Bloggingång

1. Blogga med mig

2.Tuta och Kör

3.Fotoalbum"Penséer"

5.Himmel och jord

6.Jag har fyllt 102

7. Serverat

8. Jag kör vidare

9.103 årsdagen

10. Sommarfröjd

11. Tiden går

12. Hösten 2015

13. Jag hänger med

14. Gammalt och nytt

15. "Idolen" bloggar

16. Så'nt är livet

Ack nu är det vinter

19. På vårkanten

20. Sommarprat

Den som lever får se

22. Vår i sikte

23. Hundrasex

24. För den nyfikne

26. En sida till Antal besök: BLOGGA MED MIG! VÄLKOMMEN TILL MIN BLOGG Jag är en tuff tant, som gillar det mesta. Det kan vara en opera men det duger också med vanliga samtal om både roliga och svåra saker. Det roliga gillar jag mest. Man säger att jag har humor och är lite rakt på sak. Humor gör kanske att saker och ting inte behöver tas alltför allvarligt och det kan man ha nytta av ibland när det trasslar till sig. Att vara rakt på sak är nog diskutabelt. Det är lätt att "trampa någon på tårna" och det vill jag inte göra. Men jag tycker avgjort att man skall vara sann och ärlig. En och annan nödlögn behövs ibland om den fyller ett gott ändamål. Men vi skall vara rädda om varandra. Bland blommorna på Drottningholm Ovanstående bild är tagen vid China slott. Där pågår f n en trädgårdsutställning. på slottets trappor.Blommorna på bilden är penséer.De fanns där i alla variationer och färger men är nu borta eftersom man byter kontinuerligt till andra sorters blommor. Jag väntar på maten En bild från Skansen och Solliden. Där kan man äta smörgåsbord både sommar och vinter. Det är mysigt alla tider på året. Nu är jag i mitt rätta element Jag trivs vid datorn. Den kan man använda till mycket. Affärer hänvisar till sina hemsidor och biljetter av alla de slag skall köpas på nätet.



Men ibland längtar man efter service där det finns människor att tala med. Senaste nytt På Allvar Nu skall jag sätta igång på allvar. Jag brukar skriva

lite raljerande om nästan vad som helst. Det bästa man ka göra vid mina år är att "se sig lite grann så där från ovan" Någon framtid kan man ju inte räkna med, men tänk så roligt man kan ha om man kan skratta åt sina svagheter. Att spilla ut mjölken när man nyss varit och köpt den behöver inte bli någon tragedi.Skratta åt dig själv när du ligger där och torkar för det ser rätt komiskt ut och du kan köpa en ny förpackning. Fortsättning föjer en annan dag.

