KulttuuriCocktail kertoo suomalaisen televisiohistorian omaperäisimmistä sarjoista. Toisena tv-helmenä on Jukka Vienon käsikirjoittama 17-osainen sarja Milkshake (1994), joka esitettiin Ylen TV1:ssä. Sarja on katsottavissa Yle Areenassa 11.5.2017 alkaen!

- Ei jumalauta, millaiseen kuseen olen itseni keittänyt.

Ohjaaja Hannu Kahakorpi muistelee kauhunsekaisin äänenpainoin Milkshaken tekemisen alkuvaiheita. Eikä ihme, koska kyseessä on niin sisältönsä kuin tekotapansa puolesta poikkeuksellinen tv-tuotanto.

Eletään alkusyksyä 1993. Ylen TV1 haluaa uudistaa draamatarjontaansa, koska supisuomalaiseen mökkiympäristöön sijoittuvia tv-elokuvia on tuolloin nähty tarpeeksi. Niin alaa kuin sisältöjä vaivaa miesvaltaisuus. Tähän tarpeeseen Jukka Vieno tarjoaa kokeilevaa käsikirjoitustaan, joka kertoo nuorista, identiteettiään etsivistä naisista. Tapahtumapaikkana toimii kuvitteellisen amerikkalaisen The Original Hamburger Restaurant eli TOHR-ketjun ravintola. Kanava näyttää vihreää valoa.

Lavastaja Lea Sipilän luonnoksia TOHR-ravintolaksi milkshaken lavastusluonnos milkshaken lavastusluonnos

MIlkshakesta kaavailtiin alunperin 20-osaista sarjaa, jonka tehtävänä oli antaa katsojille merkki uudenlaisen tv-draaman alkamisesta. Mukaan houkuteltu Kahakorpi piti ideaa loistavana ja ryhtyi Milkshaken tuottajaksi ja yhdeksi sen ohjaajista. Kauhu heräsi, kun realiteetit tulivat vastaan.

- Kuten Jouko Turkka on sanonut, valitse kahdesta vaihtoehdosta se, jota pelkäät enemmän. Milkshaken nuorekas ja erikoinen maailma kiehtoi minua, mutta eihän minulla ollut kokemusta sellaisen tyylilajin tekemisestä. Pelotti ihan jumalattomasti mennä äijänkäppänänä mukaan siihen. Mutta menin pelkoa päin, enkä kadu, Kahakorpi summaa.

milkshaken kuvauspaikka

Ylen studiot olivat tuolloin varattuina, joten ravintolamiljöölle sopivaa paikkaa alettiin etsiä kiireellä. Sellainen löytyi Hietalahden torin laidalta Helsingistä Koffin vanhasta tehtaasta. Lavastajat ja valaisijat ryhtyivät luomaan sinne kuvitteellista hampurilaisravintolaa. Siitä syntyi ammattilaisten käsissä upea lavasteluomus, joka näyttää edelleen tuoreelta ja modernilta.

milkshaken lavastusluonnos

Paikka vaikutti täydelliseltä, mutta osoittautui talvella katastrofiksi. Hallissa oli kuvausten alettua niin kylmä, että ohuisiin tarjoilijan vaatteisiin puetut näyttelijät alkoivat sairastella. Dialogien aikana hengitys saattoi höyrytä – ei kovin uskottavan näköistä hampurilaisravintolassa, jossa on rasvakeittimiä.

Eniten Kahakorpea pelotti aikataulu. Sarja päätettiin kuvata nopeasti, yksi jakso täytyi saada purkitettua viikon aikana. Erityiseen liemeen joutui käsikirjoittaja, joka oli saanut kuvausten alettua vasta viisi osaa valmiiksi. Vieno takoi tekstiä niin kovassa kiireessä, että seuraavan jakson liuskat kirjaimellisesti kuljetettiin tekijöiden luettavaksi viime hetkillä.

