Debatt

Av Para§rafs Redaktion 2020-02-21

Mot denna hållning har bland annat Centerpartiet reagerat. Vikarierande ordföranden Anders W Jonsson hävdar att kriminaliseringen av narkotika för eget bruk kan ligga bakom höga dödstal. Fakta talar dock inte för det som vi ska se.

De senaste åren har kritiker av den svenska narkotikapolitiken hävdat att de ganska höga dödstalen i Sverige beror på vår narkotikapolitik. Dödstalen har använts som skäl att föreslå allt möjligt under rubriken ”Skademinskning”: legalisering av cannabis (eller av alla droger), avkriminalisering av missbruk, sprututbyte (vilket genomförts) och ökad förskrivning av ersättningsdroger för heroin, d.v.s. metadon och buprenorfin, vilket också genomförts – med ökad dödlighet som resultat.

Avkriminalisering eller legalisering?

Ibland talas det om avkriminalisering av narkotikabruk och ibland om legalisering av narkotika, vilket inte är samma sak.

Det sägs att kriminaliseringen av bruket skapar problem. Man har hävdat att den avskräcker missbrukare från att söka vård. Men personalen på alla vårdinrättningar har tystnadsplikt och något enda fall där en missbrukare som sökt vård blivit polisanmäld för narkotikabruk har inte presenterats.

Under en avkriminalisering kan fortfarande samhället ingripa med sanktioner mot den som bryter mot regelverket. Så är det i Portugal, som inte legaliserat narkotikan, även om många tycks tro det

Olika länder – olika erfarenheter

Den som i Portugals grips med droger och har ett missbruk uppmanas att ta mot vård redan efter första gången man grips, annars utdöms ibland sanktioner, framför allt vid återfall. Fängelse finns dock inte som sanktion enbart för innehav.

När Portugal framhållits som föredöme har de som vill genomföra liknande åtgärder talat om avkriminalisering, men inte alltid berättat att man samtidigt utökade budgeten för vår. En av de som var med och utformade politiken, João Goulão, säger:

”De goda resultaten, menar João Goulão, beror på hela paketet med utökad vård och prevention. Det finns inget orsakssamband mellan avkriminalisering och minskade problem.”

I USA har 9 delstater avkriminaliserat. Statistik gällande den omfattande dödligheten i USA:s opioidepidemi visar inte på att avkriminalisering har någon verkan. (Drugnews 2 2020: Hübinette S: Kan en avkriminalisering minska narkotikadöden?)

I Estland avkriminaliserade man användning året efter Portugal. Estland har Europas högsta narkotikadödlighet. Ett annat land med en liknande utveckling är Slovakien, där användning och innehav för eget bruk avkriminaliserades 2015, men som därefter fått en ökning av antalet dödsfall. Intressant är ett diagram som visar på dödligheten i länder som avkriminaliserat jämfört med länder som inte gjort det

Det tycks som om förklaringen i dödstal måste sökas någon annan stans än i frågan om avkriminalisering. Att resultatet av liknande politik i skilda länder kan bli så olika illustrerar att det inte finns enkla lösningar på problemet. Det tycks betyda att varje land måste utforma en egen politik, anpassad till sitt lands förutsättningar.

Dödstalen i Sverige har en annan orsak än kriminaliseringen

År 2006 sker i Sverige en dramatisk ökning av dödsfallen i missbruk. Detta kan inte bero på den svenska narkotikapolitiken, som då varit gällande i närmare 30 år. Det som skedde var att reglerna för förskrivning av ersättningsdroger till heroinmissbrukare ändrades i liberalare riktning. Dessutom började rätten till vård att stramas åt vid denna tid.

