Sverige och Marocko ska nu samarbeta för att lösa frågan om de hundratals nordafrikanska gatubarn som rör sig i svenska storstäder. Det meddelade inrikesminister Anders Ygeman (S) förra veckan. Målet är att de unga ska återvända till sina hemländer.

Förhoppningsvis blir processen snabb och är lyckosam, men det är bara en förhoppning. Under tiden larmar polisen om att situationen på många platser i storstäderna har blivit både akut ansträngande och djupt demoraliserande.

Ansträngningen beror på att det finns individer i denna grupp som är mycket brottsaktiva; det handlar om stölder, rån, våldsbrott och sexualbrott. Den tid som måste läggas på detta tränger undan annan verksamhet.

När ett gatubarn grips, kommer det demoraliserande: eftersom det ofta är omöjligt att fastställa identitet och ålder, och den gripne uppger sig vara barn, är han snabbt ute på gatan igen. Han är ute "innan bläcket har torkat", säger en polis. En annan uttrycker det som att den misstänkte är ute på gatan igen snabbare än den polis som tog in honom. Det svenska rättssystemet tycks inte vara förmöget att hantera brottslingar utan personnummer.

Kanske måste lagar ändras för att rättsstaten ska få kontroll på denna nya situation. Men frågan är hur väl rättsväsendet använder de verktyg den har.

DN har berättat om en ung algerier som knivskar en kvinna i ansiktet i november. Åklagaren kunde bevisa att mannen visat upp ett pass i Tyskland med födelseår 1986. Brottsoffret och hennes väninna sa att han sagt att han var 22 år. Tandundersökning tydde på att han var mellan 17 och 21 år. Trots det beslutade Södertörns tingsrätt att det inte kunde bevisas att han var äldre än de 16 år han uppgav för domstolen att han var.

Som följd dömdes han till ungdomsvård och släpptes ur häktet. Nu har han häktats igen eftersom åklagaren har fått uppgifter från Algeriet om att gärningsmannen är född 1992.

Principen att hellre fria än fälla är god, men om det räcker med att man säger att man är ett barn för att gå fri, är det också ett hot mot rättssäkerheten.

Den rådande ordningen gör att brottsoffer ser rättvisan hångrina tillbaka. Förtroendet för rättsstaten undergrävs hos allmänheten.

Det är också en jämställdhetsfråga. När polisen berättar i medier om var gatugängen håller till är det nog många kvinnor som gör en mental bock i kanten: "En plats att undvika, om man är ensam."

Dessutom sliter gängen som sagt på polisen. Det är illa i ett läge då polisen redan är överansträngd, många funderar på att lämna yrket och alltför få är sugna på att bli poliser.

Medicinsk åldersbedömning måste göras i alla tveksamma fall. Man borde fundera på om inte en misstänkt borde åläggas att troliggöra sin ålder. Och de som är barn, och som har begått brott, måste bort från gatorna. Hur, är svårt att säga. Detta är en alldeles ny situation och den kräver nytänkande.

Läs också:

Ålderstest är bra för barn

Följ Expressen ledare på Facebook för fler ledare och krönikor