Kiireen aiheuttamien ongelmien ja rahanpuutteen takia sarja typistyi lopulta 17 osaan. Katsojalukujensa puolesta kyseessä on epäonnistuminen: tavoitteena oli miljoona, mutta luvut jäivät 300 000 tuntumaan. Mutta erään katsojaryhmän osalta Milkshakea voi pitää suursaavutuksena.

Mari Rantasila valmistautumassa hautajaiskohtaukseen Mari Rantasila Milkshaken kuvauksissa

Nuoret löytävät pirtelön

Tyttö pysäyttää näyttelijä Mari Rantasilan jyväskyläläisessä uimahallissa keväällä 1994, kun Milkshake on alkanut pyöriä TV1:ssä

- Hei, ooksä siinä pirtelösarjassa? Se on niin ihanan omituinen ja siinä on ihania hahmoja! En mä siitä juuri mitään tajua, mutta olen katsonut kaikki tähänastiset jaksot.

Sarjan pääroolia, hampurilaisravintolan nuorta pomoa näyttelevää Rantasilaa viehätti, että kommentoijana oli nipin napin murrosikäinen tyttö. Palautteessa ja sen antajassa tiivistyy Milkshaken taika. Se löysi yllättävän hyvin alle 15-vuotiaat katsojat, etenkin nuoret naiset – katsojaryhmän, jota Yle yrittää edelleen epätoivoisesti tavoittaa.

On monia syitä, miksi juuri nuoret katsojat koukuttuivat. Sarja tapahtuu heille tutussa miljöössä, kodikkaassa pikaruokapaikassa. Mutta vielä tärkeämmässä roolissa ovat hahmot: omaperäisten tarjoilijoiden henkilökemioissa on särmää ja he tarjoavat samastumiskohtia nuorille katsojille. Esimerkiksi kipuilu seurustelusuhteissa on taiten rakennettu. Valitseeko Rantasilan esittämä Elisa roskakuskin vai änkyttävän tarkastajan – vai näkeekö hän paremmaksi jäädä yksin?

Pukusuunnittelija Satu-Marja Nygrenin luonnos Milkshaken tarjoilijan työasuksi Milkshaken puvustuksen luonnos

Sarja vie ensimmäisistä kuvista lähtien omaan vinksahtaneeseen maailmaansa, jossa kaikki on mahdollista. Vaikka luonnehdinta twinpeaksmäinen lienee nykyään kulunut ja ehkä ivallinenkin, Milkshaken tapauksessa käytän tätä sanaa ilman ironiaa.

Näin sarjan ensimmäisen kerran 13-vuotiaana. Tuolloin ajattelin sen olevan kurkistusikkuna suurkaupungissa asuvien nuorten aikuisten elämään: heidän kokemansa vaarat, ja yritykset pyristellä vapauteen tuntuivat kiehtovilta. Tällaistako todella on kotoa pois muuttaneiden nuorten elämä Helsingissä? Tätä ihmettelin Oulussa monena maanantaina kello 20, kun puolituntinen Milkshake oli tullut taas televisiosta.

En kokenut tuolloin lainkaan ongelmalliseksi, että päähenkilöt ovat naisia ja keskustelevat paljon naisten asioista. Päinvastoin, hahmoihin ja heidän keskusteluihin oli pojankin helppo samastua. Tässä käsikirjoittaja ja näyttelijät ovat onnistuneet esimerkillisesti.

milkshaken näyttelijät

Onko hampurilaisella sielu?

Twin Peaksin (1990-1991) jälkeen suomalaiset tv-katsojat olivat saaneet aimo annoksen outoutta. Mikä tahansa kreiseily ei mennyt enää läpi, koska David Lynch oli laittanut sarjallaan riman korkealle kotikatsomoissa. Tässä mielessä Milkshake onnistui yllättämään yleisönsä.

Sarjassa jauhetaan mies hampurilaispihvilihaksi, tarkkaillaan rukoilijasirkkojen seksuaalisuutta tai tuodaan kuollut ravintolanomistaja hauta-arkussa baaristiskille. Dialogissa saatetaan kiistellä siikliperunoiden laadusta ja Martin Heideggerin filosofiasta paistinpannun äärellä. Näiden ideioiden takana on Jukka Vieno.

