„Vă asigur că există o largă majoritate care a înţeles textele de lege fără să le citească.” Enunţul e vechi de câteva săptămâni, îi aparţine lui Florin Iordache şi confirmă, credeam iniţial, înzestrarea paranormală a parlamentarilor din alianţa PSD-ALDE. În fond, nu e singurul trib care percepe realitatea prin instrumente rare. Membrii tribului seminomad Mayoruna, care trăiesc la izvoarele râului Javari (un afluent al Amazonului), aproape de graniţa dintre Peru şi Brazilia, comunică telepatic cu străinii şi chiar între ei. Cunoscuţi drept „oamenii-pisică” şi având drept animal totemic jaguarul, ei folosesc o aşa-numită „limbă veche”, la care recurg după ce ingerează halucinogene naturale care produc, printre altele, efecte cunoscute drept macropsie şi micropsie, adică impresia consumatorului că poate dilata sau micşora distanţele după bunul lui plac. Cine doreşte confirmări în materie e invitat să citească „Revelaţie pe Amazon” de Petru Popescu, un roman în care prozatorul transpune experienţele exploratorului american LorenMcIntyre, precum şi „Narcotice în cultura română. Istorie, religie şi literatură”, un studiu impresionant al lui Andrei Oişteanu.

Foto: Inquam Photos / Octav Ganea

Declaraţia lui Florin Iordache, în care lumea a văzut iniţial o simplă combinaţie de cinism, sfidare şi prostie, trebuie citită altfel după reportajul difuzat zilele trecute de Digi 24. Mai ales că bunul plac şi macropsia revin în discuţie – de data asta, cu trimitere la Codul Penal plus cel de Procedură Penală, precum şi la mărirea distanţei dintre borfaş şi braţul legii. Dincolo de asta, nu trebuie omisă contribuţia „largii majorităţi” invocate de Florin Iordache la îmbogăţirea fondului frazeologic al limbii române. De acum încolo, expresia „a fura ca în codru” îşi găseşte alternativa în vecina ei de dicţionar: „a fura ca în Cod”. Prin urmare, nu de telepatie şi paranormal e vorba, ci de siluirea justiţiei, analfabetism, ţopenie ignară şi dispreţ. În asta constă zestrea votanţilor de ieri-alaltăieri ai modificărilor. Mai precis, a celor care nu ştiu ce-au votat şi nici nu-i interesează. În prezenţa reporterului de la Digi 24, înarmat cu o cameră, un microfon şi doza firească de curiozitate profesională, parlamentarii în cauză şi-au dovedit totuşi înrudirea, prin canale neştiute, cu tribul Mayoruna. Nici unii, nici alţii nu citesc şi nu au biblioteci. Pagina scrisă nu le spune nimic nici unora, nici altora. Comunicarea şi decizia se petrec în absenţa lecturii. Atâta doar că membrii tribului Mayoruna trăiesc în inima junglei, sunt puţini la număr şi nu au nevoie de legi scrise, pe când parlamentarii surprinşi în flagrant delict de ignoranţă iau decizii care afectează soarta unei ţări (încă) membre a Uniunii Europene.

Nu textele de lege, ci altceva a înţeles larga majoritate pomenită de Florin Iordache, şi anume că singurul lucru care i se cere este să „meargă cu partidul”, aşa cum a spus unul dintre cei întrebaţi de reporter. Să nu pună întrebări, să-şi juguleze conştiinţa (cei care mai găsesc vagi urme împrăştiate înăuntrul fiinţei lor) şi să ridice mâna. La fel cum ar face dacă le-ar curge sânge din nas, ar opri un taxi sau ar cere ofsaid pe terenul de fotbal. Să ştie că nu aparţin unui for care dezbate, ci unei trupe de asalt care izbeşte cu berbecul în poarta legilor. Şi unei turme care behăie „Daddy Cool” indiferentă la primejdii şi consecinţe.

Faptul că România „conduce” în clasamentul analfabetismului funcţional din Uniunea Europeană şi e depăşită doar de Albania la nivelul continentului se reflectă fidel în parlament. Cei 40% de analfabeţi funcţional (oameni care ştiu să citească, dar nu pricep ce anume citesc) din ţară sunt bine reprezentaţi în ceea ce a ajuns să fie denumit, în tuşe parodice, „forul legislativ”. După ce-i vezi cum fac feţe-feţe în faţa unei întrebări simple, îţi vine să-ţi spui că „parlamentari” e un termen pe care nu-l merită. Mult mai potrivit e „analfamentari”, pe care-l propun începând de azi pentru cei care se comportă aidoma colegilor surprinşi de reporter cu nădragii competenţei şi ai bunei-credinţe în vine. Fireşte, termenul nu se aplică la grămadă, ci doar celor care şi-au dovedit aportul la mişelie, impostura (arogantă sau nu), suficienţa şi toxicitatea.

