Ns. Viitasaaren geeni on löytynyt jo seitsemästä uudesta perheestä. Yksikään niistä ei ole Viitasaarelta.

HYKSIN jättitutkimus ns. Viitasaaren tappajageenistä etenee ja tuloksia tulee. Uusia geenivirheen kantajia on löytynyt runsaassa puolessa vuodessa seitsemän perheen verran, joten kymmenet tietämättään geeniä kantaneet ovat saaneet mahdollisuuden välttää äkkikuoleman.

– Uuden tiedon mukaan lisää on tulossa, tutkimusprojektia johtava dosentti, kardiologi Heikki Swan kertoi Viitasaaren kaupungintalossa torstaina järjestetyssä yleisötilaisuudessa.

Huonojakin uutisia valitettavasti riittää. Joka neljäs potentiaalinen geenin kantaja ei ilmoittaudu tutkimuksiin, eli monet riskiryhmään kuuluvat henkilöt eivät tiedä kohtalokkaasta perimästään. Heidän osaltaan kaikki on arvailun varassa.

– Jossain tällaisessa sukuhaarassa voi olla vaikkapa kymmenen sellaista kantajaa, jotka jäävät pimentoon, Swan harmittelee.

Näille henkilöille voi käydä ikävästi: keskimäärin enemmän kuin joka kolmas kantaja kokee äkkikuoleman ennen keski-ikää.

Taudin ainoa tunnettu oire on äkillinen rytmihäiriö, josta voi aiheutua tajuttomuuskohtaus tai sydämen pysähtymisestä johtuva kuolema.

Ilta-Sanomat kertoi itsetehtävistä geenitesteistä kesällä. Voit lukea jutun täältä.

– Lähetämme vielä muistutuskirjeen kaikille, mutta jos kutsuun ei reagoida, sukuhaara jää tutkimatta.

– Minulla on neljä 20– 30-vuotiasta lasta ja pari lastenlastakin. On hyvät mahdollisuudet, että virhegeeni on minullakin. Se on voinut tulla kahtakin eri reittiä, kertoo pihtiputaalainen Matias Pasanen, 53.­

LÄHETTEEN on saanut noin 1 600 oman sukuhaaransa vanhinta elossaolevaa. Heistä 1 100 on ehditty testata. Jos kutsutulla ei ole virhegeeniä, ei sitä ole hänen jälkeläisilläänkään.

Geenivirhe on jäljitetty Matti Rekonpoika Hakkaraiseen ja hänen vaimoonsa Judith Matintytär Pasaseen asti. Hakkarainen oli syntynyt Jurvansalon kylässä vuonna 1670 ja Pasanen Koliman kylässä 1677.

Kun tappajageeni nousi julkisuuteen tammikuussa 2015, pelko virisi ymmärrettävästi juuri Viitasaarella ja lähiseudulla. Tutkimuksissa on kuitenkin käynyt ilmi, että riski koskee koko Suomea: yksikään seitsemästä uudesta kantajaperheestä ei ole Viitasaarelta.

Täysi arvoitus on se, kuinka paljon kantajia vielä löytyy. Tutkimuksessa on kartoitettu vasta yksi neljästä alkuperäisestä, 1700-luvun sukuhaarasta.

” Kaikkia sukuun kuuluvia emme voi jäljittää koskaan.

Kirkonkirjojen kautta tapahtuva sukuselvitys on hidasta ja epävarmaa.

– Kaikkia sukuun kuuluvia emme voi jäljittää koskaan, Swan myöntää.

Jos oikein huonosti käy, koko tutkimus joudutaan lyömään jäihin.

– Saa nähdä, kuinka pitkäksi aikaa tutkimusrahoitusta riittää. Nyt on rahoitusta muutamaksi kuukaudeksi eteenpäin, mutta ensi vuonna tarvitsemme lisää. Vuositasolla puhutaan joistakin kymmenistä tuhansista euroista.

– Minut kutsuttiin HYKSiin. Tappajageeniä ei löytynyt, mutta käynnistä oli hyötyä, sillä Heikki Swan (oik.) lähetti minut päätutkimuksiin. Aivoista löytyi repeämä, joka leikattiin, äänekoskelainen Terttu Koukka iloitsi.­

Swan on kertonut tappajageenistä Ilta-Sanomille aiemmin, että äkkikuolema uhkaa erityisesti nuoria, alle 35-vuotiaita geenin kantajia.

– Tyyppiesimerkkejä ovat jännitys- ja rasitustilanteet: joku on saattanut mätkähtää tajuttomana maahan jumppatunnilla köyttä kattoa kohti kiivetessään, toinen on kuollut näytelmäharjoituksissa lavalle pelkästään jännityksestä, Swan on kuvaillut.

Vaikka ihminen kantaisi geeniä, ei hän välttämättä saa kertaakaan elämässä oireita.