

För ett par veckor sedan publicerade Dispatch International en intervju med mig. Efter den fick jag flera mail från läsare som tyckte att jag hade en alltför dyster bild av framtiden. Den här texten är ännu svartare, så är du på gott humör och vill förbli det, rekommenderar jag dig att sluta läsa här.

Det startade för min del på morgonen för några dagar sedan, när jag läste en inte särskilt stor artikel i Svenska Dagbladet.

Där fick jag veta att på det möte som nu pågår i Davos och där världens makthavare samlats, varnar Frankrikes premiärminister Manuel Valls, Greklands premiärminister Alexis Tsipras, Tyskland finansminister Wolfgang Schäuble och Hollands premiärminister Mark Rutte för att EU redan inom de närmaste månaderna riskerar att ”brytas itu”. De tar i stort sett upp samma orsaker som finansmannen George Soros angav för några dagar sedan och som citerades i en bloggtext.

Hur många förstår allvaret? Var är de djupanalyser svensk press borde servera sina läsare? Men det kanske är normalt att inte inse när de stora sammanbrotten är på väg. Går vi tillbaka till 1913 så var det ingen som kunde föreställa sig att de ryska, österrikiska, tyska och turkiska imperierna skulle gå under inom de närmaste fem åren. Så var det också när Nazityskland besegrades 1945. Det var heller inte många som trodde på Ronald Reagan när han förutspådde att det sovjetiska imperiet skulle kasta in handduken. Warszawapakten och Berlinmuren, vilka såg vad det var som höll på att hända?



Oavsett om EU överlever, eller återgår till sin förra design, det vill säga ett konglomerat av nationalstater, så väntar nästa svårighet. Kalifatets grundstenar ligger redan på plats. Den som avfärdar islamiseringen som en foliehattsdystopi, rekommenderas att läsa Mark Steyn, som för ett par dagar sedan skrev en skrämmande text med titeln ”It’s still the demography, stupid”.

Han konstaterar att vår västliga civilisation inte klarar att överleva detta århundrade. Mycket försvinner redan under vår livstid. Det kommer visserligen att finnas geografiska områden som kallas för Italien, Holland och Sverige, men dessa delar av ett islamiserat Europa är bara europeiska till namnet. Världsdelens alla vackra och imponerande byggnadsverk kommer att stå kvar som efter en neutronbomb: de som byggde dem och den moderna världen finns i bästa fall bara kvar som en krympande och maktlös minoritet. Anledningen? Europas kvinnor föder inte tillräckligt många barn. Se där en fråga värdig Europas alla feminister att bita i, som omväxling till självförverkligande yoga, genusaktivism och queerstudier.

När Mark Steyn skriver att det är ute med Europa, påpekar han samtidigt att detta inte är någon varnande prognos eller dystopi utan en realitet. Det behövs inte någon särskilt komplicerad matematik för att förstå att det är sant. För att en befolkning ska klara att reproducera sig måste varje kvinna måste föda i snitt 2.11 barn. Jag har tidigare på bloggen skrivit om att den siffran nog kan sänkas till 1.9, åtminstone för Sveriges del. Men det hjälper föga, om Eurostats siffror stämmer. Det finns inte ett enda land i Europa som klarar kvalgränsen. Närmast är Island med 2.08. Nedan siffrorna för tio länder från år 2013. Det har inte blivit bättre sedan dess och det är bara att konstatera, Europa är chanslöst. Se själva:

Danmark 1.77 Holland 1.72 England 1.64 Italien 1.26 Finland 1.73 Spanien 1.23 Frankrike 1.89 Sverige 1.89 Grekland 1.27 Tyskland 1.38

I en artikel från augusti förra året i engelska ”The Guardian” konstateras att det europeiska snittet ligger på 1.54. I Portugal slår skolor och leksaksaffärer igen samtidigt som bensinstationer och motell byggs om till äldreboenden. Den som tror att det ser bättre ut för västliga kulturer i andra delar av världen, glöm det:

Australien 1.76 Kanada 1.5 Nya Zeeland 1.79 Ryssland 1.2 USA 1.9

Går vi till andra världsdelar, i första hand Afrika och Asien blir siffrorna helt annorlunda. Så här ser det ut i de länder varifrån Sverige tar emot flest asylsökande:

