Opettajanhuoneet täyttyvät näinä päivinä eri yhdistysten ja yritysten leirimainoksista. Jostain syystä me opettajat autamme näitä yrittäjiä ja jaamme mainoksia useina päivinä. On pesäpalloleiriä, golf-leiriä, tenniskurssia, jalkapalloleiriä jne. Kaikille on yhteistä se, että ne maksavat.

Kun itse jaan niitä koulussa, missä kaikilla ei ole rahaa yhtään mihinkään, nolottaa jakaa niitä mainoksia, missä on hienoja värikuvia järviin sukeltavista lapsista ja yhteisistä nuotioilloista. Golf- ja ratsastusleireistä puhumattakaan.

Koska olen huomannut, että valtaväestöllä ei ole hajuakaan köyhien perheiden elämästä, kerron taas, mitä köyhät lapset tekevät kesällä:

eivät mitään.

Monet tutkimukset meillä ja maailmalla ovat todistaneet, että erot köyhien ja rikkaiden välillä kasvavat lomien aikana. Meillä se loma on vielä ennätyspitkä. Muut lapset matkustavat, harrastavat, mökkeilevät, mummoilevat. Kesä on täynnä virikkeitä, lepoa ja iloa.

Köyhä menee pihalle. Haahuilee siellä ja tulee sisälle. Kymmenen viikkoa.

Tähän olisi äärimmäisen helppo ratkaisu: kesäsiirtolat takaisin. Uusi, brändikäs nimi. Maksuton. Vain tietyn tulotason alapuolelle jääville lapsille. Ilmaiset ohjaajat opettajankoulutuksesta ja sosiaalipuolelta ja ruoka kokeiksi opiskelevilta. Näin kaikki saisivat opintopisteitä kesälläkin.

Kysyin kerran luokaltani, millainen olisi unelmien kesä. He vastasivat lähes yksimielisesti, että iso alue, missä saisi vapaasti kuljeskella ja missä saisi kokeilla erilaisia pelejä. Ei paljoa pyydetty.

Nyt puhutaan paljon ruokajonoista ja siitä, miten köyhyys lisääntyy. Lasten puolesta ei ole pahemmin kirjoitettu.

Toinen 9-vuotias kertoo minulle hiekkarannoista Sri Lankassa, asumisesta kakkoskodissa Lontoon Kensingtonissa ja Australian koralliriutan sukellusreissusta ja toinen 9-vuotias kirjoittaa kesälomasta kaksi lausetta: Kävin äidin kanssa kaupassa. Ostettiin ruakaa.

Loppuelämä on niitattu jo siinä.

Meillä olisi kymmenen viikkoa joka vuosi aikaa vaikuttaa tähän tilanteeseen, mutta mistä löytyy halu auttaa?

(kuva: Helsingin Kaupunki/Liisa Takala)