Kyltti ei seiso, se törröttää. ”Welcome to Jari Mäki Oy, Koskenkorva West”, siinä lukee, keskellä peltoa, timantinmallisen suunnikkaan sisällä. Kuin jonnekin Las Vegasiin saapuisi.

Kyltin kohdalta kolmostieltä vasemmalle, ja tien päässä odottaa lumenjämien pinnoittama ranch.

Pihapiirissä on viisi keltaista rakennusta. Autokorjaamo, autotalli ja kaksi asuintaloa: toisessa Jari Mäki kasvoi, toisessa hän asuu nykyään.

Sitten on tämä Oy, Amerikka-tuotteita myyvä kauppa, jonka katolla on poliisin hälytysvalo. Kuistilla möllöttää valtavankokoinen puinen ase. Vieressä on ihmisenkokoinen Vapaudenpatsas. Tuotu Ranskasta, niin kuin aitokin.

Nämä ovat Mäen tilukset Etelä-Pohjanmaalla, Suomen Teksasissa.

Täällä nostettiin lippu salkoon, kun Donald Trump voitti Yhdysvaltain presidentinvaalit.

Isäntä ottaa vastaan myymälänsä ovella.

Hän on sonnustautunut farkkuihin ja ruutupaitaan, kotoisaan cowboy-asuun. Stetson vielä päähän ja vain hevonen puuttuu.

”Katotaan kun keritään”, hän hätyyttää vanhintä tytärtään, joka tyrkyttää tilauslistoja ja viittilöi:

”Mennään tuonne dineriin.”

Se käsittää myymälän seinustalle asetellut kolme tuolia ja kahviautomaatin. Amerikan-tuliaisia, tietenkin, kuten kaikki täällä.

Hyllyt pursuavat tavaraa ja tilpehööriä. On buutseja, Etelävaltioiden lipulla varustettuja henkseleitä, western-hatun mallisia ilmanraikastimia, Marilyn Monroe -juomapulloja.

”Meillä on kaikki eri lailla kuin olisi liikemaailmantaloudellisesti kannattavaa. Vähän samalla tavalla kuin Trumppi tekee kaiken eri lailla kuin politiikassa on tapana”, Mäki esittelee valtakuntaansa.

”Kaiken on oltava hyllyssä, sillä jos tilaamiseen menisi viikko, ihminen käyttäisi rahansa johonkin järkevämpään.”

Eikä haittaa, että myymälä sijaitsee neljän tunnin ajomatkan päässä pääkaupungista, kyllä asiakkaat tänne löytävät. Mäki ohjaa muistoseinälle, wall of famelle, jossa hän poseeraa julkkisasiakkaiden kanssa.

Kuvia on kymmeniä. Vesa-Matti Loiri, Kirka, Sauli Niinistö. Pate Mustajärvi. Topi Sorsakoski. Esko Aho. Alexander Stubb (joka osti Stubb’s-nimistä salaattikastiketta). Kaiken keskellä on seinälle nostettu nimmarilla varustettu Kari Tapion kitara.

Mäki on pieni julkkis itsekin. Hänet on nähty television Huutokauppakeisarissa ja Vesa Keskisen autokuskina Tuuri-ohjelmassa.

Asiakas, joka on jo jonkin aikaa norkoillut lähettyvillä, uskaltautuu juttusille.

”Kuule tota, kun ajoin tästä ohi, ajattelin, että kun näin sinut televisiossa. Niin et sinä kitaraa soita?”

Mäki myhäilee, että yritti kerran tavailla Irwinin biisejä, mutta tunnin harjoittelun jälkeen opettaja totesi, ettei varmaan kannata jatkaa.

”Sopiiko, että haen kitaran autosta ja näytän muutaman otteen? Mä aattelin, että miksei tollainen kaveri voi samalla soittaa ja laulaa!”

Asiakas palaa ja aloittaa rämpytyksen: ”Hän ei oo oikeea cowboyy… tää on C, jos naista ei voi saada mielestään, tää on G. Hän ei oo… tää on F, hänellä on nainen mielessään.”

Jari Mäki innostui Amerikasta lapsena, Bonanza-tv-sarjaa katsomalla. Hän halusi olla ihan kuin telkkarissa. Siellä näkyi kovaäänisiä miehiä, jotka tekivät mitä huvittaa. Sooloilivat.

Ensimmäisen kerran Mäki pääsi unelmiensa maahan vuonna 1979. Hän toi mukanaan autonmerkkejä, pölykapseleita ja listanpätkiä, ja perusti autotalliinsa varaosamyymälän.

