Det är gratis att lova saker, gärna i stora ordalag. Kostnaden kommer först om man tänkt sig att hålla löftet. Ett annat alternativ är genomföra det man lovat och spendera pengarna, men sedan skicka räkningen till någon annan.

Det här har regeringen utvecklat till perfektion redan efter sex månader. I valrörelsen var det stora ord från Socialdemokraterna om satsningar på välfärden, och regeringen satsar mycket riktigt en del på välfärden i vårens ändringsbudget. Men kostnaden, den skjuter regeringen över till kommuner, landsting och föräldrar. I skymundan. Mycket fiffigt, då kan man bränna pengar man inte har och ändå få beröm.

Satsningen på mindre barngrupper och nattöppna förskolor till exempel. Detta ser i budgeten vid första anblick ut som just en satsning, men den som läser mer noggrant inser att anslagen till kommunerna samtidigt sänks. Kommunerna får pengar i en kolumn i budgeten men staten tar samtidigt tillbaka ungefär samma summa från en annan kolumn. Kvar står kommunerna med Svarte Petter och får betala det regeringen lovat.

Då kan kommunerna välja att höja förskoleavgifterna för att få in pengarna, vips har de i sin tur skickat notan vidare till föräldrarna. För i samma budget låter regeringen maxtaxans tak indexeras, vilket möjliggör för kommunerna att höja avgifterna. Det är lätt att lova saker när någon annan betalar. Det är som att ge någon en present och sedan visa kvittot och kräva in betalning av födelsedagsbarnet.

Detsamma gäller sjukvården. En professionsmiljard införs men kömiljarden tas bort. Förlossningsvården får 400 miljoner men statsbidragen sänks samtidigt till landstingen. Allt för att det ska se ut som nya satsningar medan det i själva verket är pengar som flyttas runt och räkningar som får nya adresser. På köpet får regeringen fina rubriker i media, vilket sannolikt fanns med i kalkylen från början. Problemet är bara att när fotoblixtarna från pressträffen slocknat och regeringen gått vidare med nya uppgifter står kommuner och landsting i verkligheten, långt borta från Rosenbads snygga korridorer, och måste lösa problemen. Med räkningar upp till knäna.

De här så kallade ”traineeplatserna” i välfärden, som varit Socialdemokraternas flaggskepp, är också något som kommer att landa i famnen på just kommunerna att lösa.

Från början var det 32 000 ungdomar och ett år med 75 procent jobb och 25 procent utbildning till undersköterska det handlade om. Men socialdemokraterna glömde att vi är med i EU och gällande EU-regler tillåter inte 100 procent subventionering av lön utan max 50 procent, så nu återstår det att se hur förslaget kommer att bli.

Fakta är att det tar 1,5 år heltidsstudier att bli undersköterska. Med den här takten kommer det ta sex år för ungdomarna att bli klara, men Socialdemokraterna finansierar bara ett år. Resten får kommunerna betala själva eller så sitter tusentals ungdomar återigen sysslolösa ett år senare men nu med en meningslös 3-månaders undersköterskeutbildning.

Dessutom är det inte bara att ta en arbetslös 19-åring utan gymnasiekompetens, eller ens vilja, och stoppa in på ett äldreboende. De ska motiveras, läras upp av befintlig personal och handledas. Alla som anställt någon vet att det tar månader innan personen är 100 procent inkörd på jobbet. Befintlig personal måste alltså ta sin egen arbetstid och bli lärare åt omotiverade arbetslösa ungdomar som är ditskickade av en arbetsförmedlare.

Lovar runt och håller tunt, är ett gammal svenskt ordspråk som jag tycker passar mer än väl här. Det är lätt att vara generös med andras pengar.

Lovar runt och håller tunt, är ett gammal svenskt ordspråk som jag tycker passar mer än väl här. Det är lätt att vara generös med andras pengar.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.