Kokoaikatyön määrä kasvoi vielä vuosina 2016–2017, mutta kesän 2018 jälkeen kasvuvauhti alkoi hiipua. Viime toukokuussa työllisyys kasvoi Suomessa vain osa-aikaisen työn osalta.

Suomen työllisyysasteen kehitys jatkui toukokuussa nousujohteisena. Tilastokeskuksen viime tiistaina esittämistä työllisyysluvuista pisti silti silmään seikka, jonka Danske Bankin ekonomisti Jukka Appelqvist tuoreeltaan jo huomioikin:

– Melko pirteältä vaikuttavia työllisyyslukuja himmentää myös se, että toukokuussa työllisyys kasvoi vain osa-aikaisen työn osalta, kun kokoaikaisen työn määrä jopa laski, Appelqvist totesi Danske Bankin tiistaina julkaisemassa tiedotteessa.

Käytännössä osa-aikaisen työn kasvu on kannatellut Suomeen työllisyysasteen nousua jo vuoden ajan. Kokoaikaisen työn määrä kasvoi selvästi vielä vuosina 2016 ja 2017, mutta kesän 2018 jälkeen kasvuvauhti alkoi jokseenkin hiipua.

Appelqvist ei osaa sanoa tarkasti, mistä tällainen kehitys voisi johtua.

– Osittain syynä on ehkä se, että noususuhdanne on taittunut, eli taloudessa on yksinkertaisesti vähemmän kysyntää työvoimalle, Appelqvist sanoo.

– Työttömyydessä myös aletaan vähitellen lähestyä rakenteellisen työttömyyden rajaa. Siltä puolelta ei välttämättä löydy sellaista työvoimaa, joka olisi halukasta tai edes kykenevää kokoaikaiseen työhön.

Jukka Appelqvist.­

Appelqvist huomauttaa lisäksi, että työllisyys on viime vuosina parantunut paljon lähempänä eläkeikää olevien, yli 55-vuotiaiden ryhmässä.

– Työllisyys on parantunut eniten lähempänä eläkeikää olevilla vanhemmilla työntekijöillä, kun taas parhaassa työiässä olevilla 30- ja 40-vuotiailla kehitys on ollut vaatimattomampaa. Tämäkin saattaa osaltaan kasvattaa osa-aikatyön osuutta.

Osa-aikaisessa työssä ei sinällään ole mitään ”väärää”. Joillekin työntekijöille se saattaa esimerkiksi olla mielekäs tapa sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämää.

Kahta, jossain määrin kielteiseksi miellettyä asiaa osa-aikatyön lisääntyminen kuitenkin merkitsee.

Ensinnäkin 2010-lukua on leimannut ilmiö, jota Tilastokeskuksen yliaktuaari Henri Lukkarinen kuvannut vastentahtoisten osa-aikatöiden yleistymiseksi. Siinä kokoaikatöiden tarjonnan puute ajaa työntekijöitä osa-aikatöihin, joita he eivät muuten tekisi. Lukkarisen mukaan vastentahtoisuus on vuodesta 2014 lähtien ollut 15–64-vuotiaiden yleisin syy osa-aikatyön tekemiseen.

Toisekseen osa-aikatyön lisääntyminen voi hankaloittaa julkisen talouden alijäämän korjaamista, joka niin ikään on Antti Rinteen (sd) hallituksen tavoitteena.

Hallitus yrittää saavuttaa tavoitteen nostamalla työllisyysasteen 75 prosenttiin ja mahdollisesti sen ylikin. Jos työllisyyden kasvu kuitenkin nojaa yhä enemmän osa-aikaisen työn kasvuun, eivät verotulot välttämättä riitä paikkaamaan alijäämää. Osa-aikatyöstä maksettava palkka ja siten palkasta maksettavat verot kun ovat pienemmät kuin kokoaikatyöstä.

Julkista taloutta tasapainottava vaikutus voi jäädä saavuttamatta, jos luodaan osa-aikaisia tai matalapalkkaisia työpaikkoja, varoittaa Palkansaajien tutkimuslaitoksen ennustepäällikkö Ilkka Kiema.

– Tällöin voi käydä niin, että työntekijät tarvitsevat edelleen sosiaalisia tulonsiirtoja, Kiema sanoo.

Ainakaan hallitusohjelman perusteella tällainen ei ole hallituksen tavoitteena:

– Tavoitteena on, että syntyvät työpaikat ovat laadukkaita ja toimeentulon turvaavia, ohjelmassa todetaan.

Ilkka Kiema.­

Eläkevakuutusyhtiö Ilmarisesta pian Eläketurvakeskuksen johtoon siirtyvä ekonomisti Jaakko Kiander katsoo asiaa hieman toiselta kannalta. Hänen mukaansa korkeaan työllisyysasteeseen liittyy lähes poikkeuksetta se, että huomattava osa työllisistä tekee nimenomaan osa-aikatyötä.

– Ei sitä kannata kauhistella, koska jos katsotaan muita korkean työllisyysasteen maita, kuten Ruotsia, Tanskaa tai Saksaa, niin niissähän tehdään paljon enemmän osa-aikatyötä kuin Suomessa, Kiander sanoo.

Jaakko Kiander.­

Kiander uskoo, että julkisen talouden ongelmat korjautuvat jo yksin työllisyysasteen nousun myötä.

– Julkisen talouden tulopuoli riippuu lähinnä työllisten määrästä ja menopuoli taas eläkeläisten ja työttömien määrästä. Kun työn tuottavuus kasvaa ja palkat nousevat, silloin yleensä kasvavat myös julkisen sektorin omat kustannukset.

Työn tuottavuuden hidas kasvuvauhti ja reaaliansioiden kitulias kehitys ovat keskeisiä syitä työllisyysasteen nousun taustalla. Hyvän työllisyyskehityksen kääntöpuoli onkin siinä, ettei se sisällä juuri lupauksia elintason noususta ainakaan palkkojen muodossa.

Kun siis julkisen talouden alijäämää pyritään korjaamaan lähinnä työllisyysastetta nostamalla, hintana voi olla työssäkäyvien elintason jähmettyminen tai jopa lasku.

– Elintaso saattaa jopa laskea, jos samanaikaisesti väestön ikääntymisen takia huoltosuhde heikkenee ja entistä suurempi osa resursseista täytyy ohjata eläkkeisiin ja hoivaan. Jos reaaliansiot eivät tässä tilanteessa kasva, palkansaajien nettotulot pienentyvät, Kiander toteaa.