Var fjärde svensk uppger att de i dag skulle rösta på Socialdemokraterna om det vore val i dag. Det är sensationellt många S-väljare när man ser till de faktiska omständigheterna.

Partiet har en partiledare som är en kompromisslösning. Löfven har som bekant aldrig suttit i riksdagen eller ägnat sig åt partipolitik på riksnivå. Så har han också stått för en hel del nybörjarmisstag, inte minst när det gäller valet av ministrar.

S saknar erfarenhet av koalitionsregerande i modern tid. Det har märkts i den tafatta hanteringen av frågor som Bromma flygplats, Saudiavtalet och Förbifart Stockholm.

S har ändå valt att samregera med ett Miljöparti som aldrig suttit i regeringsställning och som återkommande uppträder som om man fortfarande var ett riksdagsparti i opposition. Åsa Romsons offentliga gräl med landsbygdsminister Sven-Erik Bucht om vargjakten är bara ett exempel.

Stefan Löfven verkar inte trivas på jobbet. Det är onekligen en oerhörd tung utmaning att som partipolitisk rookie upphöjas till statsminister vilket också syns i offentligheten. Partiordföranden har inget politiskt projekt, mer än det utopiska om EU:s lägsta arbetslöshet 2020. Hans ledarskap saknar ideologisk entusiasm. Reinfeldt ville verkligen förändra Sverige, vad vill Löfven?

Magdalena Andersson verkar inte heller trivas med uppdraget. Partiets finansminister är anmärkningsvärt frånvarande i den dagspolitiska debatten. När Anders Borg prenumererade på plats i teve på bästa sändningstid kommer Andersson ut från tjänsterummet på riktigt bara två gånger om året - på hösten när ordinarie budget presenteras och så i april när det är dags för vårbudgeten.

Stefan Löfven kan tacka sin lyckliga stjärna för att det politiska motståndet är så oerhört svagt, annars hade partiet för länge sedan varit under 20 procent. Moderaterna har en partiledare som står och läser mekaniskt innantill i riksdagens partiledardebatt. Vi kan konstatera att Anna Kinberg Batra långtifrån har vuxit in i rollen som partiledare. Och ännu längre är avståndet till uppgiften som oppositions- och alliansledare.

S har var fjärde väljares förtroende trots att partiet står fullständigt svarslös inför flyktingkrisen. Löfven vill ha blocköverskridande beslut, men vilka är då Socialdemokraternas konkreta förslag?

Partiledare Löfven har abdikerat från politiken och outsourcat den till myndigheterna. Det är polisen som förväntas besluta om gränsskyddet och det är Migrationsverket som får diktera villkoren i frågan om tillfälliga uppehållstillstånd.

Stefan Löfven har ingen trovärdig plan för hur integrationen ska förbättras och flyktingar snabbare komma ut i arbetslivet. Kommunernas socialbidragsbudgetar kommer att sprängas och kommunalskatterna chockhöjas. Högre skatter på jobb innebär i sin tur att ännu färre nya jobb skapas.

I regeringsställning brukar socialdemokratiska partiledare säga att de är stolta, men inte nöjda. Löfven kan dock vara extremt nöjd över att ha var fjärde väljare. Än så länge.