Ei Mäki oikeastaan englantia osaa, ei silloin eikä nyt, ainakaan perinteisessä mielessä. Alla on viisi vuotta kansakoulua, vuosi yhteiskoulua, englannista ehdot ja ammattikoulusta väärä linja. Mutta väliäkö sillä, kunhan tulee ymmärretyksi.

Sopiva vaimo löytyi pari vuotta myöhemmin, Katariina, maatalon likkoja kuten Mäki poikia. Katariinakin kiinnostui Amerikasta, suostui reissaamaan siellä useita kertoja vuodessa.

Pariskunta ajoi tukkumyymälöihin ja sanoi, että Koskenkorvalta päivää. Silloin ei ollut sähköpostihömpötyksiä, joista ei ikinä voi tietää, mikä Daijjaana toisessa päässä vastaa. Oli aitoa menoa.

Sellaista hän on yrittänyt säilyttää omallakin kylällä.

”Mennääs tekemään pieni rinki Korvalle.”

Partioauto odottaa tallissa. Se on oikean seriffin menopeli, ostettu Indianasta. Samantapainen kuin Blues Brothersissa.

On tallissa 20 tai 21 muutakin autoa, Mäki ei ole määrästä ihan varma.

Kaikki ovat keräilykappaleita: Kekkosen Caddillac vuodelta 1979, Ahtisaaren viisisatainen Mersu. Nokian Kari Kairamon Buick, Suomen Fordin pääjohtajan Mustang. Kaksi Escaladea. Hummer.

On myös 11,5-metrinen limusiini, jolla Mäki kuskasi Vesa Keskistä ja Tuurissa vieraillutta Cicciolinaa. Ja Dannyä ja Samantha Foxia.

Jo aikaa sitten, kun muualta lähdettiin Ruotsiin töihin, täältä lähdettiin Yhdysvaltoihin. Suunnilleen pahinta, mitä Etelä-Pohjanmaalla saattaisi tehdä, on ajaa Ladalla tai äänestää Halosta.

Mäki osoittaa kahta mustaa Lincolnia.

”Nuo on sieltä, minne Trumppi on nyt menossa!”

Donald Trump on näyttävä telkkarihahmo, jollaisiin Mäki mielellään samaistuu.

”Kun ehdokkaat valittiin vuosi sitten, mulla oli kaksi vaihtoehtoa. Toinen oli Jeb Bush. Ajattelin, että kun on ennenkin ollut klaaneja presidentteinä, Kennedyt esimerkiksi, niin kyllä vielä yksi Bush mahtuu.”

”Mutta sitten näin sen puheen. Tyyli oli suurin piirtein, että anteeksi kun oon olemassa. Se ei ollut yhtään uskottava.”

Trump sen sijaan on self-made man, family man, kuten Mäkikin. Mäki vakuuttui viimeistään, kun poika toi Las Vegasista kannatuslippiksen. Made in USA, lapussa luki. Pieni asia, mutta sellaisesta Amerikasta hän pitää.

Ei hän kaikesta ole Trumpin kanssa samaa mieltä, tökeröistä naispuheista ainakaan, mutta on parempi, ettei mieti epäkohtia liikaa.

”Sanottiin, että jos Trumpista tulee pressa, se haukkuu kaikki, sulkee Amerikan ja sytyttää sodan. Pieni veto: käy päinvastoin.”

Joku saattaisi pitää tätä vaalilupausten pettämisenä, mutta: ”Reaganistakin sanottiin kaikenlaista, haukuttiin toisen luokan näyttelijäksi, mutta hyvä siitä tuli.”

Tärkeintä on tyyli.

”Kun Trumppi tulee paikalle, se tulee suihkarilla, jossa lukee kyljessä Trump. Se ei jätä ketään kylmäksi. Se tekee sen kuin Elvis.”

Mäen oma Meksikon muuri on hänen kotitiensä. Hän tahtoisi muuttaa sen nimen Lännentieksi, on tahtonut jo kahdeksan vuotta. Kunnanhallitus pitää tiehanketta käsittämättömänä päähänpinttymänä, Mäki kunnanhallituksen kantaa käsittämättömänä ”vittuiluna, suomeksi sanottuna”.

”Kyllä muidenkin teiden nimiä on muutettu.”

Hän on asentanut oman katukyltinkin. Tekninen lautakunta on vaatinut poistamaan sen, mutta hän ei ota kuuleviin korviinsa. Sen sijaan hän on hankkinut kylttiin valon.

Mäki on ollut itsekin valtuustossa kokoomuksen listoilta, mutta edes oma puolue ei ole tukenut nimenmuutosasiaa. Esitys on äänestetty joka kerta yksimielisesti kumoon.