Dagny Nu har det hänt något Kära vänner i etern eller var ni nu befinner er. Titta på rosorna. Är de inte vackra? Jag har haft dem som bordsdekoration, men de pryder sin plats även här på sidan. Men det var inte det jag ville berätta om utan hör och häpna. Nu har jag skaffat ytterligare en sida oå bloggen, Till den är alla och envar välkomna att skriva något snällt eller varför inte något elakt. Ibland kan elakheter vara riktigt roliga om man inte utsätts för dem själv förstås.Det är många som gärna ger sin nästa en "känga" men som helst inte vill ha en spark tillbaka.Men lite kritik får man tåla. Det gör jag. Hör av er Bojan Jordgubbar Idag kunde här avbildade bär inhandlas för 15:00 kr för 500 gr.Jag nästan skämdes när jag köpte dem. Hur mycket får odlaren? Han som sätter plantor, bevattnar och sköter om dem. Staten vill ha moms och handlaren avans. Hur går den ekvationen ihop? jag begriper det inte. I min ungdom kostade bären 50 öre litern på torget i den sydsvenska stad där jag är född. Det var säkert odlaren eller någon i familjen själv som skötte kommersen. 50 öre var nycket pengar på den tiden. Vi handlade för ettöringar, tvåöringar och femöringar då. För 5 öre fick man en strut karameller. Plastförpackningar fanns inte. Inte veckopengar heller.Nutidens barn kommer inte ens att veta hur en tioöring såg ut. De vill nog ha en sedel med sig till butiken. Var det bättre förr? Jag tror det inte. Men jag tror att vi som sett utvecklingen i dagens samhälle känner tacksamhet över att veta om både förr och nu. Ingen behöver slita vid tvättbrädet mer för nu går tungt arbete med maskin och det är inte så dumt det heller. påstår Bojan Handla eller shoppa Vad är det för skillnad på att handla eller shoppa? Jag bara undrar? Förr i världen shoppade vi inte. Vi gick till affären och köpte det ena eller det andra som vi behövde. Det låg inte inplastat eller i kartonger utan man såg vad det var och köpte så mycket eller lite som man behövde. Idag och alla andra dagar kan du i varenda mataffär hitta en massa lockande erbjudanden. Du får köpa alla möjliga sorters förpackningar billigare om du vill ha 2 eller 3 stycken av dem. Jag vill bara ha en. Det är det många som vill. Men ändå är det ingen som bryr sig om alla de som hushållar för sig själv och numera kallas för singlar. Vi borde opponera oss tycker Bojan Mammas köttbullar Man skall inte kasta mat. Det har jag lärt mig. Idag gjorde jag det ändå.Jag hade köpt något som kallades grillkorv och visade sig vara bruna saker utan skinn, lukt och smak.Varken grillning, stekning eller kokning gjorde dem ätbara så det fick bli soppåsen. Det grämde mig lite. Mat ska smaka gott och den ska se aptitlig ut. Det gjorde mammas köttbullar. De var hemgjorda .Hon köpte en bit oxkött med ben och en bit fläskkött. Detta malde hon i en handdriven köttkvarn tillsammans med lagom mängd lök. Jag tror att det slank med en kokt potatis också. Inget skorpmjöl där inte. I med lagom salt och peppar och sen formades jämnstora klotrunda bullar, som stektes i smör och smakade mums. Såsen var inte dum den heller gjord på avkok av köttbenen. Det var då det. Nu får jag äta maskingjorda bullar som kallas för mammas, men de är varken klotrunda eller välsmakande tyvärr.Sådan är utvecklingen när allt skall gå med elektricitet och vi skall besparas tungt arbete, Bojan Konsten att köpa tågbiljett Jag skall ut och åka tåg. Till det behövs en biljett .Förr köpte man den i en biljettlucka. I Stockholm heter det biljettexpedition. Nu behöver man inte gå till en sådan längre. Nej, den skall köpas på nätet Gud bevars. Jag försökte, men det var inte helt lätt.Jag bestämde mig för att åka på morgonkvisten för det var billigast. Andra klass och reserverad sittplats skulle det vara.Jag gjorde dock inte det avgörande "klicket." De små grå cellerna arbetade. Borde inte en pensionär få rabatt? Det framgick inte av SJ-sidan. Att prata med en levande varelse skulle kanske ge svar och det gjorde det. Nu åker jag i första klass Salong och blir serverad frukost vid min fönsterplats för en mindre slant än jag skulle gjort i andra klass. Biljetten kom hem direkt till min dörr. Tala om sevice. Inte ett ont ord om SJ längre. De kan ju vara riktigt bra ibland. Bojan En bra uppfinning Jag välsingnar den som uppfann kylskåpet och frysen förstås. För länge sedan hade folk oå landet jordkällare. De var inte dumma de heller. De som bodde i stan fick nöja sig med ett kallt skafferi. Några hade råd med isskåp.Då kom "iskarlen" med stora isklumpar som skulle hålla maten kall.Isen togs upp på vintern och förvarades i "isdösar" tills de behövdes på sommaren. Desa isdösar var täckta med någonting som hindrade isen att smälta. De var fiffiga även på den tiden. Min första sommarstuga saknade alla moderna bekvämligheter. Kylskåpet var en plåttunna med lock nedgrävd i marken. Det lät lite suspekt, när man sade, att man skulle gå till soptunnan och hämta mat. Men maten kyldes och räven som snokade omkring kom inte åt den. Idag skulle jag lite oförberedd få kaffefrämmande. Inga problem här inte. Bara att öppna dörren till frysen pch plocka fram mina hembakta kanelbullar och en köpt prinsesstårta. Kom inte till mig och säg att allt var bättre förr för det var det inte. Kylskåp är bra och t o m TV gör program om dem och går hem till kändisar och rotar i deras innehåll. Bojan Ute eller inne Det är inne att vara ute allrahelst nu på sommaren för då skall man verkligen vara ute i det fria. Det är inne också att äta ute. Det är mest inne att göra det på Stureplan. Nu har det blivit nästan lika inne att äta ute på Söder.Det har t o m blivit inne att bo på Söder. Det var det inte förr. Idag har jag ätit ute på Söder på restaurang med trottoarsevering förstås.Det är ju som alla vet mest inne att äta utomhus på sommaren även om man skall svepa en filt om sig och ha infravärme över huvudet. Det behövdes inte idag. Jag och sällskapet hittade en restaurang där det inte kostade "skjortan" och maten var god.Det regnade inte heller och Söder var verkligen värt besöket tyckte Bojan Du eller ni I våra dagar är det väl inte många som funderar över hur de skall tilltala personen de har framför sig. De säger helt enkelt du till alla eller kanske till nästan alla. Kungen bör man inte dua, inte heller medlemmarna i hans familj. Att en och annan uppnosig TV- reporter sagt du till Kronprinsessan har hon haft överseende med och leende låtit passera. Förr var det inte så enkelt. Du sade man till nära vänner och i bästa fall till alla inom familjen. Själv har jag aldrig duat min mor fast hon hann vara med om du-reformen. Skulle man tilltala "fint" folk var det med titlar och allt. Det var: Fru Doktorinnan hit och Herr Doktorn dit. Det var givetvis herr Doktorn, som hade studerat medicin och fått titeln. Frun fick sin på köpet så att säga. Det fanns förstås en och annan kvinnlig läkare även då men de var mer tunnsådda. Har ni varit med om att "lägga bort titlarna?" Det har jag. Det var liksom en ära när någon man kände högtidligen föreslog detta och man fick säga du till vederbörande. Man kunde dricka "duskål" också och det var fint värre. Att vi nu använder du, när vi skall tilltala någon känns självklart. Det sägs vara Bror Rexeds förtjänst. Han lär ha meddelat sina underlydande år 1967 att han ämnade säga du till dem alla hög som låg. Det anammades också av en större del av svenska folket. Att en och annan "änkenåd" förfasaden sig över tidens förfall och hade svårt att förlika sig med tanken på att bli duad av t ex ett bodbiträde får bli en annan historia. Jag tycker att han gjorde det bra Bror Rexed. Bojan Mat och åter mat Det är matprogram överallt. I TV och i radio lagar de mat. Det finns inte en tidning i Sverige som inte har recept på mat. Det ena konstigare än det andra och med ingredienser som man inte kan hitta i närbutiken och man inte ens visste att de fanns. Idag lyssnade jag lite slött på radion och hör och häpna de talade om mat, men inte om konstiga utländska rätter med obegripliga namn utan om gammaldags svensk husmanskost. De lagade pepparrotskött som min mamma gjorde. Det var gott det. Men när den intervjuade matlagerskan började tala om att använda överblivet kött och mala det tillsammans med salt sill och göra sillbullar, hajade jag till på riktigt. Det gjorde intevjuaren också. Han trodde inte det kunde bli ätbart. Men det blir det. Serverade med sötsur korintsås är de en delikatess. Fråga mina närmaste vänner. Jag brukade bjuda på sådana förr i tiden. Min sötsura sås slår kinesernas med hästlängder. Ta en titt på bilden. Ser det inte gott ut? Bojan Norrmälarstrand I Stockholm finns det fina promenadstråk. Man vet inte var det är vackrast.Det finns flera där man kan gå längs med sjöstranden och bara njuta av att titta på grönskan och speglingarna i vattnet.Det finns fågelliv också. Vackra svanar och föralldel de mindre populära kanadagässen, som är för många och mest anses lorta ner .Lite änder och sothöns kan man också få syn på om man har ögonen med sig. Min favoritpromenad är Norrmälarstrand (det skall skrivas som ett ord lärde jag mig någonstans). Där växer pilarna frodigt långt ut i vattnet och det är så vackert att man blir andlös. Jag gillar pilträd.Det gör man när man är född "söder om landsvägen." Det finns trevliga ställen att dricka kaffe på också. Jag har varit där idag och solen sken faktiskt. Att promenera är nyttigt. Gör som jag flanera på Norrmälarstrand det är värt besväret. Bojan Talesätt Jag har kommit på mig själv med att ofta använda gamla talesätt när jag pratar eller skriver någonting. Man säger t ex envis som en åsna eller dum som en gås .Att en åsna kan vara trilsk och envis kan jag vara med på, men gåsen är långt ifrån dum. Jag har läst någonstans att det var gäss som räddade livet på Martin Luther en gång med sitt kackel. I Skanör tjänstgör de nästan på samma sätt som en gårdvar. Att de sedan blir slaktade och uppätna är ett bevis på ett annat talesätt nämligen att otack är världens lön. Att var och en blir salig på sin tro är ju nästan religiöst och att det är sant som det är sagt hör man ibland. Man vill ha svart på vitt på saker och ting och menar då att det skall vara rätt och riktigt nedskrivet på ett papper. Inget båg där inte. Att få bita i det sura äpplet är också talande för då tvingas man att göra det man inte vill. Jag kan många flera, ja hundratals men det tar vi en annan gång, Bojan Allsång Allsång på Skansen är väl något som tilltalar vårt svenska folk. De sjunger och fäktar med armar och ben som de värsta sydlänningar. Idag var de 36.000 där påstods det och alla verkade lika uppåt.Det fanns en del kändisar också på parketten. Det kanske inte heter parkett, men de satt så de syntes i alla fall. Det blev mer sång än vanligt för Tomas Ledin fick hel en timme på sig att sjunga och avslutade med "Sommaren är kort" och det är då sant både om det sägs eller sjungs. Jag avnjöt det hela i fåtöljen framför TV-n. En gång för några år sen var jag på plats och avhörde det "live" om man får använda uttrycket. Bästa vännen och jag befann oss mitt i folkhavet och hör och häpna, kameran svepte över oss ett flertal gånger och släktingar i både de sydliga och nordliga provinserna hade sett oss på TV och de förundrade sig storligen över att tanterna klarat av strapatserna att hålla sig både framme och på benen i flera timmar. Jag undrar hur alla de 36.000 personerna tog sig från Skansen idag. Jag minns från mitt besök, då det säkert inte var mer än hälften så många, att vi fick använda "apostlahästarna" ända till närmsta T-banestation. Det mäste bli rena folkvandringen i kväll. Men det är inte mitt bekymmer. Bojan Emballage Jag har konstaterat att jag släpar hem en massa plastpåsar när jag handlar. De där små som finns i rullar i varje livsmedelsaffär.De större som man samlar samtliga inköpta varor i blev det också överflöd av så länge de var gratis. Nu tar affären betalt för dem och då handlar jag i tygkasse. Sparsamhet är en dygd, När min mor gjorde sina inköp hade hon med sig en torgkorg. I den småstad vi bodde fanns det kött-torg, fisktorg och torg för grönsaker och frukt. Madamerna som sålde kött och fisk gjorde det i stabila vagnar på fyra hjul. När torgdagarna, de var onsdag och lördag, var över kom det hästar som transporterade bort dem. De hade givetvis också skött transporten till respektive torg. Jag tror att kött och fisk slogs in i papper, men grönsakerna åkte direkt i korgen. Det var roligt att följa med till torget där flera pratsamma torgmadamer konkurrerade med varandra. Jag tror att man försökte introducera korgen på nytt för några är sen, men det kom av sig, Det var synd för då hade vi inte behövt så många plastkassar.En del var nog bätte förr ändå. Bojan Jeans Jeans är ett universalplagg för unga och gamla, rika som fattiga.Jag har aldrig ägt ett par jeans. Min man vägrade att bära sådana och förklarade kategoriskt att de var arbetsbyxor och ingenting annat. Det är inte utan att jag varit påverkad av hans åsikter. Mina vänner bär jeans och framhåller deras förträfflighet och jag är inte sämre än att jag kan ändra mig. Därför beslutade jag att ge jeansen en chans när jag behövde ett par svalare benkläder. Vis av tidigare erfarenheter bestämde jag mig för att inköpa det omdiskuterade plagget i en affär, som inte bara frekventeras av trådsmala tonåringar. Sagt och gjort. Jag började med att prova min storlek. Den räckte inte till över lilla magen. Inte nästa heller. När vi hade gått igenom tre storlekar gav expediten upp och förklarade att om jag menade allvar med byxköpet fick jag tänka om .Hon föreslog ett plagg med resår runt om.Jag känner ingen större entusiasm över sådana men beslöt ändå att pröva. De visade sig vara plagg som man kunde andas både ut och in i så jag slog till och köpte dem. Det blev således inga jeans för mig den här gången heller och det lär inte bli några överhuvudtaget. Livet är fullt av besvikelser, men dem får man ta. Bojan N. Kungar I går halkade jag av oförklarlig