Jo synopsiksen henkilöhahmokuvauksesta pääsee jyvälle, millaiseen maailmaan Vieno aikoo tuoda katsojansa. "Oona kärsii ihotaudeista ja on maailmankatsomukseltaan positiivinen nihilisti" tai "Juulia on skandinaavis-arjalaista tyyppiä ja rakastaa yli kaiken käsineitä".

Linda (Minna Koskela), Heidi (Hellen Willberg), Elisa (Mari Rantasila), Oona (Tiina Lymi), Juulia (Niina Nurminen) milkshaken näyttelijät

Vieno kertoo Milkshaken syntyneen hänen havainnoistaan 1990-luvun alkupuolelta. Hampurilaisketjut löivät tuolloin läpi Suomessa, ja amerikkalainen kulttuuri alkoi näkyä aiempaa enemmän televisiossa. Myös käsikirjoittajan omat elämänkokemukset olivat vaikuttamassa sarjaan.

- Kokeilin noihin aikoihin makrobioottista ruokavaliota, joka vaikutti lihansyöntiteeman valitsemiseen. Minua kiinnosti tutkia sitä pikaruokakulttuurin avulla, koska se oli silloin niin suosittu ja letkeä lihansyönnin muoto. Tuleeko alkuperäinen liha, jonka olemme syöneet, jossain vaiheessa syömään meidät? Syömmekö tämän maailman ihan vaan joutessamme pois?

Käsikirjoittaja tuskastui kirjoittamaan teemasta dialogin tasolla, hän halusi enemmän tekoja. Koska Vieno ei tyytynyt hienovaraisiin ratkaisuihin, hän päätti kokeilla jotain groteskia.

Nicke Lignell tekee sarjassa tuplaroolin. Ensimmäisissä osissa hän esittää raiskaaja-Eeroa. Tässä hän on hyväsydämisen Iiron roolivaatteissa milkshaken näyttelijä

Sarjan kuudes osa on nimeltään Lihan maku. Tässä jaksossa Niina Nurmisen esittämä Juulia kostaa hänet raiskanneelle Eerolle (Nicke Lignell). Oona tappaa Eeron lihaveitsellä ravintolassa, paloittelee ruumiin ja heittää palat lihamyllyyn, josta ne puolestaan päätyvät ravintolan asiakkaille hampurilaispihveihin.

Miehen päätyminen pihvilihaksi ei nostattanut suurta mediamyrskyä, vaikka tekijät olivat sellaiseen varautuneet. Yksi harvoista jaksosta kimpaantuneista oli Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava. Hän kirjoittaa kolumnissaan Eerosta tuli pihvilihaa:

"Ihmishampurilaisillako TV 1 aikoo valloittaa katsojansa ja hankkia hukatun suosion takaisin? Minun mielestäni Milkshaken meno näytti siltä, ettei kellään, kirjailija Jukka Vieno mukaan lukien, ole enää mitään järjellistä sanottavaa."

En tiedä, oliko Kajava katsonut sarjan viisi aiempaa osaa. Jos ei, reaktion voi ymmärtää. Jos oli, pidän kolumnia niuhotuksena ja kritiikkinä enemmänkin TV1:tä kuin itse sarjaa kohtaan. Sarjan tekijöistä ohjaaja Hannu Kahakorpi pitää edelleen ihmissyöntijaksoa oksettavana, pääosaa esittänyt Mari Rantasila puolestaan absurdina ja tragikoomisena.

Koin ensikatselullani ihmissyöntiteeman yllättävänä, mutta en shokeeraavana – sarjan tunnelma oli ollut alusta lähtien niin iloisesti nyrjähtänyt, että miehen päätyminen pihvilihaksi tuntui jopa luontevalta. Se oli kuin hauska sivujuoni jo valmiiksi kajahtaneessa kuljetuksessa.

