familjens utveckling. Så gör något extra idag för i morgon kan det tyvärr redan vara försent och vem vill dö nyfiken?

God Jul från Pigge i Spanien!

Dela med dina vänner!

