Det är bra när den som tycks ha supit bort nästan varenda hjärncell till slut börjar nyktra till, när tidigare svammel från en naiv drömvärld ersätts av korrekta iakttagelser från verkligheten. Det är alltid bättre att se på verkligheten som den ser ut. Men för trovärdighetens skull är det bästa om tillnyktringen inte sker under galgen, och inte går från den ena extremen till den andra på en förhållandevis kort tid.

”Ursvenskt är bara barbariet. Resten av utvecklingen har kommit utifrån.” – Fredrik Reinfeldt i Ronna, Södertälje 2006.

Idag skriver Konstitutionsutskottets nymoderata ordförande en riktigt bra debattartikel i Aftonbladet, apropå det som kommit fram om islamistisk infiltration av ett annat riksdagsparti – Miljöpartiet. Det handlar om att ta kampen för våra svenska värderingar, de värderingar som kommit att utvecklas till något som borde vara ursvenska värderingar men som idag är satta under press av de som inte vill veta av svenska värderingar i Sverige. Om det skriver Andreas Norlén mycket bra och visar att han och de nu ännu nyare moderaterna under galgen är på väg att göra avbön från väldigt mycket av det som deras tidigare guru stod för. Andreas Norlén skriver en läsvärd text som hade varit ännu bättre med en hostning eller ett hummande om Abdirizak Waberi, den nymoderata islamisten som satt i riksdagen under Reinfeldt-eran.

”Det sprids en sorts föreställning att det mångkulturella samhället inte fungerar. Och det ropas på stramare regler och kulturell likriktning. Våra motmedel måste vara att visa att det mångkulturella samhället fungerar bättre. Det är ett mer spännande och mer intressant samhälle.” – Fredrik Reinfeldt i Svenska Dagbladet 2007.

Apropå stramare regler så är det ett signum för de nyare nya moderaterna. Elisabeth Svantesson låter nu som hon aldrig gjorde offentligt under tiden under Reinfeldt. Med Johan Forssell och Ulf Kristersson är det likadant, precis som den dåvarande gruppledaren Anna Kinberg Batra som alltid stod bredvid mäster Fredrik och klappade händerna så det gjorde ont åt allt han sade, vad han än sade. När Fredrik Reinfeldt bestämde och manade om öppna hjärtan så klappade Kinberg Batra och Svantesson händerna.

Idag pratar samma personer om paus i flyktingmottagandet, om krav och stramare regler. De har under galgen sett att det mångkulturella samhället just nu inte fungerar bättre. De har kanske dragit slutsatsen att ett spännande och mer intressant samhälle inte per automatik är ett samhälle där stenarna haglar över polisen, räddningstjänsten och ambulanssjukvården, där bilar och skolor brinner som aldrig förr – där rotlöshet och kravlöshet tar ut sin rätt på ett samhälle som inte längre fungerar, där svenska värderingar som ordning, reda och respekt inte existerar i våra utanförskapsområden. Gillar man stenregn och doften av brända bildäck så kan man kanske på något perverst sätt se det som ett mer spännande och mer intressant samhälle.

Det är jättebra att de nyare nya moderaterna ser något som liknar Skriet eller Guernica när de tittar på Sverige idag och inte valfritt verk av Henri Rousseau – något naivt önskedrömmande och vackert. Det är bra, men det har svängt så fort att den normala betraktaren av svensk politik inte kan förstå vad de sysslade och pysslade med under sina åtta år som regeringsparti med mäster Fredrik som statsminister. Omsvängningen från orealister till realister har gått så fort att man fattar att den sker under galgen.

Själv hade jag tyckt att det hade varit väldigt spännande om Reinfeldt hade haft modet och orken att sitta kvar som oppositionsledare under de här åren då regeringen Löfven med de nyare nya moderaternas goda minne får vanstyra landet på ett närmast fulländat inkompetent sätt. Hur hade Reinfeldt hanterat flyktingkrisen? Hur hade han sett på samhällsbyggets tydliga sjukdomstecken? Hade enda gången oppositionsledaren känslosamt och bedrövad frontat pressen varit när Djurgården fick stryk av Hammarby med 3-1? Hade Reinfeldt brutit ihop, hamnat i fosterställning inne på herrtoan på Schönfeldts och fattat att allt det han hade käbblat om under sina åtta år som statsminister var fel, fel och fel?

Nu blev det inte så. Reinfeldt lämnade de nya moderaterna, och de nyare nya moderaterna hade att välja mellan att framstå som imbecilla lallare eller några nyss tillnyktrade fyllon som under galgen började se klart på samhället igen. Det är synd om de nyare nya moderaterna, men hade de haft kurage nog att säga vad de måste ha tänkt och tyckt under Reinfeldts tid så hade de haft mer trovärdighet att komma med sina nyfunna insikter…