Arbetslinjen blev ett begrepp som fick stort genomslag i valrörelsen 2006. Kopplat till det blev begreppet utanförskap.

Moderaterna, som då hade börjat kalla sig Nya Moderaterna, använde begreppen mot Göran Perssons S-regering för att framhålla att många inte arbetade.

Den officiella arbetslösheten var runt 400 000. Det var en historiskt sett hög siffra, även om den var flera hundra tusen lägre än den nivå som Göran Persson fått ta över efter Carl Bildts borgerliga regering som finansminister i nya S-regeringen 1994.

Nya Moderaterna och deras allierade i alliansen ville framhålla att många inte arbetade. Antalet och andelen personer som var sjuka eller pensionerade i förtid och hade ersättning från systemen gällande sjukersättning och pension hade ökat de tio åren fram till 2006. Sammanlagt var det över en miljon personer som inte arbetade. Av dem var en minoritet, runt 400 000, arbetslösa.

Även om en gråzon fanns, med studenter och yngre personer som inte funnit sin plats i arbetslivet, så gav begreppet utanförskap och siffran drygt en miljon uppmärksamhet.

Den borgerliga oppositionen kunde utmåla Perssons S-regering som misslyckad, trots att under dess tolv år budgetunderskott och statsskuld minskats. Ja, det rådde rent av budgetöverskott på 70 miljarder kr 2006.

Saneringen av de statsfinanser som Carl Bildts borgerliga regering kört i botten 1994 hade varit framgångsrik. Tyvärr så hade den offentliga sektorn fått strama åt, vilket gått ut över arbetstillfällen och kvalitet inom vård, skola och omsorg.

Med lite mindre hårdhänt och mer långsam sanering av statsfinanserna 1994 till 2006 kanske fler hade haft arbete i de viktiga sektorerna vård, skola och omsorg, där det finns en stor efterfrågan på arbetsinsatser.

Borgarna vann valet 2006 och genomförde en rad skattesänkningar. De var dels sådana som inte påverkar hur många som är i arbete, som skatt på fastigheter, förmögenhet och bolag. De var dels de så kallade jobbskatteavdragen som de i arbete fick, men inte arbetslösa och sjuka, eller för den delen studenter eller pensionärer.

Ersättningarna i a-kassan och sjukförsäkringen försämrades och reglerna för att få ersättning skärptes. Teorin bakom det var att det skulle göras ekonomiskt svårare att inte arbeta. Sjuka och arbetslösa skulle därmed ta sig samman och skaffa sig arbete.

En mindre effekt gav denna politik de första två åren till hösten 2008, då konjunkturen var god. Men tydligaste effekten av borgarnas politik var att de som hade det bra, med arbete, god inkomst, värdefulla fastigheter och förmögenhet, fick mer pengar till följd av sänkt skatt.

Den sänkning av skatt som låginkomsttagare fick åts upp av höjd a-kasseavgift och andra höjningar som berodde på alliansregeringens politik.

På torsdagen kom Statistiska centralbyrån, Scb, med statistik över antalet och andelen arbetslösa i juni. De har minskat med 37 000 jämfört med för ett år sedan. Fortfarande är dock över 400 000 arbetslösa, eller 8,5 procent med Scb:s sätt att räkna. Nivån är 0,7 procentenhet lägre än i juni i fjol.

Den borgerliga regeringen hoppades att fler skulle ta jobb i främst privat sektor och till lägre lön då de fick sänkt skatt i jobbskatteavdragen. Så blev inte fallet i någon större utsträckning.

Den S-ledda regeringens politik har inte hunnit få effekt. I juni gällde fortfarande de borgerliga partiernas budget, som de och Sverigedemokraterna röstat fram.

Den S-ledda regeringen måste se den offentliga sektorn som en jobbskapare. Där finns många och stora behov att möta.

Skattenivån är dessutom den lägsta i Sverige på 40 år, så det finns möjlighet att höja skatter för att anslå mer pengar till offentliga sektorn, gärna i kommuner och landsting. Att avskaffa det femte jobbskatteavdraget skulle ge cirka 15 miljarder kr.

Jobb i företag i privat sektor är bra. Men den offentliga sektorn har varit satt på svältkur i 25 år och skulle behöva mer pengar via skatterna för att tillmötesgå särskilt de stora behov av vård och omsorg som finns där.