Äskettäin julkaistu blogikirjoitus, jossa freelance-toimittaja ilmoittaa olevansa ”köyhä pressikortilla”, on ollut kovin suosittu.

Kirjoittaja kertoo opiskelleensa kahdessa korkeakoulussa, mutta silti joutuvansa pyytämään rahaa vanhemmiltaan. Hän kuvailee seurapiirielämäänsä kutsuvierasnäytöksissä, kulttuuritapahtumissa ja näyttelyiden avajaisissa. Näiden kääntöpuolena on kuitenkin tilanne, jossa ”perustarpeet saa juuri ja juuri täytettyä, mutta kuluttamiseen ei ole varaa”. Opintolainaakin on paljon.

Toivon, että kirjoitus on kirjoitettu kieli poskessa. Kenties se on täynnä minulle aivan liian hienovaraista itseironiaa.

Pelkään kuitenkin pahoin, ettei asia ole näin. Sen sijaan uskon, että kirjoitus edustaa valitettavan yleistä suuntausta, jossa elinvaiheen tai omien valintojen takia pienehkötuloiset hyväosaiset kutsuvat itseään köyhiksi. Puhetapa on levinnyt myös politiikkaan, jossa opiskelijoista, taitelijoista, tutkijoista ja freelancereista helposti puhutaan köyhinä tai huono-osaisina.

Todellisuudessa nämä väestöryhmät eivät tietenkään ole köyhiä, kuten ei jutun kirjoittanut toimittajakaan.

Köyhyys on sitä, että ihmisellä on valittavina vain huonoja vaihtoehtoja. Omiin valintoihin perustuva pienituloisuus ei ole köyhyyttä. Korkeasti koulutettu ihminen, joka itse valitsee työskentelyn alalla, jossa tulot ovat pienet ei siis ole köyhä.

Jos haluaa kaksista korkeakouluopinnoista huolimatta olla freelance-toimittaja, blogisti ja vintage-myymälän pitäjä, pienet tulot ovat oma vapaaehtoinen valinta. Valittavana olisi muita, paremmin palkattuja, mutta vähemmän hohdokkaita töitä.

Köyhyys on sitä, että on pakko käydä huonosti palkatussa, raskaassa työssä. Tai sitä, että ei saa edes tällaista huonosti palkattua työtä. Se, että itse päättää työskennellä alalla, jossa ei makseta paljon, ei ole köyhyyttä.

Kaksien korkeakouluopintojen kävijä on myös valinnut tutkintojensa oppialat ihan itse. Jos valinnat on tehty kutsumuksen eikä mahdollisimman suuren tulotason perusteella, mikä sen hienompaa. Mutta tällöin alhaisen tulotason ei pitäisi yllättää.

Yliopistokoulutettujen väliset tuloerot eivät ole köyhyyttä tai yhteiskunnallinen epäkohta. Ne perustuvat lahjakkaiden ihmisten omiin valintoihin. Köyhyys on vaihtoehdottomuutta, vaikutusvallan puutetta omaan elämään.

Myöskään se, että käyttää tuloistaan merkittävän osan asumiseen, ei tee ihmisestä köyhää. Vapaaehtoinen muista menoista tinkiminen muodikkaassa kaupunginosassa asumisen vuoksi ei ole köyhyyttä.

Köyhyys on sitä, että joutuu asumaan ahtaasti ja kaukana, eivätkä rahat silti riitä välttämättömyyksiin.

Se, että joutuu pyytämään rahaa vanhemmiltaan ei tee ihmisestä köyhää. Todellisella köyhällä ei ole rikkaita vanhempia, jotka antavat rahaa. Jos sinulla on ilmaisen rahan lähde, josta on mahdollista, vaikka vähän noloa saada lisätuloja, et ole köyhä.

Seurapiiritapahtumat, kutsuvierasnäytännöt ja näyttelyiden avajaiset ovat kulutusta. Ne ovat kivoja tilaisuuksia, joista saa ilmaista ruokaa ja juomaa. Sellaisiin osallistuminen nostaa ihmisen hyvinvointitasoa, ja siksi ne on otettava myös huomioon ihmisen köyhyyttä arvioitaessa. Tulot eivät suinkaan ole ainoa hyvinvoinnin mittari.

On hyvin vaikeaa pitää kuohuviinilaseja monta kertaa viikossa kilistelevää henkilöä köyhänä, vaikka hänen tulonsa olisivat pienet.

Köyhyys on myös pysyvä tai ainakin pitkäaikainen olotila. Lyhytaikaisesti tai elämänvaiheen vuoksi pienituloinen henkilö ei ole köyhä. Se, että henkilön tulot ovat nuorena alhaiset, ei ole minkäänlainen yhteiskunnallinen ongelma. Korkeakoulutetutkin joutuvat monesti työuran alussa lyhytaikaisiin ja huonosti palkattuihin töihin. Tämä on aivan tavanomaista, eikä tarkoita, että henkilö on köyhä.

Todellisen köyhän horisontissa ei siintele keskiluokkainen elintaso. Pienet ja epävarmat tulot ovat pysyvä tila.

Julkisessa keskustelussa täytyisi kerta kaikkiaan alkaa tunnistaa oikeasti köyhät ja apua tarvitsevat ihmiset. Tämä ei ole tärkeää pelkästään sen vuoksi, että hyväosaisten itsensä surkuttelu on aika tylsää kuunneltavaa.

Asia on tärkeä myös hyvinvointivaltion kehittämisen kannalta. Tulonsiirrot köyhille avuntarvitsijoille ovat yksi sen keskeisistä tehtävistä. Sen sijaan hyväosaisten keskinäisten, ihmisten omista valinnoista johtuvien tuloerojen tasoittamisessa ei ole mitään järkeä. Siksi on tärkeää ymmärtää, mitä todellinen köyhyys ja huono-osaisuus on ja siis kenelle hyvinvointivaltion tulonsiirrot pitää suunnata.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.