Egészen elképesztő, hogy az üzletekben kapható kutyafekhelyek némelyike milyen silány minőségű, mégsem félnek elkérni érte az ezreket, sőt! Tízezreket akár! …Persze van a másik véglet, amikor a gazdi minden drága, ám annál kevésbé praktikus felszerelést vásárol meg a kutyájának… (Állítólag létezik 1000 dolláros kutyafekhely az Interneten!) A szeretet nem pénzben mérhető, annál inkább felelősségben és odafigyelésben!

Azok a kutya gazdik, akiknek több éves kutyájuk van, tisztába vannak a kutya igényeivel, és valószínűleg végigcsinálták már a huzavonát hol az egyik – hol a másik fekhellyel.

Első körben azt kell megtanítani a kutyának, hogy – bár tündéri a tekintete és imádjuk, ahogy a fülünkbe szuszog – a kutya mégsem jöhet fel a mi ágyunkba! Egyrészt a higinia miatt: egy kutyasétáltatás után gondoljunk bele, mi mindent szed össze a földről a tappancsaival! Másodsorban pedig meg kell, hogy legyen a kutyának a saját helye, ahol alszik, ahol pihen, ill. ahová félrevonulhat ha úgy érzi. Vagyis külön kis vackot kell kialakítani neki, ami tartós, könnyen tisztítható és szeret ott lenni.

Ez igen nehéz, hiszen az üzletek polcairól nem túlzás azt mondani, hogy folynak le a különböző kutyás termékek, kutyafekhelyek, és a rengeteg vacak, amit a kutyásoknak pofátlan módon megpróbálnak eladni. A tapasztalatlan gazdi persze mindent meg szeretne adni a kutyájának és hamarabb “ráharap” egy-egy áruházi akcióra – azt hiszem, mindannyian megfizettük ezeket a tanulópénzeket.

Valószínűleg a kutyafekhelyek minden milliméterét ismerjük már, kezdve a fonott kosártól a műanyag kosáron át a különböző ilyen-olyan csoda-kutyapárnáig és kutyatakaróig. Szedtük már össze ebünk után a szétrágott kosár – és szétkapart szivacsdarabkákat, stb. A kutya valahogy akkor is a mi ágyunkba kívánkozik, de még a karosszékbe is felugrik, és erőszeretettel rakja fel a fejét a karfára, büszkén, és kéjesen. Nálunk a Főnökasszonynak nem volt alkalma szétrágni fonott kosarat, olyat sose vettünk neki, első kutyánk; Blacky tanította ezt meg nekünk, aki egy uszkár volt és darabokra rágta a fonott kosarát.

Beiglinek műanyag kosara van, ami tulajdonképpen nem lenne rossz, csak a belevalót kell állandóan cserélni. Kb. fél tucatnyi ilyen-olyan párnákat követően meguntuk a variálást, és megpróbáltunk más alternatívákat is; (Mindent a főnök kényelméért!) megpróbáltuk a tollpárnát, az nagyon bevált, mert jól bele tudott süppedni Beigli. Viszont De a nehéz tisztíthatósága miatt úgy döntöttünk, váltunk.

Következett a saját bejáratú fotel, aminek leszereltük a talpait, így a normál fotelektől kb. 10-20 centivel alacsonyabb volt az ülőrésze. Ezen évekig aludt Beigli és talán még ma is ez lenne a helye, ha nem jött volna közbe a porckorongkopása, ami miatt mindenféle lépcsőzést és ugrálást kiiktattunk és kerestük a megfelelő fekhelyet.

Most Beigli kutya egy tökéletesen személyre (vagy fajtára?!) szabott fekhelyet kapott, ami a tollpárna és az ex-fotel funkcióinak kombinációja. Süppedős, mint a tollpárna, és “fejtartós”, mint a fotel. Az új fekhelye egy AMŐBA, vagyis babzsák, amit kedvére gyurmázhat és tunkolhat, az se baj, ha eltolja, vagy felfordítja, sőt! Még kaparni se igazán tudja, mert akkor átformálódik az AMŐBA, és olyankor már nem olyan izgalmas a kaparás. A tisztítása is könnyebb, mint a boltban kapható kutyafekhelyeké! Mindent összevetve ez tűnik az eddigi legjobb kutyafekhelynek!

Lássuk Beigli variációit a fekvőhelyzetekről:

Még valami! Amióta Beiglinek AMŐBÁJA van, folyamatos késztetést érzünk a fényképezésre, és nagyon jól szórakozunk! Talán a képeken is látható, hogy ha a fekhelyet élére állítottuk, Beigli akkor is megtalálta a módját, hogyan kucorodjon bele. Az az igazság, hogy elgondolkodtunk, vajon a fekhely az igaz amőba, vagy a Beigli?!

Ha tetszik Beigli, megértjük, de nem adjuk senkinek! ;) Ha viszont az amőba tetszik, itt lehet rendelni belőle, a szín- és minta választék óriási! A készítő nagyon kedves és segítőkész, ezért egyedi ötletekkel feltétlenül keressétek meg, biztosan segít megvalósítani az elképzeléseteket!