Jag fick inte visa mina känslor efter terrordådet på Drottninggatan, trots att jag var där, trots att jag såg de blodiga kropparna och fick sitta inlåst i sju timmar i företagets bombrum. När jag ventilerade min sorg, ångest och ilska över den misslyckade invandringspolitiken blev jag attackerad och kallad rasist och islamofob av dem som sa sig värna den goda tonen på sociala medier. Där och då började jag själv hata – tack vare den intoleranta attityden och det aggressiva bemötandet, skriver en medlem i Facebookgruppen #JagÄrHär. Medlemmen, som önskar vara anonym av rädsla för repressalier, är en av flera som vänt sig till Katerinamagasin för att berätta om en toppstyrd grupp som påminner om en sekt och där inga avvikande åsikter accepteras. Samtidigt lyfts denna aktivism som exempel på en god kraft av regeringen.

“Jag invandrade till Sverige för 24 år sedan och är uppväxt med utomhuslekar, vi har hoppat hage, haft talangshower i områdets festlokal, stannat ute sent i lekparken och struntat i att låsa dörren. Och nej, jag har inte haft en privilegierad uppväxt på Östermalm. Jag har bott i förorter i hela mitt liv. Allt ifrån Kista till Hallunda, Husby, Vällingby och Alby. Jag har jobbat sena nätter som bartender och behövt åka nattbuss hem flera gånger i veckan. Jag har gått runt i kort kjol och jag har vissa gånger gått hem ifrån krogen lite vingligt salongsberusad med klackskorna i ena handen. Jag har haft ett bra liv, jag har inte varit rädd. Fram tills nu.

Jag gick med i Facebookgruppen #jagärhär samtidigt som den uppmärksammades av media i samband med Luciapojken i Åhlénsreklamen. Jag hade faktiskt snubblat över flera kommentarsfält där det hatades friskt. Internet är inte alltid vackert och jag kunde absolut förstå behovet av att förbättra samtalsklimatet. Så jag gick med i #jagärhär. Jag skrev aldrig något själv, men observerade. Jag klickade mig in i de öppna trådarna där medlemmarna kunde rekommendera kommentarsfält där det behövdes nyansering, där vi kunde backa privatpersoner som blev illa åtgångna, där vi kunde försvara människor från uppenbar rasism. Men det blev inte som jag hade väntat mig. Jag märkte snabbt att kommentarsfälten togs över av vänstern, att alla kommentarer som var det minsta kritiska till invandring och tredjevågsfeminism dränktes fullständigt av dessa medlemmars inlägg. Begreppet “hat” började vattnas ut mer och mer när inget som handlade om invandrare fick kritiseras. Islam fick inte kritiseras. Feminism fick inte kritiseras. Det fanns alltid en ursäkt till allt och det relativiserades friskt. Några exempel på vanligt förekommande standardsvar skrivna av #jagärhärs fotsoldater var till exempel:

”Våldtäkterna har inte ökat – det är bara anmälningsbenägenheten som har.”

”Svenska vita män våldtar också.”

”Kvinnor och barn blir kvar i flyktingläger för att män är starka och kan klara resan så de kan ta hit sin familj efteråt.”

”Det finns ingen ökning av kriminalitet, det var likadant när jag var ung på 50-talet.”

”Vilket evigt tjatande om terrordådet, har ni redan glömt bort Breivik?”

”Flyktingar blir tillsagda att slänga sina dokument när de reser hit.”

Och om allt detta fallerade lät det så här:

”Du är rasist! Du har en usel människosyn! Dessa människor flyr från krig! Källa på exakt alla dina påståenden?”

