Bakgrund till Mördarkommandot del 2: Vem var Richard Müller?

I Mördarkommandot förekommer en person som heter Richard Müller. Han gick under det namnet på 1980-talet, men vi vet inte om det är hans riktiga namn, eller om det är ett så kallat spion-alias. Müller hade som tekniksmugglare en mycket viktig position inom öst-spioneriet, speciellt under senare delen av kalla kriget då USA dragit åt tumskruvarna ordentligt genom att försöka stoppa all teknik-export till Warszawapakten. Målet som USAs president Ronald Reagan hade var att försöka svälta ut Sovjetunionen och dess allierade på högteknologi och framförallt datateknik som var på stark frammarsch vid den här tiden. Huvudsakligen kom tekniken från USA i form av datorer och mjukvaror. Öst skulle inte ges en möjlighet att kapprusta med USA och Nato, varken på det civila eller militära området. Därför var Müller och hans ljusskygga verksamhet viktig för Warszawapakten. Han var spindeln i nätet och den som Rapport-journalisten Cats Falck först och främst undersökte i sitt reportage om tekniksmuggling till öst. Det går att se i hennes anteckningar som finns i polisutredningen.

Richard Müller svartlistad för påstått illegal handel med öststaterna Jan-81. / — / Richard Müller jagad i ett halvår av amerikanska agenter. Müller eventuellt haft kontakter med Sydafrikanska intressen. (Polisutredning om Cats Falck, Sammandrag av Cats Falcks anteckningar sid 1)

Müller sägs vara född i Berlin 1942 men västtyska medier har inte funnit några papper som styrker det. De hittar inga skolbetyg, läkarjournaler, släktingar, barndomsvänner eller födelseattester, vilket tyder på att hans bakgrund sannolikt är uppdiktad och falsk. Med största sannolik tillhör han KGB:s linje X vid den här tiden men enligt uppgifter i det öppnade Stasiarkivet tillhörde han, eller hade tillhört även militära GRU. Han hade kodnamnet “Mister” i Stasiarkivet. Linje X är KGB:s avdelning som spionerade och stal teknik från utlandet. Müller hade av allt att döma samma uppdrag och anställning som den kände KGB-avhopparen Vladimir Vetrov alias Farewell https://en.wikipedia.org/wiki/Vladimir_Vetrov.

Müller dyker upp för första gången 1967, då som västtysk affärsman i Zürich. Han är enligt sin legend vid den tiden 25 år gammal men redan en förmögen affärsman. Han äger flera bolag i Schweiz, Västtyskland och Benelux-länderna och är dessutom delägare i ett ungerskt dataföretag. Han är välutbildad och kunnig på elektronik och data. Enligt vissa uppgifter i media har han utbildats i datateknik i den för västerlänningar stängda elektronikstaden Zelenograd, fyra mil utanför Moskva. Zelenograd som var Sovjets motsvarighet till Silicon Valley i USA. I början av 1970-talet flyttar Müller sin verksamhet till USA. Enligt passet är han västtysk medborgare och USA sätter inga hinder för hans etablering. Han bosätter sig mitt i Silicon Valley i Kalifornien. Där startar han flera bolag som köper och säljer utrustning för tillverkning av halvledare, data-chips och avancerad datateknik. Tekniken skickas sedan på omvägar till Moskva. Bland annat skeppas produkterna via Sverige, Schweiz och Sydafrika. Han bildar mängder av brevlådeföretag och använder sig av flera speditörer för att dölja transporterna. Den 5 maj 1975 avslöjas dock Müller av amerikanska myndigheter och han åtalas tillsammans med sina amerikanska kompanjoner för brott mot exportlagarna. Müller hinner precis fly USA innan den amerikanska polisen och tullen slår till mot hans företag. Müller bosätter sig därefter i Jesteburg utanför Hamburg. Han köper en stor gård med hundratals hästar och i garaget har han en Ferrari och en Porsche av senaste årsmodeller. Han köper även den tremastade lustjakten Tonga av Monacos furst Rainier. Den ses ofta förtöjd i någon av Stockholms skärgårds vikar de kommande åren. Müller tjänar vid den här tiden runt 20 miljoner kronor om året vilket motsvarar runt 90 miljoner i dagens penningvärde. Alla pengar går via företagen i Schweiz.

