Pe pervaz, din loc în loc, sunt iconițe cu Maica Domnului și cărticele Talismanul. Pe perete, cu litere de-o șchioapă, stă scris Hic mors gaudet succurrere vitae - „Aici moartea se bucură că ajută viața”. Aceste cuvinte ale părintelui anatomiei patologice, Giambatistta Morgagni, surprind esența medicinei legale: cei morți ne învață cum să-i ajutăm pe cei vii. Asta dacă datele strânse de la morți pentru gândirea politicilor publice menite să-i salveze pe cei vii reflectă realitatea.

În sala de autopsii a Institutului Național de Medicină Legală (INML) din București miroase a curat. Necropsiile programate astăzi s-au terminat și mesele reci de metal strălucesc în soarele dimineții. Furtunuri lungi sunt încolăcite în chiuvetele de la capătul fiecărei mese, iar în caloriferul de sub geam e înfipt un fierăstrău cu lama uzată, folosit la tăierea oaselor craniene.

Medicul legist Gabriel Gorun e treaz de peste 24 de ore. E la serviciu de ieri dimineață și azi-noapte a fost de gardă. Din teancurile de dosare de pe masa sa, zeci de morți așteaptă ca el să stabilească ce tip de moarte violentă le-a adus sfârșitul. Stăm de vorbă în biroul lui din INML și din spatele lui se aud salve de tun. „E înmormântat un general, e crematoriul chiar în spate”, îmi spune, fără să tresară.

Astfel, morții le spun celor vii unde au greșit și cum să nu repete greșelile. Pe baza unor informații ca numărul morților, cauza decesului, tipul de drog folosit, metoda de administrare, se află amploarea fenomenului consumului de droguri în România.

În ultimii 14 ani, doctorul Gorun a fost responsabilul INML în monitorizarea deceselor asociate consumului de droguri. El adună, an de an, informații despre câte persoane mor de la supradoză (adică decese directe asociate consumului de droguri) sau din alte cauze asociate - infecții (HIV, TBC, hepatite), accidente, suicid sub influența drogurilor. Ia aceste date de la toate institutele de medicină legală din țară și apoi le trimite la Agenția Națională Antidrog (ANA), pentru a fi incluse în raportul anual al instituției, în baza unui protocol între cele două instituții.

„Există o subraportare”, îmi spune. Adică, undeva pe traseu, morții se rătăcesc și nu mai apar în statisticile oficiale. Ce importanță mai au aceste cifre, dacă sunt incomplete? Nu fac ele mai mult rău, nu dau senzația că România e o țară în care nu se moare din cauza drogurilor?

Cei pe care aceste măsuri insuficiente nu îi salvează ajung inclusiv pe masa medicului legist din fața mea. Iar el știe, cu certitudine, că numărul celor care mor în urma consumului de droguri e mult mai mare decât cel trecut în rapoartele oficiale.

Iar într-un comunicat recent, oficialii ANA ne liniștesc: „Numărul cazurilor de decese asociate consumului de droguri este relativ stabilizat.” Comunicatul e un răspuns la o scrisoare publică în care ONG-uri relevante din domeniu reproșează instituțiilor statului o implicare insuficientă în prevenirea și reducerea riscurilor consumului de droguri, inclusiv a supradozelor.

Sunt acum în biroul său pentru că am citit în rapoartele ANA că, deși numai în București cel puțin nouă mii de oameni își injectează zilnic heroină în venă, numărul celor care mor este infim: 56 în 2014, 36 și în 2015, 31 în 2016.

„Moarte violentă înseamnă participarea unui agent traumatic în deces. Iar o substanță este un agent traumatic chimic. Deci toate morțile cauzate de droguri sunt considerate violente și devin cazuri medico-legale și se efectuează autopsia”, spune medicul.

În teorie, toți cei care mor din cauza consumului de droguri ar trebui, potrivit legii, să ajungă pe masa unui medic legist, pentru că intră la categoria moarte violentă sau suspectă.

„Să vă dau un exemplu. Iașiul este un mare centru de consum de droguri din țară. Din 2004-2005, de când mă ocup eu de statistica asta, și până în 2018, au raportat zero cazuri de deces din cauza drogurilor. Nu știu să vă zic de ce, deși ei au un laborator performant, similar cu cel de aici. Nu mai pot invoca, ca Buzăul, că ei nu au tehnică. Clujul mi-a raportat un singur caz în toți anii ăștia! Eu sunt constănțean și îmi petrec vacanța pe litoral. Doar din ce văd în jur, există mult mai multe cazuri decât cele vreo șapte raportate în aproape 14 ani”, explică, intrigat, medicul legist.

„Gradul de subraportare la nivel național este semnificativ, consecință a lipsei de experiență în managementul cazurilor de decese asociate consumului de droguri, de cunoștințe medico-legale și juridice, de limitări financiare.”

În practică, morții din cauza drogurilor se pierd undeva pe drum. Asta se vede și în cifrele oficiale: din cele 31 de morți la nivel național în 2016, 27 sunt din București și doar patru din restul țării. Mai exact, în restul țării ar fi murit, într-un an întreg, doar trei oameni în Ilfov și unul în Vrancea. Nici măcar în Iași sau în Cluj n-a murit nimeni, orașele pe locurile doi și trei, după Capitală, la consum de droguri, inclusiv de heroină și de etnobotanice.

Astfel, toate aceste morți asociate direct sau indirect consumului de droguri ar trebui să ajungă la Institutul de Medicină Legală din București sau la serviciile de medicină legală județene. De aici, ar fi raportate medicului Gorun și am ști câți morți avem din cauza consumului, în realitate. Sau măcar cât mai aproape de realitate.

„Dacă există dovezi că aceste afecțiuni sunt o consecință a stilului de viață toxicoman, sunt cazuri medico-legale, întrucât în geneza inițială a patologiei este actul injectării drogului sau consecințelor acestuia, așadar există incidența unui agent traumatic în lanțul cauzal”, explică medicul legist.

„N-avem așa ceva, la noi, aici.” Așa îi răspund șefii serviciilor județene de medicină legală când le cere să raporteze decesele asociate consumului de droguri.

„Nu putem să raportăm ceea ce nu există”

Și asta mi-au spus și mie, la telefon. Costel Siserman, șef IML Cluj, care are în subordine șapte servicii județene de medicină legală, mi-a răspuns așa când l-am întrebat care este explicația pentru faptul că, în ultimii zece ani, nu au raportat nici măcar un caz de moarte de la droguri:

„Dacă asta s-a raportat, asta e realitatea. Nu putem să raportăm ceea ce nu există. Nu a fost nicio cauză de deces legată direct de consumul de droguri. Obligatoriu, sunt cazuri medico-legale și ajung la noi, din spitale, dar nu au ajuns, deci înseamnă că nu au fost”, îmi spune medicul Siserman.

Nu numai că unele județe raportează cazuri zero, dar mai sunt unele care nu raportează deloc, adică pur și simplu nu răspund la solicitarea de la centru.

„Obligația de raportare nu e una cerută de lege. Și atunci, de lene, de supraglomerare, din lipsă de oameni și de resurse, nu fac asta. De aceea, în toate rapoartele ANA, vei găsi doar zece județe, sau 19 județe, sau 30 de județe care mi-au raportat, din 40. Restul nu mi-au trimis niciun raport.”

De ce?