Medlemmarna i gruppen har dock själva ytterst sällan källor, utan baserar sina kommentarer på känsloargument i och med vetskapen att de aldrig blir ifrågasatta. De är starka för att de är många. Peppande kommentarer som ”Väl rutet!” skrivet av tjugo medlemmar under inlägget skrämmer andra från att ifrågasätta. Vem vill ha tjugo personer vända mot sig? Debatten tystas genom att människor skräms. Många är rädda för konfrontation. Så folk blockerar, lämnar konversationer… Men det tar inte slut där. Friktionen växer sig större, irritationen blir mer och mer påtaglig hos individer som känner sig censurerade. Och därmed växer det riktiga hatet fram, när #jagärhär aggressivt attackerar människor. Det är inte genom tvång och aggression man “omvänder” någon. Tjat kommer inte heller att hjälpa.

Själv blev jag kritisk till vår ansvarslösa invandringspolitik i samband med terrordådet på Drottninggatan. Jag befann mig där då och kommer aldrig att glömma ljudet, synen av lastbilen som for förbi och krockade in i Åhléns. De blodiga kropparna på gatan där jag har arbetat i över tio år av mitt liv, där jag måste gå nästan varje dag. Jag och mina kollegor satt i vårt bombrum i sju timmar i väntan på information av polisen. Det vi alla sa gemensamt var att vi alla visste att det skulle hända där, att det bara var en fråga om när. Och vi behöver fortfarande gå där fem dagar i veckan samtidigt som vi oroar oss för nya attentat. Den ansvarslösa invandringspolitiken, insläppet av människor i landet som inte har asylskäl och därefter går under jorden, var det som enligt min uppfattning orsakade terrorn. Jag är tacksam att jag lever men efter att ha bevittnat detta kommer jag aldrig att vara densamma igen. Jag försökte diskutera detta på Facebook men inom loppet av minuter blev jag lynchad av medlemmar i #jagärhär för att jag kritiserade vår politik som enligt min uppfattning gjorde terrordådet möjligt. Jag fick inte vara orolig, ledsen, arg – då blev jag kallad rasist och islamofob. Jag fick inte vara kritisk till politiken eftersom jag då hade en dålig människosyn. Efter den dagen hände något i mig. Från att jag varit neutral blev jag en som de skulle kalla – ”hatare”. Och jag är varken den första eller den sista som har blivit tystad och därmed bara känt att hatet växer sig större, det växer i bröstet och du får aldrig någonsin ventilera att det här fungerar inte längre. De sista dropparna överfyller vattenglaset och översvämningen blir ett faktum. Alla människor måste få ha rätt till sina åsikter. Alla är vi olika. Vissa behåller känslor och tankar inom sig, medan andra måste ventilera för att inte explodera av ångest och oroskänslor. Detta är inte hat. Begreppet “hat” har blivit fullständigt devalverat. Människor vänder sig mer och mer ifrån varandra i polariseringen som just nu pågår, det är ”de goda” mot “de onda”.

I gruppen #jagärhär läggs det dagligen ut en Öppen Tråd där alla medlemmar kan skriva ut länkar till kommentarsfält som behöver nyanseras. Vissa är verkligen grovt främlingsfientliga, men där finns också åtskilliga som jag anser helt obefogade, såsom inlägg skrivna av nationalekonomen Tino Sanandaji eller journalisten Tim Pool, där det enda så kallade ”hatet” är att man kritiserar migrationspolitiken och konsekvenserna av illa fungerande integration. En till två gånger om dagen läggs det även ut en gemensam aktion där medlemmarna skickas ut till ett kommentarsfält, kommenterar vänsterdrivna åsikter och gillar varandras statusar så att hela sidan slutligen bara består av JÄH-kommentarer. Något som gör att utomstående läsare får intrycket av att alla tänker exakt samma sak och att avvikande åsikt är något udda. Man kritiserar dock aldrig vänsteråsikter, det är de konservativa åsikterna man går till attack mot.

Reglerna i #jagärhär-gruppen är i viss mån motsägelsefulla och kan tolkas godtyckligt:

“Vi går inte in i kommentarsfält i förebyggande syfte” – diffust begrepp då “hat” inte har någon definition utan är högst skiftande från person till person.