1982 flyttar han sin verksamhet till Sydafrika. Han köper en lyxig vingård utanför Kapstaden. Müller som numer är svartlistad i USA fortsätter sin verksamhet genom bulvaner. Han fortsätter köpa och förse östblocket med datorer och annan viktig teknik från USA. Genom sitt företag Micro Electronics Research Institute i Kapstaden köper han tillsammans med svenska kompanjoner en komplett elektronisk fabrik med utrustning från bland annat Digital Equipment för tillverkning av avancerade datorer och styrsystem. Officiellt ska utrustningen användas i Sydafrika. Sydafrikanska myndigheter vet vid den här tiden 1982 inte att Müller är sovjetisk agent och hans etablering och affärer i Sydafrika går lysande. Han bygger tillsammans med bulvanen Dr. Athol M Harrison upp en fabrik och datacenter för tillverkning av bland annat microchips. De legalt importerade amerikanska datorerna ställs upp i en ombyggd skofabrik, under ledning av teknikern Dietlef Heppner, som tidigare varit ansvarig för den västtyska stridsvagnen Leopards eldledningssystem. Anläggningen i Kapstaden för smuggling och kopiering av amerikanska datorer färdigställs och inspekteras sedan noggrant av sovjetiska tekniker och experter. Men när verksamheten ska påbörjas i september 1983 händer något som kommer att sätta käppar i hjulen för Müllers och KGB/GRU:s verksamhet i Sydafrika. Marinofficeren och den sydafrikanske presidenten Bothas militära rådgivare Dieter Gerhardt misstänks för spioneri. Gerhardt som vid tiden var chef för den Sydafrikanska flottbasen Simonstown grips för att ha spionerat för sovjetiska GRU och döms till livstids fängelse. Även hans schweiziska fru döms och fängslas. Müller som är god vän med, och umgås flitigt med Dieter Gerhardt känner sig tvungen att fly även Sydafrika, på grund av risken att själv bli avslöjad. Ett intressant sammanträffande är att Gerhardt precis som Müller sägs vara född i Berlin innan staden delades efter kriget. Läs mer här:

http://www.nytimes.com/1983/12/30/world/south-african-officer-guilty-of-spying.html

http://www.upi.com/Archives/1983/12/31/Russian-spy-sentenced-to-life-in-prison/5337441694800/

Den 31 oktober 1983, en månad efter att Dieter Gerhardt gripits i Sydafrika, går den sovjetiske industri-spionen Richard Müller in på den svenska ambassaden i Bern och visar upp sitt västtyska pass. Han ansöker om arbets- och uppehållstillstånd i Sverige vilket beviljas från och med den 3 december 1983. Vi är nu ganska exakt ett år före Cats Falck mördas i Stockholm. Under tiden har Müllers kompanjoner i Sydafrika plockat ned datafabriken och lastat den ombord det svenska fartyget M/S Elgaren. Det rör sig om 50 olika packlårar lastade i sju containrar i Kapstadens hamn. På fraktsedeln står Microelectronics Research Institute i Kapstaden som avsändare. Men redan innan M/S Elgaren nått Kanarieöarna säljer Microelectronics de sju containrarna till Optronix Pty Ltd, ett företag baserat i Kapstaden där Richard Müller är VD. Några dagar senare säljer Optronix lasten till Integrated Time AG i Zürich och säljaren Optronix går efter det i likvidation. Den nye ägaren Integrated Time AG är även det ägt av Richard Müller. Man kan anta att Cats Falck höll på och utreda denna och andra kompicerade affärer före sin död 1984. Hon skriver följande i sina anteckningar:

“Sydafrika centrum för illegal handel med avancerad amerikansk teknologi.”

