Vihtavuoressa kasvaneesta kuusesta sahatut laudat siirtyivät torstaina Atlantilta Välimerelle.

Vain 14 kilometriä erottaa Euroopan Afrikasta Gibraltarin salmen kohdalla. Siitä aukosta 368-metrinen superkonttilaiva Thalassa Doxa purjehti torstaina 25. huhtikuuta Välimerelle.

Jossakin laivan uumenissa, tuhansien kaltaistensa joukossa, matkasi myös vihreä Evergreen varustamon kontti.

Afrikan ranta näkyy, mutta Gibraltarin kuuluisat apinat eivät nähneet, miten Otto Jaakkosen kuusen laudat lipuivat Thalassa Doxan ruumassa salmesta – torstai oli sumuinen. Arkistokuva.­

Lautakonttia kuljettava 368-metrinen Thalassa Doxa purjehtii Liberian lipun alla.­

Se kätki sisäänsä laudat, jotka Otavan sahalla sahattiin Keski-Suomen Laukaassa Otto Jaakkosen metsässä kasvaneesta 123-vuotiaasta kuusesta.

Tukit saapuivat Otavan sahalle. Niistä yksi merkittiin oranssilla, joka näkyy laudoissakin.­

Laudat merkittiin punaisella seurantavärillä.­

Nimenomaan kätki, sillä konttiin kiinnitetty GPS-paikannin oli itsepintaisesti jämähtänyt näyttämään sijaintia Missouriweg Rotterdam 3199 LM Hollanti. Yhteys oli selvästi poikki, mutta ei peruuttamattomasti. Lautatavaralastin seuraaminen oli nyt laivan lähettämän paikkatiedon varassa, mutta se riitti.

Otavan sahan lastauspihalla aprillipäivänä konttiin ruuvattu paikannin oli huhtikuun viimeiselle viikolle asti uskollisesti syöttänyt tietoa puutavarakontin liikkeistä parin metrin tarkkuudella tuhannen kilometrin päässä.

Kontti ja sen seurantalaite taisivat Rotterdamissa saada paikan Thalassa Doxan ruumasta, koska singaali katkesi.­

Keskiviikkona 17. huhtikuuta yöllä kello 1.22 tuli tieto, että kontti oli nostettu Thalassa Doxan kannelle. Ja seuraavana iltana kello 20 valkeni, että kontti lähti Hampurin satamasta ja suuntasi Elbeä pitkin Pohjanmerelle. Avomerelle päästyään alus kääntyi kohti Englannin kanaalia.

Hollannin rannikkoa myötäiltyään se kääntyi sisämaahan päin ja ajoi pääsiäispäivänä 21. huhtikuuta Euroopan suurimpaan satamaan Rotterdamiin. Tarkemmin Maasvlakten konttiterminaaliin, jonka hollantilaiset valtasivat mereltä insinööriosaamisen merkkitekoihin lukeutuvalla operaatiolla 1960-luvulla. Madaltunut jokisuu suljettiin kuivatusprojektin loppuvaiheessa paikalle uitetulla betonisella kasuunilla,joka oli ehtinyt II-maailmansodan loppuvaiheessa toimia liittoutuneiden maihinnousua varten rakentaman keinosataman laiturina. Laivoille vaarallisesta hiekkadyynimatalikoista tuli pian yksi maailman meriliikenteen keskeisiä solmukohtia.

Sinne myös Otto Jaakkosen kuusesta sahatut laudat maailmankaupan loppumattomassa konttirallissa päätyivät hetkeksi vetämään henkeä. Sitten Thalassa Doxa otti lisää kontteja ja siinä yhteydessä vihreä konttimme lastattiin kaiketi laivan ruumaan. Ja silloin katkesi yhteys. Kun kontti aikanaan tulee auringon valoon, palaa myös yhteys internetiin.

Otto Jaakkonen oli kuusen ensimmäinen omistaja.­

Jos lautatavaraksi päätyneen kuusen ensimmäinen omistaja, vuonna 1866 syntynyt Otto Jaakkonen eläisi, alkaisivat kontin liikkeet olla hänen tietämänsä maailman äärirajoilla. Välimeren rantojen sahatavaramarkkinoista hänelle olisi tuttu ainakin Egypti, jonne 2,7–6-metrisiä veistettyjä egyptinparruja on viety iät ja ajat esimerkiksi rakennustelineiksi ja viedään yhä.

Egyptinparruveistämönsä 1920-luvulla Anttolaan perustanut Robert Gabriel Korpikallio oli yksi Egyptin puutavaraviennin uranuurtajia.

– Egyptinparruja veistettiin ympäri Etelä-Savoa, Robert Korpikallion pojanpoika Matti Korpikallio, 79, muistelee.

