Pääministeri Juha Sipilän hallitus perui viime viikolla eläkeläisten asumistuen leikkauksen. Hallituksen alkuperäinen päätös olisi pudottanut kolmisenkymmentätuhatta eläkeläistä köyhyysrajan alapuolelle.

Mummut ja vaarit huokaisivat helpotuksesta. Kun ei viety sitä, millä oli uhattu, tuntuu kuin olisi saatu vähän lisää.

Tämä hallitus näyttää toimivan tehokkaasti. Päätöksiä satelee. Moni asia vaatii kaksi jämäkkää päätöstä. Itse päätöksen ja sen perumisen. Näin hallitus vaikuttaa päättäväiseltä.

Päätös ja sen täydellinen vastapäätös muistuttavat Hegelin filosofian teesiä ja antiteesiä. Toisin kuin Hegelin filosofiassa, Sipilän hallitus ei synnytä teesistä ja antiteesistä synteesiä. Se vain peruu.

Perumisensa Sipilän hallitus aloitti heti taipaleensa alussa. Työttömyysturvan uudistuksen voimaantuloa lykättiin. Kesän lopulla hallitus perui Luonnonvarakeskuksen ja Suomen ympäristökeskuksen yhdistämisen. Sitä ei pidetty järkevänä, kun Luonnonvarakeskuksen perustaminen oli vielä kesken.

Alkusyksystä hallitus perui sunnuntai- ja ylityökorvausten leikkaukset. Tilalle esitettiin lomarahojen leikkausta. Niitähän eivät kaikki saa, joten asialle pitää mahdollisesti jotain tehdä / ei tehdä / perua. Tuossahan on jo melkein kolme päätöstä.

Tämän kuun alussa hallitus perui esityksensä, jonka tarkoituksena oli lelliä rikkaita, jotka ovat piilottaneet rahojaan veroparatiiseihin. Määräaikainen menettely olisi vapauttanut veropetossyytteiltä ne, jotka oma-aloitteisesti pahoittelevat veroilmoituksestaan puuttuneita tuloja tai varoja.

Tämä Lex Fyffe tunnettiin paremmin nimellä ”tehokas katuminen”. Harvoin sattuu nimi niin kohdalleen. Perutun lakiesityksen nimi kuvaa tarkasti nykyhallituksen toimintaa. Juha Sipilän hallitus on tehokkaan katumisen hallitus. Se katuu tehokkaasti omia päätöksiään.

Katumisissa on myös järkevältä tuntuvia perumisia, mutta siitä ei ole nyt kyse. Kun hallitus on tehnyt päätöksen ja sen jälkeen perunut sen, niin mitä hallitus on oikeastaan tehnyt? Ei mitään. Ei yhtään mitään. Suomi nousuun.

Hallituksen jahkailu on pantu merkille myös akateemisessa maailmassa. Valtio-opin emeritusprofessorille Heikki Paloheimolle ei tullut Iltalehden haastattelussa mieleen toista hallitusta, joka olisi näin tiuhaan perunut tekemiään sopimuksia tai päätöksiä.

Tämähän on niin päinvastoin kuin mitä viime vaaleissa tilattiin.

Juha Sipilän keskusta voitti viime eduskuntavaalit Juha Sipilän vuoksi. Siinä meille tyrkytettiin leppoisaa perusinsinööriä, joka oli kuitenkin sisältä dynaaminen yritysjohtaja, itse miljoonansa ansainnut.

Pääministeriytensä alkumetreillä Sipilä lupasi vätystelyn sijaan toimintaa. Se on paljastunut näennäistoiminnaksi. Hallitus hölkkää juoksumatolla: hiki virtaa, mutta maisema ei vaihdu. Hallitus tuskailee edelleen samojen ongelmien kanssa kuin nimitystään seuraavana päivänä.

Mitä tapahtuu, kun hallitus tekee nopeasti päätöksen, jonka se sitten hitaasti peruu? Suomen surkean taloudellisen tilan vaatimaa nopeaa päätöstä ei ole tehty lainkaan. Siltä on vain näyttänyt. Aikaa ei ole voitettu. Sitä on vain tuhlattu.

Heinäntekojärkeä käyttävälle tulee mieleen vaihtoehto. Kannattaisiko hallituksen siirtää päätöksensä hitaaseen perumiseen kuluva aika niihin viikkoihin ja päiviin, jotka edeltävät päätöstä? Silloin päätöksestä saattaisi tulla sellainen, että se pitää.

Tämä hallitus tekee sitä, mitä se lähti vastustamaan. Se jappastaa ja vatuloi.

Jari Tervo

Kirjoittaja on helsinkiläinen kirjailija