Antalet personer som fick metadon och buprenorfin (LARO) ökade rejält. Dödssiffrorna går alltså 2006 upp när förskrivningen av ersättningsdroger utökas, och inte på grund av den svenska narkotikapolitiken som varit densamma sedan länge. Sett över flera år har det varit så att det är fler som avlidit i överdoser av LARO-preparat än av heroin. Vad som hände 2006 framgår av diagrammet nedan (Källa: Anna Fugelstad, Ph D, Karolinska Institutet)

Den restriktiva narkotikapolitik vi haft i Sverige har bidragit till att bruket av narkotika ligger lågt i Sverige internationellt sett. Men dödsfallen är många även om de minskat de senaste åren.

Inför narkotikaläget kan man välja att kapitulera och försöka begränsa skadorna eller envist hävda att drogfrihet är möjlig för missbrukarna och att en kapitulation gör saken värre. Den politik som bedrivs just nu är uppgiven och ibland förmedlas budskapet:

”Det är inte bra att du knarkar, men eftersom vi inte tror du kan sluta ska vi i alla fall hjälpa dig att knarka på ett bättre sätt”.

Narkotikalagstiftning

För att vi ska börja tänka utanför boxen och försöka komma ut ur en eländig missbrukssituation föreslår jag att, när vi nu i Sverige tillsätter en utvärdering, så lägger vi om politik. Det skulle kunna innebära att

Innehav av narkotika för eget bruk aldrig kan leda till fängelse utan till vård. Böter tas också bort som påföljd för mindre innehav då de inte betalas under ett aktivt missbruk och bara är ett hinder för att komma tillbaka till samhället som drogfri. Detta kan kallas avkriminalisering om man vill – det viktiga är inte vad det heter utan att de som är beroendesjuka får vård. Det måste dock finnas påföljder för de som ertappas med droger utan att vilja ha eller behöva vård. De brott som begåtts för att försörja ett missbruk bör leda till ett erbjudande om vård som alternativ till eventuellt fängelsestraff – så kallad kontraktsvård.

Vården måste också omfatta de missbrukare som blir kvar inom kriminalvården på grund av mer omfattande försäljning av droger.

Att pengarna som sparas genom att avlasta kriminalvården öronmärks till missbruksvård

Den nuvarande vårdinriktningen att medicinera missbrukare ersätts med en satsning på en drogfri narkomanvård.

Missbruksvården måste bygga på tanken att alla människor har rätt och kan få ett fullvärdigt liv och att huvudinriktningen i svensk missbruksvård måste återgå till att behandlingen av missbrukare har drogfrihet som huvudmål.

Den drogfria missbruksvården, som alltså bör vara ryggraden i vården, ska erbjuda insatser för den som söker hjälp. Så är det inte alltid idag. Många får avslag på ansökan. Ibland erbjuds man hjälp som är orealistisk, t.ex. öppen vård till en narkoman som har skulder på hemmaplan och är hotad till livet, eller till en missbrukare som aldrig haft egen bostad, aldrig haft ett arbete och levt ett kaotiskt liv i många år.

Många får också avslag om de misslyckats med en behandling. Så behandlar man inte människor med andra sjukdomar. Men i dagens åtstramade ekonomi kan missbrukare nekas vård. Av detta skäl behöver missbruksvården delvis finansieras av staten. Så sker i Norge och så skedde i Sverige tidigare genom statsbidrag. Staten kan tillskjuta medel för kommunerna så att en kommun inte tvingas avstå en nödvändig behandling av ekonomiska skäl.

Tonläget har varit högt i narkotikadebatten, bland annat för att det bokstavligen handlar om liv och död i många fall. Det restriktiva lägret har anklagats för att styras av dogmer som låter människor dö i onödan. Förespråkarna av skademinskningspolitiken har ibland framhållit sig själva som de enda humanisterna. Jag hävdar att en del av de förslag som kommer från ”skademinskarna” innebär att de överger missbrukarna och lämnar dem i klorna på sitt beroende.

Av Gunnar Bergström

Detta är en debattartikel. Analyser och ställningstaganden är skribentens.

Dela det här:

Tweet

E-post

