Pornind de la teoriile lui Henri de Rouvroy conte de Saint Simon, Charles Fourier părintele socialismului utopic a imaginat falansterurile, comunităţi gen cazarmă adăpostite într-o clădire cu mai multe niveluri. Falangiştii urmau să ducă viaţa în comun, să muncească pământul pe domeniul din jurul blocului şi să lucreze în atelierele din clădirea celulă. Ideea este grotescă. Totuşi Fourier nu a dorit o societate egalitaristă de vreme ce gândea ca etajele inferioare să fie rezervate familiilor bogate. Nu nega rolul spiritualităţii. Într-o aripă a palatului erau prevăzute şcoala, biblioteca şi biserica din colonie. Andre Godin, fabricantul celebrelor sobe godin, a creat la Guise în Picardia unicul falanster organizat după modelul lui Fourier. Fondat în 1856, familisterul cum i se spunea, a existat timp de 25 de ani. Ocupa 18 hectare şi era locuit de muncitorii lui Godin cu familiile lor. Falansterul din Guise cuprindea un bloc de locuinţe numit palat social, magazin economat, cofetărie, club şi bibliotecă, şcoală primară, grădiniţă de copii şi livadă. Mărfurile erau depozitate în spaţii subterane. În 1947 arhitectul Charles Le Corbusier a proiectat “Casa Fada”, clădire menită să ofere locatarilor adăpost, locuri de muncă şi utilităţile sociale. Casa Fada construită la Marsilia urma să devină în concepţia lui Le Corbusier, adept al ideilor sovietice, o comună de sine stătătoare. Palatele lui Fourier scad cheltuielile sociale, dar produc alienare, omoară tradiţiile, dezumanizează. Ideea cenuşiilor blocuri comuniste a fost luată din socialismul utopic. Minigrădinile dintre blocuri, din balcoane şi de apartament, bolţile de vie întinse peste alei, porumbeii crescuţi prin mansarde, panourile solare pentru apă caldă de pe acoperişuri, erau în acele vremuri expresia spiritului de iniţiativă pe care comuniştii nu au reuşit să-l înăbuşe forţând oamenii să trăiască în cartiere dormitor. La 10 martie 1835 Teodor Diamant fondează pe moşia închiriată de la boierul Emanoil Bălăceanu din Scăieni o colonie socialistă cu 60 de foşti robi ţigani. Membrii comunităţii se numeau “soţi” şi trebuiau să se ocupe cu agricultura şi industria de fermă. Scăieniul era pe atunci parte a Săcuieniului, judeţ înglobat în 1845 Prahovei. Închirierea moşiei a afectat interesele arendaşului. Acesta a obţinut la 31 decembrie 1836 hotărârea judecătorească de evacuare a soţilor şi implicit de desfiinţare a falansterul. După eşecul din Muntenia, Diamant încercat să creeze falansteruri pentru ţiganii dezrobiţi în Moldova, dar nu a reuşit. O asociaţie din landul german Wurttemberg a înfiinţat în 2005, la Ţopa lângă Sighişoara, un soi de falanster care cuprinde fermă de vaci, pădure, culturi de porumb, legume, plante aromatice şi medicinale. Colonia vinde ceaiuri diverse şi dulceaţă de trandafiri. S-a încercat fără succes obţinerea uleiului de trandafir. Iniţiatorii nu au cunoscut un procedeu simplu. Petalele trandafirului de dulceaţă sunt puse la soare într-un recipient de sticlă bine închis. În răcoarea nopţii se adună pe fundul vasului picăturile de ulei condensate. Deşi se vrea a fi o implantare a ideii lui Teodor Diamant în ţinutul Târnavei Mari, stabilmentul de la Ţopa este doar o fermă unde lucrează pentru profitul întreprinzătorilor doi – trei salariaţi localnici şi tineri voluntari aflaţi în vacanţă.

