Kirjoittaja on median murroksesta ja mediataloudesta väitellyt YTT, vapaa toimittaja ja viestintäyrittäjä.

VAASASSA ilmestyvän sanomalehti Pohjalaisen päätoimittaja Toni Viljanmaa heitti eilen melkoisen uutispommin: hän ottaa palkatonta vapaata ja pyrkii eduskuntaan kokoomuksen listoilta tämän kevään vaaleissa.

Pohjalaisen omistava Ilkka-Yhtymä tiedotti eilen, että lkka-Yhtymän lehdet ovat poliittisesti sitoutumattomia. ”Sitoutumattoman lehden riippumattomuuden varmistamiseksi Toni Viljanmaa jää vaalien ajaksi palkattomalle vapaalle”, tiedotteessa kerrottiin.

Sitoutumattoman sanomalehden päätoimittajan yllättävä värin tunnustaminen herätti heti tuoreeltaan kirpeätä kommentointia muun muassa Viljanmaan omalla Facebook-seinällä ja politiikan kommentaattori Jussi Lähteen seinällä. Lähde kysyi päivityksessään, onko ehdokkaaksi asettuminen sopivaa päätoimittajalta ja riittääkö palkaton vapaa vakuudeksi lehden ja julkaisevan yhtiön linjan riippumattomuudesta.

Viljanmaan ratkaisu herättää tunteita puolesta ja vastaan. Vastakkain ovat jokaisen kansalaisen perusoikeus asettua ehdolle vaaleissa ja toisaalta journalismiin liitetty riippumattomuuden ja neutraaliuden mielikuva. Viljanmaan luotsaama lehti on ollut sitoutumaton vuodesta 1991 (€). Sitä ennen se oli kokoomuksen äänenkannattaja Pohjanmaalla.

Kriitikot ovat paheksuneet paitsi Viljanmaan hyppäystä ehdokkaaksi, myös hänen mahdollista paluutaan takaisin päätoimittajaksi vaalien jälkeen.

Kuten sanottua, ehdokkaaksi asettuminen on jokaisen vapaa valinta, johon itse toivotan Viljanmaalle parhainta menestystä. Sen sijaan pulmalliseksi tilanne muuttuu lehden sitoutumattoman mielikuvan kannalta siinä vaiheessa, jos päätoimittaja tekee paluun kokoomuksen leiristä vaalien jälkeen.

Politiikan ja median asiantuntija, tietokirjailija Risto Uimonen sanoo päätoimittajan ehdokkuuden vievän uskottavuutta sitoutumattomaksi julistautuneelta lehdeltä.

”Kari Mäntyä pyydettiin aikoinaan kokoomuksen ehdokkaaksi, kun hän johti Pohjalaista. Mänty kieltäytyi, kun hän katsoi, ettei ehdokkuus sovi päätoimittajan rooliin.”

Uimosen mukaan ongelma poistuu, jos Viljanmaa pääsee eduskuntaan, mutta pahenee, jos häntä ei valita.

”Monet Pohjalaisen lukijat tuntevat lehden historiaa, joten poliittista väriä tunnustava päätoimittaja ei ole heille yllätys.”

Mutta aikooko Viljanmaa palata päätoimittajaksi, jos vaaleissa ei onnista? Kysyin tätä häneltä itseltään.

”Jos en pääse läpi, olen ehdottomasti palaamassa päätoimittajaksi. Olen sitoutunut Pohjalaiseen, ja meillä on kehityshankkeita menossa. Niiden kannalta vaaliehdokkuuteni osuu huonoon saumaan, mutta vaalit ovat vain kerran neljässä vuodessa”, Viljanmaa vastaa.

Hän on juuri tänä aamuna käynyt palauttamassa työvälineensä Pohjalaiseen, sillä palkaton vapaa alkoi heti. Vaalien jälkeen hän on joko kansanedustaja tai päätoimittaja, jolla on vielä kuukausi vuosilomia pitämättä.

”Sitten katsotaan paluuta.”

