Nu știu dacă intenționat sau nu ( până acum părea că are consilieri destul de buni) cu cei patru cavaleri ai apocalipsei Dragnea a reușit să dea o imagine în mic ( un mise en abîme cum s-ar zice) a marilor noastre frământări de vreo doi ani încoace. Atâtea energii risipite, atâtea discuții, mitinguri, proteste, gaze… pentru ce?

Suntem într-un moment în care încercăm să începem un nou ciclu politic. Poate o să contrariez pe mulți, dar aș începe printr-o remarcă: dacă stăm să socotim drept, clasa politică actuală a fost printre cele mai eficiente din toată istoria noastră. Obiectivele pe care și le-a propus în ‘90 au fost îndeplinite în totalitate. Dacă cineva din 2018 s-ar întoarce în trecut, la mine cel din 1994 să-mi spună că în 2008 vom fi în NATO, în UE , economia României va fi preponderent privată și pe locul unității de parașutiști de la Deveselu va răsări un sistem antirachetă american, l-aș fi întrebat dacă nu cumva s-a întors din 2118, totuși….

Clasa politică a epocii a avut un obiectiv, și nici o metodă diplomatică, de la cele de tip occidental la cele de tip bizantin ( mai țineți minte brusca împrietenire cu Regele Mihai) sau chiar sovietic ( mai țineți oare minte cetățenii britanici arestați, chipurile, pentru adopții ilegale și eliberați brusc în urma programării unei întrevederi cu premierul britanic?) nu a fost precupețită.

Nu poți totuși să nu îți pui întrebarea firească: și atunci, cum se explică brusca ei degradare de la un asemenea nivel de eficiență la vânătoarea de pokemoni controlați de Soros? De la relevanță completă la „săptămâna nebunilor”?

Am stat și m-am gândit multă vreme la asta, și cred că am un fel de răspuns.

Practic clasa politică și-a atins toate obiectivele și nu a mai fost capabilă să își construiască altele, la fel cum un atlet cade leșinat chiar după linia de final, incapabil să mai facă un pas.

Pe cât de eficientă a fost în atingerea obiectivelor momentului, pe atât de irelevantă s-a dovedit chiar a doua zi după.

A, dar am uitat ceva, există totuși un mic obiectiv pe care nu au reușit să îl atingă, și după părerea mea nu vor reuși niciodată. El poartă în terminologia politică abrevierea MCV dar de fapt e ceva mai mult, și tocmai de asta nu le e accesibil.

De fapt toate aceste obiective atinse, dacă stăm să ne gândim, au fost doar niște mijloace; scopul întregii acestei zbateri mioritice trebuie să fie undeva mai departe. Rostul politicii pro-europene trebuie să fie acela de a construi o civilizație sofisticată și compatibilă cu a celorlalte țări din Uniune. Raportat cu acest scop, toate mărețele obiective nu sunt decât niște etape de parcurs.

Ori, România este în situația pilotului care, după luni de antrenament, zboară pentru prima dată cu adevărat. Evident, nu e ca la simulator, pasărea se poticnește, tremură ( pilotul și el tremură cu mâna pe manșă) . Nu e deloc ca în filme, deja unii din pasageri încep să își blesteme zilele, puteau lua trenul….

Am folosit această alegorie pentru a arăta cât de mult mai e de făcut. Practic, abia acum începe. Tocmai de asta, maurul care și-a făcut datoria trebuie ( trebuia deja) să se retragă. Cei care nu au fost la vot au spus de fapt ce aveau de spus: epoca asta s-a încheiat, trebuie să urmeze o altă epocă.

Din păcate însă, lucrurile au intrat cumva într-o fundătură; cum până la urmă cineva trebuia să guverneze, au rămas doar cei insuficient dotați pentru a înțelege imperativul momentului. Cei care au contat până acum s-au cam retras ( care de voie, care de nevoie, pe la Jilava sau prin Costa Rica) . Totul a fost de fapt logic.

Și totuși, ce a lipsit ? Am să recurg din nou la o alegorie. Nu prea sunt mulțumit de mecanicii auto. Mai ales de când cu computerele de bord, fiind și IT-st și mai înțelegând cum funcționează lucrurile, am văzut că majoritatea sunt la limita incompetenței. Totuși, nu mi-a trecut niciodată prin cap să nu mă mai duc cu mașina la service. Sau, deși sistemul sanitar e la pământ, tot merg la medic, pentru că nu prea am de ales ( o dată am reparat singur un senzor de la mașină, de teamă că mecanicii vor umbla din nou la alte reglaje, dar e o excepție).

Cu toate astea, nu înțeleg de ce multora li se pare că politicienii ar avea vreo obligație de a face politica în locul nostru, sau de a o face de la sine cum vrem noi, nu cum vor ei. Așa cum până la urmă merg la mecanicul care mi se pare cel mai puțin incompetent, mi s-ar părea normal să merg și la politicianul care mi se pare cel mai apropiat de părerile mele. Iar dacă mi se pare că toți fac totul pe dos, mă apuc și fac politica eu, pentru că, încă o dată, nimeni nu e obligat să facă politica mea.

Societatea românească a devenit deja mult mai complexă. Suntem în momentul în care va trebui să depășim economia bazată pe manufactură și prețuri mici, în favoarea uneia cu valoare adăugată mare. Deja „semnalele” se văd, forța de muncă disponibilă aproape a dispărut ( a dispărut la salariul actual, piața „cere” mai mult, pentru că are alternativa de a lucra în țările din vest) O dată cu această tensiune economică, au apărut și stângiștii „adevărați” ( spre deosebire de stânga de carton a baronilor PSD) . Sigur, piața acționează de la sine și lucrurile se vor echilibra din nou, dar ar fi ideal să avem o guvernare care să înțeleagă acest fenomen, în loc să vâneze pokemoni în vreme ce instituțiile se degradează. Da, Petre Daea e amuzant, dar dacă ești din Tulcea și ai o fermă de porci parcă nu îți mai vine să râzi…. Piața va rezolva asta, dar cu prețul a nenumărate falimente…

Ziceam mai devreme de apariția unei noi stângi. Acest fenomen e real și cred că nici măcar îngrijorător. Însă cei care vorbesc de unitatea dreptei ar trebui să se gândească mai bine la asta, pentru că pare cam straniu să incluzi stânga în unitatea dreptei iar izolarea ei ar împinge-o în zona PSD, mai devreme sau mai târziu…. Probabil că ar fi mult mai eficientă ( și fezabilă) o formulă de colaborare punctuală: pentru alegerile locale, pentru legile justiției etc. Asta ar ajuta, cred, și la redesenarea scenei politice, care ar exclude automat PSD-ul din ecuație.

Deocamdată atenția publică e captată de vânătoarea de extratereștri și de aventurile sentimentale ale unui oarecare Liviu. Și cinstit vorbind, nici nu văd alte subiecte demne de interes discutându-se. Ori, o discuție de un nivel un pic peste genunchiul broaștei despre stânga și dreapta, dusă între oameni serioși, poate chiar niște programe de guvernare comparate ar putea, cred, clinti un pic atenția publică spre lucruri care cu adevărat contează. Abia când scena publică se va redesena, excluzând fosilele vii din politica actuală, alegătorii se vor întoarce și ei și vom putea spune că am depășit trecutul….