Vi har en kirke som ikke tåler alvoret i Bibelens budskap | Espen Ottosen

Espen Ottosen Informasjonsleder, Norsk Luthersk Misjonssamband

19. sep. 2019 22:00 Sist oppdatert 20. september 2019

Mitt inntrykk er at stadig flere i Den norske kirke synes det enkleste er å avvise, eller i det minste fortie, muligheten for at ikke alle vil bli frelst, skriver Espen Ottosen. Illustrasjonsfoto: Dan P. Neegaard

Utfordringene i et avkristnet Norge står i kø for den som vil bruke en talerstol i Den norske kirke til omvendelsesforkynnelse.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Debatten har vært intens og langvarig etter at Alv Magnus var gjestepredikant i Råde kirke i februar. Det skyldes at Den norske kirke er dypt splittet i svært mange teologiske spørsmål.

Hver eneste søndag avholdes hundrevis av gudstjenester i regi av Den norske kirke. Likevel blir sjelden noe sagt som når riksmediene. Årsaken er antagelig at prester og predikanter stort sett er forsiktige og milde – kanskje også litt svevende.

Alv Magnus var imidlertid tydelig. Han snakket alvorlig om konkrete (og omstridte) synder – som abort, heterofilt samboerskap og homofilt samliv. Og han ville få frem alvoret i at den som ikke er omvendt, går mot en evighet uten Gud.

Espen Ottosen er teolog og filosof og informasjonsleder i Norsk Luthersk Misjonssamband Trygve Indrelid



Det paradoksale er at ingenting av det Magnus sa, kan betraktes som sære teologiske standpunkter. I sak er jeg enig med ham i absolutt alt. Det samme gjelder antagelig for hundrevis av prester.

Så hvorfor ble det likevel bråk? Min påstand er at det skyldes at Den norske kirke i dag holdes sammen av ideen om at uenighet om store og viktige spørsmål ikke er særlig alvorlig. Og akkurat det perspektivet utfordret Magnus.

Advarsel fra biskopen

Debatten om talen til Alv Magnus er blitt ekstra opphetet på grunn av biskop Atle Sommerfeldts reaksjon. Han skrev nemlig et brev til hele bispedømmet i august der han advarer imot å slippe Alv Magnus til på kirkens talerstoler. Slikt vekker oppsikt når 73 år gamle Magnus hele sitt liv har tilhørt Den norske kirke og i en mannsalder var lederen for den norske avdelingen av den verdensomspennende misjonsorganisasjonen Ungdom i Oppdrag (UiO).

Biskopens brev er krast og inneholder spissfindige anklager som er svakt begrunnet. For eksempel påstår biskopen at forkynnelsen til Magnus både var «utenfor en luthersk antropologi og frelseslære (…) og sterkt preget av ny-calvinisme».

I Dagsnytt 18 i august var budskapet hans at de som kommer til Den norske kirke, «skal slippe å bli fortalt at man går til helvete hvis man ikke endrer legning». Men ingenting i talen til Magnus gir grunnlag for en slik påstand.

Kirkens store bredde

Det er et faktum at Den norske kirke har en stor bredde. Mange prester, proster og biskoper forkynner annerledes om Guds dom enn Alv Magnus. Noen slår utvetydig fast at Gud kommer til å frelse alle mennesker uansett hva de tror

Dette er et synspunkt som, for å si det forsiktig, er i konflikt både med en rekke bibeltekster og med de lutherske bekjennelsesskriftene.

Like fullt hører det til sjeldenhetene at biskoper griper inn overfor slik forkynnelse. Derfor vekker det berettiget oppsikt at Sommerfeldt trakk frem et kjetterstempel i møte med forkynnelsen til Alv Magnus.

Kastet i ildovnen

Teksten som Alv Magnus talte over, var av det alvorlige slaget. Den handlet om lignelsen om «ugresset i åkeren», hvor Jesus avslutter slik: «Og slik som når ugresset blir sanket sammen og brent på ilden, slik skal det gå ved verdens ende: Menneskesønnen skal sende ut sine engler, og de skal sanke sammen og ta bort fra hans rike alt som fører til fall, og alle som gjør urett. Så skal de kaste dem i ildovnen, der de gråter og skjærer tenner».

Dette er en av mange bibeltekster om at mennesker kan bli stående utenfor når Gud en dag skal holde dom. Magnus brukte teksten til å forkynne at de som «gjør urett» må omvende seg – altså angre sine synder og søke Guds nåde.

Så kan vi spørre: Kommuniserte talen til Alv Magnus dette budskapet på en god måte? Selvsagt kan en prest eller predikant si «de riktige tingene» på en provokativ eller ensidig måte. Det synes klart at talen er blitt oppfattet svært ulikt. Også tilhørere som teologisk står nær Alv Magnus har kritisert måten han kommuniserte på.

Nedlatende forkynnelse

Utfordringene i et avkristnet Norge står i kø for den som vil bruke en talerstol i Den norske kirke til omvendelsesforkynnelse. Et slikt budskap kan lett oppfattes som nedlatende, som om forkynneren står Gud nærmere enn dem som sitter i kirkebenkene.

Hovedbudskapet knyttet til årets kirkevalg var at det er rom for både tvil og tro i Den norske kirke. Også de som sjelden møter opp til gudstjeneste, får tydelig beskjed om at de er fullverdige medlemmer og bør bruke sin stemmerett. Det viktige er at de er døpt. Troen skal ingen sette seg til dommer over. Jeg kan forstå at budskapet om omvendelse i en slik kontekst kan oppleves som overraskende.

Enda mer provoserende kan det være hvis konkrete synder blir nevnt. Noen vil lure på om presten rangerer ulike feiltrinn og menneskelige svakheter. Det gjelder ikke minst hvis etiske stridsspørsmål blir adressert. Det blir neppe ramaskrik om en prest slår fast at baktalelse er en synd som kristne bør holde seg unna. Men å si noe slikt om pornobruk, sex før ekteskapet eller homofilt samliv kan oppleves som en provokasjon.

Hallesby og helvete

I 1953 holdt Ole Hallesby en tale der han advarte tilhørerne mot helvete. Det ledet til en lang og opphetet debatt. Alv Magnus formulerte seg nok mer avdempet enn Hallesby, men temaet er langt på vei det samme. Og mange spør: Går det virkelig an både å forkynne at Gud er god og at mennesker kan gå fortapt?

Mitt inntrykk er at stadig flere i Den norske kirke synes det enkleste er å avvise, eller i det minste fortie, muligheten for at ikke alle vil bli frelst. Utfordringen er at troen dermed blir triviell. For da har det egentlig ikke noen betydning hva mennesker tror eller hvordan de lever. Heller ikke etisk uenighet blir særlig alvorlig.

Helt annerledes oppleves imidlertid situasjonen for dem som fortsatt mener – som Alv Magnus og undertegnede – at å avvise Gud og hans vilje kan få evige konsekvenser.

Riktignok vil vi overlate dommen til Gud. Vi ønsker også å si tydelig at uansett hvor mange skritt et menneske har tatt bort fra Gud, er veien tilbake aldri mer enn ett eneste skritt.

Men alvoret forsvinner ikke fordi vi tror på nåden. Det er og blir alvorlig å forsvare handlinger eller synspunkter som tydelig strider mot Bibelen.