anledning in på ämnet kungar och började fundera över numreringen av dem. Det fanns en Erik XIV men alla de andra tretton hade man ju liksom aldrig hört talas om.Vilka var de? Inte ens Google kunde redogöra för alla. Men när jag var inne och googlade på ämnet upptäckte jag vilka roliga och färgstarka namn en del av våra gamla kungarna hade haft. De blev inte heller kungar för att deras far hade varit en sådan utan de valdes troligen på egna meriter eller för att de var bra på att slåss. Vi har en gång haft en kung som hette Ragnvald Knaperhövde, men varför han fått just detta namn förmälde inte historien. En kallades Häkan den Röde och den lyckades jag inte hitta någon bild på. Däremot föreslog Google en bild på Håkan Juholt men honom var jag inte ett dugg intresserad av. Gubben ni ser på bild här kallades Knut den långe och var troligen en riktigt imposant person. Den kungen vi har nu med nummer XVI har ju också fått ett tillmäle men skvallerjournalistik vill jag inte ge mig in på i historiska sammanhang. Någon ordning får det vara. Bojan Kverulans Idag skall jag kverulera d v s jag skall lufta mitt missnöje över vissa saker i tillvaron som jag inte är nöjd med. Det är först och fråmst det som kallas service men sällan är det. I min ungdom fanns det verkligen service. Varenda butik med självaktning hade en "springpojke" som bar hem varorna till kunden eller i bästa fall fraktade dem på cykel .Fina fruar bar aldrig hem sina varor själv inte. Köpte du ett klädesplagg som inte passade riktigt hade affären en ändringssömmerska. Hon sydde in eller släppte ut sömmar, kortade eller förlängde plagget och allt var gratis för kunden. Biträdet i affären bockade eller neg och önskade välkommen åter.Det gör de inte nu. Går du t ex in på HM letar du själv upp plaggen, provar dem och betalar. Om de passar eller ej är din ensak. Behöver du ringa en myndighet eller någon liknande inrättning möts du sällan av en vänlig röst som frågar vad de kan hjälpa till med. Nej,för det mesta är det en inspelad röst som säger att du skall trycka olika siffror, stjärna eller kryss beroende på ärende. Rösten talar så fort att du inte fattar ett dugg. I bästa fall om man väntat tillräckligt länge kan det finnas en mänsklig själ i slutändan. Det fanns det inte idag när jag hade en sak att uträtta. Vad det var gör detsamma. Jag fick ge upp och får ordna det på annat sätt. Nu hoppas jag på fyrtitalisterna. När de blir äldre kanske de ställer krav och en del saker blir bättre. Åtminstone när det skall telefoneras. Bojan Nu skall jag ut och resa Jag berättade för ett tag sedan att jag tänkte åka tåg och att jag till ett fördelaktigt pris inhandlat en biljett hos SJ. Vart resan skulle gå förmälde inte den historien, men nu skall den göra det. Jag skall åka tlll Skåne. Det skall bli spännande. Släkten tycker inte att det skall bli lika spännande. De tycker inte att gamla tanter skall ge sig ut ensamma och kliva av och på snabbgående transportmedel. Tänk om de ramlar av? Jag skall försöka att klara av det. Givetvis inte att trilla av utan undvika en sådan malör Man kan ju ha turen att träffa någon snäll medresenär som som ger den gamla damen ett handtag. Jag tror att det skall ordna sig för jag är lite fatalist. Lite grann tror jag på ödet också. Släkten jag skall hälsa hade lite farhågor i början och erbjöd sig att komma farande i bil och avhämta mig så att säga vid dörren, men det tyckte jag var att ta i. Inte skulle det vara miljövänligt heller. Det kanske dröjer några dagar till nästa blogg, men den kommer. Jag lovar. Bojan Tågresan Så blev det dags att anträda tidigare omtalad tågresa söderut och jag steg upp i ottan för att inte komma försent till tåget. Som ägare till ett säsongkort på SL tog jag av sparsamhetsskäl tunnelbana från min närmaste station på den blå linjen. Det funkade förträffligt trots att tåget på grund av pågående arbete i den undre världen tvingar den resande att byta till grön linje vid Fridhemsplan. På Centralstationen var jag inställd på att det var raka spåret till tåget, men det blev att kliva upp och ner i trappor innan jag nådde rätt perrong. Väl där anlände tåget punktligt och jag äntrade rätt vagn. Jag skulle ju gudbevars åka fint och i första klass salong. När jag var inne i vagnen tittade jag mig omkring med förundran för jag såg ingenting som såg förstklassigt eller salongsmässigt ut. Jag frågade därför en tillstädesvarande tågvärdinna var första klass kunde befinna sig. Till svar fick jag att jag just stigit in i densamma. Jag blev en smula konfunderad men tåget började gå och det gällde att hitta fönsterplats nr 13 med bord. Det visade sig att fönstret befann sig till 98% bakom sittplatsen och eftersom mina ögon inte befinner sig i nacken kunde det inte bli fråga om att njuta av panoramat utanför. Bordet upptäckte jag inte heller, så det blev att anlita värdinnan på nytt. Hon fällde ut en pytteliten klaff från stolsryggen framför och vips var jag försedd med bord. På min biljett hade jag läst att jag skulle serveras frukost vid bordet, men när det ropades ut att denna skulle avhämtas vid buffé blev jag lite lömsk och greppade tag i tidigare omtalad värdinna för tredje gången och visade biljetten. Hon kunde inte förneka faktum och det blev frukost serverad på den lilla klaffen fram mig.Vad frukosten bestod av? Jag skall berätta. På en servett fick jag två bitar bröd och en pappersmugg kaffe med mjölk. I en rektangulär liten pappask hittade jag c:a 1 1/2 dl apelsinjuice och 1/2 dl vitamindryck samt en liten plastask innehållande en skiva skinka, tre mindre rektangulära ostskivor, en klatt smör, en gurkskiva och en minimal strimla paprika. Jag blev mätt och klagar inte. Resan fortgick utan anmärkning tills vi kom till Linköping där det skulle bytas förare. Den tillträdande var av någon anledning obefintlig och skulle efterforskas och ev ersättas. Hur problemet löstes fick vi aldrig reda på men resan fortsatte. Det skall jag också göra en annan dag. Bojan Fortsättning på tågresan Man skall ju helst komma fram till målet när man reser någonstans men det gjorde jag inte i går. Jag reste ju i första klass och hade förutfattade meningar om hur fint det kunde vara och det var ju lite dumt. Jag trodde att passagerarna mest skulle vara affärs-eller tjänstemän fullt upptagna med datorer och mobiltelefoner.Den enda som använde mobilen var jag själv, som ville upplysa min närmaste släkting om att jag klarat av att stiga av tåget och att jag förmodligen också skulle komma av det när det blev dags.De övriga i vagnen var ungdomar, som efter frukosten slocknade och sov sig genom resan,Man skulle nästan kunna tro att man hamnat i en tyst avdelning. Det lär finnas sådana har en person med tågkunskaper berättat för mig. Där får man inte säga ett knyst. Eftersom jag inte hade någon att prata med så var jag också tyst som en mus. Jag hade biljett till Helsingborg och skulle byta i Lund till någonting som skåningarna är ensamma om nämligen "Pågatåg" Ni ser ett sådant på bilden, Jag trodde att de kallades så för att de var uppkallade efter berömda skånska litterära gossar eller män. Det stämde inte alls för jag såg ett som hette Alice Lyttkens och hon var då ingen gosse utan en på sin tid mycket berömd författarinna. Henne kommer inte många ihåg, men det gör jag för jag har gott minne. Det blev inget pågatåg för mig, Förtroendet för mig som tågresenär var lika dåligt hos släkten i Skåne som den varit hos den på avreseorten, Jag avhämtades direkt från perrongen i Lund och fördes i bil till bestämmelseorten utan mellanlandning. Det var bekvämt och bra men jag hade nog klarat mig helskinnad till Helsingborg om det varit nödvändigt. Jag märker att jag är lite "långrandig" när jag skall beskriva tågresor så framkomsten får jag ta en annan gång. Bojan Jag måste säga att SJ även har sina förtjänster. Före varje stopp talade högtalarrösten om för avstigande på vilken sida de skulle kliva av tåget samt avgångstider för anslutande tåg Äntligen framme I två dagar på rad har jag berättat om att resa med SJ samt att sista delen av resan gjordes med bil. Det var en riktit fin en. Jag fick sitta i framsätet minsann. Det var min favoritsysterdotter jag skulle gästa och hon satte sig i baksätet medan hennes man rattade bilen. Han var en utomordentlig chaufför och det skulle senare visa sig att han var bra på en massa andra saker som jag skall berätta om senare. Jag njöt av det skånska landskapet genom bilrutan. Det hade ju varit skralt med utsikten från den så kallade fönsterplats jag haft på tåget. Men det har jag ju redan berättat om tidigare, Nu råkar de flesta personer födda "norr om landsvägen" ha förutfattade meningar om Skåne. Det är platt som en pannkaka, säger de. Det är inte sant. Där finns ett flertal lummiga, långsträckta åsar,nordöstra Skåne påminner om Smålands natur, det ljuvliga Österlen har sina kullar.Ja, det finns faktiskt en mycket omväxlande natur i vårt sydligaste landskap.Jag är ju visserligen lokalpatriot men jag överdriver inte.Varför skulle så många kändisar norrifrån vilja flytta dit och bosätta sig ?Jag bara frågar. Resmålet Helsingborg kallas, om jag inte minns fel, för Sundets pärla, Den gör skäl för namnet och vilka vackra hus det finns där t ex Rådhuset. Det syns väl på bilden .Nu blev jag för mångordig igen och jag har mycket mer att berätta. Det får vi ta i morgon. Bojan . Slutmålet I går berättade jag om bilturen från mitt tåg.Tack vare den kom jag till släktens fina villa med en fantastisk trädgård. Den eminente bilföraren visade sig även ha stora talanger i matlagning och dukade fram en massa god mat bl a en utsökt gubbröra. En rätt som trots namnet med fördel kan avnjutas också av fruntimmer i olika åldrar. Det dukades upp flera goda måltider under min vistelse som denne "köksmästare" lagt sin hand vid. Tro inte att min favoritsysterdotter var någon "duvunge" vid spisen. Ingalunda. Det rådde bara en mycket berömvärd arbetsfördelning i det huset. Det kan jag intyga. Sedan blev det sightseeing varje dag och gissa om jag fick uppleva en massa trevliga saker och platser bl a de pittoreska fiskelägena på Skånes västkust. Ni känner väl alla till "Mölle by the see" från Povel Ramels gräsänklingblues. Det är fashionabelt av bara den och ligger verkigen naturskönt till. Kullens fyr besökte vi naturligtvis och den platsen om någon bevisar väl att Skåne inte är platt. Det skulle bli för långrandigt om jag skulle berätt allt. En sak gick jag dock miste om, det berömda "vattenriket" i Kristianstad. Det var andra gången jag var där förgäves mitt i sommaren och båtturerna hade tillfälligt uppehåll. Otur för mig och helt oförlåtligt gjort av därför ansvarig turistbyrå. Det förlåter jag dem inte. Bojan En salong vad är det? Ja, vad är nu en salong. Därom äro meningarna delade. Mycket delade t o m. Inte ens Svenska Akademiens ordlista hade någon ordentlig förklaring. För mig är en salong ett stort vackert rum som är stiligt inrett. Lite ståtligt så att säga. För SJ är det i nutid något helt annat. Det skall komma en förklaring i sinom tid. Jag åkte tåg och hade en biljett, som berättigade mig att åka första klass fönsterplats salong. Jag tyckte inte att det stämde och beklagade mig för släkten vid framkomsten. Det fick stanna vid det. Först när husets dotter kommit resande för att få träffa mig kom förklaringen. Hon var utom att vara en förtjusande flicka även i besittning av stora tågresekunskaper, som hon delade med sig. Att åka Salong med SJ innebär att man får åka utan att ha en annan persons "nuna" framför sig d v s som i mitt fall att jag satt och glodde på den stolsrygg jag hade framför mig. Jag hade hellre tittat på en eller flera medresenärer och kanske fått en trevlig pratstund under resans gång. Blir det fler tågresor ska jag spara den slant som det kostar extra att resa i det Sj kallar för salong. Hem åkte jag andra klass salong men då visste jag ju besked. Det var t o m en trevligare resa för jag hade ett fönster att titta ut genom. På utresan var ju största delen av utlovat fönster bakom min rygg. Man lär så länge man lever. men en salong ska vara en salong och ingenting annat tycker Bojan Sophiamöllan Idag tänktejag, att jag kanske borde vara lite seriös för en gångs skull, och då skall jag berätta någonting som hände när jag var ute på "turné" eller vad man skall kalla det när jag besökte de idylliska skänska fiskelägena. I Viken blev det något extra. Där var här avbildade väderkvarn i full gång, vingarna snurrade och man malde mjöl för glatta livet. Allmänheten hade tillträde och till på köpet var det gratis. Aldrig hade jag trott att en väderkvarn, på skånska kallad för "värmölla" kunde vara så stor. Den här hade fyra våningsplan. Det kallas säkert inte för våningar på mjölnarspråk. Vi fick följa hela proceduren från korn till mjöl och man fick klättra från botten och upp till vingarna på branta, smala trappor som mest liknade stegar.Släkten oroades en smula när jag gav mig upp till översta "loftet" och samtliga hade de allvarligaste farhågor när jag skulle påbörja återtåget till markplanet. men jag kom "helskinnad" både upp och ner. Och det var verkligen värt besväret att få uppleva hur våra förfäder fick jobba för att få mjöl till sitt dagliga bröd. Min favoritsysterdotter blev så facinerad av upplevelsen att hon inhandlade två påsar av det nymalda doftande mjölet av mjölnaren, detta trots att hon egentligen inte har tid åt att ägna sig åt brödbakning. Jag tror att den här verksamheten bedrivs helt idéellt av en stiftelse. Jag vill säga att jag är fylld av beundran för de som ställer upp och ger turister och andra en riktig bild av hur det var förr i tiden. Jag var imponerad och är mycket tacksam för att jag fick klättra upp och se hur kvarnvingarna fungerade. Bojan Koka soppa på en spik Ibland går det inte att förnya sig och då får man använda gamla knep. Därför ska jag prata om gamla talesätt igen. Det mäste ju "sätta myror i huvudet" på utrikesfödda. som skall lära sig svenska, när