Jeg tør ikke å kritisere Islam | Jakob Semb Aasmundsen (19)

16. februar 2016

Si ;D-innlegg: Jeg sensurer meg i frykt for å virke rasistisk.

Si ;D-innlegg

Dette er et Si ;D-innlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning. Innlegg kan sendes Dette er et Si ;D-innlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning. Innlegg kan sendes hit

Jeg sensurer meg i frykt for å være politisk ukorrekt og rasistisk. Og jeg vet med sikkerhet at mange andre gjør det samme. Er dette bra? NTB Scanpix/Morten Uglum

Jeg fikk nylig spørsmålet Hva tør du ikke skrive om? Det bør selvfølgelig ikke være noe man ikke tør å skrive om, men det er likevel et tabubelagt emne som har sensurert mine ytringer den siste tiden. Jeg tar derfor utfordringen og forklarer hvorfor jeg ikke har turt å kritisere Islam, selv om jeg har ønsket å gjøre det.

Flere tusen år gamle normer og regler

Som human-etisk ateist tror jeg på den sosialantropologiske forklaringen av religion: At religion er et resultat av naturens behov for å organisere seg og fordele makt mellom for eksempel kjønn og ulike grupper, og menneskets behov for mening og svar.

Jeg føler meg rett og slett litt rasistisk.

Likevel har jeg aldri våget å si dette offentlig. Jeg har aldri turt å si hvor latterlig, og ikke minst skadelig, jeg synes det er at store menneskegrupper tviholder på normer og regler fra flere tusen år tilbake. Hvor meningsløst det er å påberope seg retten til å undertrykke biologiske sannheter som homofili og transseksualitet på grunn av det noen mektige menn (aldri kvinner) har bestemt er synd eller haram.

Jeg føler jeg angriper flyktningene

Selv om jeg generelt får dårlig samvittighet for å tråkke på andres religion, er kristendommen lettere å kritisere. Dette er fordi det ofte er snakk om troende fra min egen kultur, mennesker som er mer kjent med sekulære verdier og som er bedre rustet til å forsvare seg selv.

Fakta Tabu og bæbu - en debatt om ungdom og selvsensur * Onsdag arrangerer Si ;D ungdomsdebatt i i samarbeid med Fritt Ord. * Mina Gjerde sitter i panelet sammen med Jakob Semb-Aasmundsen (19), Martine Halvorsen (17) og Fatema Al-Musawi (20). Ordstyrer er Hulda Holtvedt (16). * Tid og sted: Fritt Ords lokaler i Oslo - Uranienborgveien 2 - klokka 18.00 Vis mer

Hvis jeg tenker på å kritisere Islam føler jeg at jeg angriper flyktningene, at jeg tar trygghet og håp fra en gruppe som ellers er blitt fratatt mye. Jeg føler videre at en slik kritikk vil gjøre det vanskeligere for muslimske innvandrere å integrere seg. Jeg føler meg rett og slett litt rasistisk.

Derfor tier jeg, selv om jeg innerst inne tenker at verden kanskje hadde vært bedre uten Islam

Jeg hater selvfølgelig ikke menneskene som tilhører organisert Islam, selv om jeg ikke har noe til overs for religionen. Tvert imot, jeg synes for eksempel arabiske mennesker er flotte, varme og interessante!

Men jeg har fått inntrykk av at de føler at et angrep på Islam er et angrep på dem selv. Derfor tier jeg – for ikke å være slem, for ikke å skape splid – selv om jeg innerst inne tenker at verden kanskje hadde vært bedre uten Islam.

Et skjold mot kritikk?

Jeg er veldig imponert over og takknemlig for muslimske samfunnsdebattanter som Fatema Al-Musawi og Yousef Assidiq som fremmer de gode verdiene i Islam – som toleranse, nestekjærlighet og solidaritet. Men når de utelukker og unngår å snakke om svært betydelige deler av Koranen som innebærer kvinneundertrykkelse, homofobi og Jihad – er det virkelig Islam, som organisert religion, de fremmer?

Blir ikke en slik modernisert Islam en form for humanisme som ligner svært lite på den religionen som de fleste muslimer tross alt praktiserer bak lukkede gardiner?

Er det bra for ytringsfriheten og demokratiet at jeg ikke kan si hva jeg mener om en religion i frykt for å være fordomsfull?

Den sekulære Islam som Fatema og Yousef fremmer er det ingen ting å utsette på, men er det en fare for at den sekulære fremstilling av Islam blir et slags skjold mot å kunne kritisere alt grums som ligger i den virkelige Koran-baserte Islam?

Fordomsfrihetens munnkurv

Jeg selvsensurer meg altså i frykt for å være politisk ukorrekt og rasistisk. Og jeg vet med sikkerhet at mange andre gjør det samme. Er dette bra?

Jeg er ikke medlem av Soldiers of Odin, eller en Hege Storhaug-tilhenger – jeg ønsker fred, ikke krig. Men er det bra for ytringsfriheten og demokratiet at jeg ikke kan si hva jeg mener om en religion i frykt for å være fordomsfull?

Vi utfordret Jakob Semb Aasmundsen til å skrive om det han mener er tabubelagt – her skriver andre om sine tabu:

Fatema Al-Musawi (19):

Les også Vi er langt ifra et åpent samfunn

Mina Gjerde (20):

Les også - Mange sier jeg tør å si det mange andre bare tør å tenke

Les også Hva betyr det egentlig å være gutt, mann, jente og kvinne?

Les også Victorias oppgjør med mobberne ble delt av 25 000. Dette skjedde etterpå

Følg Aftenposten Si ;D påFacebook, Twitter og Snapchat (aft.sid)

Hei, du! Si ;D har fått sin egen podcast! For å abonnere, trenger du bare å søke på «Si ;D» i din podcast-app!

Her kan du høre tredje episode, der temaet er mobbing og sosiale medier:

Jakob Semb Aasmundsen (19)