Teuvo Hakkarainen yrittää vielä totutella elämään Brysselissä – ”Minä puhun suomea, vaikka osaisin mitä”

Ilta-Sanomat kävi tutustumassa, miten mepit ovat aloittaneet elämänsä uudessa kotikaupungissaan Euroopan sydämessä.

Teuvo Hakkarainen kaataa kermaa pienistä purkeista kahviinsa Altiero Spinelli –rakennuksen edessä Brysselin EU-korttelissa. Istumme Quartier Léopold -kahvilan terassilla aurinkovarjojen alla.

– Täällä ei osata kerman päälle, hän tuskastelee kaataessaan 10-prosenttista kermaa kahviinsa.

Ehdotin, josko haastattelu pidettäisiin brysseliläisessä ravintolassa klassisen paikallisen herkun, simpukoiden äärellä. Hakkarainen ei kuitenkaan paljastu simpukoiden ystäväksi, vaan kehottaa minua tunkemaan simpukat ihan vain omaan kurkkuuni.

Toimittaja joutuu tyytymään kahviin ja belgialaiseen jälkiruokaan, vaniljajäätelöön, jonka päällä on kermavaahtoa ja kaakaojauhetta.

– Ruoka täällä on hyvää. Vaikka kyllä minä pidän suomalaisesta enemmän, Hakkarainen toteaa.

Hän on nyt kolmatta kertaa Brysselissä. Viime viikko kului Ranskan Strasbourgissa, jossa oli parlamentin järjestäytymiskokous.

Hakkarainen on ollut kansanedustajana vuodesta 2011. Nyt hän muuttaa Brysseliin, mutta aikoo matkustaa Viitasaarella viikonloppuisin.­

Katso jutun pääkuvan paikalla olevalta videolta, mitä Hakkarainen aikoo puuhata vapaa-aikanaan Brysselissä.

Hakkarainen myöntää, ettei ole vielä täysin sopeutunut uuden kotikaupunkinsa suurkaupunkielämään. Hän on tehnyt havainnon.

– Suomalaiset ovat huutolaispoikina tässä sakissa. Täällä nää kieroilee. Kyllähän ne kusettaa meitä sen kun kerkiää. Täällä on joka paikassa oltava silmät selässä.

Kysyttäessä konkreettista esimerkkiä kieroilusta, Hakkarainen kertoo, että viime viikolla Strasbourgiin mentäessä hän ei saanut lentonsa jälkeen matkalaukkuaan takaisin. Se tuli hänelle vasta siinä vaiheessa, kun hän oli jo lähdössä takaisin Suomeen.

Mutta ei niin paljon pahaa, ettei jotain hyvääkin. Sen takia hänen piti mennä ostamaan Strasbourgissa uusi puvuntakki, joka nytkin pukee europarlamentaarikkoa Brysselin viileähkössä kesässä.

Seuraavat viisi vuotta kuluvat Brysselissä. Suunnitelmat sen jälkeen ovat vielä auki, mutta työelämässä Hakkarainen aikoo pysyä niin kauan kuin vain suinkin jaksaa.­

Hakkarainen kertoo olevansa innoissaan työstään europarlamentissa, muttei niinkään asumisesta Brysselissä.

– Nämä on vähän outoa porukkaa minun silmissäni. Paljon puhutaan, mutta mitään ei tehdä. Meillä on Suomessa vähän eri meininki, ainakin Keski-Suomessa.

Hakkarainen asuu vielä hotellissa lähellä Euroopan parlamenttia. Elokuussa koittaa parlamentin kesätauko, joten asunnon hän aikoo hankkia vasta syyskuun tultua.

Hän aikoo asua yksin, eikä myönnä, että käynnissä olisi seuranhakuakaan.

– Mitä minä sellaisella teen, hän vastaa kysymykseen, kaipaako hän rouvaa rinnalleen.

– En minä tarvitse. Minä osaan puuron keittää itsekin.

Vapaa-aika, sikäli kun sitä jää, kuluu Hakkaraisen mukaan kaupungilla kävellessä, syödessä ja kenties kuntosalilla käydessä.