de hör svensken säga att någon "har tappat hakan" eller fått "tomtar på loftet." Jag känner en sådan som blev alldeles konfys när hon fick höra att en person som var i antågande "hade skinn på näsan." Hon tyckte inte att vederbörande hade annorlunda hud på sin näsa än de övriga i församlingen. När en person "har en räv bakom örat" verkar det ju mindre troligt eftersom ett så stort djur rimligen inte får plats där. "Att man ska ta seden dit man kommer" är något som utrikes födda borde ta till sig för då skulle det inte bli så mycket snack om anpassningen. "Att rätta mun efter matsäcken" borde också vara en sund levnadsregel för den som har benägenhet att leva över tillgångarna. "Du skall inte tro att du är något" låter inte bra, ett sådant talesätt kan man ju få mindervärdighetskomplex av. Det finns tusentals av sådana här visdomsord som talar för sig själv, men dem kan vi spara till ett senare tillfälle annars kanske jag "pratar i nattmössan." Bojan Telefoner Idag har varenda unge som kommit över koltåldern en mobiltelefon. Den tycks ha blivit oumbärlig. Folk pratar i den på gatan, på tunnelbanan, ja precis överallt Det gäller att vara tillgänglig ute och inne, hemma och borta. När jag var barn var det inte många som hade telefon, Man skrev brev till varandra, var det något riktigt brådskande gick man till telefonstationen. Där fanns det två telefonhytter. Man beställde samtalet av en telefonist och kunde få vänta i timmar innan det blev klart. Om inte den du ville tala med hade egen telefon begärde du samtalet till hans granne. Han "budade" dig som det kallades. Det var inga snabba ryck på den tiden. Man betalade för det antal perioder samtalet varade och det var dyrare ju längre bort den uppringda telefonen befann sig.Man ringde inte i onödan minsann. Apparaterna såg ut som på bilden och en sådan satt som den satt, på väggen nämligen.Nu finns det snart inga fasta telefoner hos den yngre generationen längre. Gamla tanter som är lite krassliga och behöver ha "larm" som det heter kan inte bara ha mobiltelefon utan måste ha en vanlig telefon. Apparaterna har krymt och kan t o m vara sladdlösa och tanten kan bära den med sig från rum till rum. Tekniken går framåt och det skall vi vara glada för.Själv har jag både sladdlös hemmatelefon och en mobil. Hur jag använder den senare tar vi en annan gång. Det här var bara lite prat om förr och nu, jag har sagt det tidigare: allting var inte bättre förr. Bojan Skönhetsupplevelser Idag kommer jag närmast att bli lyrisk. Jag har upplevt så mycket skönhet och fått så mycket frisk luft att jag känner mig styrkt till själ och kropp. Det finns massor att se i själva storstaden men det finns överflöd av det som är sevärt även utanför densamma. Det har ryktats om att det byggts en exklusiv konsthall på Värmdö på en högrest udde vid Baggensfjärdens östra rand, Den ligger inbäddad bland höga furor och grova klippblock. I själva utställningsbyggnaden finns det restaurant och café så ingen behöver gå omkring och vara hungrig. Jag och ressällskapet åkte skärgårdsbåt dit. Vid tidigare tillfälle har jag lovsjungit dessa båtar och ställen de låter oss komma till. Den här resan gick genom smala sund och öppna fjärdar och var en skönhetsupplevelse i sig, den utställda konsten en annan. Nu har jag nästan gjort PR för den här anläggningen men såväl jag som mina medresenärer var mycket nöjda med vår dagsutflykt. Vi hade båtbiljett för hemresan också men gjorde den med SL-buss för det gick fortare. Jag kan tilllägga att det fanns underbara promenadvägar på resmålet men dem skall jag vandra när höstlöven prunkar i sina vackraste färger. Bojan Att bli gammal Skall man se ut på ett visst sätt när man blir gammal? Det tycker inte jag. Får man klä sig hur man vill? Det tycker jag att man skall få lov till, men man skall förstås förstås köpa kläder som döljer skavankerna, inte framhäver dem. Vi skall vara glada över att det finns rollatorer och kryckor för dem behöver sådana. Alla vill väl vara friska och rörliga och åldras med behag men det finns ingen garanti för att man får som man vill. Det är bara att ta det som det kommer. Jag är förfärlig gammal men jag känner mig inte gammal. Jag propsar på att bli behandlad som vilken människa som helst. Inte som en gammal fossil. Det finns säkert många flera av min sort. Vi borde gå ut och demonstrera och göra som ungdomen, protestera högljutt och kräva att man lyssnar på oss. Varför skall t ex pensionärer betala mer skatt än de som arbetar? Jag bara frågar. Jag uppmanar därför alla gamla tanter: "Morska upp er!" Förresten vore det inte dumt om gubbarna gjorde detsamma. Då skulle vi höras bättre. Bojan Skolan för länge sedan Idag fann jag mig föranlåten att fundera över skolan förr och nu. På min tid satt vi i bänkar eller pulpeter i rader efter varandra. Läraren hade sin plats vid en kateder som var upphöjd en halv meter över golvet och vederbörande var försedd med en pekpinne. Bakom henne, det var oftast en hon, befann sig den svarta tavlan med kritor och svamp att sudda med. Läraren var inte snäll alla gånger utan kunde även använda pekpinnen till att daska en stackars elev på fingrarna. Det är inte tillåtet nu. Man lärde sig multiplikationstabellen, rättstavningslära, kristensdomskunskap och en massa nyttigheter som historia och geografi och mycket, mycket annat. Jag pluggade och lärde in och de kunskaperna har jag fortfarande kvar i mitt gamla huvud. Det var ordning och reda och läraren var en högt respekterad person. Det är andra tider nu. Eleverna ränner omkring i salarna lite hur som helst. De har fickräknare och datorer till sin hjälp och behöver egentligen inte belasta sitt huvud med en massa vetande. Allting kan man ju få reda på på Google eller andra sajter. Nu kan t o m läraren få stryk av en elev om det vill sig riktigt illa. Så klart att de som verkligen vill lär sig en massa även nu och även de mindre välbärgade kan få studera och bli någonting. Det kunde inte en fattig unge förr i världen. Men det som fick mig att fundera var rättstavningen i vissa bloggar och annat jag läser på datorn. Det är lite si och så med behandlingen av det svenska språket. En som stavar rätt är i alla fall Bojan Idéer Idag är jag totalt tom på idér och då börjar jag fundera över vad en idé egentligen är för någonting. Det är i alla fall ingenting som man kan plocka fram på beställning. Det finns folk som har fixa idéer och sådana är då inte alls att rekommendera. Den som får en riktigt fix idé brukar vara svår att tala till rätta och kan ställa till det ordentligt för sig själv och andra. Sedan finns det ljusa idéer och det skulle jag behöva en just nu. Tokiga idéer lär det visst också finnas och får man en sådan i huvudet så kan det gå riktigt galet. Det vet jag av egen erfarehet. Jag har läst någonstans att en idé kan vara en plötsligt uppkommande tanke, som kan ge en första överblick över ett visst ämne eller en början till ett resonemang ofta originellt eller nytt. Det lät förfärligt vetenskapligt och tråkigt. I alla fall så fixade jag några rader trots bristen på idéer. Att inte ha någon idé alls var kanske en ljus sådan. Man kan aldrig så noga veta. Bojan Sophantering förr och nu Idag damp det ner en lapp i min brevlåda om att sopnedkastet skulle tillfälligt stängas av en tid och ersättas av soptunnor på gården. Det fick mig att tänka på hur det var när jag var barn. Vi bodde relativt modernt vilket innebar att vi hade vatten och avlopp, utedass och soptunnor. De flesta familjer i grannskapet hämtade sitt vatten vid en pump på gården och fick bära ut slaskvattnet. Det fanns väl någonstans att hälla ut det, jag minns inte så noga. För soporna hade vi en hink av zinkplåt.Det var inget prat om sopsortering och inte om plastpåsar heller. Allt skräp och avfall i samma hink. När den var full bars den ut till soptunnan. Denna tömdes av sopåkare som kom med häst och vagn. Sopåkarna hade ingen högre status inte. Vi kallade dem för "sopgubbar". Ännu sämre status hade de som tömde utedassen och vad vi kallade dem förbjuder mig finkänsligheten att tala om. Det var då det. Nu är det inte ens inne med sopnedkast, fast jag tycker att det är fasligt bekvämt. Släkten bor i nybyggda fina områden, men får åka hissen ner på gården med sitt sorterade avfall. Är inte det ett seg i fel riktning? Det skall nog ses som motsatsen men ibland vet man inte vad som är framsteg eller tillbakagång. Ett är i alla fall säkert. Det är bra för miljön att sopsortera tycker Bojan Balansering I min hemkommun vill ansvariga myndigheter att vi som blivit lite till åren skall må gott och hålla oss friska och sunda, Det anordnas kurser och sammankomster där man kan lära sig både det ena och det andra. Jag har insupit mycken kunskap om vad man skall stoppa i sig och vad man skall akta sig för.Brandkåten ställer upp och ger oss tips så att vi inte skall sätta eld på huset och polisen varnar oss för tjuvar och banditer allt i kommunal regi. Det är bara att tacka och ta emot. Det senaste jag håller på med är att förbättra balansen. Inte den själsliga utan den kroppsliga. I början tyckte jag att det verkade lite barnsligt att hålla på med bollar och en del konstiga attiraljer och att se gamla tanter stå på ett ben verkade närmast skrattretande. Men jag har reviderat min uppfattning. Ni anar inte vilken nytta det gör och hur roligt vi har. Man träffar så trevliga människor och kommunen är så gentil att den t o m bjuder oss på kaffe med dopp efter övningarna. Jag tror faktiskt att man får själslig balans på köpet och det är inte så dumt med en sund själ i en sund kropp tycker Bojan. Niga eller bocka Idag neg en ung person för mig när hon artigt tog i hand och presenterade sig. Ingen har någonsin nigit framför mig förut och jag blev verkligen förvånad. Hon var förstås utrikesfödd och i hennes land har ungdomar kanske kvar lite vördnad för den äldre generationen. Här är det mest "hej svejs" till så gott som samtliga man möter.Den här händelsen "kommer mig osökt att tänka på" hur det var för längesedan. Då lärde flickorna sig att de skulle "niga vackert" när de hälsade och pojkarna skulle "artigt bocka." Hade de senare mössa på huvudet skulle den av och hållas i handen tills ceremonin var över. Småflickorna inpräntades från början "att de skulle niga fint" och pojkarna fick samma undervisning ifråga om bugandet. I skolan neg och bockades det när lärararen kom in och ställde sig på podiet. På gatan skulle ungarna vara lika artiga när den mötande var en vuxen person. För kungliga skall det fortfarande nigas och bockas. Vem minns inte när statsrådet Ulla Lindström vägrade att böja på knäna när Drottning Elisabeth steg iland i Stockholm i juni är 1956. Det blev jätteskandal och gav eko i världspressen. Jag för min del tycker att det är bra att det tog slut med "knixandet." Det är enkelt och demokratiskt att hälsa på sina medmänniskor i nutiden. Fast artighet är ju alltid en dygd. Bojan Städhjälp Har ni haft städhjälp någon gång? Det har jag haft under olika skeden i mitt liv. Under min arbetsamma period hittade jag en riktig pärla.Hon underlättade mitt och makens liv i mer än 25 år och jag glömmer henne aldrig. Hon hade nycklar till vårt hus och kom en gång i veckan och visste precis när fönster skulle tvättas och vad som i övrigt borde göras. Avlönade sig själv gjorde hon också. Jag lade ett antal kronor på köksbordet och hon tog så många av dem som hon ansåg sig ha gjort skäl för. Allt fungerade perfekt. Det skulle kallats för "svartjobb" idag. Jag grät när hon pensionerade sig och vi måste börja städa själv. Maken blev så småningom en hejare på städning. När jag blev ensam fick jag göra det själv men skam den som ger sig. I början på innevarande är bestämde jag mig för nutidens städhjälp. Ingen svart här inte utan sådan som staten betalar hälften av. Rutavdrag kallas det och är ett bra påfund så länge det varar. Städerskan jag fick ha några gånger var det inget fel på. Hon var utrikesfödd men kunde lite svenska. Inga problem. I går fick jag en ny med samma modersmål som föregångaren men då blev det riktigt illa. Hennes svenska ordförråd var i det närmaste obefintligt. Ordet dammsugare hade hon lärt sig och peka kan jag, så hon fick reda på var den fanns. och satte i gång. Det blev problematisk städning och jag ansåg mig ha rätt att tycka att vederbörandes arbetsgivare borde ha lärt henne lite fler svenska ord innan hon skickades ut på uppdrag. Bilden idag syftar på ordstävet att "man först ska sopa rent framför egen dörr innan man gör det framför någon annans." Det finns ett annat som också gäller städning .Däri sägs att "nya kvastar sopar bäst" men kan man lita på det? Bojan Storstaden eller landsortsidyllen Jag har inte skrivit något de tre senast dagarna därför att jag varit bortrest. Ännu en gång denna sommar har jag rest med SJ. Nu är jag ju nästan resvan och förargar mig inte längre över att detta SJ skriver "Fönster Salong" på biljetten när man har fönstret till största delen bakom ryggstödet och en gammal tågkupe absolut inte ser ut som en salong. Man lär så länge man lever. Det är så sant som det är sagt. Goda vänner till mig har flyttat från en våning på Söder till en villa i en trevlig Sörmlandskommun. Där finns slott och herresäten. en vacker natur och mataffär och allt annat som behövs för att kropp och själ skall få sitt. Men man måste ha bil för att det inte skall bli för ansträngande att komma till ort och ställe. Allt är säkert frid och fröjd så länge man är "ung och rask" eller åtminstone bara rask.Sen blir det till att stanna hemma eller anlita Färdtjänsten. Men nya vänner kan vara svårt att få på gamla dar och det var därför jag och ressällskapet var efterlängtade. Vi hade mycket trevligt och var ute på sightseeing och undfägnades med det bästa huset förmådde, Men allting har en ände och det hade vårt besök också. Under hemfärden funderade jag över fördelar och nackdelar med att flytta till landsorten på på äldre dar. Jag tror att mina vänner borde ha stannat kvar