Viljanmaa sanoo harkinneensa ehdokkuuttaan myös journalismin ja lehden sitoutumattomuuden näkökulmasta.

”Ymmärrän tästä saamani kritiikin, mutta en minä päätoimittajana anna näkökulmia toimittajilleni tai kiellä heitä kirjoittamasta jostakin. Meillä on erilaisia toimittajia. Tämä pitää huolen lehden sitoutumattomuudesta.”

Viljanmaan mukaan Pohjalaisen henkilökunta oli yllättynyt hänen ratkaisustaan. Lehtiyhtiön hallituksen ja toimitusjohtajan kanssa hän on käynyt asiasta ”vakavia keskusteluja mutta hyvässä hengessä”. Viljanmaan mukaan mahdollisesta paluusta keskustellaan työnantajan kanssa vaalien jälkeen, jos äänisaalis ei riitä eduskuntaan.

Päätoimittajan ratkaisua puolustaneet kommentaattorit ovat todenneet, että on parempi näyttää selvästi väriä kuin salata sitä. Onko päätoimittajalla ollut kokoomusmyönteisiä ajatuksia jo aiemmin?

”On varmasti ollut. Taustalla ovat yhteiset perusarvot, jotka ovat puhutelleet minua, ja niistä olen paljon kirjoittanutkin.”

Se, että istuva päätoimittaja pyrkii eduskuntaan, on harvinaista nykyaikana, mutta Pohjalaisessa tämä tuntuu olevan tapana. Ennen Viljanmaata on kolme lehden päätoimittajaa pyrkinyt eduskuntaan ja yksi päässytkin: Ilmari Laukkonen pyrki vuoden 1966 vaaleissa ja Erkki Malmivaara pariin otteeseen 1980-luvulla. Jaakko Oskari Ikola pääsi eduskuntaan 1927 ja hoiti sekä päätoimittajan että kansanedustajan tehtävää sotaan asti.

”Sellaista kaksoisroolia pitäisin kyllä ongelmallisena. Samoin minusta on ongelma, jos päätoimittaja istuu kaupunginvaltuustossa”, Viljanmaa linjaa.

Vaikka päätoimittajan kaksoisrooli kytkeytyy journalismin eettisiin kysymyksiin, Journalistin ohjeissa ei oteta asiaan suoraan kantaa. Asiaa voitaisiin käsitellä Julkisen sanan neuvostossa, jos joku kantelisi journalistisen päätösvallan luovuttamisesta toimituksen ulkopuolelle (JO 2) tai journalistin aseman väärinkäytöstä ja henkilökohtaisesta hyötymisestä (JO 4).

Olen käsitellyt toimittaja poliitikkona -problematiikkaa vuonna 2016 tekemässäni kirjoituksessa, jossa kerroin JSN:n ratkaisemasta tapauksesta. Siinä maakuntalehden toimittaja istui myös paikallisen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana, mutta neuvosto katsoi, ettei hän on ollut käyttänyt asemaansa väärin.

Totesin tuolloin, että ”viime kädessä kyse on siitä, miltä järjestely näyttää ulospäin”.

Vaikka päätoimittaja Viljanmaa ei itse näkisi paluussaan ongelmaa, juuri tätä kysymystä joutuu hänen työnantajansa pohtimaan siinä vaiheessa, jos Viljanmaa olisi palaamassa tehtäväänsä. Miltä se näyttäisi ulospäin?

P.S. Kirjoitin vuonna 2015 Suomen Kuvalehteen kolumnin Ilkka Ruostetsaaren tutkimuksesta, jonka mukaan suomalaisen joukkotiedotuksen eliitti eli päätoimittajat ovat kallellaan kokoomukseen päin. Ruostetsaaren tutkimus on edelleen ainoa tieteellisesti pätevä selvitys mediaväen puoluesympatioista. Eliitin valta on kuitenkin symbolista vaikutusvaltaa – toimitukselliset ratkaisut ovat harvoin yhden ihmisen hyppysissä eikä niitä tehdä pomon äänestyskäyttäytymisen perusteella.