Sverige har fått omfattande problem med nya typer av brottslighet som karaktäriserats av en särskild typ av råhet och hänsynslöshet. Hit hör attacker på blåljuspersonal, vittgående organiserad åldringsbrottslighet, och vägpirater som försöker stanna och råna andra trafikanter, exempelvis genom att försätta dem i farliga situationer i trafiken.

Här är två nyliga exempel på det senare: En kvinna på väg till jobbet en tidig morgon blir plötsligt jagad av två andra bilar i hög hastighet. De förföljer henne tillsammans på väg in mot Göteborg och försöker preja henne av vägen. En mc-förare jagas på liknande sätt på motorvägen i Göteborg. Han och en medpassagerare lyckas undkomma oskadda, trots aggressiv förföljelse från tre bilar. Det vanligaste tillvägagångssättet är att vägpiraterna står i vägrenen och försöker hejda andra trafikanter genom att låtsas ha problem med bilen.

Det återkommer ett antal bortförklaringar när den här typen av brottslighet kommer på tal. Det påstås att den alltid har funnits i Sverige, och underförstått, att den alltid funnits i samma omfattning och med samma mått av hänsynslöshet. Dessutom diskuteras denna typ av brottslighet som något slags naturlag, något som följer med ett modernt och öppet samhälle, och som vi således får vänja oss vid.

Inget av det stämmer överens med verkligheten.

Tvärtom har allmänheten rätt att få svar på ett antal frågor: Hur vanliga är brotten? Vad karaktäriserar dem? Vilka står för dem?

Vägpiraterna hanteras av polisens arbetsgrupp Circa, Central Investigation Related to Crime Aliens, vilket står för brottslighet relaterad till utländska medborgare. Gruppen uppger att man ser en koppling mellan vägpiraterna och en annan typ av brottslighet som skiljer ut sig i sin hänsynslöshet: stölderna och rånen mot äldre i Sverige. Enligt polisen kartlägger man ligor på ett hundratal personer, samtliga hemmahörande i Rumänien, som ägnar sig åt båda typer av brottslighet.

I båda fall rör det sig om en typ av brottslighet som är svår att utreda. Vägpiraterna stannar en kort stund på varje plats, sedan är de ute i trafiken igen innan polisen hinner fram. Åldringsbrotten riktas mot offer som sällan hinner slå larm innan förövarna har försvunnit.

Det betyder inte att brottsligheten ska tas för given.

För att kunna beivra brott måste man till en början veta om brottsligheten är en produkt av vårt samhälle – med alltifrån dess normer och könsroller till sociala klyftor – eller om den kommer utifrån.

Man kan jämföra med det nya fenomenet med övergrepp som begås i grupp på festivaler och badhus, som till stor del (se polisens rapport Lägesbild över sexuella ofredanden samt förslag till åtgärder) är en fråga om missbruk av svenska asylregler. I fallet med vägpirater och åldringsrån, tycks problemet delvis förklaras av EU:s fria rörlighet.

Sådant har allmänheten givetvis rätt att få kännedom om.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.