Somalia har nu offentligen fördömt Sverige efter utrikesminister Margot Wallströms uttalanden om Saudiarabien. I det somaliska utrikesdepartementets pressmeddelande heter det att ”islam och dess lagar gavs till mänskligheten för att garantera alla människors värdighet, frihet och integritet. Därför är ett påstående om att det saudiska kungadömet och dess rättsväsende tillämpar medeltida metoder inte bara en förolämpning mot folket och regeringen i Saudiarabien, utan också mot hela den muslimska världen.”

Sverige har gett bistånd till Somalia sedan 1991. Bara de senaste sex åren uppgår det totala biståndsbeloppet från Sverige till en bit över över 2 miljarder kronor. Uppenbarligen har detta bistånd dock inte lyckats förankra demokratibegreppet i det somaliska styret. Förhoppningsvis har det lindrat folkets lidande på annat sätt.

Faktum är dock att Somalia bär åtskilliga om inte alla tecken på att vara ett hopplöst projekt vad gäller en demokratisk framtid inom överskådlig tid. Trots detta ligger Sveriges (och EU:s) strategi fast: centralregeringen i Mogadishu ska stödjas, landet ska bibehållas intakt.

I det de facto självständiga Somaliland går utvecklingen i rätt riktning. Där råder fred, där håller man demokratiska val. Det stora problemet för Somaliland är dock att det inte ens på sikt accepteras av omvärlden som en självständig stat. Detta skrämmer bort nödvändiga investeringar och förhindrar landet från att resa sig på egna ben.

Svensk politik går som sagt ut på att stötta centralregeringen i Mogadishu. Kanske vore det bättre att satsa på den region som har en chans att lyckas. Sverige skulle kunna deklarera en avsikt att erkänna Somaliland, villkorad mot att landet fortsätter den inslagna demokratiska vägen och uppnår några specifika utvecklingsmål. Som bekant är ju regeringen inte främmande för att ”gå före” och erkänna stater, även där EU:s linje är en annan.

Det finns många anledningar att ifrågasätta Sveriges strategi för Somalia. Att den somaliska regeringen offentligen fördömer oss är ännu en.