Jugofašisti će i ove godine, ruku pod ruku s prekaljenim drugovima iz Srba, voditi nove narodnooslobodilačke bitke protiv fašizacije Hrvatske

Fašizam je po definiciji diktatura koja državu, naciju i vođu nadređuje građaninu i njegovim pravima. U širem značenju obuhvaća politički pokret, stranku i/ili diktatorsku vlast sa šovinističkim obilježjima. Hrvati su najveći dio prošloga stoljeća živjeli u diktaturi koja je Jugoslaviju, jugoslavenstvo i maršala Broza, nadređivala građaninu i njegovim pravima.

Zbog mlađih naraštaja treba reći, da se u to doba odlazilo na robiju zbog vica o drugu Titu ili Partiji, da se išlo u zatvor zbog orwellovskog delikta mišljenja ili nevine pjesme, poput Vile Velebita. Ah, te divne osamdesete, reći će potomci crvene buržoazije, „zaboravljajući“ zločine, progone, političke likvidacije, međunarodni državni terorizam, redukcije struje i goriva, nestašice osnovnih potrepština.

ANTIFAŠIZAM ILI NEOFAŠIZAM?

Budući da svaki pojam ima svoj izraz i svoj sadržaj, nužno je fašizam ovoga prostora sagledati i u širem značenju koje kako rekosmo, obuhvaća politički pokret, stranku i/ili diktatorsku vlast sa šovinističkim obilježjima. Službeno je fašističku diktaturu provodio jednostranački politički pokret, poznat pod nazivom Savez komunista Jugoslavije koji se kolokvijalno nazivao Partijom. Ipak, Savez nikada nije službeno nazvan Partijom jer bi to sugeriralo da je u državi višestranačje, a fašizam po definiciji ne može prihvatiti ni implikaciju parlamentarne demokracije. U Savezu komunista „ravnopravnih“ naroda i narodnosti, stvarne diktatorske ovlasti imao je maršal Josip Broz. (Neofašisti će reći da Broz nije znao, prema tome i nije odgovoran za Bleiburg, Križni put i nebrojena grobišta, ali će istodobno tražiti zapovjednu odgovornost hrvatskih branitelja iz Domovinskoga rata i za najmanji incident.) U naravi to i nije bila Jugoslavija, nego šovinistička Srboslavija gdje je bilo sasvim prirodno, da od 34 direktora Željezare Sisak, njih 33 budu Srbi, a 34. Makedonac.

Kada danas politički indoktrinirane osebujnosti, poput gradonačelnice Siska (sic!) izvikuju poklič Smrt fašizmu, sloboda narodu – slobodnomisleći građanin ne može čuti ništa drugo nego: smrt višestranačju, smrt parlamentarnoj demokraciji, smrt nacionalnoj pomirbi koja je stvorila Republiku Hrvatsku, smrt etničkoj toleranciji koja sprječava da svi sisački direktori budu Srbi, smrt državi koja je nastala na razvalinama fašističke Jugoslavije. Jer poklič Smrt fašizmu, sloboda narodu nije usmrtio nego oživotvorio šovinističko tkivo fašističke diktature. Usprkos tome, zabludjele radićevske guske u magli gledaju tekovine antifašističke revolucije kroz prizmu jugofašističke indoktrinacije, ili sasvim svejedno, kroz optiku političkog probitka u novoj/staroj Partiji koja narodu nudi bolju budućnost s fokusom na Drugi svjetski rat, dogmatsku historiografiju Saveza komunista, novu/staru borbu protiv pluraliteta (mišljenja) i slobodnog kritičkog promišljanja.

‘SUBVERZIVNA DEJSTVA’

U ozračju ispraznica o tekovinama revolucije, narodnooslobodilačkoj borbi, bratstvu i jedinstvu ravnopravnih naroda i narodnosti, čut ćemo ponovno Smrt fašizmu, Slobodan narodu, 27. srpnja na derneku u Srbu. Istom onom derneku koji Savka Dabčević Kučar opisuje ovako: „Miting uzbuđenja. Mrze nas, i ne će se libiti za četništvo proliti krv. Strašno? Smiješno? Opasno? Prijeteće? Sve to.“ Simptomatično, jugofašisti će i ove godine, ruku pod ruku s prekaljenim drugovima iz Srba, voditi nove narodnooslobodilačke bitke protiv fašizacije Hrvatske.

Suvremeni hrvatski antifašizam kapilarno uspostavlja sistemsku diktaturu, nameće uniformirano mišljenje putem kontroliranih medija i zauzetih poluga vlasti, promiče poraženu zločinačku ideologiju i revitalizira uspostavljene dogme fašističke historiografije. Ne ustručava se javno tražiti mijenjanje „dominantnih narativa o Domovinskom ratu“ i istovremeno prozivati za „povijesni revizionizam“ svaki slobodni znanstvenoistraživački rad koji obuhvaća Drugi svjetski rat, poratno djelovanje „oslobodilaca“ i objektivnu narav tako nastale fašističke/ staljinističke/ totalitarne/ protuhrvatske (jugoslavenske) tvorbe. Dakle, po formi i po sadržaju riječ je o subverzivnom neofašizmu.

Hrvatski neofašisti pozivaju da se okrenemo budućnosti, umjesto što prebrojavamo pletenice živozazidanih djevojaka u Hudoj jami. Istodobno, ne vide kako ćemo naprijed bez hitnog uklanjanja spomen-ploča poginulim pripadnicima HOS-a koji su se borili protiv fašizma crvene zvijezde petokrake i kokarde te Brozovih sinovaca: Šljivančanina, Radića, Mladića….

Hrvatski neofašizam, doista je najozbiljnija prijetnja nacionalnoj sigurnosti.

prof. Goran Trdin

Podijeli s prijateljima:

Tweet

WhatsApp

Email



Što vi mislite o ovoj temi?