Dacă nu i-aţi văzut sau dacă doriţi să-i revedeţi pe cei care strâmbă legi sub pretextul că le îndreaptă, iată-i. Prima pradă a reporterului de la Digi 24 este deputatul afiliat PSD-ului Octavian Goga. La întrebarea „Care sunt principalele modificări aduse Codului Penal?”, analfamentarul răspunde încurcat: „Păi, principalele modificări... nu le ştiu care sunt principalele, dar am...” Răspunsul e pigmentat de un plescăit post-friptură, de ridicări candide din sprâncene şi de grimase de om prins pe picior greşit. Culant din fire (şi, bănuiesc, abia ţinându-şi râsul), reporterul îi oferă colacul de salvare al abuzului în serviciu. Octavian Goga încuviinţează de două ori, dar, când i se cere să menţioneze alte modificări, redevine volubil ca peştele în acvariu. Deputatul se întoarce la interviu după o jumătate de oră în care e lăsat să-şi repete materia. Bâiguiala lui continuă cu o definiţie originală a termenului de prescripţie: „deci, dacă procurorii nu depun într-un an de zile, deci se... aşa...” şi cu o mărturisire: „Astea două le ştiu”. Dintre cele două, pe una i-a pasat-o reporterul, iar cealaltă e... „aşa”. Asta nu-l împiedică pe Octavian Goga să râdă cu toţi dinţii de propria ignoranţă şi să se ofere pentru re-re-examinare, după alte cinci minute de studiu intensiv. Simplul fapt că deputatul acceptă o asemenea umilire arată că şi resursele lui de discernământ şi de simţul ridicolului sunt subţiri. În mod normal, acest tratament rezervat îndeobşte corigenţilor din gimnaziile patriei ar fi trebuit să-i provoace măcar o umbră de iritare, dacă nu mai mult. Când colo, jovial ca un socru mic în bătătură, Octavian Goga mai face un drum la sala de studiu şi se mai întoarce o dată. Nici acum limpezit, el recită repede, până nu uită de tot: „La cei cu denunţuri, să fie puşi faţă în faţă, mai puţin în cazul violurilor şi cei cu... aşa”. Nu, nu e deloc de râs. Vai de ţara care îşi lasă legile să încapă pe mâinile unor bipezi fără busolă. Şi încă un lucru. Amănuntul că pe deputatul afiliat PSD-ului îl cheamă Octavian Goga are savoarea şi tâlcul lui. Pe cel care vorbea în 1916 despre „o epidemie înfricoşătoare de meningită morală” îl chema tot Octavian Goga.

Spre deosebire de Octavian Goga, senatorul PSD Ioan Ganea pare trecut prin şcolile elementară de eschivă din calea întrebării. Om cu părul alb, Ioan Ganea clatină din cap, zâmbeşte sticlos, bâţâie din cap ca un căţel de parbriz şi enunţă ferm: „Nu comentez momentan”. În stilul lui Zaharia Stancu, el continuă prin fixarea atentă a informaţiei: „Momentan nu comentez”. „Dar când comentaţi?” se interesează reporterul. „Lăsaţi-mi timp, v-am spus, mă aşteaptă guvernatorul în birou”, răspunde Ioan Ganea. „Puteţi să-mi spuneţi trei modificări?” presează reporterul. „Vorbim, avem timp astăzi. Cu toată sinceritatea, astăzi vorbim”, susură senatorul şi se răsuceşte pe călcâie. Dacă Ioan Ganea promite fără să livreze, colegul dumisale Cornel Resmeriţă îi taie din capul locului elanul reporterului: „Nu mă pricep. Sunt profesor de fizică, nu mă pricep. Te-am pupat. Am votat, mă duc cu partidul, atâta ştiu. Asta e.”

Aşa arată maşinăria de vot care e pe punctul să transforme România într-o colonie de infractori. Analfamentarii fac alianţe cu avocaţii specializaţi în chichirezuri şi portiţe, care stau în spatele marilor fugari din faţa legii. Să nu credeţi cumva că noua croială a Codului Penal şi a Codului de Procedură Penală e opera lui Florin Iordache şi Eugen Nicolicea. Nici vorbă. Autorii reali nu sunt parlamentari şi ştiu multă meserie. Iar asta îi face cu atât mai vinovaţi. Când România va încasa penalizări uriaşe de la organismele europene sau va fi propusă pentru excludere, ei sunt primii care vor trebui întrebaţi de sănătate. Fiindcă sunt pe deplin conştienţi de răul pe care-l provoacă astăzi ţării prin binele pe care-l fac câtorva sute de nemernici.