Lokaltidningen Mitt I rapporterar om det omfattande problemet med bajshögar på gator och torg i Kista centrum. Ansvarslösa hundägare? Nej, det är mänskliga fekalier.

"Man skäms och vill inte ta hit vänner på besök eftersom man måste passera alla de här platserna", säger Ingers Baggers som bor mitt i Kista centrum. Hennes bostadsrättsförening har samlat in en protestlista med drygt 400 namnunderskrifter mot bajsandet och nedskräpningen.

Baggers har med sin kamera dokumenterat högarna: i trappuppgången, i hissen och på gator och gångvägar. En av hennes grannar berättar om hur hon har börjat ta omvägar för att slippa se folk sitta på huk och göra sina behov. En ingenjör vid Stockholms trafikkontor säger att ytorna måste desinficeras för att motverka eventuell spridning av hepatit och salmonella.

Ingenstans i artikeln nämns något om vilka det är som bajsar. Trots att många läsare nog tar för givet att det huvudsakligen handlar om tiggande EU-migranter.

Här finns ingen nolltolerans från de ansvariga för ordningsmakten, utan tvärtom största tolerans. Det offentliga rummet är numera belamrat med sopsäckar, madrasser, filtar och varuvagnar. Och, som sagt var, med bajshögar.

Jag vill absolut inte ha något tiggeriförbud. Men den utbredda flatheten inför de problem som följer i tiggeriets spår riskerar att få allvarliga konsekvenser. När kommun och stat sviker kan vi få en situation där människor börjar vilja "ta saken i egna händer". Vi har redan sett vedervärdiga exempel på fysiska attacker eller spottloskor på fattiga och utsatta tiggare.

I miljöbalken stadgas det: "Den som med uppsåt eller av oaktsamhet skräpar ned utomhus på en plats som allmänheten har tillträde eller insyn till döms för nedskräpning till böter eller fängelse i högst ett år."

Nej, tiggarna har naturligtvis inte några 800 kronor för att betala en nedskräpningsförseelse.

Det är själva uppgivenheten i sig som utgör det största problemet. I fattigdomens namn kan människor ta sig friheten att ockupera mark, bygga kåkstäder, bygga sopberg och skräpa ned på gator och torg utan att någon lyfter ett finger. Sverigedemokraterna bara tackar och tar emot.

Var finns då alla de ordningsvakter vars uppgift det är att "medverka till att upprätthålla allmän ordning"? Ja, inte i Kista i alla fall.

I Stockholms stad råder nolltolerans mot felparkeringar. Det fullkomligen kryllar av övernitiska parkeringsvakter. En vän till mig hade parkerat blott 50 centimeter för nära ett sällan använt övergångsställe och fick betala tusen kronor i böter.

Parkeringsvakter innebär finfina miljoner i stadens kassa. Ordningsvakter på gator och torg är bara en trist och tung utgift.

Stockholms stad – och hundratals andra kommuner i Sverige – har alltså i princip kapitulerat för en annan typ av ordningsproblem än slarviga och privilegierade bilägare. Och när de sanitära problemen nu bara växer, när det bajsas i sandlådor och i trappor, när man bokstavligen kan skita i lagen utan några samhälleliga motreaktioner börjar också samhällskontraktet vittra.

Vreden drabbar de stackars tiggarna. Fast det är våra politiker som har flytt ansvaret. De kan åtminstone börja med att hyra in ordningsvakter.