Afghanistan 5.1 Eritrea 4.4 Irak 4.0 Somalia 6.6 Syrien 3.0

Frau Merkel har förstått konsekvenserna bättre än andra och tänker rädda Tyskland genom massinvandring. Förra året kom 1,1 miljoner och i år beräknas ytterligare en miljon bosätta sig i Tyskland. Men även om hon lyckas bemästra den sociala oro, de sexuella och andra övergrepp som massinvandringen medför så tyvärr, det räddar inte Tyskland och heller inte Europa – i varje fall inte ett Europa med en europeisk befolkning. Nittio procent av migranterna kommer från muslimska länder, vilket betyder att Europa befinner sig under snabb förändring.

Nå, spelar det någon roll varifrån medborgarna kommer? Vi integrerar och assimilerar dem in i vår kultur och den enda egentliga skillnaden blir lite färre blonda och blåögda människor i framtiden. Eller?

Tyvärr är det inte alls så enkelt, därför att allting pekar på att muslimer inte låter sig integreras. Muslimerna är inte svagare än de kristna och sekulariserade européerna, de är starkare, med Europas islamisering som resultat. Så här säger den serbisk-amerikanske författaren Srdja Trifković i en intervju i Nya Tider nr 3, 2016:

Här har vi redan en enorm muslimsk diaspora, uppskattad till minst 25 miljoner människor, som uppenbarligen inte integreras i sina värdsamhällen, och det är värt att notera att de beter sig på samma sätt överallt, oavsett vilket deras ursprungsland är. Turkarna i Tyskland, algerierna i Frankrike, marockanerna i Holland och pakistanerna i England, alla beter sig på samma sätt. De skapar sina egna ghetton, där den lokala infödda befolkningen inte längre är välkommen och dit polisen tvekar att bege sig. Det finns 700 sådana ”känsliga stadsområden” bara i Frankrike och denna process kommer att ersätta de infödda europeiska befolkningarna redan mot slutet av detta århundrade, genom de gamla europeiska nationernas demografiska kollaps. Denna process påskyndas nu hastigt.

I södra Frankrike är 30 procent av barn och ungdomar under 20 år muslimer. I Nice, Marseilles och Paris är siffran så hög som 45 procent. I östra Frankrike finns det nu fler moskéer än kyrkor. I Holland är femtio procent av alla som föds muslimer. År 2027 kommer var femte fransman att vara muslim. I Bryssel är 25 procent av befolkningen muslimer och 50 procent av alla nyfödda muslimer. År 2025 är en tredjedel av alla barn som föds i Europa muslimer. I Storbritannien finns ett åttiotal inofficiella domstolar som praktiserar sharia. År 2050 är Tyskland en muslimsk stat.

Tillägg 30 januari: Några av dessa siffror är tveksamma, i synnerhet kanske att femtio procent av alla som föds i Holland är muslimer och att Tyskland är en muslimsk stat redan år 2050. En källa anger att år 2030 kommer Storbritannien och Tyskland ha en muslimsk befolkning på 8,2 procent. Eftersom texten lades ut för fem år sedan, vilket betyder att statistiken är än äldre, är det möjligt att den är överspelad, i varje fall för Tysklands del. Även om statistiken är svårhanterlig i detta laddade ämne, så är grunddragen i Europas islamisering tydliga.

Nå, blir livet sämre för Europas invånare om de är muslimer? Ser vi till levnadsstandard så är svaret ja. De invandrade muslimerna finner vi på en av de nedersta pinnarna på samhällsstegen. Lågutbildade muslimer samlas i de större städernas fattiga förorter och många av dem hittar lättare till socialkontoren än till arbetsplatserna. Att i Europa välja en tillvaro styrd av islam och koranen är inte bara att välja ett liv i kollektiv avskildhet utan också vanligen ett liv i fattigdom. En ansträngd ekonomi gäller för övrigt också för många av de muslimer som har arbete. När kvinnorna är hemma och barnaskaran fylls på, blir inte plånböckerna feta. Muslimer över hela Europa lever i marginaliserade samhällen.