på Söder. Själv skall jag då inte flytta på mig förrän jag blir tvungen till det. Jag hoppas också att mina vänner är av samma mening så att jag har tillgång till deras sällskap. Goda vänner och grannar är det bästa som finns. Bojan Rökning Att röka ciggaretter eller pipa är inte längre inne. Det är t o m så ute att den som vill röka inte längre får göra det inne utan måste vara ute ned sin "stinkpinne." Ibland tycker jag nästan synd om rökarna. Inte bara för att det kostar en förfärlig massa pengar att köpa rökverket utan för att det inte är tillåtet att röka inomhus strängt taget någonstans numera, inte ens på krogen för den som vill feströka. Det är hårda bud, tycker en nära släkting, som trots trägna försök inte lyckats bli av med lasten. En del unga flickor börjar i alla fall att röka och det gör de enligt en respektabel tidning, för att de vill verka vuxnare än de är och synas världsvana. Det är precis vad jag fick för mig en gång i världen när jag var i de övre tonåren och flyttat hemifrån till en större stad. Jag ville sitta på kafé och blaserat blåsa ut röken och se riktigt sofistikerad ut. Därför inköptes ett paket Stambul á 50 öre, tror jag, samt ett rött ciggarrettfodral för 75 öre och den utgiften bokfördes på nöjeskontot. Sedan skulle det bli röka av. Det blev det också, men bara en gång. Det hostades och blåstes rök och verkade inte ett dugg världsvant på omgivningen. Pyton smakade det också. Asken med Stambul åkte i soporna, men ciggarettetuiet behöll jag länge i handväskan som ett minne av försöket att bli rökare och världsvan. Nu är jag glad över fiaskot. Bojan. Skojare och bedragare Idag kunde jag blivit offer för riktiga lurendrejare. Det är inte klokt vad sådana kan hitta på. Jag har ju hört att det finns bovar som kapar folks identitet och länsar deras konton och hittar på en massa sattyg. Det skrivs bluffakturor som firmor inte vågar annat än att betala fastän de vet att de aldrig har beställt det de debiterats för.De allra lägst stående förbrytarna är de som ger sig på försvarslösa åldringar.De bluffar sig in med alla möjliga fula knep och stjäl pengar och värdesaker.De ger sig ut för att vara barnbarn och kommer på så sätt över stora penningsummor och förstör återstoden av gamlingarnas liv. Påhittiga är de minsann. Mig försökte en engelsktalande kvinna lura till datorn i morse och göra något hyss med den. När jag ingenting begrep tog en manlig individ hand om snacket även han på engelska. Att ingen av dem var född i det brittiska riket förstod jag genast och lade på luren. Skam den som ger sig var visst deras motto så de ringde upp igen. Men jag har en god vän I grannskapet, som är datakunnig av bara den fast hon är kvinna. Hon har varnat mig för hackers, virus och annat farligt i datavärlden .Därför slängde jag på luren igen. Den råd lyder är vis heter det och bovarna fick tji den här gången, tack och lov. Bojan Ösregn En dag som idag finns det nästan bara en sak att tala om och det är det usla vädret Det finns naturligvis en massa ordstäv om detta kära samtalsämne och t o m kända författare har kläckt ur sig ett antal sådana om regn och åska. Siv Malmkvist sjöng t ex: Regnet det bara öser ner ... med så glatt humör att det nästan lät trevligt med ösregn. Det mest kända ordstävet är så klart "att alla talar om vädret, men ingen gör något åt det." Det är då en evig tur att det inte är möjligt. för hur skulle det då se ut? Vad säger ni om det här då? "Väderleksrapport är ett meddelande som ger oss tillfälle att förarga oss över dåligt väder ett helt dygn i förväg" eller detta "vi har ett underbart klimat bara inte vädret förstörde det." Jag skulle kunna hålla på hur länge som helst men skall sluta med det här som är dagsaktuellt: "Solen lyste med sin frånvaro" och det gjorde den tyvärr idag. Bojan Trafikelände Nu har jag anledning att klaga på våra kommunala färdmedel. Inte på dem i största allmänhet utan på de röda bussar som trafikerar en viss färdlinje, som jag är tvungen att anlita för att besöka en anhörig som behöver lite hjälp och sällskap. Tunnelbanan är jag fullt tillfreds med och de blå bussar jag hittills anlitat har jag heller ingen anledning att förarga mig på. Idag for jag iväg ungefär klockan 14 med s k förköpsremsa som betalningsmedel. En sådan skall stämplas så att den gäller en timma framåt i tiden om man vill utnyttja kupingerna till fullo. Min biljett blev stämplad med tiden 12:15, alltså c:a 2 timmar tidigare än jag steg på bussen. Så klart påpekade jag felet, men jag undrar hur många felstämplingar vederbörande bussförarare skulle gjort om inte jag fått honom att ändra på sin stämpling. Hemresan förargade mig ytterligare när bussen jag skulle åka med helt enkelt uteblev och jag fick sitta en hel timme i busskuren och vänta på nästa. Skärp er SL. Går bussarna en gång i kvarten går det väl an, men med halvtimmestrafik får ni verkligen se till att bussarna kommer enligt tidtabell. Hur skall det bli till vintern, frågar jag? Det är nämligen inte första gången jag suttit i samma busskur och väntat förgäves och retat upp mig. Bojan Automatrestauranger Idag läste jag i morgontidningen om automatrestauranger som etablerades i ett antal städer omkring förra sekelskiftet. Jag erinrade mig att det fanns en sådan i min hemstad när jag var barn. Det är faktiskt just den som visas på bilden. Min fader brukade frekventera stället och ta sig en öl och en smörgås och var man i hans sällskap så kunde man få en bakelse för två tioöringar och det var riktig fest Vad ölen kostade har jag glömt. Den första självserveringen som serverade flera olika maträtter upplevde jag i den mellansvenska stad jag flyttade till vid 21 års ålder. Där hyrde jag möblerat rum tillsammans med en kamrat och man hade inga som helst kokmöjligheter och förfärligt ont om slantar. Jag hade aldrig sett en självservering förr och den här var rena drömmen för en hungrig och fattig flicka.Tro mig eller ej, man fick en rejäl varmrätt med sås och potatis och allt för 35 öre. Jag blev mätt varenda dag och ville man festa till riktigt kunde man kalasa på en efterätt för 20 öre. Det fanns faktiskt bra varmrätter för en 25-öring också och dem livnärde man sig på när det var riktigt ebb i kassan. Det var då det. Nu vet inte nutidens barn och ungdomar vad ett öre var värt och hur slantarna såg ut. Nu duger bara kronor och sedlar. Bojan Att hålla balansen Jag blir bara bättre och bättre på att balansera. Jag har väl tidigare berättat att jag deltager i en i en grupp som skall träna upp balansen. Den sker i kommnal regi, och vi är en liten tapper skara kvinnor, karlarna lyser som vanligt med sin frånvaro, som träffas på tisdagarna och gör vårt bästa för att bli balanserade. Vår kommun vill att vi skall bli friska och starka och det försöker vi leva upp till. På våra sammankomster är det inte bara kroppen som får bättre balans. Nej.vi tar itu med själen också och det tror jag att fler människor borde göra. Arga människor är inte balanserade och de ställer bara till tråkigheter för omgivningen. De mår säkert inte bra heller. En sund själ i en sund kropp skall det vara. Om någon undrar vad vi är för sorts personer som träffas, så kan jag säga. att vi är väldigt olika både till kropp och själ men det är det som är så trevligt.Jag är som vanligt äldst i församlingen, men med god vilja och lite ansträngning så vill jag bevisa att man aldrig blir för gammal för att lära. Tänk på det ni som tror att gamla människor bara är till besvär.De är riktigt trivsamma tycker Bojan Utmaningar Vid mina år skall man inte anta några utmaningar utan man skall helst sätta sig med amarna i kors och tycka att man har gjort sitt.I det fallet är jag nästan som "kärringen mot strömmen" som jag skrev om i går. Jag tycker "att man skall gå på i ullstrumporna" som ett gammalt ordstäv säger. Jag har nästan "pippi" på ordstäv, verkar det. Ett annat säger "att det är bättre att lyss till den sträng som brast än att aldrig spänna en båge." Det är poetiskt och fint och betyder i praktiken att det är bättre att misslyckas med den grej man tagit itu med än att vara harig och inte våga satsa på den. Utmaningarna då? Jo, jag började intressera mig för datorer vid en ålder då jag borde haft bättre vett. Jag fick också för mig att jag skulle gå på datorkurs. Kurslärarinnan fick säkert "skrämselhicka" när hon fick veta att det fanns en nästan hundråring bland eleverna. Bloggning blev nästa infall och jag är nästan lika flitig som utrikesministern och bloggar dagligen. Det känns så roligt att jag knske skall bli gästbloggare i en tidskrift också. Men det tar vi en annan gång Bojan Kåserier Det finns personer som påstår att jag skriver mina inlägg i form av kåserier. I så fall är jag inte medveten om detta faktum när jag sätter mig ner och låter tankrna flöda fritt. Det blir som det blir liksom. Riktiga kåserier fanns det i de flesta tidningarna förr i världen. I morgontidningarna flödade humorn hos signaturer som Eld, Red Top, Kardemumma, Viola m fl. Sist men inte minst hade vi allas vår Bang. Hon var inte ens bang för att ge sig ut i den värsta krutröken under spanska inbördeskriget och det finska vinterkriget och skriva reportage som var helt makalösa. Hon var pacifist och hamnade på Långholmen en månad för att hon inte ville inställa sig till en civilförsvarsövning.Det var kurage och sting i den tanten och jätterolig var hon också när hon skrev kåserier under signaturen "kärringen mot strömmen". Henne beundrade jag och Eld var en av mina favoriter. Det var som sagt var förr. Nutidens kåserier i tidningarna är inte ett dugg roliga och inte tror jag att författarna till dem blir kända för eftervärlden heller. Bang slår dem med råge i alla fall. Henne glömmer jag aldrig. Bojan Hjälpmedel De flesta människor blir lite "skruttiga på gamla dar. Det är tur att det nu för tiden finns lite reservdelar att ta till när det behövs. Tänk om det inte fanns glasögon. Då fick vi famla i blindo. I våra dagar är sådana t o m designade och ska följa modet. Det går att ha linser direkt på ögonen om man är riktigt högfärdig.Jag är ingen storkund hos optikerna. Jag har bara glasögon när jag ska läsa och köper mina för en liten slant på bensinmackar och liknande ställen. Andra får betala tusentals kronor för sina och det är ju inte rättvist förstås.Däremot är jag inte så lite lomhörd. Det är bara en fördel om man råkar ut för "storsnackare" som inte har något vettigt att säga men pratar på ändå. I vanliga samtal vill jag gärna vara med och inte svara som "god dag yxskaft" Var det utrycket kommer ifrån kan jag tyvärr inte upplysa om. För att inte känna mig utanför har jag därför provat ut sådana apparater som syns på bild. Det är rätt så dyra grejor, men Landstingsmyndigheten är generös mot oss som hör dåligt och vi får "låna" dem för en överkomlig slant. Jag bara undrar om de någonsin får tillbaka dem och om de i så fall går att återanvända. Jag tackar i alla fall för lånet.Bojan Fotografier Jag har en god vän som älskar att fotografera. Hon fotograferar allt, både det som rör sig och står stilla, djur och människor och blommor förstås. Mig har hon av någon anledning utvalt att ta bilder på. Det pampiga fotot på min bloggsida är hennes mästerverk och det skäms inte för sig. Jag är riktigt stolt över att få vara med på den bilden och visa upp mig för allmänheten. Vidstående bild är också ett foto av mig, men det är väl ingen som tror att jag gamla människan skulle fara fram som ett Jehu på en motorcykel. Det skulle nog blivit rena katastofen för den övriga trafiken. Nej, bilden är fejkad förstås. Hur det går till begriper bara sakkunskapen, inte jag. Denna mästerfotograf vill också vara med på bild en och annan gång när vi ute och det skall tas bilder. Då förväntas jag vara fotograf och det blir väl lite si och så med resultatet. I början blev hon mestadels huvudlös när jag knäppte av men på senare tid har jag en och annan gång fått med hela hennes person. Man får vara glad över minsta framsteg och övning ger kanske färdighet. Det är bara att hoppas. Mästerfotograf blir jag aldrig. Fejkade foto klarar jag inte heller. Bojan Det är aldrig för sent att lära Nu måste jag bara tala lite om datakunskap. Tro inte att jag har något att lära ut, för det är stora luckor i mitt vetande. När datorn krånglar för gamla tanter och gubbar brukar barnbarnen ge dem ett handtag och det kan de vara glada för. En del äldre personer med eller utan barnbarn tror att de är alldeles för gamla för att börja använda nutidens teknik fast de är klara i huvudet och hur kavata som helst i andra sammanhang. Tro mig. jag börjae vid 93 och hade förstås lite besvär med "musen" innan jag fick den dit jag ville. När jag fått kläm hur den funkade ville jag veta mer och jag blev jätteglad när jag hittade till SeniorNet. Det var rena fyndet för de har som motto att "äldre lär äldre" och lärarna tog det så sakteliga att man fattade galoppen. Nu kan jag ju t o m blogga och äran får jag ge till min datalärarinna. Jag tycker att jag har SeniorNet att tacka för så mycket att jag beslutat mig för att ge dem lite reklam och bli deras ansikte utåt. De har kurser olika stadsdelar för seniorer som är nybörjare och för dem som kan lite och vill lära mer. Ordstävet "att man blir aldrig för gammal för att lära" kan nog stämma in på många av våra seniorer.Ta mig som exempel. Bojan Det är såsen som gör susen Det händer en och annan gång att jag äter ute. Det är mycket olika födoämnen, som serveras på våra restauranger och ibland blir det rena kaloribomber man får i sig. Det är varken bra för hälsan eller för midjemåttet. På tal om midjemått så har jag en känsla av att midjan är försvunnen hos de flesta människor man möter nu för tiden. Förr kunde unga kvinnor vara smärta som vidjor i sina midjor och mäta 50 cm runt livet. Nu är det liksom rakt uppifrån och ner. Men det var mat det skulle talas om och och just den portion som syns på bild. Den består som de flesta lunchrätter av kött, potatis och sås. Men den här såsen