Samtidigt i ett regnigt Stockholm den 12 november 1983 kör Müller sin nyinköpta Volvo med svenska nummerplåtar på Nynäsvägen söderut mot sin strandvilla på Björnö i Stockholms södra skärgård (Läs mer om den i Mördarkommandot). Fastigheten ligger på Björnövägen 12 inte långt från Berga och den hemliga Musköbasen. Han köpte fastigheten redan 1981 genom sin nya svenske kompanjon Sven-Olof Håkansson i Täby, och hade följaktligen tillgång till strandfastigheten under Hårsfjärden-incidenten i oktober 1982. Fastigheten som har egen brygga ligger bara någon kilometer från där den svenska marinen jagade ubåtar. Müller lärde känna Håkansson redan 1977 och inledde då ett nära samarbete med honom. Några år tidigare hade Håkansson lämnat företaget Bergman & Beving för att ägna sig åt handel med Sovjet och öststaterna. Håkanssons företag heter Sunitron AB och ligger i Täby. Under minst sex år samarbetar Müller med Håkansson i en rad komplicerade affärer där de gemensamt förser Sovjet med världsledande högteknologi företrädesvis från USA. Müller har alltså nu i november 1983 planer på att med hjälp av Håkansson flytta sin smuggelfabrik från Kapstaden till Stockholm. Men den svenska tullen sätter återigen käppar i hjulen för Müller. Müller möter upp Håkansson vid strandvillan på Björnö. Han står bredvid sin bil och väntar och Müller stänger av motorn på sin nya Volvo och kliver ut för att hälsa. De har viktiga saker att avhandla, säger han till Håkansson. Tre containrar från Sydafrika har nämligen beslagtagits av tullen i Hamburg för undersökning, och fyra containrar har tullen i Helsingborg låst in i avvaktan på denna undersökning. Sannolikt har beslagen skett efter tips från CIA. Müller och Håkansson måste komma på en lösning för att deras gemensamma affärsprojekt ska kunna överleva, berättar Müller för Håkansson

Dagarna efter krismötet på Björnö besöker Håkansson ett familjeföretag i Täby, Radio Engineering Products Europe AB. Håkansson förklarar att han behöver hyra en större lokal. Företagaren i Täby går med på att hyra ut 300 kvadratmeter till Håkansson eftersom hans affärer inte går så bra. Under tiden utvecklas händelserna rörande Müllers fyra containrar i Helsingborgs hamn på följande sätt: Utrikeshandelsminister Mats Hellström och kabinettssekreterare Pierre Schori träffar torsdagen den 17 november 1983 representanter för USA:s handelsdepartement i Washington DC. Dagen därpå flyger de hem igen och under helgen informeras den svenska ambassadören Wilhelm Wachtmeister i Washington fortlöpande om resultaten av den västtyska tullens granskning av Müller och hans sändning till Sverige. Natten mot tisdagen den 22 november 1983 bryter sig tullen i Helsingborg med bultsaxar in i Müllers containrar i Helsingborgs hamn. Inne i containrarna finner de 35 packlårar fyllda med avancerade amerikanska datorer. Bland annat Vax-datorer. Ett par timmar senare lägger utrikeshandelsminister Hellström fram ett i hast hopskrivet lagförslag på regeringen Palmes bord. Det är Hellström som genom generaltullstyrelsen beordrat nattens razzia i Helsingborg. Nu vill han att regeringen retroaktivt beslutar om att förbjuda import och transit av krigsmateriel från Sydafrika. Detta bifalls av regeringen, förmodligen efter påtryckningar från USA. Tullbeslaget i Helsingborg överlämnas till krigsmaterielinspektören Carl Algernon som får uppdraget att klassificera utrustningen i containrarna. Den 2 december 1983 gör tullen ytterligare en razzia mot godsterminalerna i Västberga och Malmö och beslagtar ytterligare fem containrar tillhörande Håkansson företag Sunitron AB, Integrated Time AB och andra företag i Müllers koncern. Håkansson uppger för en journalist att han och Müller planerar att skapa ett avancerat data-center i Täby. Uppenbart hade Müller och hans svenska kompanjoner planer på att uppföra ett identiskt upplägg som Microelectronics Reaearch Institute i Sydafrika hade. Där testkörningar, kopieringar och tillverkning av elektronik utrustning skulle ske åt Warzawapaktens militärmakt. En jättelik militär dataanläggning skulle tillverkas och testköras i Täby och sedan smugglas vidare till Sovjetunionen och DDR. Så här skrev Cats Falck om detta i sina anteckningar:

