Kriminella tar över nedgångna bostadsområden – och försvarar sina revir mot samhällets representanter. Nyhet? Detta studerades av sociologer under förbudstiden i Chicago för 90 år sedan. Det studerades för 25 år sedan inom ramen för Stockholmsprojektet, och det studeras på många platser i Sverige idag. Problem löses bäst om man har kunskap om mekanismer och vilka interventioner som kan fungera. Säker kunskap får man genom forskning.

Ökande kriminalitet i nedgångna bostadsområden fanns på agendan i början av 1990-talet men var en het potatis politiskt. Två forskare vid Polishögskolans forskningsenhet, Marie Torstensson och PO Wikström, fick i uppdrag att utarbeta en nationell strategi för det brottspreventiva arbetet, inklusive åtgärder som borde fungera i segregerade bostadsoråden. Skriften mottogs inte väl: den adresserade problem som enligt politikerna inte fanns och inte skulle bli värre. Man ogillade också de metoder som förslogs för att hantera problemet – en kombination av generella och individfokuserade åtgärder. I anslutning tidsmässigt till detta lades forskningsenheten ner – och därmed blev det en lång paus för den brottspreventiva forskningen i Sverige. Någon borde skriva den historien – hur fel det kan bli när vänskapsallianser mellan forskare och representanter för myndigheter och politiken får för stort utrymme.