Sunt convins că fiecare dintre noi și-a urât jobul la un moment dat, sau, dacă nu, cunoaște pe cineva care se plânge tot timpul de șefi, colegi, salariu, dar cu toate acestea râmâne în continuare și suportă situația.

Eu am fost funcționar public la CNAS timp de doi ani de zile și am simțit la un moment dat că mă îmbolnăvesc la propriu de stresul de la locul de muncă, dar asta este o altă poveste.

Într-un final, în luna iunie, fără să mă mai gândesc la beneficiile materiale și la stabilitatea locului de muncă, mi-am dat demisia și am simțit că sunt liber din nou.

Aseară am aflat că salariile angajaților Casei Naționale de Asigurări de Sănătate (CNAS) se majorează din decembrie cu 25% față de nivelul acordat pentru luna august 2016 și m-au ajuns regretele că puteam să am și eu salariul mărit peste noapte, fără să fac nimic în plus față de ceea ce făceam de obicei.

Unde se mai întâmplă așa ceva?

Anii electorali au adus întodeauna bani în plus pentru bugetari și recompense generoase pentru cei care își datorează funcția partidului. Conform circuitului apei în natură nimic nu se pierde, totul se transformă, iar mulți dintre angajații sistemului public devin voluntari în campaniile electorale, fiind recunoscători în acest fel, patronilor politici. Fără să generalizăm, instituțiile publice sunt împânzite de oameni care fac jocurile politicienilor și blochează actul administrativ în defavoarea contribuabililor.

Pentru cei care nu știu, CNAS-ul este instituția care are ca principale atribuții protejarea asiguratului în relația cu furnizorii de servicii medicale și monitorizarea numărului și nivelului tarifelor acestora. Pentru facilitarea îndeplinirii rostului său, CNAS a creat cardul de sănătate în anul 2012.

“Cardul de sănătate CEAS este un proiect de interes naţional care are ca scop principal transparentizarea şi eficientizarea fondurilor utilizate în sistemul de asigurări sociale de sănătate. Cardul naţional de sănătate este codul de acces pentru toate sistemele informatice ale CNAS.”

Este mai simplu să contractezi o firmă care să facă ceea ce se regăsește în atribuțiile direcțiilor de specialitate din cadrul CNAS.



În ciuda acestui scop nobil, în anul 2015 CNAS-ul a introdus obligația folosirii cardului de sănătate, fără să aibă în prealabil un plan de gestionare a sistemului și resursa umană pregătită în acest sens. Defecțiunile tehnice frecvente blochează utilizarea cardului de sănătate de către pacienți, personalul medical și furnizorii de servicii medicale. Încă de la început cardul de sănătate a fost prezentat ca o soluție miraculoasă făcută în beneficiul pacientului și pentru eliminarea fraudei din sistemul asigurărilor sociale de sănătate. Ani de zile s-a lucrat pentru punerea în funcțiune a acestui sistem, care își dovedește fragilitatea periodic, deși s-au cheltuit până acum mai mult de 40 de milioane de euro. Probabil că nici măcar Curtea de Conturi nu mai are evidența sumelor astronomice cheltuite de CNAS pe sistemele informatice. Cauzele defecțiunilor înregistrate sunt mai mereu un mister, dar demonstrează imposibilitatea CNAS de a monitoriza în timp real ce se întâmplă cu această aplicație informatică. În cadrul CNAS, dintr-un total de 296 de angajați, numărul persoanelor care pot să asigure mentenața cardului de sănătate este mai mic decât degetele de la o singură mână, ceea ce înseamnă că totul a fost făcut în stil românesc: plătim milioane de euro pentru sisteme informatice, dar nu investim nici măcar un leu în profesionalizarea resursei umane responsabile de buna funcționare a cardului.

Și asta pentru că este mai simplu să contractezi o firmă care să facă ceea ce se regăsește în atribuțiile direcțiilor de specialitate din cadrul CNAS.

În această instituție se spune că singurul motiv pentru care directorii muncesc mai mult decât angajații din subordinea lor este că își doresc să devină indispensabili pentru oricare președinte numit în funcție. Asta în timp ce marea masă a angaților au prea puține responsabilități și într-o mare masură nu fac altceva decât să numere minutele până la terminarea programului. Totodată, mulți dintre salariații CNAS își mențin locul de muncă doar pentru ca unele persoane să își păstreze pozițiile de directori, care sunt justificate de numărul oamenilor din subordine. Acest mod de lucru creează un mediu toxic în care chiar dacă vrei să muncești și să găsești soluții la problemele asiguraților, ești convins imediat că așa merg lucrurile și este mai bine să stai în banca ta. Mulți angajați învață să devină obedienți, aceasta fiind soluția la îndemnă în defavoarea profesionalizării dificile pentru ei și incomode pentru șefi.

De fapt, CNAS-ul este doar un plătitor de facturi ale marilor companii de IT din România, care controlează sistemul public de asigurări sociale de sănătate, creându-și un monopol asupra a tot ceea ce află în responsabilitatea instituției.

Specialitatea CNAS este inventarea unor noi proceduri care să justifice existența instituției și îngreunarea decontării serviciilor medicale. După cum spune unul dintre directorii CNAS, cel mai greu a fost scrierea Bibliei, pentru că apoi toate cărțile au fost inspirate din ea. Așa este și cu procedurile, mai greu a fost cu desprinderea CNAS din cadrul Ministerului Sănătății și motivarea existenței sale.

De fapt, CNAS-ul este doar un plătitor de facturi ale marilor companii de IT din România, care controlează sistemul public de asigurări sociale de sănătate, creându-și un monopol asupra a tot ceea ce află în responsabilitatea instituției.

Într-o țară în care există o prăpastie uriașă între angajații din sistemul public și cel privat, măririle de salarii făcute discreționar și fără nici cel mai mic interes pentru evaluarea impactului și consecințelor ulterioare, nu fac altceva decât să întărească divergențele dintre cele două categorii sociale.

Am întâlnit și funcționari de bună credință, care își fac meseria cu profesionalism și muncesc cât pentru zece oameni, peste program și în weekend, pentru a suplini deficitul cauzat de oamenii partidelor. Fără acești angajați, multe dintre instituțiile publice din România s-ar prăbuși la propriu. Conducerile temporare sunt interesate să aibă liniște, iar mărirea salariilor reprezintă ascunderea gunoiului sub preș dincolo de iresponsabilitatea gestului în sine.

Majorările salariilor bugetarilor în campaniile electorale ne arată că ei nu s-au schimbat și că fac ceea ce știu mai bine: să cumpere voturi cu banii noștri.

Soluția rezonabilă este ca în anii electorali să nu fie modificată salarizarea din sistemul bugetar pentru ca sindicatele să nu mai aiba justificări pentru greve oportune, iar politicienii să nu mai promită marea cu sarea și bani virtuali.