Filosofii Albert Brisbane, Horace Greeley şi Robert Owen, alături de scriitorul Etienne Cabet au promovat falansterurile în SUA cu oarecare succes. Cabet este chiar autorul unui roman, “Călătorie în Icaria”, unde descrie o ţară imaginară organizată după sistemul cooperatist. Rezultatul au fost 45 de comunităţi egalitariene constituite între anii 1820-1850 în Ohio, Massachuttes, Pennsylvania, New York, Indiana, Wisconsin, Illinois, California, Texas, Iowa şi Missouri. Cum membrii nu s-au înţeles la împărţirea muncii şi a roadelor muncii, niciun falanster nu a rezistat mai mult de patru ani. Owen a mai organizat un falanster în provincia canadiană Ontario, două în Anglia şi unul în Irlanda. Toate efemere. Plecând de la preceptele curentului religios numit transcendentalism, George Ripley înfiinţează în 1840 colonia agricolă Brook Farm din statul Massachuttes. Comunitatea se baza pe munca în comun şi punea accent pe evoluţia spirituală a membrilor. Brook Farm va inspira romanul “Blittedale” scris de Nathaniel Hawthorne. La trei ani după dispariţia Brook Farm survenită în 1844, un fost membru, Charles Lane, va organiza în Massachuttes comunitatea Fruitlands, la fel de neviabilă. Owentown este un falanster modern creat în 2009 de o fundaţie scoţiană. Situat în comitatul Larnakshire, ocupă 700 de hectare şi se speră că va avea 6000 de membri. Romanul “Walden Two” publicat în 1948 de Frederic Skinner a inspirat pe scriitoarea Kathleen Kinkad să constituie în 1967 colonia egalitariană Three Oaks din statul Virginia. Egalitarismul din Three Oaks este dublat de vegetarianism şi ecologism. Energia electrică este generată de panourile fotovoltaice, ca îngrăşăminte agricole se folosesc numai composturile din gunoaie şi apa menajeră uzată (apa gri), iar deşeurile sunt valorificate integral. Membrii comunităţii nu recunosc statul şi practică toleranţa religioasă. După exemplul Three Oaks se constituie în 1993, tot în Virginia, colonia Acorn. Acum există o Federaţie a Comunităţilor Egalitariene cu zece membri răspândiţi în Virginia, Washington, Missouri, Ohio şi California. Viaţa în comun postulată de Fourier a inspirat pe Dorothea Baer să fondeze în 1974 la Chicago falansterul Uranian al artiştilor plastici. Comunitatea ocupă două clădiri. Adepţii curentului religios Tenrikyo, iniţiat de filosoful Oyasama, au înfiinţat în 1934 lângă Nara, în regiunea japoneză Kasai, oraşul Tenri întins pe 80 de hectare. Tenrikyo duc o viaţă monahală. Conducătorul lor poartă titlul de shimbashira. Oraşul Tenri are universitate, bibliotecă şi casă de lectură. Scriitorul Nicolai Toltoi a promovat cooperativele muncii dorite a fi comunităţi agricole creştine şi vegetariene organizate după chipul obștilor sătești tradiţionale numite obşcine la ruşi şi zadruga la sârbi şi bulgari. Asemenea colonii au apărut în Rusia, Siberia, Transvaal, Olanda de Nord, Anglia şi statul Georgia. În Anglia s-au înfiinţat în 1897 trei cooperative tolstoiene. Una dintre acestea, Purleigh destrămată între timp, a avut o editură specializată pe romanele contelui Tolstoi. Celelalate două, Whiteway şi Stapleton, există şi azi, dar economia lor s-a privatizat. Sunt totuşi conduse de adunarea generală a locuitorilor, iar facilităţile sociale precum piscina, terenul de sport, biblioteca etc sunt gestionate în comun. În 1944 scriitorii Kenneth Kesey şi Leon Cassidy au iniţiat o mişcare intelectuală de protest la adresa societăţii de consum. Ideile celor doi au degenerat în mentalitatea hippy și au dus la apariţia grupurilor hippies la modă în anii 1960. Hippy sunt nomazi fără lideri instituţionalizaţi, neagă statul şi familia monogamă. Îmbrăţişează naturismul, dar nu au o religie şi o ideologie bine definite. (Marian Rotaru)