Vy över Gällivare.

Foto: Julia Lindblom

Att resa med buss mellan Kiruna och Gällivare tar omkring en och en halv timme. I riksmedia är det Kirunas stadsflytt som stått i fokus, men också staden Gällivare genomgår sedan flera år omfattande stadsomvandlingar. När man står på torget i Malmberget blir detta påtagligt. Järnvägsgatan kantas av gapande tomma butikslokaler och i ett hörn ligger den en gång så populära restaurangen Malmberget. Folkets hus har stängt, liksom Folktandvården och Posten som legat i samma byggnad. Men fortfarande är simhallen och sporthallen i drift, och så Konsum förstås.

– Samhället har gett plats åt gruvdriften, men för oss som arbetar under jord har arbetsförhållandena de senaste åren försämrats drastiskt. Vi är många som offrar våra kroppar, men är inte värda någonting i företagets ögon, berättar en person som arbetar som lastare i Malmberget för mig.

Vi är många som offrar våra kroppar, men är inte värda någonting i företagets ögon.

Lastare på LKAB i Malmberget

Arbetare jag talar med vittnar om hur arbetsmiljön under jord på LKAB under de senaste åren blivit ohållbar, med ökad tung fysisk belastning och förlängda arbetsdagar. LKAB har de senaste åren haft fokus på produktiviteten. Lastare under jord förväntas lasta en viss mängd i timmen, vilket gjort att säkerheten i vissa fall blir lidande. Man hinner inte följa alla säkerhetsföreskrifter och det är lätt att man slarvar med avspärrningar eller lastar i höga gasvärden. Arbetare som följt säkerhetsföreskrifter har i sin tur anklagats för maskning.

Skiften har lagts om så att arbetsdagen ökat med nästan en tredjedel av den ursprungliga arbetstiden. Om körpassen tidigare varit utspridda över en månad arbetar man nu i stället varannan vecka intensivt, vilket resulterat i tung fysisk belastning för lastarna. Det längre matuppehållet på två timmar och 15 minuter, som kombinerats med annat arbete – och som behövs för att återhämta sig för en effektiv körning – har bytts ut mot en 36 minuter lång matrast.

Sex lediga dagar, som man arbetat in och kan ta ut när som helst under året, har försvunnit för arbetarna på raset. Samtidigt har företagshälsovården Previa som tidigare fanns innanför LKAB:s grindar flyttat in till Gällivare, vilket försvårat möjligheten att snabbt få tillgång till vård i samband med arbetsskador. Dessutom saknas många gånger fungerande kommunikationsnät mellan arbetarna, vilket ökar riskerna vid eventuella bränder.

Många upplever det som att företaget inte lyssnar på sin personal.

Tomas Larsson, klubbordförande för Gruvfyran i Gällivare

Tomas Larsson är klubbordförande för Gruvfyran i Gällivare. När jag ringer upp honom och berättar om vittnesmålen från arbetarna blir han inte förvånad.

– De som gör jobbet bäst, som sitter i maskinerna och som kan yrket har inte fått vara med att utforma den optimala arbetsdagen – både för produktion och arbetsmiljö, säger han och fortsätter:

– Många upplever det som att företaget inte lyssnar på sin personal. Det har skapat en stor besvikelse hos oss och många har slutat på LKAB de senaste åren.

Han berättar att arbetare från andra företag förut sökte sig till LKAB, men att utvecklingen i dag går i motsatt riktning och att man måste börja fråga sig varför. Samtidigt behåller LKAB sina vikarier alltför länge utan att fastanställa dem, vilket innebär att många inte vågar säga ifrån av rädsla för att förlora jobbet.

– Vi har frispråkiga personer som talar om säkerheten. Då kanske man åkt in på ett samtal, ja till och med fått en erinran, säger han och fortsätter:

– LKAB är ett företag som gör miljardvinster, det går inte med röda siffror. Därför undrar man över de här besparingspaketen, och att man inte i stället premierar säkerheten och önskemålen från sin personal.