“Sven-Olof Håkanssons dataföretag skulle utgöra stomme till avancerat utbildnings- och informationscentrum för sovjetiska agenter och specialister i Sverige.”

Sven-Olof Håkansson var väletablerad i Sverige och hade breda kontaktytor mot flera svenska storföretag. Inte minst Håkanssons kontakter med Asea var viktiga för Sovjetunionen och DDR. Bland annat var han inblandad i köpet av de omtalade högtryckspressarna från Asea som jag skriver om i Mördarkommandot. Den åttonde november 1984 får ett av Müllers företag AHB Electronic en exportlicens beviljad av den svenska regeringen. Bara tio dagar innan Cats försvinner. Man kan förstå att hennes grävande journalistik var ett problem för Müller, GRU och Stasi. Aseas högtryckspress var nämligen högprioriterad. Det går att läsa i Stasi-arkivet. Den 20 mars 1985 skriver HVA en rapport från den stora industrimässan i Leipzig där ASEA:s representanter kultiverades:

”ASEA-representanterna berättade i god tro om sina svårigheter. USA:s embargopolitik begränsar ASEA:s handelsmöjligheter med socialistiska stater. I sina exportavtal med Sovjet har ASEA funnit vägar som kringgår embargobestämmelserna. Men amerikanarna har dragit öronen åt sig och om ASEA inte underordnar sig CIA:s embargopolitik så klipper den amerikanska tuppen alla kontakter med oss. ASEA skulle då gå i konkurs inom några år. Inte bara för att ASEA får alla sina viktiga komponenter från USA, utan också därför att USA är ASEA:s viktigaste exportmarknad.” (Björn Cederberg, Kamrat Spion om Sverige i Stasiarkiven, sid 138-139)

Bakgrunden till att Müllers företag får exporttillstånd av den svenska regeringen för köpet av en högtryckspress av Asea kan vara Palmes statsbesök i Östtyskland några månader tidigare, sommaren 1984 i kombination med påtryckningar från Asea som var ett stort Wallenberg-ägt företag. Man kan förstå att Cats Falcks och Rapports undersökningar var en fara inte bara för Müller och Stasi, utan även för Palme själv. Han var ju den högste ansvarige för export-tillståndet tillsammans med Thage G. Petterson. Genom att eliminera Cats Falck skyddade Stasi inte bara Müller utan även den DDR-vänlige svenske statsministern. Cats hade bevisligen kommit på och förstått vart Aseas högtryckspressar var på väg. Så här står det i hennes anteckningar om det:

“Högtryckspressar av Asea kan användas tillverka spränkärnor för atombomber.”

Lite drygt två månader efter Palmes statsbesök hos Erich Honecker i Östtyskland, i september 1984, beställer Stasi-företaget AHB Electronic högtryckspressar av Asea. Den 8 november 1984 godkänner Thage G Pettersson exportlicensen och tio dagar senare försvinner Cats Falk, som just då var på väg att intervjua Rickard Müller alias Mister, och före detta ASEA-chefen Bertram Brinkeborn. Cats var på god väg att förstöra hela affären med högtryckspressarna och avslöja Müllers verksamhet ännu en gång. Och det i hans sista utpost Sverige. På alla andra ställen var han svartlistad. Är det någon som INTE ser ett samband här?

