Valtion omistuksia hallinnoiva omistajaohjausosasto käsitteli tällä viikolla kolmen yhtiön viemistä pörssiin, kertoi yksikön johtava virkamies Eero Heliövaara torstaina seminaarissa (siirryt toiseen palveluun).

Hän ei tarkentanut, mistä yhtiöistä olisi kysymys. Perjantaina Heliövaara oli lomalla.

– Mitään hankkeita ei ole käynnissä. Täällä [omistajaohjausyksikössä] pohditaan yhtiöihin liittyviä asioita ja myös listautumismahdollisuuksia viikoittain, se on aivan normaalia salkunhoitoa, finanssineuvos Petri Vihervuori sanoo. Hänen mukaansa Heliövaaran kommentti oli irrotettu asiayhteydestään.

Kun valtio luopuu omaisuudestaan, ensisijainen vaihtoehto on listautuminen. Viime vuonna valtio tosin myi jätteiden kierrätysyhtiö Ekokemin Fortumille.

Omaisuuden myyminen pörssiin listautumalla voisi olla järkevää juuri nyt, kun osakekurssit ovat korkealla. Uusia tulokkaita on nähty Helsingin pörssissä useita pitkin vuotta.

Valtio omistaa tai sillä on omistuksia 65 yhtiössä. Suurin osa yrityksistä ei ole myytävänä. Tällaisilla yhtiöillä on erityistehtävä – esimerkiksi Veikkauksella, Alkolla ja Yleisradiolla – tai strategista merkitystä – esimerkiksi Nesteellä, Finnairilla ja Puolustusvoimien ruokahuoltoa hoitavalla Leijona Cateringillä. Yle kysyi asiantuntijoilta, mitä mieltä he ovat valtion omaisuuden myynnistä ja milloin se kannattaa.

Artikkeli jatkuu grafiikan jälkeen.

Yle

Johtava tutkija Seppo Kari, VATT

– Valtion omistajuus ei ole mitenkään välttämätöntä. Sille pitää olla hyvät syyt, jotka voivat liittyä huoltovarmuuteen ja turvallisuuteen. Valtionyhtiöllä olevaa monopoliasemaa ei tosin pidä antaa yrityksille.

– Se, että myydään olemassaolevaa omaisuutta, on aina kinkkinen kysymys ja vaatii huolellista harkintaa. Julkisessa keskustelussa puolletaan valtion omaisuuden myyntiä usein periaatteellisista syistä. Hätäinen ja huonosti harkittu myynti voi olla haitallista yleisen edun kannalta.

Tutkimuskoordinaattori Eero Lehto, Palkansaajien tutkimuslaitos

– Valtion omaisuuden myyminen on aina vaikeaa, koska ei ole yhtä ainoaa oikeaa toimintatapaa. Usein verrataan valtionyhtiöitä kansainvälisesti. Suomessa valtionyritykset ovat kuitenkin menestyneet hyvin, kun jossain toisaalla ne voivat olla hunningolla. Esimerkiksi Suomessa VR on aina ollut melko tehokas yksikkö, kun Italiassa yhtiöitettiin ja yksityistettiin rautatieyhtiö, jossa oli liikaa henkilökuntaa. Suomessa sitä tilannetta ei ole.

– Pitää myös pohtia, minkä omistusosuuden valtio haluaa pitää itsellään. Valtiolla on omistajana kaksi vaihtoehtoa: toinen on myydä ja toinen on nostaa osinkoja. Fortum on hyvä esimerkki siitä, kuinka valtio on saanut omistukselleen paljon osinkoja.

– On hyvä muistaa, että valtionyhtiöissä on paljon hyvää. Julkinen omistaja on lojaalimpi kotimaata kohtaan kuin yksityinen omistaja. Valtionyhtiöillä on ollut rooli teollistamis- ja innovaatiopolitiikassa. Useilla huippuyrityksillä on valtiollisia juuria.

Pääanalyytikko Sauli Vilén, Inderes-analyysiyhtiö

– Valtion ei ole hyvä omistaa mitään mitä markkinaehtoisesti pystytään hoitamaan. Valtio ei ole optimaalinen omistaja, koska seurauksena on todennäköisemmin tehottomuutta kuin yksityisessä omistamisessa.

– Valtion pitäisi siivota salkkuaan, koska siellä on paljon kaikkea tavaraa, jonka ei kuuluisi olla siellä. Esimerkiksi Postin logistiikkapuoli kilpailee yksityisten yritysten kanssa, mutta sitten sillä on lakisääteinen velvoite postinkannosta. Mutta voisiko markkina hoitaa senkin tehokkaammin?

– Pitääkö valtion esimerkiksi valmistaa alkoholia? Altia olisi tosi kiinnostava tulokas pörssilistalla. Helsingin pörssissä on hyvin vähän kulutustavarayhtiöitä.

Yritysjuridiikan professori Petri Kuoppamäki, Aalto-yliopisto

– Kun valtionyhtiö toimii kilpailluilla markkinoilla eikä ole mitään erityistä syytä valtion omistukseen, yhtiö voidaan myydä. Äärimmäinen esimerkki tästä on varmaan se, että miksi valtion pitäisi omistaa vaikkapa pikaruokaketjua.

– Sellaiset yritykset kannattaa pitää valtion hallussa, joissa on strateginen intressi, kuten esimerkiksi lentoliikenteessä, turvallisuudessa tai huoltovarmuudessa. Caruna [entinen Fortumin sähkönsiirtoverkkoyhtiö, joka myytiin pääomasijoittajille] on varoittava esimerkki. Sähkönsiirto myytiin pääomasijoittajille ja kas vain, seurauksena oli voimakas hintojen nostaminen.

– Ideologian mukaan ei pidä toimia koskaan vaan analysoida viileästi, mitä kannattaa myydä. Jätetään ismit pois ja tarkastellaan asiaa viileästi faktojen perusteella.

– Luonnolliset monopolit on järkevää pitää julkisen vallan kontrollissa. Julkista monopolia pahempi asia on ainoastaan yksityinen monopoli, ja siitä juuri Caruna on hyvä esimerkki. Kuvitteellinen esimerkki on, että VR myytäisiin: lipunhintoja voidaan pyrkiä valvomaan sääntelyllä, mutta se on usein aika vaikeasti toteutettavissa.