Vi har så väldigt lite att vara stolta över i Göteborg. Därför fäster vi orimligt stor betydelse på de mest underliga saker. Eftersom det är allt vi har. En rödmålad sten under en bro. Kranar utan syfte i en övergiven hamn. Några dammiga fotbollsplaner som inte under några omständigheter borde kallas för “hed” men ändå gör det. Människor som saknar allt sinne för proportioner tänder gravljus för fällda träd i Vasastan. Jag vill inte tänka på hur många som ägnade sina enda liv på den här jorden åt att bekämpa rivningen av gasklockan. Minns ni den? Knappt jag heller. Men ett tag var det väldigt viktigt för väldigt många att bevara ett bajsbrunt torn invid en motorväg.

Därför är det inte överraskande att folk gick i taket av ilska när det började gå rykten att Feskekörka skulle rivas. Det bildades Facebookgrupper som på nolltid fylldes med uppskruvad aggressivite, över en fiskaffär som när sanningen kom fram inte alls skulle rivas utan renoveras.

Hur mycket jag än gräver i mitt inre känner jag för min del knappt någonting. Det är ingen speciellt vacker byggnad. Den är märkligt placerad. Lite för nära vattnet mittemot en folktom parkering. Samtidigt har de exakt två räkmackor jag köpt där sen jag flyttade till Göteborg 1994 varit goda. Men inte tillräckligt goda för att jag skulle kunna uppbåda några upprörda känslor över dess eventuella stängning. Vi bor i Göteborg. Det finns räkmackor överallt.

Kanske är det så att vi borde sluta tillskriva platser, personer och företeelser överdriven betydelse eftersom vi inte har något annat att komma med.

Jag fattar, göteborgare älskar förbehållslöst allt som sätter Göteborg på kartan. Hur liten knappnålen än är. Vi dyrkar allt som under en kort stund kan lindra vårt lillebrorskomplex. Alltifrån en multinationell bilindustri till Ingvar Oldsberg till Håkan Hellström (för vissa räcker det med Snowstorm). Eller ett slitet tegelhus på en dyster gata mest associerad med prostitution och för att det var dit man gick för att lämna sin deklaration. Det är kanske inte vackert. Det ligger kanske i ett direkt otäckt område. Men det är vårt.

“Göteborgs själ förstörs” var ett återkommande klagorop i de ilskna diskussionsgrupperna.Det är faktiskt inte värdigt. Om ett lands andra största stads “själ” förstörs för ett gammalt tegelhus renoveras hade den inte speciellt mycket själ till att börja med. Då är det hög tid att skaffa sig en.

Jag tror såhär: det är dags för oss göteborgare att vara stolta över rimligare grejer. Det är inte bra att trona på minnen från fornstora dagar till den milda grad. Kanske är det så att vi borde sluta tillskriva platser, personer och företeelser överdriven betydelse eftersom vi inte har något annat att komma med.

Det kan vara så att det är dags att släppa lös grävskoporna och bygga upp nåt annat, så att framtidens Göteborgare kan känna stolthet över något större än rödmålade stenar, nedlagda varv eller en fiskaffär i behov av renovering.