Hän kävi useita kertoja Egyptissä aikana jolloin suomalaisten pienyritysten kansainvälistyminen oli useimmille etäinen haave. Aina kauppa kaukomaille ei sujunut ilman kitkaa.

– Kun egyptiläiset kansallistivat Suezin kanavan, niin englantilaiset pankit lähtivät pois ja rahaliikenne meni sekaisin. Niinpä mekään emme saaneet rahojamme parruista.

Kiperässä tilanteessa ei lopulta auttanut muu, kun matkustaa itse paikan päälle hakemaan saatavia. Elettiin 1950-luvun loppua.

– Kävi niillä reissuilla selväksi, ettei siellä ole metsiä siinä merkityksessä missä me ne tunnemme.

Korpikallio näki samalla, mihin heidän tuotteitaan käytettiin.

– Hiltonin 33-kerroksinen hotelli oli valmisteilla ja sen rakennustelineet olivat parruja, todennäköisesti Suomesta tuotuja. Lisäksi niitä käytettiin rakennusten kattoina ja monenlaisessa muussakin, Korpikallio muistelee.

Parruilla on ominaisuus, joka on viehättänyt egyptiläisiä vuosituhansia: toisesta päästään kapenevat parrut tiukkenevat tellingeissä itsestään, kun ne sidotaan köydellä yhteen. Pyramidien aikainen rakennusperinne on Egyptissä yhä voimissaan, vaikka metsiä ei Egyptissä ole ollut vuosituhansiin.

Matti Korpikallio (vas) Egyptissä 1950-luvun lopulla hakemassa rahoja maksamatta jääneistä egyptinparruista. Sahatavaran viennillä metsättömiin arabimaihin on Suomesta pitkät perinteet.­

Kun historia on tämä, Suomessa sahatun lautatavaran määränpääksi Egypti on yhä kelpo pubiveikkaus. Viime vuonna sahatavaraa vietiin Egyptiin enemmän kuin minnekään muualle. Välimeren rantavaltioista Algeria voisi olla myös lastin kohde, sillä se oli vientitilastojen sijalla viisi. Eikä yhdeksäntenä ollut Israel ole huono veikkaus sekään.

Näitä Välimeren pysyvällä kuivuusvyöhykkeellä olevia maita yhdistää se, että niillä ei ole käytännössä ensinkään omia metsävaroja. Se tarkoittaa, että niillä ei myöskään ole metsien muodostamia hiilinieluja eli kykyä sitoa ja varastoida ilmakehästä hiiltä.

Kun Suomesta lähtee sahatavaranippu ulkomaille, me viemme itse asiassa hiilivarastoja alueille, joissa niitä ei omasta takaa ole. Kuinka massiivisesta hiilivarastokaupasta mahtaa olla kyse?

Otetaan luupin alle Otto Jaakkosen kuusi, jonka tilavuus oli 1,6 kuutiometriä. 123-vuotiaasta järeästä ja lahottomasta kuusesta tuli sahatavaraksi kelpaavaa tukkia peräti 1,55 kuutiota. Vain ohut latva meni sellupuuksi. Sahalla tukeista tuli lautaa 0,8 kuutiometriä.

Tästä 123 vuotta sitten kasvamaan alkaneesta kuusesta tuli sahatavaraa 800 litraa. Kuusen kasvupaikallaan Laukaan Vihtavuoressa sitomaa hiilidioksidia lähti lautojen mukana vientiin 720 kiloa.­

Luonnonvarakeskuksen (Luke) mukaan yksi kuutiometri puuta vastaa 0,9 tonnia hiilidioksidia. Näin ollen Otto Jaakkosen kuusesta sahatut laudat olivat sitoneet itseensä 720 kiloa kasvihuonekaasu hiilidioksidia.

Trafin mukaan uusien dieselautojen hiilidioksidipäästöt kilometriä kohti olivat 130 grammaa viime vuonna. Oton kuusesta sahattu lautapino on siis sitonut siis itseensä dieselautolla ajetun 5 500 kilometrin matkan hiilidioksidipäästöt.

Lautatavara pakattiin konttiin, johon mahtui 47 kuutiota. Ne sitoivatkin yhdessä jo 42 tonnia hiilidioksidia eli 325 000 dieselautokilometrin päästöjen verran. Kun dieselautolla ajetaan vuodessa keskimäärin noin 20 000 kilometriä, oli yhdessä vihreässä kontissa laivan kannella yli 16 vuoden autoilun tuottama hiilidioksidimäärä tallessa.

Yhteen konttiin lastattiin 47 kuutiometriä sahtavaraa. Ne ovat pidättäneet itseen 43 tonnia hiilidioksidia. Se vastaa yhden uuden dieselauton elinikäisen käytön tuottamia hiidioksidipäästöjä.­

Seuraamamme kuusen kanssa Versowoodin sahalta lähti yhtä aikaa maailmalle 14 kontin laivauserä sahatavaraa. Se tarkoitti 592 hiilidioksiditonnia. Sillä ajaisi 4,6 miljoonaa kilometriä eli 227 vuotta dieselautolla.

Vuonna 2018 Suomesta vietiin ulkomaille sahatavaraa 8,7 miljoonaa kuutiometriä. Hiilidioksidiksi muutettuna se tarkoittaa 7,8 miljoonaa tonnia. Suomen henkilöautokannan hiilidioksidipäästöt olivat samaan aikaan noin 6 miljoonaa tonnia. Sahatavaran vienti siis kuittaa Suomen autopäästöt joka vuosi 1,3-kertaisesti.

Suomessa hakataan puuta enemmän kuin koskaan, mutta myös metsien kasvu on nopeampaa kuin koskaan. Suomi ei itse pysty mielekkäästi käyttämään kaikkea sahattavaksi kasvanutta arvokasta tukkipuuta. Metsissämme syntyy kymmenessä tunnissa puumäärä, joka vuodessa menisi kaikkien Suomen talojen rakentamiseen puusta.

Miksi Suomi sitten vie sahatavaraa eikä esimerkiksi jalosta sitä huonekaluiksi, vaikkapa tuoleiksi?

Suomessa tuotetaan noin 10 miljoonaa kuutiometriä sahatavaraa joka vuosi. Siitä syntyisi karkeasti 500 miljoonaa tuolia. Tuollaisen tuolimäärän kauppaaminen jokaiselle Euroopan unionissa asuvalle ihmiselle kyllästäisi markkinat melko nopeasti jopa globaalissa mitassa.

Kun jokaisella markkinalla on omat mieltymyksensä vaikkapa tuolien muotoilulle, ei ole aivan läpihuutojuttu muotoilla Suomessa tuoli, joka kelpaa missä tahansa markkinoilla. Käytäntö on osoittanut, että helpompaa on myydä tuolin raaka-aineeksi kelpaava puu ulkomaille, jossa siitä osataan tehdä sikäläisiin mieltymyksiin kelpaava tuote.

Suomalaiset kuluttajat voisivat myös katsoa peiliin. Huonekaluteollisuuden kehittymisen ehto on vahva asema kotimaisilla markkinoilla. Huonekalu- tai ylipäätään puuta jalostavan tehtaan on vaikea lähteä myymään tuotteitaan ulkomaille, jos se ei pärjää edes kotimaassaan. Siitä hyvä esimerkki on massiivipuu eli CLT-elementtitehtaiden syntyminen pikkuhiljaa Suomeen, kun julkisessa rakentamisessa on alettu yhä enemmän hyödyntää puuta. Hirsisillä kesämökillä on ollut perinteisesti vahva asema Suomessa, mikä on helpottanut hirsitalojen myyntiä ulkomaille.

Kulutuksestamme yli jäävää sahatavaraa viedään siis seuduille, joissa ei ole vastaavaa metsänkasvua, ja hiilivarastoksi päätyneiden suomalaispuiden tilalle istutetaan uudet taimet. Metsä kasvaisi pohjoisella havumetsävyöhykkeellä hakatun tilalle ilman ihmistäkin, mutta metsän uudistamisvelvoite on kirjattu lakiin. Toisin on tropiikissa, missä kaadettu metsä jää helposti eroosion kouriin ja tuhoutuu.

Ilmastonmuutoksen torjunnan näkökulmasta voisi sanoa, että Suomi vie hiiltä varastoitavaksi vuosikymmeniksi rakennuksiin ja huonekaluihin sellaisiin maihin, joissa omat metsät eivät pysty hiiltä sitomaan. Osana tätä hiilikauppaa Suomen kansantalouteen virtaa noin 2,7 miljardia euroa vuodessa.

Ja yhtenä pienenpienenä osana kansainvälistä hiilivirtaa Otto Jaakkosen kuusen eläessään sitoma hiilivarasto on nyt matkalla jonnekin toiselle puolelle maapalloa.

Katso alla olevasta, päivittyvästä kartasta, missä Thalassa Doxa -laiva ja Otto Jaakkosen kuusi juuri nyt seilaavat!

Is.fi seuraa lautojen matkaa määränpäähänsä. Lue tästä juttusarjan aiemmat osat, joissa seurataan Otto Jaakkosen kuusen matkaa aina metsästä asti.