Eikä tässä vielä kaikki. Käänteet menevät loppupuolella oikeastaan vielä hämärimmille poluille natsismi- ja sukurutsausviittauksineen. Mutta kuten hyvän stand up -koomikon kanssa tuppaa käymään: nauran kamalimmille mahdollisille asioille, jos esiintyjä onnistuu kertomaan niistä hauskasti.

Helge Herala ennen tapaturmaa. Mari Rantasila avaamassa ovea milkshaken näyttelijät

Helge Heralan murtunut jalka

Milkshakessa komediallisuudesta pitävät huolen Vienon käsikirjoituksen lisäksi Helge Heralan esittämä hampurilaisketjun vanha hämärämielinen omistaja Wolf Greg sekä Mari Rantasilan vastuuntuntoinen johtajahahmo Elisa. Huvittava on myös Taneli Mäkelän änkyttävä tarkastaja, joka jaksosta toiseen jaksaa muistuttaa ravintolan työntekijöitä ranskanperunoiden täydellisestä rapeudesta.

- Voi Helge! Vaikka Helge Herala oli meistä näyttelijöistä kaikista vanhin, hän ymmärsi parhaiten Vienon käsikirjoituksen outoudet ja oli täysin avoin yllätyksille kuvauksissa, muistelee Mari Rantasila.

Herala oli sarjaa tehtäessä seitsemänkymppinen veteraaninäyttelijä. Hänen tapansa olla kuvauksissa vapautti nuoria naisnäyttelijöitä, joilla oli vielä työhönsä liittyviä epävarmuuksia. Hienon roolisuorituksen tekevä Niina Nurminen kertoo, että hänelle Milkshaken lähes 20 viikkoa kestäneet kuvaukset toimivat kameranäyttelemisen korkeakouluna. Erityisellä lämmöllä Nurminen muistelee Heralaa.

- Yhdessä kohtauksessa Helgen piti maata kuolleena arkussa samalla, kun minä seison vakavana siinä vieressä. Yhtäkkiä hän alkoikin heilutella sormiaan, kun tiesi käsiensä olevan kuva-alan ulkopuolella. Tällaisia temppuja hän teki vastanäyttelijöilleen, flirttaili myös lempeästi. Hän ihastui meihin naisiin niin paljon, että toivoi meidän tulevan Milkshake-asuissamme laulamaan hänen oikeisiin hautajaisiinsa.

Herala loukkaantui vakavasti kuvauksissa. Näyttelijä kaatui liukkaalla kadulla portin töytäisemänä sillä seurauksella, että hänen toinen jalkansa murtui. Ohjaajan piti ratkaista, miten Heralan hahmo liikkuu sarjan viimeisissä osissa. Näyttelijä käänsi ongelman voitoksi ja ehdotti ratkaisua, joka toteutettiinkin: Wolf Greg ilmestyy ilman mitään selityksiä paikalle sähköpyörätuolissa jalka kipsattuna. Tämä ei hämmennä katsojaa, koska aiemmissa jaksoissa oli saanut tottua yllätyksiin, joita ei pohjusteta.

- Muuten se oli ihan hauska idea, mutta Helge onnistui törmäilemään pyörätuolillaan ravintolan rasvakeittimiin, kameroihin ja lavasteisiin aiheuttaen meille välillä hengenvaaran, muistelee ohjaaja Hannu Kahakorpi.

Mari Rantasilalle on jäänyt Milkshaken tekemisestä pääsääntöisesti hyvät muistot. Miinuksina hän mainitsee kuvauspaikan kylmyyden, jonka takia näyttelijät sairastivat vuoron perään virtsarakontulehduksen tai flunssan. Kylmyyden takia myös kuvauksissa käytetyt oikeat rukoilijasirkat kuolivat ja myöhemmissä jaksoissa niitä liikuteltiin, jotta ne näyttäisivät eläviltä.

Taneli Mäkelän esittämä tarkastaja niuhottamassa perunoista kylmiössä – jälleen kerran milkshaken näyttelijät

Näyttelijät tekivät itse ja söivät hampurilaisia kuvauksia varten rakennetussa ravintolassa – tämän takia Rantasilan mukaan monet vakinäyttelijät näyttävät sarjan viimeisissä jaksoissa pyöreimmiltä kuin alkupuolella. Kylmyyden takia työasuihin jouduttiin puolestaan survomaan vanua, joka lisäsi pyylevöitymisen vaikutelmaa.

