Jusprofessor Karl Harald Søvig påpeker at myndighetene stadig gjentar at tvangsbruken skal reduseres.

– For å måle om tvangsbruken går opp eller ned, er vi avhengig av at den statistikken som føres på institusjonene er mest mulig nøyaktig. Det er prisverdig at VG har gjort denne gjennomgangen, men det er et tankekors at denne statistikken ikke allerede er laget av sentrale helsemyndigheter.

– Tyder på svikt

Søvig sier han har forståelse for at feilføringer kan skje i en hektisk arbeidshverdag.

– Men tvangsbruk innen det psykiske helsevernet er et av velferdsstatens mest drastiske virkemidler. Da må samfunnet både kunne forvente at statistikken føres så nøyaktig som mulig, og ikke minst at selve tvangsbruken er innenfor de rammene som Stortinget har satt. VG sine tall tyder på svikt på begge disse to områdene.

Klinikksjefene understreker at tvangsmidler alltid benyttes som siste utvei, men at avveiningene kan være krevende.

– Det er klart grensetilfeller der det er vanskelig å avgjøre om en situasjon faller innenfor de kriterier som loven setter for å gjøre tvangstiltak. Vår praksis og våre prosedyrer er selvsagt i henhold til lov og forskrift. Likevel ser vi at fagfolk tolker dette forskjellig og har forskjellig praksis, sier avdelingssjef Carsten Bjerke ved Blakstad psykiatriske avdeling i Vestre Viken.

Sørlandet sykehus fikk kritikk fra Sivilombudsmannens forebyggingsenhet i fjor da en pasient ble liggende å sove i belter gjennom hele natten. Klinikkdirektøren sier at disse vurderingene kan være vanskelige.

– Erfaring med pasienten kan gjøre at vi vurderer at det er en stor risiko for at utageringsepisoden fortsetter når pasienten våkner. Det må vurderes fra sak til sak, for det er en risiko for å havne i en situasjon der man fortsetter tvangsmiddelbruk der det ikke hadde vært nødvendig, sier Vegard Ø. Haaland.

Gjør akutte vurderinger

Klinikksjef Martin Veland ved Lovisenberg diakonale sykehus er enig med juristene i at det ikke er åpning i loven for å bruke belter fordi pasienten ønsker det selv.

– Har du en pasient som ber om belter har du en terapeutisk utfordring, sier han.

Klinikkdirektør Kenneth Eikeset ved Helse Fonna HF understreker at det ikke er noen praksis for å bruke transportbelter utenfor institusjon, og at rømningsfare ikke er legitimert som begrunnelse for å ta i bruk belter.

Sykehuslederne understreker at deres ansatte må ta vurderinger i akutte situasjoner, og at praksisen aldri er å gjennomføre tvangstiltak forebyggende av hensyn til personalet.

– Samtidig sier loven at belter kan brukes for å hindre skade, og når vi har pasienter som vi kjenner til at har alvorlig voldsrisiko og kanskje har en historikk med grov vold og drap, så må det være rom for å gripe inn på et tidlig tidspunkt før de alvorlige hendelsene skjer, sier avdelingsoverlege Carsten Bjerke ved Vestre Viken.

– Må rettes på

Avdelingsdirektør i Helsedirektoratet, Gitte Huus, sier at helseforetakene selv har ansvaret for å følge lovverket og opptre faglig forsvarlig. Helsedirektoratets hovedoppgave er å ha oversikt over hvordan tvang brukes, samt veilede sykehusene i hvordan lovverket skal tolkes.

– Forskere og jurister sier at VGs funn viser flere hundre lovbrudd og sterkt omstridte beltelegginger i protokollene. Hva tenker du om det?

– Tvangsbruk er veldig inngripende for den enkelte og det er veldig viktig at vi har god dokumentasjon på måten tvang blir utført på. Hvis det viser seg at det er lovbrudd eller ikke ført riktig, så må det rettes på. Vi kan ikke ha sånne typer variasjoner eller manglende dokumentasjon, sier Huus til VG.