Toisin kuin muissa pohjoismaissa, Suomessa oppilaat jaotellaan vanhempiensa uskonnon perusteella eri oppitunneille. Kun asiaa tarkastelee uskonnonvapauden ja modernin valtio-opin kannalta, nähdään, että uskontojen opetus laahaa pahasti nykymaailman menoa jäljessä. Erillisten katsomusaineiden järjestäminen on lisäksi kallista. Kuntaliiton mukaan katsomusaineiden yhdistäminen voisi säästää ainakin 19 miljoonaa euroa kansallisella tasolla. Muutos ei ole vaikeaa. Se vaatii toteutuakseen vain poliittista tahtoa ja tulee taloudellisten säästöjen lisäksi myös edistämään uskonnonvapautta.

Nykyinen lainsäädäntö perusopetuksen suhteen toimii Suomessa näin:

Perusopetuksen järjestäjä järjestää oppilaiden enemmistön mukaista uskonnon opetusta. Vähintään kolmelle evankelis-luterilaiseen kirkkoon tai vähintään kolmelle ortodoksiseen kirkkokuntaan kuuluvalle oppilaalle järjestetään heidän oman uskontonsa opetusta, jos he eivät osallistu aikaisemmin mainittuun opetukseen. Jos joku ei kuulu mihinkään edellä mainittuun ryhmään, järjestetään heille oman uskontonsa opetusta, jos huoltajat sitä pyytävät ja näitä oppilaita on vähintään kolme. Elämänkatsomustietoa opetetaan niille oppilaille, jotka eivät kuulu uskonnollisiin yhdistyksiin tai (huoltajan pyynnöstä) joille ei järjestetä omaa uskonnonopetusta, ja jos näitä tähän oikeutettuja oppilaita on vähintään kolme. Uskonnolliseen yhdyskuntaan kuulumaton oppilas voi huoltajan pyynnöstä osallistua myös sellaiseen perusopetuksen järjestäjän järjestämään uskonnon opetukseen, joka oppilaan saaman kasvatuksen ja kulttuuritaustan perusteella ilmeisesti vastaa hänen uskonnollista katsomustaan. Tässä tapauksessa koulutus voi tapahtua toisessa koulussa tai jopa omassa uskonnollisessa yhdyskunnassa.

Suomalainen koulu on historiaan sidottu tieteen kehto

Ainoa syy miksi opetamme vielä lapsillemme uskontoa (tai ET:tä) tällä tavalla on koulutuslaitoksen historia. Jos aloittaisimme koulutuslaitoksen suunnittelun alusta, emme todennäköisesti kehittäisi tätä lokeroivaa järjestelmää ja erillisiä opetussuunnitelmia kaikille eri uskontokunnille. Tällä hetkellä opetushallitus on hyväksynyt ET:n lisäksi opetussuunnitelmat 14 uskonnoille. Eli siis on teoriassa mahdollista, että isossa ja monikulttuurillisessa koulussa jouduttaisiin opettamaan 15 eri katsomusainetta, jotka tarvitsevat kaikki oman opettajansa ja ehkäpä myös jotain koulun ulkopuolista uskonnon opetusta. Uskontoja on tietenkin näiden lisäksi vielä monta lisää, joten voimme odottaa tämän järjestelmän paisuvan vielä lisää, jos sitä ei uudisteta.

Suomen koulutuslaitos on maailmankuulu tieteellinen instituutio. Jos lapsen vanhemmat eivät usko evoluutioon, tai ehkäisyyn, lapset oppivat niistä suomalaisessa koulussa kuitenkin ja hyvä niin. Koulujen täytyy kehittää lasten ymmärrystä yhteiskunnasta, tarjota yleissivistävä koulutus ja opettaa heitä kriittisiksi yhteiskunnallisiksi toimijoiksi. Tästä hyötyvät lapsien lisäksi koko yhteiskunta. Kouluissa ei pitäisi opetella uskoon, tai kuinka käyttäytyä vanhempien uskonto-kunnan jäsenenä, vaan oppilaiden pitäisi oppia tarkastelemaan uskontoa ilmiönä tieteellisestä näkökulmasta, niinkuin tehdään kaikkien muiden kouluaineiden kohdalla.

Mikä ihmeen uskonnonvapaus?

Nykyisen lain mukaan oppilailla on oikeus oman uskontonsa oppimiseen. Tämä pohjautuu muka perustuslain tuomaan uskonnonvapauteen. Uskonnonvapaus on oikeus harjoittaa (tai olla harjoittamatta) uskontoa (Perustuslaki 11 §). Yleisesti tämä tarkoittaa sitä, että valtio ei puutu yksityishenkilöiden uskonnon harjoittamiseen. Se ei tarkoita, että valtion täytyy edesauttaa uskonnon harjoittamista julkisilla varoilla. Suomessa uskonnonvapaus toteutuu hyvin. Uskonnonvapaus ei ole positiivinen oikeus, vaan negatiivinen, eli se toteutunee, kunhan valtio ei siihen puutu.