var inte vanlig brunsås minsann utan den blev den verkliga piffen på biffen. Det är nämligen en sådan som kommit lite i skymundan på bilden och om denna biff har jag heller inget ofördelaktigt att säga. Såsen var ljuvlig, vilket även sällskapet kan intyga. Vi beslöt att fråga kocken om receptet för att kunna förgylla köttbitarna där hemma en och annan gång, men det blev tji för det var hemligt så klart. Det är säkert för såsen som stället har borden upptagna. Var denna sås kan avnjutas talar jag inte om.Det får också vara hemligt. Bojan Snålheten bedrar visheten Jag behöver inte förklara för eventuella läsare att jag tillbringar rätt många timmar framför en sådan skärm som finns på bild. Alldeles för många skulle någon kanske tycka men det är för att det är så roligt. Jag, gamla människan, blev faktiskt intervjuad i en tidning av den anledningen och då talade jag om att jag började med en riktigt gammal och väl begagnad dator som ett flertal personer kasserat innan den hamnade hos mig. Den pajade så klart och då köpte jag en en nyare modell. Men folk i min generation är ju en aning sparsamt lagda och ser kanske mer till pris än till kvalité, så det var väl inte så mycket bevänt med nr 2 heller. Nu är jag inne på nr 4, men vis av efarenheten så köpte jag för sista gången en "burk" som inte var billig utan en som var riktligt bra. Det kan ju tyckas att jag den gången handlade förståndigt men riktigt vis var jag inte då heller.Man skall återanvända allt som det går att nyttja en gång till är en av mina levnadsregler och därför behöll jag den gamla skärmen, som bara var 17". Det var inte bara snålt. Det var dumt också insåg jag när jag nästan behövde förstoringsglas för att se det jag behövde se när jag satt framför den. Häromdagen när jag äntligen blev lite förståndigare köpte jag mig en ny och rejäl bildskärm, som passar mina gamla ögon. Då kunde jag konstatera att man skall inte låta snålheten bedra visheten. Det är så sant som det är sagt. Bojan Konst Jag har alltid varit intresserad av konst. I min barndom hade vi inte råd med dyrbar konst, men jag fick ändå lära känna de stora mästarna utan att veta om det. Min mor var estet, det begep jag inte när jag var barn förstås. På väggarna hemma fanns det inramade konsttryck av kända konstnärer, Rembrandt t ex. Mona Lisa kände de flesta till för hon hängde i många hem. Som vuxen har jag sett originalen och njutit av anblicken. Modern konst är jag inte lika förtjust i men det finns pärlor bland den också. Sen finns det konst som bara är konstig och ingen begriper sig på. När jag ser sådana verk, tänker jag, att konsten när det gäller dem måste vara konsten att få någon att betala för konstigheterna. Många konstnärer har haft det kämpigt och blivit berömda först när de är döda och begravda och inte själva fått någon glädje av berömmelsen. Dem är det synd om, tycker jag, men är tacksam över att de funnits. Installationer beriper jag mig inte på och jag undrar om den, som har slängt ut en massa bråte på golvet i en konsthall och påstår att det är konst begriper det heller. Jag vill inte betala inträde till ett museum för sådant. Det finns ju också konstnärer som bara ställer till rabalder, förorenar i naturen och t o m måste ha livvakter för att deras konst retar upp en del av mänskligheten. Dem har jag inte mycket till övers för. Om tycke och smak och vad som är konst eller inte skall man inte diskutera men jag kan inte låta bli att lägga näsan i blöt. Jag ber så mycket om ursäkt. Bojan Man tager vad man haver Ibland står det liksom still i huvudet även på den som lik mig lider av "skrivklåda." Jag skriver mest för att roa mig själv och tycker någon annan att det är roligt så stämmer ju ordstävet "att delad glädje är dubbel glädje." Det finns ett annat orstäv också som säger "att ett gott skratt förlänger livet."Är det sant så kommer min livslängd att ökas med minst ett par månader efter det goda skratt jag fick för en stund sedan. Jag skrattade nämligen så att jag höll på att "kikna" när jag fick bifogade foto på mig själv via datorn av en god vän som fotograferar alla sorters djur i "Vär Herres hage." Denna vän, som jag tidigare talat om har utom fotografiska talanger även en något bisarr humor som ger upphov till många glada stunder. Jag kunde tack vare hennes bild tillämpa dels rubrikens ordstäv och dessutom detta "att nöden är uppfinningarnas moder." Det blev ju ett blogginlägg i dag också. Bojan Vårt dagliga bröd Nu för tiden finns det en förfärlig massa olika sorters bröd. Det talas mycket om surdegsbröd och då skall det helst vara stenugnsbakat och fiberrikt. Det finns sirapslimpor och en massa olika sorters vitt bröd, som folk varnas för att äta men köper ändå. Brödet fraktas långa vägar och har bäst före datum, tillsatser och allt möjligt,som ingen hade en aning om förr. I min Sydsvenska hemstad fanns det för längesedan tre större bagerier. Alla bakade de samma sorters matbröd. Ordet limpa fanns inte i vårt ordförråd. Det fanns grovt, halvfint och fint bröd. Det bakades i formar och såg ut ungefär som på bilden .Man köpte ett litet bröd eller ett stort allt efter behag. Det lilla kostade 25 öre och det stora betalade man 50 öre för. Ville man ha mer "skorpa" på bröden så bakades det runda bröd också stora och små. De kostade lika mycket som de avlånga.Alla bagerier hade butiker i närheten av salutorget och envar husmoder hade sin favoritbagare, Vi barn gillade mest det fina (vita) brödet, men min mor begrep bättre redan på den tiden, så det blev vitt bröd bara på helgerna.Goda vanor grundas i barndomen och jag håller mig fortfarande till det fiberika grövre brödet. Det borde fler göra tycker Bojan Stockholm Nordens Venedig Alla kan vi väl enas om att Stockholm är vackert. Underbart vackert till och med. Jag tröttnar aldrig på att flanera längs stränderna och njuta av solglittret på vågorna och titta på alla båtar som ligger förankrade vid kajerna. Idag då solen sken promenerade jag runt Skeppsholmen. Jag har inte varit där på länge och kunde konstatera att den rustats upp sedan mitt förra besök och nu fanns det bänkar där trötta vandrare kunde slå sig ner och vila benen. Det fanns det inte tidigare. En del av det som kallades Långa Raden hade blivit hotell och restaurang och folklivet blomstrade på denna holme som aldrig förr. Att efter en så trevlig promenad kunna njuta av en kopp kaffe på tremastaren Af Chapman är något som bara vår sköna huvudstad kan bjuda på. Visst gör den skäl för namnet i rubriken. Innan jag blir för lyrisk, kanske jag skall berätta om dagens bild. Så kan man även fotografera vårt förnämliga Stadshus om man vill. Men då får man stå på Söder Mälarstrand med kameran för där finns palmen. Varför jag visar upp bilden? Jo, därför att vi kan vara glada för att ingen kommit på idén att plantera exotiska träd i vår gröna fina stad. Där passar bara det nordiska. Och det är gott nog, tycker Bojan Grönsaker Dagens konsumenter förstår inte hur lyckligt lottade de är som året runt kan gå till butiken och bara välja och vraka bland grönsakerna. Det skall de vara tacksamma för. Allra mest de som är vegetarianer, Jag tror inte ens att det fanns några sådana förresten. Nu kommer jag med min vanliga klyscha och säger att det var annorlunda förr. Det var det faktiskt. På vintern fanns det inte skymten av grönsaker. Djupfrysning var det inte ens tal om. Det fanns ju varken kylskåp eller frysboxar. Men hur klarade man sig då? Jo, på sommaren kunde man frossa i färska grönsaker och på vintern fick man nöja sig med det man kunde lagra i matkällaren. Potatis, morötter och lite vitkål hade de flesta där. Ärtor och bruna bönor torkades ju och kunde köpas i affären efter behov. Gurkor, rödbetor och syltlök gjorde man inläggningar av så att de räckte ända till nästa skörd. Man såg om sitt hus och en välfylld matkällare var husmodern stolt över. Jag har inte sagt ett enda ord om tomater och paprikor. Anledningen är att det inte fanns några.Jag var nog tonåring när jag såg min första röda tomat och trodde att den skulle vara söt och god som ett äpple. Det blev en stor besvikelse när jag bet i den. Sens moral i det här inlägget är att vi skall vara innerligt tacksamma för att vi har det som vi har det och jag vill också att mina medmänniskor ska äta mycket grönt och nyttigt varje dag. Det är hälsosamt. Om frukt skall jag tala en annan gång. Var sak har sin tid. Bojan . Att vara barn förr och nu Nutidens barn har det bra och många är väldigt bortskämda. Man får inte längre aga dem och det är en utveckling i rätt riktning. Däremot tycker jag och flera liktänkande att nu tar de flesta barn alldeles för stor plats och skall vara med överallt och på tider när de borde ha legat i sina sängar och sovit. Är det kalas i hemmet får barnen spela huvudrollen och de vuxna kan vara glada om de kan höra vad bordsgrannen säger. I skolan är lärararen ingen auktoritet och det är sällan någon ordning i klassen för ungarna dräller i kring och det händer att de kallar honom för "gubbdjävul" också. Nu kommer jag med det gamla vanliga att så var det inte förr. Nej det var minsann en enorm skillnad både till det bättre och sämre. I mitt hem skulle barn vara tysta när vuxna talade. Vi fick inte vara med vid matbordet när föräldrarna hade kvällsfrämmande. Äta fick vi göra i köket och snällt krypa i säng och vara tysta som möss. Man skulle niga eller bocka för vuxna och vänta med att tala tills man blev tillsagd. I skolan kunde lärarinnan dra mig i håret och daska till mig med pekpinnen om jag inte satt stilla i bänken. Min man,som gick i en liten byskola berättade att hans lärare var flitig med att använda rottingen och att ungarna var livrädda om deras lärare tagit sig en sup och kom till skolan lite lurig. Då kom rottingen fram och blev ännu flitigare använd. Att sådana metoder inte används längre är tur för dagens barn men det vore väl en nåd att stilla bedja om att det blev ordning i klassen och lite vanlig hyfs på ungarna, I TV går det en serie där riktigt bortskämda ungdomar visar prov på dålig uppfostran men när det gäller dem, tycker jag faktisk, att det är föräldrarna som skall skämmas. Bojan Nu är det dags att tala om frukt Nutidens barn och vuxna kan välja och vraka bland otaliga typer av frukt året runt. Det var inte möjligt när jag var barn. Det som växte i dåtidens trädgårdar salufördes på torget efterhand som det mognade och sedan fanns det ingen frukt. De svenska vinteräpplena förvarades förståndigt och räckte till långt efter jul. När det blev helg kunde man faktiskt köpa årets apelsiner i speceriaffären. Det fanns inga köplador som sålde allting och ytterst liten import. Julapelsinerna var ett undantag. De såldes dussinvis och var en lyx på den tiden. Min mor inhandlade ett halvt dussin och vi syskon fick varsin apelsin på själva julafton. Det var en stor händelse och helgens godis. Eftersom de fraktats till Sverige med båt hade de ingen hållbarhet. Fanns det några kvar i affären efter jul kunde vi barn komma med en femöring och köpa varsin apelsin. Vi kallade dem för "ruttna" men ruttna var de förstås inte utan bara lite defekta, Vi var nöjda med lite och hade inte så stora pretentioner. Nu kan jag äta exotiska frukter året runt. Svenska bär djupfryser man och citrusfrukter finns av olika sorter i överflöd,. Frukt är nyttigt och gott och ett äpple om dagen ska vi äta. Det är bra för hälsan och jag tror att det "kryllar" av vitaminer. Det var nog ont om sådana förr men de fanns antagligen någonstans i kosten vi åt. Lingonsylt använde vi flitigt och jag blev i alla fall frisk och stark av det jag fick till livs. Om det var av lingonen vet jag inte. Bojan Gerotrancendens Är det någon som vet vad rubrikens konstiga ord betyder. Jag tror inte att det i så fall är många. Inte en blekaste aning hade jag heller när det för en tid sedan damp ner en folder i min brevlåda. När jag läst lite började det klarna. Om jag har fattat galoppen, så innebär det att gamla människor med åren, liksom av sig själv blir förnöjsammare och gladare och kan stå ut med både det ena och det andra. Det skall så att säga vara den naturliga utvecklingen, påstår en professor i Uppsala. Om det vore så väl ändå. Jag känner mig inte ett dugg förnöjsam över att allting som man skall göra tar dubbel så lång tid som det gjorde förut eller att jag får springa omkring i lägenheten och leta efter glasögonen för att jag inte vet var jag lagt dem. Jag kanske skulle vara förnöjsam över att jag ser så bra att jag bara behöver dem när jag skall läsa eller för att jag över huvudet kan springa omkring och leta efter dem. Men att förnöjsanhet kommer av sig själv tvivlar jag på, Det gör inte han som lanserade sin teori om gerotrancendens. Det låter för bra, det där med "ålderdomens förnöjsamhet" men jag känner många pensionärer som gnäller alldeles förskräckligt. Inte en enda i min bekantskapskrets känner den minsta förnöjsamhet över att vår lovordade finansminister låter oss betala mer skatt än den arbetande befolkningen. Det gör inte jag heller. Bojan Rustad till tänderna Det har i alla tider funnits modiga kvinnor som har kämpat mot orättvisorna i världen. En har till och med varit med i krig för kung och fosterland, Jag menar förstås Jeanne d´Arc, Hon var inte rädd av sig hon. Jag har nyss läst berättelsen om hennes liv och leverne och är stum av beundran. Själv är jag en riktig fegis och har inte uträttat ett enda hjältedåd i hela mitt liv. Nu är det nog i senaste laget för mig att gå ut i strid för någonting stort och ädelt. Jag får nöja mig med att kverulera lite. Förresten tog Jeannes liv en ända med förskräckelse när hon till slut blev bränd på bål. Otack har varit världens lön så länge man kan minnas. Om jag i våra dagar skulle vilja gå ut i strid för något så skulle det vara för pensionärerna. Det finns massor av dem i Stockholm och jag undrar varför inte de stora teatrarna t ex en vardag i veckan skulle kunna ha föreställning mitt på dagen. Är det en bra pjäs skulle det bli fullsatt