Under min tonårstid hade jag ständigt mött röda politiker som påstod sig tala i mitt intresse. De talade om höjda bidrag, fler fritidsgårdar och nya miljonprogram. Mer av allt det jag av erfarenhet visste inte fungerade. I Expressen (7/7) gör socialdemokraten Sara Abdollahi samma gamla vänstermisstag och påstår att det är just mer av samma medicin som behövs. Det ropas återigen efter nya miljonprogram.

Men ett nytt miljonprogram är det sista som behövs.

Jag är stolt över att vara med i ett parti som vill bygga bort utanförskapet - inte bygga nytt utanförskap.

Vi kristdemokrater ser att lösningen på bostadssituationen är att bygga på ett sätt som gör att boendeformerna finns blandade i samma områden. Ett exempel på hur vi har fått en större mångfald i områden vars upplåtelseformer tidigare var helt segregerade är att ge även människor i förorten möjlighet att äga sin bostad.

En av de viktigaste åtgärderna för att minska segregationen är att göra det säkert att bo i miljonprogrammen. En åtgärd som vänstern motarbetar. Det finns en avgrundsdjup skillnad i synen på brottsligheten mellan oss som hade den närvarande runt husknuten och socialdemokratiska företrädare. Min verklighet handlade om att kartlägga de säkraste vägarna hem för att undvika bråket som var runt fritidsgården vid centrum, det var att få höra att det är telefonkö till 112 när man ville att polisen ska komma och stoppa en misshandel och det var skräcken att se sin egen port som brottsplats på "Efterlyst" när de letade efter en våldtäktsman. När jag menade att vi behövde fler poliser utmålades dessa av vänstern som onda. Vänsterbudskapet var att lösningen hette fler fritidsgårdar. För oss på plats blev denna verklighetsbeskrivning nästintill skrattretande.

Den kanske allra största boven i utanförskapsdramat är de låga förväntningarna och det monotona budskapen om högre bidrag som enda räddning. Det befäster bilden om hopplöshet som tyvärr är alldeles för vanlig mentalitet i dessa områden. Sverige är delvis segregerat och det finns hinder för att ta sig ur utanförskapet. Ett av de största är problemet att ta det första steget in på arbetsmarknaden. Höga ingångslöner, turordningsreglerna i Las och en misslyckad skola försvårar för människor att ändra sin livssituation och skapa sig en plattform i samhället.

Det är vårt ansvar att sänka trösklarna, vilket vi unga kristdemokrater kämpar varje dag för att göra. Men det handlar just om trösklar, inte stängda dörrar.

Precis som många andra som påstår sig tala för förortens bästa bor Abdollahi i Stockholms innerstad. Både hon och jag är levande bevis för att livet inte är kört bara för att man är uppväxt på "fel plats" under "fel förhållanden". Problemet finns för de som tror på Abdollahis budskap om hopplöshet. Det är de som stannade kvar och gav upp.

Det är inte någon förtryckande överklass på andra sidan stan som håller människor i utanförskap. Det är förortens självutnämnda frälsare som inte bara ropar "ge upp!" utan också vill ha mer av samma misslyckade vänsterpolitik som skapat utanförskapet från första början.

Sara Skyttedal, Förbundsordförande KDU