Minns du Bjästa?

Var än i Sverige den frågan ställs svarar de flesta ja. Mycket mer behöver inte sägas. Bjästa associeras till berättelsen om den våldtagna flickan som mobbades så svårt att hon tvingades flytta. Byn tog parti för våldtäktsmannen. Prästen gjorde det extra tydligt när han bjöd in denne våldtäktsman till flickans skolavslutning och han fick dela ut blommor till de andra eleverna för att visa vilken fin kille han var innerst inne. Samma kväll våldtog han igen.

Naturligtvis är Bjästa mycket mer än denna enskilda berättelse om en våldtäktsman och hans offer. Lika självklart är det att prästen, Lennart Kempe, har betydligt mer på sin meritlista än denna händelse som han hanterade så pass illa att han fick en erinran från stiftet. Hans prästgärning avslutades i lördags genom en gudstjänst i Bjästa. Uppslutningen var stor och församlingsmedlemmarna hyllade honom. Det gjorde även Örnsköldsviks Allehanda och Allehanda.se, genom en artikel som helt okritiskt och utan att nämna våldtäkterna lät Kempe själv och ett par gudstjänstbesökare förklara vilken fantastisk präst och människa Kempe är. Det är inte journalistik. Det är dessutom djupt omoraliskt med tanke på de båda våldtäktsoffren.

Det är som om ingen har lärt sig något av historien, trots dess stora genomslag och den upprördhet den orsakade när den berättades i SVT:s Uppdrag Granskning i mars 2010. Händelsen genererade till och med ett nytt uttryck som fanns med i det årets nyordslista. "Att göra en Bjästa". Att göra en Bjästa är inget ovanligt. Ingenting specifikt för just Bjästa. Det betyder helt enkelt att ta parti för gärningsmannen som begår sexuella övergrepp och våldtäkt. Ett annat ord för detta är slutshaming. Att i stället för att sätta fokus på gärningsmannen och varför han gjorde det han gjorde, så ifrågasätts offret. Skulden läggs på offret. Och ibland går det så långt att gärningsmannen även när det finns en dom, försvaras och får förlåtelse medan offret tvingas fly från skammen. Som det blev i Bjästa, med prästen Lennart Kempes goda minne.

Oavsett hur bra Kempe varit som präst i alla andra situationer, oavsett hans mångåriga gärning, är det problematiskt att det när han ska avtackas skrivs en helt okritisk hyllningsartikel där inte ett ord nämns om denna händelse.

Det talas om förlåtelse och om att gå vidare. Hur ska dessa våldtagna unga kvinnor kunna göra det när kränkningen upprepas, igen och igen? Den glömska och förträngning som Örnsköldsviks Allehanda uppvisar är exakt vad som gör att människor fortsätter att "göra en Bjästa", igen och igen. Konsekvenserna är alldeles för futtiga i relation till de konsekvenser offren utsätts för.

Jag menar inte att Kempe skulle ha kölhalats. Inte heller att fokuset nödvändigtvis skulle ha legat på våldtäkterna. Däremot borde Örnsköldsviks Allehanda inte ha skickat en reporter som är bekant med Kempe, och för objektivitetens skull borde texten ha nämnt det faktum att prästen för inte så väldigt länge sedan mötte hård kritik och fick en erinran för ett inte helt ovidkommande tjänstefel. Alternativet kunde ha varit att låta Kempe avgå i tystnad, av respekt för våldtäktsoffren. Att göra som tidningen nu gjorde är ingenting annat än ett hårt slag i ansiktet på offren, ännu en gång.