Комікси на Русі

Пращуром сучасних коміксів можна вважати лубок – різновид стародавніх друкованих зображень. У 12 сторіччі вперше почали виготовляти дерев’яні матриці, за допомогою яких на тканину наносили малюнок. На відміну від іконопису, лубок був масовим мистецтвом, а в 15-16 столітті подібні зображення не були рідкістю навіть для бідних сіл. Якщо гравюри створювались спеціально навченими майстрами, то лубки вироблялись народними умільцями та не вимагали складної техніки. Малюнки були схематичними (а персонажі – не зовсім пропорційними) та зображували фантастичні чи жартівливі сюжети. Якраз гумор і став причиною недовіри влади до лубка – тогочасні можновладці боялись, що картинки не лише аморальні, а й висміюють самого царя. У 18-19 столітті жанр зазнав утисків: накази про конфіскацію та заборону виготовлення народних картинок було видано чотири рази протягом ста років. В 1850 році у Москві навіть відбувся жорстокий погром крамниць і друкарень, які їх виготовляли.

У 1914 було створено об’єднання «Сьогоднішній лубок», яке мало на меті відродження художніх традицій. Серед учасників творчої групи були, серед інших, поет Володимир Маяковський та художник Казимир Малевич.

«Мурзилка» та революція

На думку дослідників, комікси в СРСР зародились вже у період Громадянської Війни. Оскільки більшість населення Російської Імперії було неписьменним, вожді революції розуміли, що нові ідеї найкраще поширювати за допомогою яскравих картинок. В 1919 році з’явились «Вікна РОСТА» – серія графічних агітаційних плакатів, на яких автори порівнювали життя за царя та під час диктатури пролетаріату. На плакатах використовували стереотипні, але впізнавані образи робітників, селян та буржуїв. Кольори були яскравими: переважно використовувались червоний, чорний та зелений. Над лозунгами, серед інших, працював і Володимир Маяковський.

Утім не всі автори коміксів були прихильниками комунізму. Батьки художника Мирослава Григор’єва, наприклад, брали участь у визвольних змаганнях і були змушені емігрувати до Чехословаччини. У 30-х роках Григор’їв працював для відомого чеського часопису «Скаут», а у 40-х отримав посаду в часописі «Дитяча надія». Також він намалював комікс про історію відкриття Америки Христофором Колумбом.

З 1924 року в СРСР почав видаватись дитячий журнал «Мурзилка», в якому часто використовувався формат графіки. Саме слово «комікс» не вживалось, адже вважалось занадто буржуазним та легковажним. Тим не менш, до жанру нерідко звертались і в дорослих виданнях, наприклад, у журналі «Крокодил». Зазвичай за допомогою коротких коміксів читачам нагадували про небезпеку алкоголізму чи хуліганства.