După ce-o plecat Ristache pe front, suna goarna iar prin sat. Trecea o companie de ruși și rechiziționa căruțe. Lumea care era mai în sat o aflat și-o fugit cu caii, cu căruțe, prin gropi, să le-ascundă. O venit cineva din baltă și mi-o zis că nemții o lepădat în islaz la Tudor Vladimirescu tot, cai, căruțe, cu veselă și ce-aveau ei acolo, și-au fugit. Acuma vine rușii după ei. Eu căruța am ascuns-o după grajd, și i-am scos o roată, când m-am trezit cu rusul la spate. Mi-a zis să-i dau caii. „Păi da' un' să duci caii? Lasă căruța aici!” „Hău, hău, hău!”, zice el. „Măi, vorbește mai frumos,” i-am zis, „că eu nu știu rusește”. „Eu căruța o rechiziționez”, a zis în românește. Aveam o iapă bălană, bătrână, cred că era de seama mea, abia mergea, sărmana. Rusu’, că cică să puie alt cal la căruță, mai bunișor. „Nu-l pune pe-ăla la căruță,” zic, „că ăla nu-i învățat. Pune-o pe Bălana.” Și-așa am mers la primărie, unde ne-am adunat și-am plecat vreo șapte căruțe. Ne lua cu căruțele ca să nu cadă vreun militar jos și să-i puie în căruțe. Tata era ascuns în pod, de teamă să nu-l împuște, și mama a plecat cu noi, în altă căruță, cu caii mai buni. La mine-n căruță, au sărit doi ruși și, fiindcă iapa aia abia mergea, am rămas în urmă. Roata se stricase de tot, și rusu-a coborât și s-o dus la un român și i-o luat roata de la căruță. N-o putut omu' să-i facă nimic, că-i era frică. Erau răi rușii. Nu spunea Ristache? Despica femeile la burtă cu baioneta și scotea copiii. Se mânjeau femeile pe față să nu le vadă, că-și băteau joc de ele.

Și cât mergeam cu căruța, rușii a găsit un loc liber, lângă o pădure, să ne oprim. Era obosiți frânți toți. Și-atunci, unul de prin sat de-aicea a venit la mine și mi-a zis „Hai, că eu știu drumul, să ne dăm de-o parte! Ne facem că ne culcăm, pân-or adormi ei, înhămăm caii și eu știu un drum unde să ieșim.” Și-așa am făcut. Am luat-o pe Bălana și-am pornit. Cântau huhurezii „Huuu-huuu” și eu de frică așa tremuram în căruță. Când am ieșit din pădure, doi ruși. „Staaai!” au pus piciorul pe roata căruței. Până la urmă, ne-or lăsat să trecem și-am tot mers, până am dat într-un loc aproape de o șosea, unde la un foc unde erau niște oameni. „Unde e drumul pentru piața din Babadag?” am întrebat. La Babadag avea mama o soră, aproape de piață. Un creștin dumnezeiesc mi-a zis „Mergi pe șoseaua asta și-ai să dai mata peste drumul de piață”.

Am mers cât am mers și-am dat de drum. Strada aia era o stradă rea, cu cărămizi toate bătute-așa-n picioare, de-am lăsat caii și-am venit pe jos până la mătușă la poartă, ea aude câinii lătrând și-a ieșit. „Ce cauți, fata mamii, la 12 noaptea?” „Lasă, c-am să-ți spun eu ce caut.” I-am povestit, m-am întors după căruță și s-o făcut ora unu. Când am băgat calu-n grajd, ce să-i dăm mâncare? Că n-avea femeia nimica. Ea stătea în spatele primăriei, și primăria avea adunate căpițe de fân. Ea zice „Hai să luăm două pături” și ne-am dus amândouă. Ce, mai furau ei și alții! Când, m-am agățat de gardul de sârmă ghimpată, am căzut jos. Ea a-nceput să râdă, „Aoleu, să nu ne-audă paznicu'!”. Încet-încet, am pus fân în pătură și am sărit gardul înapoi și-am adus la cal. Ea zice „Stai să-ți prăjesc oleacă de cartofi, că n-am nimica, că azi am cules via. Sau hai, nepoată, să mâncăm must cu pâine!” Ei, am mâncat acolo, da’ nu mi-era foame, mi-era frică de copii, mi-era frică de alte bâzdâgănii”. Dimineața, s-o sculat ea de noapte, a prăjit cartofi, am băut oleacă de must și-am plecat. Am mers cu iapa, „Hai, Bălana, hai, Bălana!” și-am ieșit din Babadag. Când, pe drum, veneau regimente de ruși. Eu m-am coborât tocma' pe vale, pe lângă bărăci, pe unde vindeau odată făină. Ei făceau semn de pe șosea să mă duc înapoi, eu făceam semn „Nu pot, iote, că nu merge calu'!” Și-așa am scăpat, bogdaproste. Și când am ajuns acasă, mergeam pe jos, nu mai mergeam în căruță. Mama era deja acolo, că se-ntorsese cu alții, că aveau cai buni. Eu rămăsesem așa în urmă că nu mergea calu'. Ce știți voi? Atâta-ți trebuia dacă lepădai căruța. Ei, și pe Bălana, nu știu câte zile o trecut, c-am găsit-o moartă.