Voi olla tilanteita jossa ihmiset eivät voi harjoittaa uskontoaan esimerkiksi sen takia, että joku ei-valtiollinen taho uhkaa heitä väkivallalla tai sillä, että joutuu muuten syrjinnän kohteeksi . Tässä tapauksessa valtion täytyisi käyttää julkisia varoja edistämään negatiivista oikeutta uskonnon harjoittamiseen. Tästä toimii hyvänä esimerkkinä Ranskan aikeet turvata juutalaisten uskonnonvapaus antisemitismin nostaessa päätään.

Oikeus koulutukseen, joka on positiivinen oikeus, vaatii selvästi valtion toimia. Uskonnonvapauden toteutuminen ei vaadi näitä toimia, paitsi väkivallan uhan poistamisen yhteydessä. Eihän valtio rahoita kirkkojen tai moskeijoiden rakentamista, joten miksi sen pitäisi rahoittaa kristinuskon tai islamin oppitunteja?

Se mitä uskontokuntaa lapsen vanhemmat edustavat, ei pitäisi määrittää heidän valtion kustantaman koulutuksen sisältöä. Tämä voi johtaa pienessä määrin eriarvoiseen opetuksen laatuun. Pahimmassa tapauksessa lapsi voi joutua asemaan, jossa hän joutuu opiskelemaan uskontoa, johon ei itse usko, vaan on joutunut oppimaan sen käytäntöjä vanhempiensa takia. Se minkälaista uskontokasvatusta perheet tekevät koulun ulkopuolella pitäisi olla perheiden oma asia, ei valtion.

Kohti tieteellistä katsomuksen opetusta

Yhteinen katsomusaine ei ole utopiaa, vaan tätä on jo joissain määrin kokeiltu viime vuosina esimerkiksi Kulosaaren Yhteiskoulussa ja suuressa osassa Naantalin kouluista. Kuitenkin, Kulosaaren yhteisilläkin tunneilla oppilaat erotellaan uskontoryhmiin niin, että muslimit lukevat koraania, kristityt raamattua ja uskonnottomat YK:n ihmisoikeusjulistusta. Jeesusta tarkastellessa Kulosaaressa “kristinuskon opiskelijat tutkivat uskonnon näkemystä Jeesuksesta, ET:n opiskelijat historiallista Jeesusta ja islamin opiskelijat tutustuvat islamin opetukseen Jeesuksesta”.

Eihän näin tehdä millään muulla oppitunneilla. Eihän historian tunneilla laiteta vasemmistolaisten lapsia lukemaan kenties kommunistista manifestia ja oikeistolaisten lapsia lukemaan vaikkapa Adam Smithiä. Eikä Mannerheimia tarkastella eri perspektiivistä riippuen siitä millä puolella omat sukulaiset olivat sisällissodassa. Historian tunnit tarkastelevat maailman tapahtumia ilmiöinä tieteellisesti monelta kantilta. Miksi ei uskontoja voida opiskella samalla tavalla? Eikö kaikkien pitäisi oppia se miten kristityt, muslimit ja historioitsijat näkevät Jeesuksen ja miten nämä näkemykset poikkeavat toisistaan, ilman että lapset erotellaan tunneilla automaattisesti edustamaan jotain kantaa?

Miltä näyttää moderni katsomusoppi?

Kaikki eri uskontokuntien- ja elämänkatsomustiedon opetussuunnitelmat voitaisiin yhdistää yleissivistäväksi katsomusaineiden oppimääräksi. Oppilaat voisivat opiskella uskontojen alueellista ja ajatuksellista kehitystä suhteessa toisiin uskontoihin ja ajatusmaailmoihin. Tämän opetuksen voisi vaihtoehtoisesti myös järjestää poistamalla katsomuksen kokonaan opetussuunnitelmasta ja korvaamalla sen erillisillä kursseilla filosofian ja historian oppiaineiden sisällä. Se, että katsomusaineita opetetaan erikseen näistä aineista ei ole edes välttämätöntä. Nykyinen järjestelmä tarvitsee joka tapauksessa muutosta aidon uskonnonvapauden toteutumisen ja resurssien tehostamisen kannalta.

Jos uskontoa opiskeltaisiin tieteellisesti historiallisena ja kulttuurilisena ilmiönä, sillä voisi myös olla muita positiivisia vaikutuksia kuin säästöt. Etenkin lapset jotka tulevat perheestä tai yhteisöstä, jossa on hyvin fundamentalistiset uskonnolliset arvot, saattavat saada hyvin arvokasta perspektiiviä, joka voi parhaimmassa tapauksessa johtaa extrimismin ennaltaehkäisyyn. Muun kuin omien vanhempien uskonnon opiskeleminen on muutenkin arvokasta. Tästä syystä emme erottele lapsia yhteiskuntaopin tunnilla vanhempiensa poliittisen suuntautumisen takia. Toisten ymmärtäminen tuo perspektiiviä ja helpottaa yhteiseloa. Tämän takia moderni Suomi tarvitsee modernia katsomuksen opetusta.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.