Erityisesti Rantasila harmittelee kiirettä, joka hänen mielestään pilasi loppupuolen jaksot. Käsikirjoitukset eivät enää valmistuneet ajoissa ja ryhmä sai ne liian myöhään, jolloin ennakkosuunnittelu jäi vähäiseksi. Osa ohjaajista yritti korjata tilannetta keskittymällä yksityiskohtiin, pihvin paistamiseen tai moottoripyörän valoihin, vaikka olisi pitänyt keskittyä itse draamaan.

- Vieno joutui käsikirjoittamaan sarjaa liian kovalla vauhdilla. Kymmenennen osan jälkeen ideat alkoivat selvästi tyrehtyä. Siellähän on esimerkiksi jakso, jossa tarjoilijat keskustelevat varttitunnin verran pelkästään salaatin täytevaihtoehdoista. Onneksi en joutunut näyttelemään siinä kohtauksessa! Sen aistin vastaanotosta, että sarjaa haluttiin kyllä digata, mutta se meni liian oudoksi, tulkitsee Rantasila.

Vieno uupui kirjoitusurakasta. Aluksi hän nautti siitä, kun sai tehdä jotain uutta ja kokeilla pitkän sarjan tarjoamia mahdollisuuksia. Raja tuli pian vastaan – Vieno vertaa käsikirjoitustaan sikaan, jonka ruhosta on hyödynnetty joka ikinen kohta.

- Kyllähän siinä pakka hajosi moneen kertaan. Kirjoitin Milkshakea sattumoisin Mikko Niskasen vanhassa työhuoneessa. Monta kertaa minua huvitti, että tekstini on kyllä niin kaukana Kahdeksasta surmanluodista kuin vain mahdollista. Mutta oli hauskaa antaa mielikuvituksen lentää. Tänä päivänä ehdotukseni eivät menisi läpi Ylen byrokratiassa, arvioi Vieno.

Hellyyttävä ysärituote vai onnistunut ajankuva?

Ymmärrän, että kiire on aiheuttanut käsikirjoitukseen sekavuuksia ja kömpelyyksiä, jotka ovat puolestaan kostautuneet kuvauksissa. Annan viat kuitenkin anteeksi, koska sarjan maailma on niin kiehtova – siihen haluaa vajota, vaikka dialogi junnaisi perunoissa ja salaattikastikkeessa. Huvittavaa kyllä koin uusintakatselussani sekavimmat viimeiset jaksot hauskimpina. Kohtauksista voi aistia, kuinka pihalla tekijät ovat olleet ja silti tehneet parhaansa.

Jos käsikirjoittajalle olisi annettu enemmän työaikaa, sarjasta olisi voinut tulla menestys. Nyt se on unohtunut Ylen arkistoihin, uusintoja ei ole ollut vuoden 1994 jälkeen. Tämä on sääli.

Tv-sarja on onnistunut, jos sen heikkoudet voi antaa anteeksi – tai jopa alkaa pitää niistä. Milkshake noudattaa tätä logiikkaa. On selvää, että kiireessä tehty 1990-luvulla valmistunut kokeellinen maitopirtelö on päässyt ajan saatossa happanemaan. Nyt sarja näyttää hellyyttävän ysärihenkiseltä, mutta enemmänkin kiehtovasti ajan hengen tavoittaen kuin nolosti. Olisi kiinnostavaa kuulla, miten sarjan alunperin nähneet kokisivat sen tänään. Entä heidän lapsensa? Luulen, että vastaanotto olisi riemastunut.

Mari Rantasilaa lähestyneen nuoren naiskatsojan kommenttia mukaillen: ihana sarja.

milkshaken näyttelijät

Edit: Artikkeliin lisätty tieto sarjan julkaisusta Yle Areenassa 11.5.2017 alkaen!