Regeringsbeslut 20; 8 november 1984; Ärende 2583/2584, Dossier 8503 angående exportlicens för 2 st ASEA högtryckspressar QIH 20.

Högtryckspressarna användes av DDR för att tillverka kärnvapenteknik. En av högtryckspressarna, vet vi, gick nämligen till Nuclear Research Institute Rossendorf i DDR. I Mördarkommandot beskriver jag även hur Håkansson via sitt företag Sunitron i Täby hjälpte Müller att smuggla amerikanska Vax-datorer till Sovjet. Håkansson som fortfarande lever kan idag framstå som en nyttig idiot för KGB och Stasi men en nyttig idiot med välfyllt bankkonto i Schweiz. Håkansson fick flera miljoner i ersättningar för sina bulvanaffärer och fälldes senare i Tingsrätten för varusmuggling och momsbedrägerier. Egentligen borde han ha fällts för spioneri. I Cats Falcks anteckningar står det att Håkansson hade 30 miljoner kronor undanstoppade i Schweiz. vilket motsvarar ca 120 miljoner i dagens penningvärde!

En slutsats man kan dra, tror jag, är att Müller som var svartlistad i de flesta västländer valde Sverige som sin sista tillflyktsort, innan han flydde tillbaka till öst, berodde på att Sverige på den tiden var det mest Sovjet- och Stasi-vänliga landet i väst tillsammans med Schweiz och Finland. Sverige var hans sista utpost och till sin hjälp stod svenskar i kö för att hjälpa kommunismen mot den store fienden USA. I och för sig i utbyte mot en hel del dollars. Mönstret går igen genom hela 1970- och 80-talen. Sverige var infiltrerat från topp till tå. I Sverige kunde man till och med mörda svenska journalister om de inte höll sig i skinnet. Precis som de förra Säpo-cheferna Olof Frånstedt och P-G Näss berättat för mig. P-G Näss med tillägget att: ”Sverige ändå var ett bra land att leva i …”

Fan trot, jag har stött på så många Håkanssons genom åren att jag känner mig illamående. Små, giriga män med svag karaktär som gömmer sig i våra fina villaområden, även på Lidingö och Djursholm.

Vi hörs igen i del 3 av ”Bakgrund till Mördarkommandot.”

Källor till artikeln: Polisutredningen om Cats Falck; Transfer of United States Technology to the Soviet Union and Soviet Block Nations, US Senate; förundersökningsprotokoll i mål nummer B 146-84, Södra Roslags Tingsrätt dom DB 521/84; dagstidningar i Sverige och Tyskland; Industrispionage av Charlie Nordblom Timbro; Operation Norrsken av Christoph Andersson Norstedts; intervjuer med Säpo-cheferna Per-Göran Näss och Olof Frånstedt; intervju med Bo G Andersson.

Krigsmaterielinspektör Carl Algernon fick uppdraget av regeringen att granska tullbeslaget i Malmö, Stockholm och Helsingborg. Han kom fram till följande utlåtande som han delgav utrikeshandelsminister Hellström den 22 december 1983: “Den samlade analysen leder fram till att (data) systemet är speciellt utformat för militär användning och att däri ingående utrustning sammantaget därför klassificeras som krigsmateriel.” Bland annat beskriver han i sitt utlåtande att utrustningen som beslagtagits har förutsättningar att utgöra grunden i ett kvalificerat stridsledningssystem. (Rapport om klassificering från Krigsmaterielinspektionen, Utrikesdepartementet Handelsavdelningen 831221, 840503)

Cats Falcks anteckningar från polisutredningen: