Työryhmä pohtii parhaillaan työaikalain uudistamista, mutta näkemykset ovat vielä ”tukevassa ristiriidassa”.

Sunnuntailisät pois, työpäivän enimmäismitta pois sekä jakso- ja vuorotyöhön mahdollisuus kaikilla aloilla, jos tarve vaatii. Paljon paikallista sopimista työajoista ohi yleissitovuuden ja työehtosopimusten. Tältä uusi työaikalainsäädäntö näyttäisi, jos työnantajat saisivat päättää.

Työ- ja elinkeinoministeriön vetämä työryhmä valmistelee parhaillaan esitystä 20 vuotta vanhan työaikalain uudistamiseksi, ja sen yhtenä pontimena on muuttuva työelämä.

Työn sisällön murros näkyy monilla eri toimialoilla. Skype-neuvotteluja käydään keskellä yötä, ja töitä tehdään sunnuntai-iltaisin tai lentokentällä.

Esimerkiksi digitalisti (=digitalisaation edistäjä, puolestapuhuja) Ville Tolvasen mielestä nykyisenkaltaisen työaikalain voisi romuttaa ja siirtyä ohjeistukseen hyvistä työtavoista.

Tolvanen edustaa kasvavaa joukkoa tietotyöläisiä, joille kellokortit ja kiinteät työajat ovat lähinnä pölypöllähdys menneestä maailmasta. Alalla kaivataan sääntelyn uudistamista.

– Mitä enemmän työ muuttuu tietotyöksi, sitä huonommin aika sopii mittariksi tuottavuudelle. Iso kysymys on, miten tuottavuuden ja työn organisointivastuun kysymyksiä voisi siirtää työntekijälle, Tolvanen sanoo.

– Mitä väliä sillä on, kauanko työhön kuluu aikaa, kunhan yhdessä asetetut tavoitteet saavutetaan. Jos potilaan hoitamiselle annetaan minuuttiaikataulu, se voi olla yhdelle lääkärille väljä ja toiselle tiukka. Ohjaako se kumpaakaan hyvään suuntaan?

Yrittäjät: Miksi sunnuntai on erityinen?

Nykylain mukaan säännöllinen työaika on enintään kahdeksan tuntia vuorokaudessa ja 40 tuntia viikossa. Työaika saa ylittyä yhdellä tunnilla. Viikkotyöaika saa olla enintään 45 tuntia. Sunnuntaityön teettämisestä on omat ehtonsa ja tuplapalkka.

– Kun nyky-yhteiskuntaa katsoo, emme näe enää mitään syytä, että sunnuntain pitäisi olla erityinen ja korvattava, Suomen Yrittäjien lainsäädäntöpäällikkö Atte Rytkönen sanoo.

Yrittäjien mielestä myös vuorokautisen työn ylärajasta voisi luopua kokonaan, niin että rajoituksena on vain lepoaikasääntö. Viikoittainen työaika voisi nousta 48 tuntiin eli direktiiviin ylärajaan. Säännöllisen työajan tasoittumisjakso pitenisi kuuteen kuukauteen nykyisestä neljästä viikosta.

Myös vuorotyö on luupin alla.

– Nykylainsäädäntöön on viety aika yksityiskohtaiset luettelot, millä aloilla ja tehtävissä työ voidaan jakaa jaksoihin ja teettää yötyönä, TEM:n hallitusneuvos Tarja Kröger kertoo.

Työnantajapuolen mielestä jaksotyön tekemistä pitäisi arvioida tehtävä- ja tarvekohtaisesti esimerkiksi silloin, kun työpaikalla on vaikkapa tilauksiin liittyvää painetta. Tehdään työtä silloin kun sitä on, ja tasoitetaan myöhemmin, Yrittäjien Rytkönen sanoo.

TEM:n Krögerin mukaan tavoitteena on laki, joka vastaa myös tuleviin haasteisiin.

– Kuka tänään tietää, mitä on muutaman vuoden päästä ovella. On haastavaa luoda normistoa, joka vastaisi myös uusiin olosuhteisiin.

– Asiantuntijatyössä työn suorittajalla on enemmän valtaa, mutta myös vastuuta. Mikä on se oikea tapa säädellä työaikaa ja viime kädessä suojella heitä [työntekijöitä] myös itseltään, Kröger sanoo.

”Näkemykset tukevassa ristiriidassa”

Myös palkansaajien keskusjärjestön SAK:n mukaan laki on jäänyt ajastaan jälkeen ja kaipaa päivitystä. Suunnilleen siihen yhteinen näkemys työnantajien kanssa jääkin. Auki olevat kysymykset ovat isoja ammattiliitoille.

Työnantajien mielestä paikallisen sopimisen mahdollisuuden voisi kirjata suoraan lakiin. Näin työaikojen suunnittelussa voisi myös ohittaa yleissitovuuden ja työehtosopimismallin.

– Laki olisi vain suositustyyppinen ja jättäisi väljän sopimusvapauden paikallisesti, jopa henkilökohtaiseen sopimiseen. Ihmiset olisivat vielä enemmän työnantajansa armoilla. Näkemykset ovat ihan tukevassa ristiriidassa keskenään, SAK:n kehittämispäällikkö Juha Antila sanoo.

– Tällaisella yhtälöllä työ ei todellakaan ole helppoa.

Elinkeinoelämän keskusliitto ajaa myös sitä, että osa itsenäisen asiantuntijatyön tekijöistä rajataan kokonaan työaikalain ja -direktiivin ulkopuolelle.

Se on lakiuudistuksen isoimpia paloja, ja ainakin Akavalle kovin iso nieltäväksi.

– Painottaisin, että kyseessä on normaali tilanne keskeneräisessä prosessissa. Mistään ei ole sovittu ennen kuin kaikesta on sovittu, Antila sanoo.