“Vi utför inga aktioner i privatpersoners kommentarsfält” – jag antar att de inte räknar Joakim Lamotte, Tino Sanandaji eller Katerina Janouch som privatpersoner då dessa ofta tycks hamna under granskning. Jag antar att man slutar vara en privatperson i gruppens ögon när man är känd eller har uppnått ett visst antal följare. Någon exakt definition ges inte.

“Vi utför inga röstningsaktioner” – något de gång på gång visat sig göra. Kryphålet där är att man inte får säga vad det ska röstas på, men i en grupp som består av majoriteten människor med hjärtat till vänster så blir det snabbt uppenbart vad som händer med röstningarna…

“Vi gör inte aktioner i slutna grupper” – detta för att de inte vill generera fler medlemmar. Det de istället gör är att uppmuntra alla till att massanmäla dessa grupper/admins samt kontakta sina vänner som valt att vara medlemmar och skuldbelägga dem för att vara rasister.

När #jagärhär var i Almedalen nyligen intervjuade de alla partier förutom SD. Detta ifrågasattes internt i gruppen och SD-politikern Paula Bieler, som själv är medlem i gruppen, erbjöd sig att skicka en video i efterhand. Det intressanta var dock det varma bemötandet alla partier fick i gruppen förutom moderaternas Anna Kinberg Batra som pratade om hedersvåld. Det tyckte inte JÄH var okej eller relevant att prata om och hon fick ”hat” för det av själva medlemmarna i gruppen. Kommentarerna fick stå oemotsagda tills de publicerades på Flashback, och inom loppet av minuter hade JÄH stängt ned kommentarsfunktionen för alla videor från Almedalen. Det kommer bli spännande att följa hur detta fortsätter och vad som kommer att hända när vi börjar närma oss valet. Jag bifogar några screenshots på hur det ser ut inuti gruppen, lägg särskilt märke till att ingen heller kritiseras internt då det pratas om andra partier än SD och Moderaterna, samt att ingen höjer på ögonbrynen åt kommentarer som ”vita kränkta män”. För det existerar såklart inte rasism mot vita. :)”

“En besviken medlem”

(Det här är en krönika innehållande opinionsmaterial, publicerad på Katerina Magasin. Åsikterna i artikeln står skribenten för.)

*******

Jag skriver om samtidens Sverige ur olika perspektiv. Vill du också bli intervjuad, komma i kontakt med mig eller tipsa om något, dela med dig av din historia/erfarenheter eller skriva själv? Mejla mig på [email protected] – dock arbetar jag ensam, så jag svarar i mån av tid! Läser alla mejl. Vill du vara med och stötta mig, den fria debatten och oberoende journalistisk? Bidrag till mitt heltidsarbete tas tacksamt emot via swish på 0733289122 eller konto SE-Banken 5206-0000114 (första fyra siffrorna är clearingnummer). Har även skaffat crowdfundingtjänsten Patreon och finns här: https://www.patreon.com/katjanouch

International payments: IBAN: SE5750000000052061604404, Bic: ESSESESS

Blir glad för varje liten slant! Och oerhört tacksam om du köper mina böcker. De nyaste hittar du här nedan. Största tacken på förhand! Thank you! Dekuji! Merci. Danke. Och tack alla ni som redan bidragit, ni anar inte hur glad jag är över det ni ger och det ni skriver, även om jag inte kan tacka var och en av er personligen. Ni ger mig kraft och mod att fortsätta. <3 Tillsammans kan vi förändra världen.

Senaste barnboken “Så bråkar man och så blir man sams”, utgiven på Lava Förlag, finns att köpa här.

Senaste småbarnsboken, “Ingrid och Ivar på badhuset”, utgiven på Bonnier Carlsen, finns att köpa här.

Senaste romanen, den 10:e delen i romanserien om Cecilia Lund – Vapendragerskan – finns att köpa här. Vapendragerskan är utgiven på mitt eget förlag Palm Publishing, som jag valde att starta när Piratförlaget – där jag tidigare gett ut mina vuxenböcker – vände mig ryggen då jag berättade sanningen om samhällsutvecklingen i Sverige.