Siksi Mäki on teettänyt kolmostien varteen valtavan mainoksen: Jari Mäki, yli puoluerajojen.

Mäki panee seriffiauton hälytysvalon päälle ja kurvaa suoraan pyörätielle. Koskenkorvan keskustaan on 500 metriä. Indianan poliisiradioon sanottaisiin nyt 44, liikennerikkomus.

”Ei ne voi tälle mitään, ne on tuttuja kaikki.”

Käsiraudat ovat kiinni takapenkissä, katossa on ase. Tutka toimii.

Keskusta on suuren liikenneympyrän kokoinen. Se kuuluu Ilmajokeen, mutta tärkeintä on, ettei Seinäjokeen.

Valtiovarainministeriö yritti velvoittaa Ilmajoen kuntaliitosselvitykseen vuonna 2014, mutta valtuustossa nuijittiin ennätysajassa päätös, ettei sellaiseen ryhdytä. Juuri mikään muu kunta ei ollut siihen mennessä kieltäytynyt tekemästä ministeriön määräämää selvitystä. Kokous kesti neljä minuuttia, päälle juotiin kakkukahvit.

Mäki on laajentanut Amerikkansa pitkin kylää.

Hän esittelee: pizzeria, hammaslääkäri, apteekki, valokuvaamo, grilli, kaikki vuokralaisina hänen kiinteistöissään.

Kaupan mainoksia on joka kulmassa. Mäen ylläpitämän Otto-automaatin vieressä on pojankin firman mainos; kaupan lisäksi poika työskentelee promoottorina. Toi viime kesänä Tom Jonesin Vaasaan. Suihkarilla Joneskin tuli, mutta Mäki oli pettynyt, kun sen kyljessä ei lukenut nimeä.

Katariinalle hän osti 30-vuotishääpäivälahjaksi Shellin.

Mäen lapsuudessa huoltoaseman omistaminen oli kaikkein kovin juttu kylällä. Omistajalla oli hieno talokin vierestä.

”Minä ne molemmat nyt ostin, mutta en ajattele itteäni sillä tavalla. Suuri yleisö voi tietysti ajatella, että voi helvetin helvetti. Laitettiin Shellille hutterit kattoon, vähän kuin Amerikassa. Semmoiset tuulettimet.”

Mäellä on oikeat seriffin vaatteetkin, mutta ne on tarkoitettu keikkoja varten. Jos joku haluaa vaikka teemahäät ja niihin sopivan autokuskin.

Toisinaan seriffi joutuu kyllä oikeisiinkin hommiin. Edellisenä viikonloppuna Mäen mökille murtauduttiin. Vietiin virveli, telkkari ja harppuuna. Ja viinat kaapista. Vuorokauden verran seriffi nuuskutteli turvakameroita ja johtolankoja kyläläisiltä. Naapuri tutki renkaanjälkiä lumessa. Ihan kuin CSI Miamiassa. Lopputulos: varma vinkki rikospoliisille.

Kello viideltä Mäen tiekylttiin syttyvät valot ja kaupassa pimenee. Amerikka menee pois päältä.

Silloin tulee yksinäistä. Tämän vuoden lokakuussa Katariina kuoli. Äkillinen keuhkosyöpä, vaikka Katariina inhosi tupakointia.

Vaimo on mielessä koko ajan. Tuvassa on niin hiljaista. Kukaan ei enää sano, että mennäänkö kylään, osuuskauppaan tai Amerikkaan. Kymppiuutiset vaihtuvat seuraaviin, mitään ei liiku. Tiskikoneen ja pyykkikoneen käyttö on pitänyt opetella. Nukkumaan mennessä joutuu ottamaan unipillerin.

Katariina ei koskaan ehtinyt tavata kolmatta lastenlasta.

Ei tällaista voi suunnitella, elämää. Mutta Mäelle on tärkeää tehdä töitä. Onhan kaupalla töissä neljä lasta ja heidän perheensäkin tiskin takana. Ja autotallissa, onneksi.

Myymälä oli Katariinan kuoleman jälkeen kiinni vain yhden päivän. Hautajaisissa arkunkantajat panivat päähän stetsonit.

Jari Mäki

Ikä: 58

Syntymäpaikka: Koskenkorva

Asuinpaikka: Koskenkorva

Perhe: neljä lasta ja kaksi lastenlasta

Koulutus: ammattikoulun metallilinja

Työ: yrittäjä

Harrastukset: matkusteleminen, Rotary-toiminta

Elämäni kuva