Folket skal skjermast

Karin Moe

25. apr. 2012 10:42 Sist oppdatert 25. april 2012

Ei meir direkte overføring utan tabloid kuratering kunne gitt oss høve til å bøta på den uskjønsemd som rår om sakas bakgrunn, skriv Karin Moe. STIG B. HANSEN

22/7. Det er så ein må gi gjerningsmannen rett i hans analyse av norsk media: Dei skjønar ikkje, dei skjønar like lite, dei skjønar likt.

Det skal ikkje meir enn eitt blikk på NRKs tv-skjerm under rettsaka om terrorangrepa 22/7 før ein skjønar at her skal det fragmenterast, her skal rettsreferat kommenterast, her skal eit filter av journalistar på ulike postar leggja til sitt: Her skal det kuraterast. Det norske folk skal skjermast, sjåaren skal ikkje få fokusera på det som skjer direkte; heller ikkje i tekstform. Bildedekning av forhandlingane i retten er vedteken fjerna, heilt til Høgsterett. Styresmaktene fører framfor seg overlevande og pårørande som legitimering for denne mediestrategien. Desse gruppene har direkte tilgang og kan velja å møta røyndommen head and heart on . Så kven er det som skal skjermast?

Det må vera folk flest.

Skjønar ikkje

Det merkelege er at mange av kommenterande journalistar og fagfolk innan juss og psykiatri skjønar svært lite av tiltalte og det tiltalte seier. Både han og hans sak blir lite opplyst ved kommentariatet (Bjørn Vassnes). Det er så ein må gi gjerningsmannen rett i hans analyse av norsk media: Dei skjønar ikkje, dei skjønar like lite, dei skjønar likt. Det kunne vore greitt for ein vanleg sjåar å sleppa å få denne manglande skjønsemd lagt over det som faktisk hender og det som faktisk seiest i rettsal 250 i sanntid.

Tabloidsitat

Det skal bli eitt døme på korleis ei faktisk ytring blir til eit tabloidsitat, dvs. eitt sitat som forenklar og bekreftar fordommar. Tiltalte freistar å få fram kva han tenkte om stortingsvalet 2009, og det er forsvarar Vibeke Hein Bæra som eksaminerer:

"Hvis det blir regjeringsskifte, eh, hvor det faktisk blir et parti som er litt kulturkonservativt med, og da begynte jeg å tvile på det jeg egentlig holdt på med, for jeg hadde... jeg planla jo en veldig stor, dødelig aksjon og da tenker jeg: Hvis det blir regjeringsskifte og det er et parti som er litt kritisk til multikulturalisme, hva skal jeg gjøre da?"

Anders Behring Breivik gjentar at det er eit regjeringsskifte kan meiner. Forsvarar Bæra spør:

"Er det du nå sier at dersom Fremskrittspartiet hadde vunnet valget i 2009, så hadde det fått en konsekvens at..."

Behring Breivik: "Nei, det det er ikke det jeg sier. Det jeg sier er at hvis norske media hadde fulgt regler og for en gangs skyld og ikke hatt en torpederingspropaganda mot Frp og de hadde gitt dem en fair sjanse uten å demonisere dem før valg, så hadde jeg ikke gjennomført et angrep, uavhengig av hva faktisk resultat hadde blitt. Eh, det er det jeg snakker om."

Tabloidkortet

Det er forsvararen som serverer tabloidkortet til journalistane som går i ruta med at terrorangrepet kunne vore unngått dersom Frp hadde vunne valet 2009. Tiltalte gjentar at det er eit regjeringsskifte han har i mente, samt mediedekninga av eit litt kritisk kulturkonservativt parti i forkant av valet 2009. Dommar Arntzen grip så inn og ber forsvarar gå vidare: "Mediepoenget er oppfattet."

Men ikkje av kommentatorane; heller ikkje NRK og TV 2 sjekkar kjeldeteksten og spreier feilsitatet om at angrepet kunne vore avverga dersom Frp hadde vunne valet. Den einaste av riksavisene som siterer Breivik korrekt, er Vårt Land 21. april.

Tabloidformatet fangar, særskilt når tankeverksemd blir sett ut av kjenslereaksjonar. Og det er forståeleg, i sak og kontekst på Tinghuset: Kjensler blir lagt på kjensler. Det er tydeleg at også Behring Breiviks mediekritikk gjer standen ukomfortabel. Nett difor er formatet så viktig. Og ei meir direkte overføring utan tabloid kuratering kunne gitt oss på avstand høve til å bøta på den uskjønsemd som rår om sakas bakgrunn no?

Ap fjerna

Ei rask opptelling viser at forekomsten av "Arbeiderpartiet" er så godt som forsvunnen på veg frå rettsreferatet og til nrk.no/227 sine oppslag frå rettsaka. Det er påfallande og tankevekkande.

Rettsforhandlingane er demokratiet verdig, men kan det same seiast om medieregien, medviten eller i uvita?