Frp mener at jeg nå lever mer usikkert enn før den IS-siktede kvinnen kom hjem. Hvorfor det? | Knut Vollebæk

Knut Vollebæk Tidligere utenriksminister (KrF)

21. jan. 2020 10:34 Sist oppdatert 22. januar 2020

Hvis den 29 år gamle siktede kvinnen skulle være en fordekt terrorist, er det da ikke bedre at hun sitter i norsk fengsel enn ikke noe fengsel? spør tidligere utenriksminister Knut Vollebæk. Her er hun og barna på vei over grensen fra Syria til Irak i forrige uke. Privat

Regjeringen bør snarest mulig hente hjem norske borgere som er internert i leirer i Syria og Irak.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.



En norsk kvinne og hennes to barn er kommet tilbake til Norge fra Al-Hol leiren i Syria. Moren har hatt tilknytning til IS. Ifølge mediene ble moren pågrepet og varetektsfengslet i påvente av rettssak da hun landet på norsk jord.

Hun sier selv at hun aldri har vært medlem av IS, og at hun ikke er enig i terrororganisasjonens ideologi. Men Frp mener at jeg nå lever mer usikkert enn før hun kom hjem. Hvorfor det?

Knut Vollebæk er diplomat og var utenriksminister i Kjell Magne Bondeviks første regjering (1997–2000). Gorm Kallestad / NTB scanpix

Hvis vi tror henne på hennes ord, er hun ingen sikkerhetsrisiko. Men selv om norske påtalemyndigheter skulle finne ut at hun er en fordekt terrorist, er det ikke da bedre at hun sitter i et norsk fengsel enn ikke noe fengsel?

Ikke alle vil bli straffeforfulgt

Sannsynligheten for rettergang og dom for de 68.000 menneskene som sitter i leirer for mennesker som har hatt tilknytning til IS, er ikke stor. I en ideell verden kunne man ønske seg at forbrytere ble dømt der forbrytelsen var begått. Men verden er, som vi vet, ikke ideell.

Derfor har man opprettet flere internasjonale domstoler langt unna åstedet for ugjerningene for i det hele tatt å få stilt mennesker som har begått alvorlige forbrytelser for retten. Vi kan tenke på Den internasjonale straffedomstolen (ICC), Jugoslaviadomstolen og Libanondomstolen i Haag og Rwandadomstolen i Arusha som eksempler.

Utklekkingsanstalter for terrorister

Det er svært sjelden jeg er enig med USAs president om dagen. Men president Trumps utsagn om at de landene som har statsborgere i interneringsleirene i Syria og Irak må hjelpe til med å «tømme leirene», er fornuftig.

Hvis vi ikke gjør noe med 68.000 mennesker som bor i leire under forhold som synes å være umenneskelige (ca. 500 døde i fjor), er jeg alvorlig redd for min – og vår – sikkerhet.

Disse leirene vil være utklekkingsanstalter for terrorister. Mennesker som marginaliseres og som konsekvent møter en kald skulder, skylder ikke storsamfunnet noe.

De som er svorne IS-tilhengere, vil bli enda mer innbitte og vil hverken bli straffet eller få sjanse til omskolering. De som egentlig ikke tilhører IS, vil være et lett bytte for folk som rekrutterer til angrep på det samfunnet som har avvist dem totalt.

Få internerte norske borgere hjem!

Terror kjenner ingen grenser. Det vet vi av sørgelig erfaring. Vi er ikke i stand til å stenge grensene våre for mennesker som vil oss vondt. Vi må sørge for at vi har et forsvar som kan håndtere ytre trusler. Vi må ha et politi og rettsapparat som kan straffeforfølge dem som har vært i tjeneste hos IS og som kommer tilbake, samtidig må vi ha et apparat som kan hjelpe dem inn igjen i samfunnet.

Det finnes heldigvis eksempler på at det er mulig. Og så må vi arbeide forebyggende slik at færrest mulig blir fristet av totalitære ideologier enten de er til høyre eller venstre.

Regjeringen bør snarest mulig sørge for at så mange som mulig av de norske borgerne som er internert i leire for i Syria og Irak, kommer tilbake til Norge.

Andre land har allerede begynt å ta sine borgere hjem. Det internasjonale samfunn må også trappe opp hjelpetiltakene i leirene, ikke for å premiere terrorister, men for å hindre at flere blir terrorister og på sikt finne måter å straffe dem som er skyldige i terrorhandlinger.

Verden vil fortsatt være usikker, men allikevel litt mindre usikker enn om vi lukker øynene og later som om 68.000 mennesker ikke finnes.