det kan jag lova. Titta bara på pensionärsdanserna. De går av stapeln på dagtid och där fröjdar gubbar och gummor av hjärtans lust och går hem och har det lugnt och skönt när det är sängdags. Vi pensionärer har ingen lust att vara ute kvällarna. Tänk er bara hur det skulle se ut om vi skulle vilja trängas med innefolket på Stureplan på nattkröken. Då skulle det bli trångt vill jag lova. Bojan En upplevelse med doft av popcorn idag har jag gjort en ny erfarenhet. Jag har sett tredimensionell film, animerad sådan. Det var en upplevelse vill jag lova. En film för såväl vuxna som barn, de senare försedda med bamsekartonger med popcorn. Förväntningarna var stora hos samtliga. För den okunnige kan jag meddela att man behöver särskilda glasögon för att bli delaktig av nymodigheten. När reklamen var över uppmanades man att ta på sig de glasögon som ingick i priset för biljetten. Jag talar om. bara så att ni vet att det inte är någon idé att pruta på priset och säga att ni har egna brillor. När det började trodde jag inte mina ögon. Man var ju nästan inne i filmen, så att säga. Och om det i filmen kom en stor svart fågel flaxande t ex en korp, duckade jag och höll händerna för ögonen, så levande var det. Biosugna mammor hade med sig barn i koltåldern, men jag tror inte att ungarna uppskattade animeringen till dess fulla värde. Det gjorde däremot mitt biosällskap. Hon skrattade mest av samliga i salongen. Hon har barnasinnet kvar och fick full valuta för biljettpriset. Det fick jag också fast jag skrattar mer inombords. Det här var minsann annat än min barndoms stumfilmsmatinéer med Fyrtornet och Släpvagnen. Tredimensionellt vill jag se mer av. Bojan Allvarliga saker Idag skall jag försöka att vara lite allvarlig och tala lite om en del av de fördelar det innebär att bo i ett civiliserat samhälle. Det påstås t o m att att det är ett välfärdssamhälle vi lever i. Det skall vi vara glada för. Ibland gnäller folk och klagar på sjukvården. äldrevården och det ena med det andra. Äldrevård fanns det i alla fall inte i den "gamla goda tiden". Då kallades det för fattigvård och det var nog inte nådigt att behöva anlita den. Alla har vi väl läst Astrid Lindgrens bok om Emil i Lönneberga. I den får vi veta hur de så kallade fattighjonen kunde ha det l en liten småländsk by. Det var nog inte mycket bättre att bo i en stad för den som började bli orkeslös och inte kunde försörja sig. Tro inte att det fanns folkpension på den tiden. Den kom först långt in på 1900-talet. Det som jag egentligen skulle tala om var alla grejor som de sociala myndigheterna kan utrusta behövande personer med. Det är rollatorer och permobiler och det ena med det andra. Färdtjänst är väl också en bra uppfinning. Idag hade jag en släkting, som inte är så rörlig på besök. Hon åkte färdtjänst både fram och tillbaka. Det funkade perfekt. Det gör det inte alla gånger, sägs det. Ibland kommer bilarna och ibland inte och då är det inte så roligt minsann. Kan det möjligen bero på språkförbistring? Jag har hört att beställningscentralen finns långt ner i Afrika. Är det sant, så är det rena stolligheten. Jag kan också i förbigående tala om att dagens "fattigpensionärer" inte längre får folkpension. Den blev för dyr för folkhemmet och ersattes med den mindre generösa garantipensionen. Jag läser tidningar och har reda på mig, eller hur? Bojan Det behövs lite för att roa ett barn Ibland undrar jag om det är sant det som står i rubriken. Allt roar inte ett barn. Inte nutidens i alla fall. Möjligen när de är riktigt små. Då duger det med urmodiga skallror och lite träkulor och sådant, Större barn har helt andra anspråk och en del av dem har sina rum fyllda med en massa prylar som är mekaniska, elektriska och det ena med det andra. På min tid lekte flickor med dockor och fick man en dockvagn också var man salig av hänförelse. Dockorna var mestadels av tyg och hade glaspärlor som ögon. Näsa och mun var broderade och de flesta var öronlösa. En köpedocka som kunde blunda var inte alla förunnat att leka med. Jag hade en sådan och den fick även lillasyster leka med när hon blev stor nog. Återanvändning gällde mer förr än nu. Man "ärvde" såväl kläder som leksaker av äldre syskon. Pojkarna fick hemsnickrade leksaker av trä och de flestas önskedröm var en riktigt fin gunghäst. De lekte med tennsoldater också och den som kunde gjuta sådana själv var kung bland lekkamraterna. Det var då det. Utomhus hoppade flickorna rep eller lekte med en boll. Pojkarna sparkade på bollen och busade mest. Alla ungar spelade om stenkulor på våren, hoppade hage eller roade sig med andra enkla medel. Så går det inte till nu. Jag vet inte om man kan kalla mobiltelefoner eller datorer för leksaker, men sådana sysslar ungarna med nuförtiden, En sjuåring slår mig med flera hästlängder när det gäller datorkunskap. Bojan Balansen för tredje gången Jag har tidigare berättat om att jag med friskt och glatt humör har deltagit i någon sorts balansövningar. Det som jag glömt att tala om i sammanhanget är att det var ett helt allvarsamt och seriöst pilotprojekt anordnat av inget mindre än själva Socialstyrelsen. Sådant skall man inte skämta om och det har jag faktiskt gjort. Nu kommer eftertankens kranka blekhet för nu fordras det av mig att jag skall skall utvärdera detsamma. Idag kom det nämligen ett kuvert i min brevlåda innehållande två ark frågor om hur jag har uppfattat det hela. Detta naturligtvis för att den som bekostat kalaset ska få veta om det var värt pengarna eller ej. Jag trodde det var min kommun som stod för fiolerna men den höll nog bara med lokal och bjöd på kaffet. Det är jag tacksam för och glad för att jag inte behöver utvärdera det också. Om en stund skall jag lägga pannan i djupa veck och sätta mig ner och besvara alla dessa frågor. Jag är inte van vid enkäter, men någon gång skall vara den första. Jag har ju enbart positiva erfarenheter av att stå på ett ben och öva med bollar, så jag tror att jag skall ge pilotprojektet goda vitsord. Bojan Människans bästa vän Jag har aldrig haft någon hund. Hundvännerna kan inte nog prisa deras förträfflighet.De har säkert rätt. De kan nosa upp narkotika och leda blinda och det ena med det andra. De finns i alla storlekar och fasoner och kan kosta hur mycket som helst om de är är av fin härstamning. Jag min stackare är rädd för hundar och ser jag en sådan som bilden visar går jag långa omvägar. Det ligger nog i släkten att vara rädd för hundar. Jag litar inte på en enda jycke för jag har läst att stamfadern var en varg från början och den sortens djur är ena riktiga bestar det vet väl alla. Du lider av fobi säger vännerna och skrattar gott när jag inte vågar klappa deras hundar. En gång tog jag mod till mig och och skulle rasta grannens hund, format större. Gissa vem som blev rastad. Hunden begrep med det samma att jag inte var någon riktig matte och den visade minsann vem som var herre på täppan. Jag hade fullt sjå att hålla mig fast i kopplet och hinna med i galoppen. Efter den betan rastar jag aldrig hundar mer. Nu när det har blivit populärt med husdjur på ålderdomshemmen, skall jag be att få komma till ett som är hundfritt när det blir så dags.Det blir bäst så för alla parter. Bojan Man är aldrig för gammal för att lära Visdomsorden i rubriken har jag som levnadsregel .Det är ett ordspråk också och sådana kryddar jag ofta såväl mina muntliga som mina skriftliga framställningar med. Jag gymnastikserar min gamla hjärna dagligen genom att läsa och lösa korsord. Alldeles nyss läste jag en vetenskaplig utläggning om äldre personers hjärnor. De är inte mycket sämre än de yngres om man sköter om dem lite. Då bildas det nya hjärnceller undan för undan Det är precis som med gamla välvårdade veteranbilar. Sådana går i gång när man startar dem just för att ägaren aldrig upphört med att trimma dem. Min gamla hjärna trimmar jag ordentligt bland annat med att gå på kurser. I datorkunskap till och med. Är hon inte riktigt klok, gamla människan, säger ni kanske. Det är just vad hon är och roligt har hon också. När det skulle bli ny lärare för kursen oroade vederbörande sig väldigt för hur det skulle gå att inpränta vetande i en så gammal skalle som min. Jag är så klart inte bäst i klassen, men eftersom jag kan sitta och skriva i en blogg så är jag ett bevis på sanningen i ordspråket att man är aldrig för gammal för att lära. Det vill säga om man verkligen vill. Bojan . Livstycket Är det någon som minns det här plagget? Jag tror att det finns fler än jag för ungarna slapp dem inte förrän omkring 1940. Jag avskydde det. Det som jag tvingades bära var inte så modernt som bildens. Det hade strumpeband med hål i och knappar som var isydda både på livstycket och på strumporna. De senare var ett kapitel för sig. På vintern var de hemstickade och av ylle som bara kliade. På sommaren kunde de vara av bomull och det var lite bättre. Då kunde man rent av slippa det förhatliga livstycket och gå "barfota" eller ha sandaler och så kallade "halvstrumpor. På modernt språk är halvstrumpor detsamma som sockor. Egentligen begriper jag inte varför jag pratar om livstycke, men det var antagligen för att jag såg några barn leka och kunde konstatera att de inte bara hade roligt, utan de var klädda i bekväma, praktiska kläder i trevliga färger. De kan vara lyckliga som slipper strumpeband och dåtidens fula, bylsiga kläder. Strumpbyxor är toppen. Det skall både föräldrar och barn vara tacksamma för. Bojan Kondisbesök Det är skillnad på konditorier förr och nu. Nu är det inne att dricka kaffe när man är ute på muséer, varuhus och andra begivenheter. Det finns en uppsjö av "fikaställen" att välja på. Espressobarer bland annat. Jag håller mig till det gamla vanliga bryggkaffet. Förr fanns det bara kaféer och konditorier. De senare var lite finare och det fanns till och med anrika sådana. I min lilla hemstad fanns det inte något som speciellt klassades som anrikt. Skolungdomar hade inte råd med kaffe. När vi festade gick vi på kondis och "tog en bakelse." Vi fick den på en assiett och betalade så klart för den. 20 öre kostade kalaset. Vi tog små munsbitar så att den skulle räcka länge. Det var "fint" att gå på kondis då och lite "damigt" också, tyckte vi på den tiden. Nu dricker jag ofta kaffe på stan och igår tog jag sällskapet med till mitt favoritkondis. Kaffet är gott där och priset kan man inte klaga på heller. Kondiset imponerade på min kaffeälskande vän, som njöt av atmosfären och fotograferade såväl mig som lokaliteterna. Hon vill gå dit fler gånger. Stället har inga anor som kondis, men har sin egen historia, som jag kanske berättar om en annan gång. Bojan Befrielse Fullt så invirad som bildens lilla unge är, var inte jag när jag var liten baby. Jag fick ha armarna fria och var inte insurrad längre än till knäna. Jag har sett värre bilder än den här från ännu längre tillbaka i tiden. Det är inte klokt som de stackars småbarnen hade det. Mina småsyskon var inte bättre lottade de heller. Jag har hjälpt till att linda in dem när Mamma var trött och behövde vila. Jag var visserligen bara handräckning för det hade varit helt ansvarslöst att låta mig sköta hela proceduren. Nu sprattlar småbarnen av hjärtans lust från sin första dag i livet. De är klädda i små gulliga tröjor och strumpbyxor och är hur näpna som helst. Är det inte en trevlig utveckling, så säg? När de blir större slipper de det otrevliga livstycket jag skrev om igår. De har praktiska och bekväma kläder både inom- och utomhus och föräldrarna får frikostiga bidrag av staten att köpa dem för. Det "är strålande tider, härliga tider" skulle Thor Modéen ha sagt om han levat. För den som inte vet vem den mannen är, så talar jag om, att han var en välkänd komiker på "Pilsnerfilmens" tid. Bojan Livet på landet Jag brukar dryfta alla möjliga saker och ting på den här sidan och det händer ibland att jag ger mig in på sådant det hade varit bättre att tiga ihjäl. Om lantliv vet jag inte mycket. Född i en stad känner jag mig inte ett dugg hemma i allt det gröna. Dessutom är jag rädd för alla stora djur. Det brydde sig mina föräldrar inte ett dugg om när de i bästa välmening skickade mig på "grönbete" på somrarna. Det var hos släktingar som hade ett litet jordbruk som bisyssla. Det gick väl bra de första åren när det inte krävdes några insatser av sommarbarnet. Första problemet som uppstod gällde mjölken. Jag vägrade hårdnackat att dricka den vita vätska som kramades ur kons spenar. Mjölk kunde man bara enligt min livsåskådning köpa i mjölkaffären. Det som de bjöd mig på landet spottade jag åt och kallade det föraktfullt för "kopattamjölk." På sydsvenskt tungomål är patte detsamma som bröstvårta eller spene. När jag blev lite större skulle jag förstås göra lite nytta också, men hästen och kossan vägrade jag definitivt att befatta mig med. Grisen ville jag inte alls syssla med. Att mata hönsen passade mig perfekt. De varken bits eller stångas utan är små behändiga varelser som kacklar lite hemtrevligt och utan protester låter husbondfolket äta upp äggen för dem. Alla stadsbarn gillar inte landet. Jag längtade bara hem till kullerstensgatorna. Vi hade sådana på den tiden. Bojan Krigsminne Den som tittar på bifogade bild undrar säkert vad det nu skall bli för konstigheter. Lugn! Bara lugn! Allt skall få sin förklaring i sinom tid. Jag är som bekant rätt ålderstigen och har varit med om en del, bl a två världskrig. Under det första var jag inte gammal men jag minns lite grann. Myndigheterna hade inte vett att påbjuda ransonering så det var ont om mat. "Gulaschbaronerna" köpte upp det lilla som fanns och sålde till hutlösa priser. Envar i min familj kunde blivit "ganska mager om bena tillika om armar och hals." Litteraturkunniga vet väl att det här citatet har jag knyckt från Nils Ferlins valsmelodi och det talar för sig själv. Men vi hade en räddande ängel, en moster med bondgård. Därifrån kunde man få lite tillskott ibland, en räjäl brödkaka, hemkärnat smör, hemystad ost och ett stycke fläsk. Det var högtidsstunder när