Hakkaraisen mukana haastattelussa oli kaksi avustajaa, Maria Sainio ja Sanni Kulkki. Kolmikko jatkoi haastattelun jälkeen seuraavaan palaveriin.­

Kielitaidon hän uskoo Brysselissä riittävän, vaikkei juuri englantia puhukaan. Isoissa kokouksissa parlamentissa korvaan tulee tulkkaus, koska iso osa edustajista puhuu omalla kielellään. Pienemmissä ryhmäkokouksissa tulkki istuu vieressä.

– Minä puhun suomea, vaikka osaisin mitä, hän laukoo.

Hakkaraisella on kuitenkin jonkin verran kokemusta kansainvälisestä elämästä. Hän on ollut useasti Keski-Amerikan Hondurasissa konsultoimassa paikallisia sahojen pystyyn laittamisessa.

Hän kertoo kouluttaneensa muun muassa paikallisia terämiehiä. Hänelle jäi maasta tuttuja, joiden luona hän vieraili viimeksi viime kesänä. Seuraava matka on suunnitteilla elokuuksi.

Ruoka Brysselissä on ollut hyvää, vaikka kahvikerma ei tällä kertaa maistunutkaan hyvältä.­

Kaksi kautta kestäneen kansanedustajatyön ohessa Hakkarainen on työskennellyt sahallaan Viitasaarella aina, kun on suinkin ehtinyt.

Nyt, kun kotipaikkojen väli pitenee pariin tuhanteen kilometriin, työt sahalla saattavat jäädä vähiin.

– Voi mennä kortille, kun välimatkat on niin isot, eikä ole sellaisia taukoja kuin eduskunnassa.

Suomen meppien postiluukut parlamentissa.­

Rakennus, jossa on iso osa euro­parlamen­taarikoiden työ­huoneista ja kokouksista, kantaa italia­lais­poliitikko Altiero Spinellin nimeä.

Hän oli vasemmistolainen poliitikko, joka kuului italialaiseen kommunistipuolueeseen. Toisen maailmansodan jälkeen hän alkoi ajaa tarmokkaasti Euroopan integraatiota. Häntä pidetään yhtenä Euroopan unionin perustajajäsenistä.

– Meissä ei varmasti ole paljon samaa. Se on jännä, miten oikeistolaiset ja vasemmistolaiset löytävät toisensa tuossa integraatioasiassa, toteaa Hakkarainen hänen kuultuaan kuka Spinelli oli.

Integraatio, Euroopan yhdistyminen, on Hakkaraiselle kuin kirosana. Hän, kuten myös puoluetoverinsa Laura Huhtasaari, puhuu Euroopan unionin sijaan paljon ”Eurostoliitosta”.

– Itsenäisyys on mennyt. Sananvapaus on jo mennyt. Se on muurattu samalla lailla kuin Neuvostoliitossa aikanaan. Ehkä siellä oli suurempi sananvapaus aikanaan.

Hetkinen. Että Neuvostoliitossa olisi ollut laajempi sananvapaus kuin tämän päivän Euroopan unionissa?

– Kyllä minä luulen niin. Neuvostoliitossa katsottiin vain, ettei Brežneviä arvostele. Kaikkea muuta sai. Täällä jos arvostelee, niin lappu tulee käteen niin, että napsahtaa.

Altiero Spinelli on yksi Euroopan unionin isistä. Hänen nimeään kantaa parlamentin päärakennus. Hakkaraisella ja Spinellillä ei ole paljon yhteistä.­

Hakkarainen on ollut poliitikon uransa aikana useasti otsikoissa alkoholin käyttönsä vuoksi. Helsingin käräjäoikeus on tuominnut hänet seksuaalisesta ahdistelusta ja pahoinpitelystä, joka tapahtui eduskunnan pikkujouluissa.

Mikä on suhteesi alkoholiin nykyään?

– Aina, kun sattuu olemaan, niin ryypätään pois… Ei vaan. En minä ota.

Ai ollenkaan?

– En minä tuollaisia lupauksia voi antaa. Se on parempi, kun ei lupaa.