Eksterne kommentarer: Dette er en debattartikkel. Analyse og standpunkt er skribentens egen.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Etter at prisen på Stortingets byggeprosjekt økte til 2,3 milliarder har debatten rast om offentlig sløsing med skattebetalernes penger. Folk er forbanna. To milliarder kroner er nok til å skape politikerforakt selv for den mest systemtro borger, og nå begynner tilliten å tynnes ut.

Men to milliarder er jo ingenting. Sammenlignet med kostnadssprekkene som har vært i oljeindustrien de seneste årene utgjør ikke Stortingets byggeprosjekt mer enn en oljedråpe i havet.

Navnene Skarv, Goliat, Yme, Valhall Re-Development og Martin Linge kan få det til å gå kaldt nedover ryggen på enhver ansatt i Oljedirektoratet.

Til sammen sto disse skandaleprosjektene for en kostnadsoverskridelse på rundt 60 milliarder kroner siden 2010. Det er nok til å betale for 30 stortingsgarasjer.

Men her var det ingen som protesterte, ingen som stilte politikerne til veggs og ingen som måtte ta hatten sin å gå.

Hvorfor så stille rundt disse prosjektene?

Mest sannsynlig fordi Stortingets byggeprosjekt var noe politikerne tuklet det til med, i oljeindustrien er det private aktører! Men det stemmer ikke helt.

Frem til 2013 fikk oljeselskapene tilgodeskrevet 93 prosent av alle investeringskostnader i feltutviklinger, mens etter 2013 sank dette beløpet til «bare» 89,2 prosent.

For de nevnte prosjektene tilsvarer dette en avskrivning på 55 milliarder kroner. Dette er 55 milliarder av våre skattepenger som oljeselskapene slipper å betale inn når de begynner å produsere.

Til sammenligning kostet lærerløftet som KrF fikk igjennom i høstens budsjettforhandlinger én milliard, og det ble sett på som en dyr investering.

Fokuset på sløsing av offentlige midler er på sin plass. Vi skal kritisere alle som misbruker fellesskapets ressurser, men vi må samtidig heve blikket. Denne saken er større enn et enkelt byggeprosjekt.

Stortinget må være enda mer kritisk og passe på at budsjettestimatene er realistiske. Samtidig må ansvarlig departement føre en mer aktiv kostnadskontroll.

Om vi som skattebetalere skal ha tillit til at våre felles ressurser forvaltes på en ansvarlig måte, er politikerne nødt til å håndtere disse med verdighet og respekt.

Stortingets byggeprosjekt er bare enda et tilfelle av tillitssvikt, og det må en systemisk endring til om dette skal bli den siste.

I løpet av de neste årene skal to enorme feltutbygginger gjennomføres på norsk sokkel. Johan Castberg og andre byggetrinn av Johan Sverdrup har til sammen en budsjettert kostnadsramme på 100 milliarder kroner. I tillegg kommer en rekke andre mindre prosjekter.

Ifølge perspektivmeldingen kommer gapet mellom statens inntekter og utgifter til å øke i årene fremover. Vi har ikke råd til å gå på flere kostnadssmeller.

Derimot kan vi utsette tidspunktet for når utgiftssiden tar igjen inntektssiden betraktelig om vi tetter kostnadsslukene, både i offentlig og privat sektor. Men for å gjøre det kreves politisk handling.

Heldigvis har Stortingets byggeprosjekt vært en vekker, og nå vil vi følge nøye med.