min far kom hem med förplägnaden. Det kunde komma lite extra matnyttigt ibland från ransoneringsmyndigheterna när de äntligen kommit igång. En gång gick ryktet i min lilla stad att det fanns en sorts extra bröd att köpa i en av butikerna. Lilla jag skickades iväg för att köa. Jag kom hem med två runda, bruna, salta kakor som vi tuggade i oss. Ingen i sydsverige hade smakat så konstigt bröd förut, men är man hungrig går allting ner. Förklaringen fick jag många år senare när jag bodde i Närke. Där återsåg jag samma brunröda kakor. Där kokte man dem i vatten och serverade med vitsås och fläsk. Det var paltbröd vi smaskat i oss torra och knastriga. Men jag tyckte inte att de smakade lika gott som de gjorde sista krigsåret utan både smör och pålägg. Paltbröd med fläsk blev aldrig min älsklingsrätt. Bojan . Bäst före datum Bäst före datum har jag passerat för länge sedan, det är det väl ingen som tvivlar på. Men jag är nog rätt hållbar eller kanske välkonserverad och hänger nog med ett tag till. Sen är det ju det här med bäst före datum på det som är både ätbart och som inte kan förtäras. Jag tror att det har gått till överdrift på både det ena och det andra hållet. Många följer datummärkningen till punkt och pricka och slänger ut en massa god mat fast det inte är det minsta fel på den. Det gör inte jag. Jag luktar och smakar först. Förresten är jag inte uppfödd med datummärkt mjölk inte på lättmjölk heller utan jag är av den gamla skolan som lärt sig att allt skall tas till vara och att mjölken skall vara söt och god. Om den surnade åt man den som filbunke. Det vet inte nutidens barn vad det är en gång. Det smakade faktiskt riktigt gott med socker och kanel på. Den mjölk man säljer nu kan det inte bli filbunke av för den är pastöriserad. Den blir bara äckligt sur när den blir gammal. Till hjälp för den fåkunnige kan jag meddela att pastörisering innebär att man hettar upp mjölken till en viss temperatur under en viss tid för att ta död på bakterier och mikroorganismer och för att den skall hålla sig längre. Jag har läst på. Inga falska budskap här inte. Till sist vill jag påpeka att ju mindre man slänger ju mindre blir sopberget och det är bra för miljön och för ekonomin ocksä. Bojan En vacker höstdag i oktober Idag hoppas jag att alla som haft möjlighet därtill har varit ute i naturen. Det har för ovanlighetens skull varit solsken och vackert väder. För att inte tala om hur vackert det är när träden visar upp alla sina gula och röda färgtoner. Visste ni att de olika färgerna skapas av ämnen i bladen. Vissa finns där hela tiden medan andra bildas när det blir kallt. När bladen sen åldras och dör ramlar de bara av, så enkelt är det. Att tomtägaren inte uppskattar alla blöta löv som ramlat ner på hans gräsmatta är ingenting att förundras över. Han eller hon måste ju räfsa upp dem och transportera bort dem. Om han inte har en kompost förstås. En sådan är ju bra både för miljön och kassan har jag hört. Själv har jag varit ute och strosat i flera timmar. I min del av Storstockholm har vi faktiskt underbara strandpromenader och man blir riktigt lyrisk av att så här på höstkanten kunna njuta av färgprakten hos träden och solglittret på vattnet. Jag fick också se en och annan gräsand som snattrade och guppade i det våta. idag är det mitt lyriska och pedagogiska jag som har talat och det får läsaren vara nöjd med. Bojan I gungan. Att vara i gungan kan också betyda "att vara rund under fötterna" d v s lite "på lyran." Kärt barn har många namn som sagt var och det låter lite bättre än att säga att vederbörande var berusad eller helt enkelt "full." Alla vet väl att nordbon älskar sin snaps och att man sjunger snapsvisor till supen om det ska vara lite festligare. Man har dessutom i dagarna valt ut årets bästa snapsvisa och författaren till densamma har fått pris av Systembolaget. Äras den som äras bör. Apropå snapsvisor så är det många utrikesfödda och turister som tror att "Helan går" är Sveriges nationalsång. Detta av den anledningen att svensken verkligen klämmer i för "Kung och fosterland" när han lovsjunger brännvinet. Ni vet väl också att den svenska snapsen blev världberömd när man döpte om den till "Absolut" och sålde den till utlänningarna i en vackert designad flaska. När den kallades för "Renat" var den inte alls av samma klass. Egentligen skulle jag ha kommenterat dagens bild och inte skriva om berusningsmedel men nu blev det som det blev. Nu skall jag i alla fall komma till saken och berätta varför jag är i gungan. Vid gårdagens promenad kunde jag konstatera att kommunen inte snålar på redskapen till ungarnas förnöjelse. I min barndom fick vi hålla oss med ett rep själv om vi ville gunga. Eftersom jag har barnasinnet kvar provade jag den fina leksaken och det var en stabil grej vill jag lova. Jag riktigt avundades dagens ungar och hade kunnat sitta i den hur länge som helst. Bojan Spel och dobbel Jag är väldigt obegåvad när det gäller kortspel. Jag kan inte ens en gång blanda en kortlek ordentligt. Det kan en del småbarn mycket bättre och om jag spelar kort med släktens barn skrattar de åt min fumlighet, men de tycker att jag är en bra spelpartner för jag förlorar jämt. De försöker lära mig att spela "svälta räv", "skitgubbe" eller något som heter "svarta Maja." Jag förstår inte varför det är så konstiga namn på kortspel men det spelar ingen roll för jag glömmer ändå alltid reglerna mellan varven. Jag har undrat ibland om Spader dam och Svarta Maja är samma sak, men har aldrig vågat fråga för att inte blotta min absoluta okunnighet. Jag vet inte om det ingår i allmänbildningen att kunna spela kort. I så fall är jag inte allmänbildad. Flera personer som jag känner är inbitna bridgespelare och kan ägna hur mycket tid som helst åt att spela i klubbar eller rent av i tävlingar. Bridge lär vara ett spel för begåvade och taktiska människor. Det borde därför kunna vara någonting för mig har jag tänkt flera gånger. Men tillräckligt begåvad för att lära mig spela bridge tycks jag inte ha blivit. De som har försökt har gett upp för jag kan inte hålla reda på vare sig mina egna eller de medspelandes kort. Det beror säkert på att jag hellre sätter mig med en bok än med en kortlek. En del människor klarar av att göra båda delar. Bojan Jantelagen Jantelagen har vi väl alla hört talas om. Den står inte i Svea Rikes Lag utan är en uppdiktad lag formulerad av den norske författaren Aksel Sandemose. Den har fått brett genomslag ändå främst i Skandinavien men också i en del andra länder. Min generation är särskilt påverkade av densamma och har fått sig itutat att man inte får sticka upp och tro att man är någonting. Jantelagen är ingenting för senare generationer för de tar verkligen för sig. Med råge ibland. Lagom är ju bäst förstås, men själv skulle jag gärna velat vara lite kaxigare och inte en mes som undrar "vad folk skall säga", så fort jag skall göra något. Jag gillar nutidens ungar som får vara sig själva och inte behöver bry sig om någon jantelag och alla oskrivna regler som skulle hämmat deras spontanitet. Det är ett framsteg om något. Idag är det mitt pedagogiska jag som talar för jag är inte säker på att nutidens människor känner till att det finns oskrivna lagar som människor varit dumma nog att rätta sig efter utan att vara tvingade därtill. Särskilt jag själv. Någon måste i alla fall ha skrivit ner det som borde fått förbli oskrivet, för jag hittade inte mindre än 10 st helt urfåniga regler, som jag tycker att vi alla bör strunta högaktningsfullt i. Bojan Rosor Idag har det kommit vänliga kommentarer till min blogg. Man skall väl inte kalla det för beundrarbrev. Det vore att ta i. Men det är i alla fall flera stycken personer,som uttalat sig i positiva ordalag om det jag skriver. Det känns glädjande för en gammal tant med skrivklåda. Ett par stycken har till och med hittat humoristiska inslag i mina alster. Då erinrar jag mig jantelagen i stycket ovanför och aktar mig noga för att tro att jag är någonting. Men någonting måste jag ju vara, annars satt jag ju inte här? Jag presenterade mig visserligen i början på bloggsidan, men läsaren tycker kanske att jag borde ha vuxit med uppgiften och blivit någonting bättre. Jag har inte bättrat mig. Jag skall inte bättra mig heller. Jag tänker fortsätta att skriva på samma lite vanvördiga sätt så länge det roar mig och jag orkar och bara för att det är så himla roligt! Idag blir det inget varken pedagogiskt eller om förr och nu. idag vill jag bara tacka alla som vill läsa min blogg. Man skall vara tacksam. Det lärde jag som liten. Vi hörs igen. Bojan Mobiltelefoner Mobiltelefoner har så gott som flesta människor numera, såväl unga som som gamla. Även en del dagisbarn har sådana och kan använda dem minsann. Jag har också en mobiltelefon, exakt en sådan som syns i bild. En "tanttelefon" modell nättare. Ingen stor bumling här inte. Jag använder den så gott som aldrig. Jag känner ingen i min bekantskapskrets som jag behöver prata med när jag är ute på stan eller sitter i tunnelbanan. Det är heller ingen som känner sig föranlåten att ringa mig annat än hemma. En del har "handsfria" telefoner och det ser ut som att de pratar rakt ut i luften. Min kan också bli "handsfri" för det finns en tåt liggande i kartongen för detta ändamål. Den ligger bra där den ligger för om jag händelsevis skall prata i mobilen sätter jag den intill örat och hör på vad det är som sägs. Folk pratar i telefon i mobilen jämt och ständigt från morgon till kväll. De modernaste är som en liten dator också och pratas det inte så pillas det, smsas, fotograferas, googlas och det ena med det andra. Vill man kan man även skuldsätta sig i telefonen och de som gör det borde lyssnat på Göran Persson. Han som sade "att den som sätter sig i skuld är icke fri." Jag har som sagt var en fast telefon hemma. Riktigt fast är den förstås inte. Den jag har kan jag bära omkring i lägenheten, med påföljd att jag glömmer var jag lagt den och sen får lokalisera den med hjälp av signalen vid nästa samtal. Jag följer i alla fall med i utvecklingen och jag skall nog börja ta med mig mobilen när jag är ute ensam. Och helst inte glömma att sätta på den. Bojan Kaffetåren Det vet väl alla att "kaffetåren" är nästan det bästa vi svenskar vet. Man började dricka kaffe i Etiopien för massor av år sedan men till oss svenskar kom det först i slutet på 1600-talet. Sedan blev vi storkonsumenter av den bruna drycken och är nästan värst på att pimpla kaffe i hela Europa. Jag drack inte kaffe förrän jag var i 30-årsåldern. Jag tyckte inte alls att det var gott, inte ens med 2 sockerbitar i. Under andra världskriget var kaffet ransonerat och man fick kuponger och väldigt liten tilldelning. Eftersom jag inte drack kaffe behövde jag inga kuponger och var väldigt populär i bekantskapskretsen. Alla ville åt mina kuponger.Jag kunde sålt dem för dyra pengar men nöjde mig med att bli bjuden på en middag. Maten var ju också ransonerad, så det gällde hushålla med den lilla köttbit man fick i tilldelning. Jag har hört rykten om att det serverades stekta katter på restaurangerna fast det kallades för något annat. Jag har aldrig ätit någon kattstek för jag hade inte råd att gå på krogen. Men det var min kaffedrickning som det skulle talas om. Nu älskar jag kaffe, men jag vill ha en mjölkskvätt i och inget socker. Det där med "latte" begriper jag mig inte på. men sådant lapar folk i sig ur stora pappersmuggar mitt ute i gatan t o m. I min barndom drack kaffetanterna på fat och hade en sockerbit i munnen. Man drack "på bit" kallades det. De "sörplade" och blåste på det om det var för varmt och tyckte att de uppförde sig mycket salongsmässigt. Jag tror inte att de skulle varit uppskattade gäster på dagens kondis. Vi har nya seder men kaffetåren är som det sägs den bästa utav alla drycker. Det finns en fortsättning på denna slogan också om att kaffet styrker kroppen och livar själen och det är då sant som det är sagt. Bojan Ransonering Jag har berättat någon gång att när första värlskriget hade pågått ett tag hade vi matbrist i Sverige därför att man började ransoneringen alldels försent. När det andra världkriget var ett faktum var myndigheterna klokare och så gott som allting ransonerades, även kläder och skor samt bensin. Man hade en hel kortlek att hålla reda på och ingenting fick"frysa inne." Gick du på restaurang måste du lämna ifrån dig kuponger om du ville äta ransonerad mat, I annat fall visste du inte vad det var som låg på tallriken. Den som hade småbarn fick särskilda kuponger för ungens behov. Det var ett pysslande och kalkylerande i alla hushåll. Kaffetanterna hade det värst. 13 gram per vecka och person räckte inte långt men det fanns surrogat av alla de sorter att ta till i nödfall. Eftersom jag inte drack kaffe hade jag inga som helst bekymmer med kaffekupongerna. Det räckte att hålla reda på alla de andra. Fisken var inte ransonerad, men det fanns ingen att köpa så det kvittade. Jag stekte ofta något som jag kallade för "minatyrsill." Det var små ynkliga fiskar som var 3-4 cm långa och dem åt man med ben och allt, för vem kunde stå och rensa sådant smått "krafs". Efteråt fick jag höra att det hette skarpsill. Sådana fiskar skall det bli ansjovis av, fast jag är säker på att de största redan var bortsorterade för att läggas i burk och att jag fick köpa de som inte höll måttet. Bilarna gick på gengas och det eldades i aggregaten så att det stod härliga till. När jag tänker på den tiden känner jag mig riktigt upprymd. Det är riktigt roligt att berätta om "den gamla goda tiden." Bojan Fantasier Jag har begåvats med fantasi. Var den kommer ifrån har jag ingen aning om. Om jag inte haft denna förmåga att hitta på ord så skulle jag inte kunnat blogga. Ingen kan dock förneka att jag kommer med en del fakta ibland. Då är det mitt pedagogiska jag som talar. Ibland är jag i nutiden och en annan gång går jag tillbaka till historisk tid. Allt för att försöka underhålla läsaren. Läsare tycks jag ha för det talar redaktionen för Min sida o