Voldskriminaliteten i Sverige skjer så hyppig og er så brutal at avisene har gjort det til en egen sjanger å nedtone det som foregår. Kunsten er utviklet til perfeksjon. Hjemmeran skildres som om de var litt uvanlige besøk av hjemmehjelpen. Man må jo ikke uroe befolkningen. Lagom er som kjent best.

Aftonbladets omtale av restaurantdrapet i lille Gislaved (ca. 10.000 innb.) lørdag kveld illustrerer fenomenet.

Det begynner allerede i overskriften: «En död efter rån mot restaurang», får vi vite. Det er rett og slett fryktelig kjedelig at det dør folk under ran, men hvordan inntraff døden?

Ingressen viser at det kanskje ikke var et helt vanlig ran:

En man i 60-årsåldern är död efter att tre maskerade män tagit sig in på en hotellrestaurang i Gislaved.

Så hva skjedde her? Fikk vedkommende et fatalt illebefinnende i det som ikke kan ha vært en helt sorgløs situasjon?

Mannen som var gäst skadades med ett tillhygge och dog på plats, enligt polisen.

Passivformen «skadades» gjør mannen til setningens subjekt og hovedperson. Mannen ble skadet, av hvem blir hengende i luften, det er jo ingen pågrepne, men det var et «tillhygge» med i bildet.

Et redskap, altså. Så var det noen som rammet mannen med det angjeldende redskapet, eller falt det i hodet på ham? Og skal tro hva slags redskap? En skrutrekker? Hammer? Slegge? Politiet er ikke så hjelpsomme:

Vilken typ av tillhygge vill polisen inte gå ut med i nuläget.

Foranledningen var at «bråk ska ha uppstått», og litt senere «gick hans liv inte att rädda». Litt som etter en trafikkulykke eller et hjerteinfarkt.

Den svenske avisen nøyer seg heldigvis ikke med å gjengi offisielle politiuttalelser, men gjør også egne undersøkelser:

I de första larmen om händelsen talades det om att de maskerade männen var beväpnade med macheteliknande knivar, enligt uppgift till Aftonbladet.

Omsider avtegner det seg altså et nokså klart bilde: Tre maskerte menn stormer inn i en restaurant, hvor de dreper en eldre mann med machete – noe de fleste vil kalle et våpen og ikke et redskap i en urban kontekst. Kanskje ikke alle var direkte involvert i avlivningen, men det er vel rimelig å anta at de tre utpeker seg som hovedmistenkte.

Men med det informasjonsnivået svensk politi opererer med, blir det hengende i luften. Det blir rom for alternative hypoteser. Kanskje en av de andre restaurantgjestene, som i utgangspunktet ikke hadde hatt noe ønske om å ramme mannen i 60-årsalderen, takket være stormningen fikk den lysende idé å ta en machete fra ransmennene, for deretter å gå løs på vedkommende?

Det er lett å tenke seg at det må ha vært rystede mennesker tilstede. Men de blir sitert på banaliteter:

– Jag gick ut och märkte att det var massa blåljus där och hundpatruller på torget, men hade inte sett något innan, säger ett vittne till insatsen. – Vi var där och åt julbord tidigare i dag och det är lite av stadens vattenhål.

Skulle du ha sett. Det er rett og slett hemningsløst irriterende å få sitt julebord forstyrret når man en gang har besøkt et av de få etablissementene på et lite fillested flere mil fra nærmeste storby. Man får inte göra så här.

I artikkelens siste setning får vi vite at politiet har innledet mord- eller drapsetterforskning.

Men hvorfor ikke begynne med å si det? Politiet har innledet drapsetterforskning etter at ranere med machete drepte en eldre herre i en restaurant på et lite sted i Sør-Sverige.

Expressen forteller at det er de tre ranerne som er ansvarlige for drapet, men nevner ingen machete. Man må selv sette informasjonsbildet sammen. Journalistikken skulle vel i prinsipp handle om å hjelpe til med dette.

Her får vi også vite at to av de maskerte var «småkillar». Hva slags mindreårige mordere-in-spe i Sverige er det som flyr rundt med macheter på lørdagskvelden?











Forhåndsbestill Halvor Foslis nye bok til spesialpris her!