Det finns en bild av att landsbygden är döende. Att allt vi gör utanför storstäderna är att vänta på att siste personen ska ta ner skylten. Att skolorna är nedlagda, lanthandeln död och alla flyr mot storstäderna. Det blir lätt så när journalister på storstadsmedia försöker bekräfta sitt eget val av livsplats genom att skriva ner orter de själva en gång flyttat från.

Men i själva verket är svensk landsbygd på många håll i allra högsta grad levande. Det vi hör för lite om är att befolkningen ökar på landsbygden. Fler människor flyttar från större städer till landsbygden, än åt andra hållet. Företagandet är högre på landsbygden och lönerna ökar snabbast i glesbygden.

Allt är inte ljust. Tvärtom. Det finns mycket att oroa sig över, som att andelen människor i arbetsför ålder är för låg, att infrastrukturen är för dålig och att jobben är för få på många håll. Men när stor del av diskussionen utgår från att landsbygden är utom räddning skapar det en direkt felaktig bild, samtidigt som beslutsfattare riskerar ge upp idén om att hela Sverige kan utvecklas. Det märks inte minst på dagens regering att insikten om livet utanför tullarna är begränsad.

I budgeten för nästa år syns det alltför tydligt. ROT-avdraget ska försämras för alla som vill renovera och jobben hotas hos hela Sveriges hantverkare, för att finansiera bostäder i storstäderna. De många små företagen på landsbygden som ofta har låga marginaler får fördubblade arbetsgivaravgifter för att ha unga anställda. Regeringen hotar med en lastbilsskatt för de redan trängda åkerierna som skapar många jobb runtom i landet. Bönderna, som redan har en mycket ansträngd situation, hotas med en handelsgödselskatt. De företag som i dag räddar byskolor och vårdcentraler som politikerna lägger ner, ofta utanför storstäderna, ska få försämrade förutsättningar.

Det är nästan exakt två år sedan Stefan Löfven stolt höll sin pressträff om landsbygden på Drottningholm. Han lovade att hela landet skulle utvecklas. Samtidigt lovade Magdalena Andersson att inte höja bensinskatten, för det var redan för dyrt att leva på landsbygden. Sen dess har en del hänt.

Regeringen har nu berättat att de ska höja bensinskatten, de har i själva verket berättat att de ska höja den och sen att de ska höja lite till. Ska du bryta ett löfte, bryt det rejält, tycks devisen vara. Totalt kommer deras politik innebära 60 öre högre bensinpris nästa år, och därefter höjs skatten automatiskt minst en gång varje år.

För Miljöpartiets del är detta inget problem, eftersom de vill att färre ska köra bensinslukande bilar. Konstigare blir det då när denna regering också gör vad de kan för att stoppa utvecklingen av miljövänliga bilar. I budgeten ser de till att försämra förmånsvärdet för alla som väljer en tjänstebil som har riktigt låga utsläpp – en så kallad supermiljöbil. Bor du på landsbygden får du helt enkelt ställa in dig på att det blir dyrare, alldeles oavsett om du kör miljöbil eller inte. Det tyder på en bristande insikt om hur landet utanför tullarna ser ut, vare sig fotbollsträning för barnen eller jobben kommer närmare för att man gör det dyrare att åka bil.

Det är två saker som är särskilt problematiskt för landsbygden. Den ena är att många gör sitt yttersta för att sätta bilden av en död landsbygd där inget händer och människor flyttar från. Det andra är att vi har en regering som gör sitt yttersta för att det ska bli sant.

Den som på riktigt bryr sig om landsbygdens utmaningar måste både förstå att stor del av landsbygden mår väldigt bra. Företagen är många. Människor flyttar dit. Byalag, människor, föreningar och företag skapar engagemang för byn. Det dessa behöver är förutsättningar att få fortsätta utvecklas. På andra håll, inte minst i den glesaste glesbygden, är det värre. Här behövs stöd. Men ingen utanför storstäderna behöver media som målar mörka bilder och en regering som redan gett upp.

Magnus Demervall

Krönikör, liberal debattör och företagare med basen på landsbygden i Hälsingland. Demervall har en bakgrund som stabschef hos Centerpartiets partiledare Annie Lööf.