Suomessa käytetään terveyden edistämiseen tarkoitettuja julkisia varoja vaalimainontaan. Tämä melko uskomaton seikka selviää käymällä päihdetyötä tekevän EHYT ry.:n kotisivuilla tai Twitterissä.

EHYT on ehkäisevää päihdetyötä tekevä järjestö, jonka rahoituksesta noin 90 % tulee sosiaali- ja terveysministeriön kautta rahapelivaroista. Se on siis käytännössä täysin julkisesti rahoitettu organisaatio.

EHYT mainostaa verkko- ja sosiaalisen median sivuillaan useita yksittäisiä kuntavaaliehdokkaita. Mainostetut ehdokkaat ovat allekirjoittaneet järjestön vaalilupauksen. Lupauksessa ehdokas sitoutuu aika selkein sanoin edistämään päihdejärjestöjen toimintaa.

Nopean laskutoimituksen perusteella Helsingin 60 ehdokkaasta SDP:tä, vasemmistoliittoa, SKP:ta, vihreitä tai feminististä puoluetta edusti 47 eli noin 78 %. Hallituspuolueista ehdokkaita oli Helsingissä 9 eli 15 %.

EHYT:n mainostamat ehdokkaat näyttävät ainakin Helsingissä löytyvän voittopuolisesti poliittisesta vasemmistosta. Se on tietenkin ymmärrettävää, EHYT:n juuret ovat työväen raittiusliikkeessä.

EHYT siis käyttää sosiaali- ja terveysministeriöltä saamiaan varoja itselleen ja rahoitukselleen myönteisten, voittopuolisesti vasemmistolaisten ehdokkaiden mainostamiseen. Varat on luonnollisesti myönnetty päihde-, ei vaalityöhön.

Samaan aikaan, kun sosiaali- ja terveysmenoja yhtäällä leikataan, samoja rahoja käytetään toisaalla mielipiteiltään sopivien kuntavaaliehdokkaiden mainostamiseen. Erilaisia sanoja tulee mieleen, irvokas on niistä painokelpoisimpia.

EHYT ei näe tässä mitään ongelmaa, mikä on sekin yllättävää. Myöskään sosiaali- ja terveysministeriön avustuskeskus ei pidä kampanjaa ongelmallisena.

EHYT:n ällistyttävä kampanja on vain yksi esimerkki järjestöjen erikoisesta edunvalvonta- ja kampanjatoiminnasta. Suomessa on useita kansalaisjärjestöjä, joiden toiminta muistuttaa läheisesti EHYT:iä. Niitä toimii niin sosiaali- ja terveysalalla kuin kulttuurin ja kehitysyhteistyönkin aloilla. Järjestöt saavat valtiolta ja kunnilta miljoonien eurojen vuotuisia avustuksia. Avustukset muodostavat valtaosan, usein 80-90 % järjestön rahoituksesta. Ne ovat siis käytännössä täysin julkisesti rahoitettuja ja oikeastaan osa julkista sektoria.

Hyviä esimerkkejä tällaisista järjestöistä ovat sosiaali- ja terveysjärjestöjen kattojärjestö SOSTE ja kehitysyhteistyöjärjestö Kepa. Niidenkin rahoitus tulee käytännössä kokonaan julkisista varoista.

Merkittävä osa näiden järjestöjen toiminnasta on edunvalvontaa. Järjestöt eivät mitenkään edes vaivaudu peittelemään edunvalvontaluonnettaan. Muut järjestöt eivät kenties sentään mainosta tiettyjä ehdokkaita, kuten EHYT. Mutta erityisen kaukana se ei ole. Myös esimerkiksi SOSTE:lla on omat vaalikampanjasivut.

Käytännössä järjestöjen edunvalvonta tarkoittaa julkisen rahan lobbaamista itselle ja muille järjestöille. Toisin sanoen järjestöt saavat miljoonia julkista rahaa, jota ne sitten käyttävät lobatakseen itselleen lisää julkista rahaa.

Tällainen veronmaksajan kustannuksella pyörivä karuselli ei ole kansalaistoimintaa. Se on julkisten varojen väärinkäyttöä.

J.K. Lobbaaminen ja vaalikampanjointi ovat osa suurempaa kansalaisjärjestöjen ja valtion suhteeseen liittyvää ongelmaa. Pikapuoliin julkaistaan yhdessä Klaus Kultin kanssa kirjoittamani pamfletti, jossa aihetta käsitellään vähän laajemmin.

Editoitu 10.3.2017. Lisätty linkki STEA:n twiittiin.

Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.