Pædofili bliver med rette betragtet som en af de mest væmmelige forbrydelser, fordi det går ud over børn, som har krav på vores beskyttelse. Derfor er pædofili og børneporno forståeligt nok foragtet af alle. Så meget desto mere bør man også være varsom med at misbruge de følelser, som findes i befolkningen, og som naturligvis dikterer, at pædofile og producenter af børneporno skal bekæmpes med alle midler.

Men det er ikke desto mindre, hvad Socialdemokratiet har gjort i deres kampagne for at hente et ja til en afskaffelse af retsforbeholdet hjem den 3. december. Ikke et ord om alle de ubehagelige retsakter og den juridiske mulighed for, at et flertal i Folketingets Europaudvalg kan vælge at tilslutte os en fælles EU-asylpolitik og i øvrigt får overdraget retten til at afgive suverænitet på den danske befolknings vegne.

Socialdemokraterne kommer derimod med en masse ord om Europol og trusler om, at Danmark vil forvandle sig til en slags lovløshedens mekka for alt fra pædofile over menneskesmuglere til narkohandlere. Så kommer det naturligvis særdeles ubelejligt, at en efterforsker, Lars Underbjerg, med 12 års erfaring bag sig understreger, at Europol ikke tager del i efterforskningen af pædofili, men at denne har sit udgangspunkt i de enkelte lande, hvor man benytter sig Interpols database.

Da en 48-årig dansk pædofil og børnepornobagmand for nylig var for retten i Randers, havde efterforskningen da også involveret både USA og Australien. Og i øvrigt var det ikke Europol, der igangsatte efterforskningen, men derimod Holland, der rettede direkte henvendelse til politiet i Danmark. At Europol så undervejs kan have givet teknisk assistance, er noget andet – Europol har selvsagt en interesse i, at forbrydelser bliver opklaret – særligt når de involverer børn.

Dermed være sagt, at skræmmekampagner er et dårligt redskab. De kan risikere at give bagslag. Faktum er, at forholdene omkring Europols overgang fra mellemstatsligt til overstatsligt samarbejde slet ikke er afklarede endnu. Det skulle de have været sidste efterår – men det trækker stadig ud. Naturligvis kunne ingen drømme om at smide Danmark ud af det operationelle samarbejde, så længe vores status inden for samarbejdet i tilfælde af et nej den 3. december ikke er afklaret. Det ville nemlig også skade de øvrige medlemslandes mulighed for at udføre efterforskning.

Så kære ja-partier, drop nu den usaglige og uværdige skræmmekampagne. Danmark havner ikke på noget sidespor andre steder end i jeres egen selvopfattelse. En afskaffelse af retsforbeholdet vil have så vidtgående konsekvenser for Danmarks selvstændighed, at det slet ikke kan overskues. Det er muligt, at I synes, det er umådeligt pinligt, hvis danskerne siger nej, men så var I selv ude om det. Hvis det udelukkende drejede sig om Europol, kunne I have ladet danskerne stemme om denne ene retsakt. Men I ønskede hele pakken på én gang. Det vil sende Danmark ud på en farlig glidebane.

I mere end 40 år har ja-partierne ført danskerne bag lyset med en kombination af halve sandheder og en mørklægning af konsekvenserne af vores EU-medlemskab. Det hele begyndte i 1973. Nu er det sidste udkald for at sige stop. Derfor stemmer vi nej den 3. december.