I hverdagen forbinder vi racisme med enkeltpersoner; med privat adfærd og private holdninger eller med bestemte politikere og politiske partier. Men det er alt for forsimplet.

I samfundsvidenskab skelnes der mellem forskellige kategorier af racisme. De vigtigste kategorier i nutiden er; Individuel racisme, institutionel racisme og strukturel racisme. Dykker man ned i de tre kategorier og sammenholder dem med racismen i Danmark anno 2018, vil man opdage, at Danmark lever op til alle tre og mere til.

Den første, individuel racisme, er racisme mellem enkeltpersoner. Enkeltpersoners racistisk motiverede handlinger og holdninger.

Individuel racisme lever i bedste velgående i Danmark og udviklingen går den forkerte vej. Der er mange forskellige indikatorer på dette, ikke mindst anmeldte hadeforbrydelser, hvor motivet har været religion eller race. Her er antallet steget fra 164 i 2015 til 228 i 2016 og 365 i 2017.

Institutionel racisme er racisme, der finder sted inden for institutioner (politiet, kulturlivet, boligmarkedet, uddannelsessystemet og erhvervslivet mv.). Institutionel racisme er, bevidst eller ubevidst (ofte uskreven og uformel) diskriminerende behandling og ulige muligheder baseret på etnicitet, produceret og vedligeholdt af institutioner.



Institutionel racisme i Danmark finder sted i mange sammenhænge. Ikke mindst i nattelivet, hvor gæster ofte afvises på baggrund af hudfarve eller etnicitet. I uddannelsessystemet findes der ubevidst institutionel racisme, f.eks. når tosprogede elevers ordblindhed overses, fordi underviserne antager, at de manglende læseevner skyldes elevernes etniske baggrund.



Der er institutionel racisme i boligmarkedet, hvor ansøgere med mellemøstligt klingende navne i snit skal sende 27 procent flere ansøgninger end ansøgere med danskklingende navne for at have lige så gode chancer for at få en bolig. Der er også undersøgelser, der peger på, at der findes institutionel racisme i erhvervslivet.

En kendsgerning er dog, at der ikke findes meget empiri på området. Denne mangel blev slået fast i SFI’s rapport fra 2015: ”Om end diskrimination på baggrund af etnisk oprindelse i Danmark finder sted i et omfang, der kan anses for at være problematisk, er dette område forholdsvist mangelfuldt belyst”. SFI giver i samme rapport metoder til undersøgelser af institutionel racisme – metoderne er aldrig blevet anvendt på national plan.



Til sidst er der strukturel racisme. Strukturel racisme opstår, når diverse lag i samfundet – herunder institutioner, meningsdannere og ikke mindst kultur og normer – på forskellige, ofte forstærkende måder, opretholder bestemte etniske gruppers ulighed.



Strukturel racisme betragtes også som en akkumuleret sum af individuel og institutionel racisme, der gennem tiden har tildelt privilegier og anerkendelse til en bestemt etnisk gruppe, ofte på bekostning af andres.



Følger man den videnskabelige teori, er der derfor også tale om strukturel racisme i Danmark. Med andre ord har den historiske individuelle samt institutionelle racisme i Danmark skabt en struktur i økonomiske, politiske, sociale og kulturelle strukturer, som fastholder nogle grupper i underordnede positioner.