Också när det gäller spetskompetens är muslimerna på efterkälken. Från 2002 till 2006 arbetade en kommitté av arabiska intellektuella under FN:s regi. De visade på en skrämmande ekonomisk och mänsklig utveckling i Mellanöstern. Bland annat kom de fram till att den sammanlagda exporten från hela arabvärlden med drygt 300 miljoner invånare, om man räknar bort oljan, var mindre än Finlands med sina fem miljoner medborgare. Hela arabvärldens sammanlagda reella BNP var lägre än Spaniens. Antalet böcker som översätts till arabiska varje år var en femtedel av de böcker som översätts till grekiska i Grekland. De patent som registrerades från arabstaterna (inklusive Syrien) i USA mellan 1980 och 2000 var 347 jämfört med Sydkoreas 16.328 och Israels 7.652. De 200 arabiska universiteten lyser också sedan länge med sin frånvaro bland världsrankingens 500 bästa lärosäten (Bernard Lewis: Tro och makt, Mimer förlag 2010).

Frågar vi oss hur det går med demokrati, yttrandefrihet och sådant, blir bilden knappast muntrare. Islam är en totalitär ideologi, inte mindre förtryckande än nazismen och kommunismen. Som en bloggläsande forskare skriver:

Detta gör mig förtvivlad och maktlös eftersom jag studerat utomeuropeiska kulturer i hela mitt liv. Jag vet vad islam står för och hur denna politisk-religiösa ideologi en gång i tiden spridits, nämligen med ett urskillningslöst våld och förtryck. Nu ser vi ett uppvaknade av denna ideologis värsta baksidor, vilka dessutom är sanktionerade i Koranen som varande Guds ord. Det är skrämmande!

En annan bloggläsare menar att Michel Houellebecqs senaste roman ”Underkastelse”, som är en berättelse om hur ett muslimskt parti tar makten i Frankrike, snart kan vara en realitet. Han skriver också:

Man ska kanske akta sig för att dra alltför många paralleller från historien, men jag kan inte låta bli att tänka på några rader ur Marguerite Yourcenars efterord till sin roman ”Hadrianus minnen”. Så här skriver hon, med ett citat från Flaubert: ”Eftersom gudarna inte längre fanns och Jesus ännu inte existerade uppkom, mellan Cicero och Marcus Aurelius, ett unikt ögonblick då människan ensam fanns.” Och längre fram: ”100-talet intresserar mig därför att det för en lång följd av år var de sista fria människornas epok.” Den gamla religionen var då stelnad till ritualer och den nya religionen, kristendomen, hade ännu inte tagit över. Vi har nu också levt en period utan religion (eller med en religion som också bara reducerats till ritualer), men den går nu snabbt mot sitt slut. Hos oss i väst blir det islam som tar över och i Östeuropa tycks man gå tillbaka till konservativ kristendom.

Som avslutning ska jag frångå min allmänna inställning, att som forskare inte komma med lösningsförslag. Läget är emellertid på tok för allvarligt för att jag bara ska lämna frågan. Nedan tio punkter som dessvärre ligger ljusår från den politik som bejakas i Sverige. Du som klassar det här är högerextremistisk goja eller fantasier, gå i svaromål. Visa att jag har fel. Inget skulle göra mig gladare.

Sluta importera muslimer. Bara sluta! Familjepolitiken måste superprioriteras och inriktas på att få svenska kvinnor att föda fler barn. Död åt den extrema svenska individualismen! Ensam är inte stark. Sluta mobba vita män, det är de som är bäst på att bygga den samhällstyp som de flesta vill leva i. Feminister, byt kurs! Med nuvarande ideal blir inte tillräckligt många barn gjorda. Sluta hjälpa världen. Hjälp istället Sverige. Importera kristna och buddhister, undvik minoriteter, eftersom de prioriterar diasporiska gemenskaper. Bryt med EU och bejaka nationen och patriotismen. Ett folk måste vara stolt över sig själva och sitt land. Sänk skatten och förhindra brain drain. Höga skatter och krympande välfärd är en katastrofal combo. Om inte Sverige klarar att behålla sin kreativa kompetens är det tack och adjö till välståndet. Sluta med den postmoderna minoritetspolitiken. Det är majoritetens intressen som ska bejakas (kallas demokrati). Rösta aldrig på politiker som sätter internationella intressen framför det egna folkets.

Karl-Olov Arnstberg

Utskriftsvänlig PDF-version

Alla texter är © på denna blogg. Det är tillåtet att sprida texterna under förutsättning att ni alltid länkar till källan här på bloggen.