I dag er det at bevæge sig i naturen med respekt og opleve roen blevet forkortet til begrebet sansestimulation, der kan pirre eller dulme os. Naturen bliver en sekundær kulisse. Øget forbrug og halsbrækkende aktiviteter kompenserer for en gnavende mangel på livsfylde. Kommercielle interesser besætter vores ellers så livsbekræftende trang til oplevelse, der i herredømmefri rammer kunne have givet os dybfølt erkendelse og personlig udvikling. Resultatet er, at søgende mennesker vildledes, og verdens ressourcer ofres.

For nylig læste jeg, at der i Norge bliver brugt 15 milliarder kroner på friluftudstyr om året, og at dette forbrug er en af de helt store klimasyndere. Samtidig ser jeg, at outdoorfestivaler skyder op, og flere tusinde mennesker tager til dem for at dyrke akrobatik, træklatring, golf, bueskydning, svævebane, kajak, flødebolle- og øksekast i naturen. Hvornår er flødebolle- og øksekast blevet naturoplevelser?

Der skal ti vilde heste til for at trække mig ind på en outdoorfestival eller bruge tusinde af kroner for at kunne gå catwalk i naturen. Også selv om jeg er klar over, at det rigtige mærke kan skabe blikfang og bilde mit sløve sind ind, at så er jeg med i klubben og en af trendsætterne.

Men hvis jeg nu var en af dem, der havde den rigtige sovepose, det rigtige liggeunderlag, den rigtige bålgryde, de rigtige vandrebukser og det helt rigtige telt og frysetørrede mad, og så lige placerede en outdoorkogebog i min Ferrari af en vandrerygsæk, så var jeg da sikker på, at jeg ikke blev mindet om, at jeg var out, når jeg færdedes derude i outdoorscenariet.

Jeg kunne også købe et uldtæppe fra USA på nettet vedlagt et billede med beskrivelse af netop det ene får, som har doneret ulden til den pågældende vævning, og henrykt kunne jeg så indsnuse tæppets autenticitet, lade det glide sanseligt mellem fingrene og derpå rulle mig ind i dyret og føle samhørigheden.

Jo, outdoorbutikkerne og -festivalerne leverer oplevelserne. Vi kan gå rundt og spejle os i produkternes symbolske indhold og associerede historier. Vi finder noget, vi kan identificere os med. Noget, som kan omsætte vores drømme til selviscenesættelse. Noget, som kan give os troen på, det er muligt at fravriste livet lidt spænding eller lykke.

Det trendy friluftsliv

Forleden hørte jeg i et interview på TV 2 Bornholm, at der var fundet flere millioner kroner til flere mountainbikeruter i de bornholmske skove. Da jeg undersøgte det nærmere, fandt jeg ud af, at de danske statsskove lægger skovbund til mere end 500 kilometer mountainbikeruter, og på rigtig mange kommuners hjemmesider definerer man denne sport som værende en meget forskelligartet naturoplevelse. Hvornår er det at fræse rundt i skoven, køre skovsnegle over og suse forbi søer, træer og moser uden at opleve skovens ro, blevet en naturoplevelse?

Ligeledes har den nye trend ’friluftsliv’ for alvor slået rødder. Mændene gror langt skæg og går i skovmandsskjorter, kvinderne i de helt rigtige cargobukser og sweaters, de sliber deres knive og økser og køber de rigtige hængekøjer og telte for at mødes i fællesskaber og kalde sig naturlige. For derefter at tage hjem til deres boliger, til deres nyslåede græsplæner og ukrudtsfri blomsterbede og vaske deres outdoortøj fri for røg og lægge billeder op på nettet af de farlige flåter, hugorme og gedehamse, de har mødt derude. Hvorefter deres camp ligger øde hen med anarkistisk oprettede bådpladser, træ fældet for at bygge læhegn og alt tørt træ i området er sanket uden omtanke for mikrolivet i skovbunden.

Jeg færdes dagligt i skovene og finder jævnligt alt fra armbind, løbe- og cykelruteafspærringsbånd i plastik, drikkedunke, cigaretskod og papir, til flasker og bleer ved sheltere.

Vildmarksserierne vælter ud af fjernsynet, og vi valfarter til naturoplevelserne, retræter på solkyster og skovløb for sundhedens skyld, ikke for naturen, for når tusinder af mennesker tramper stierne ned, og samtalerne pustende fylder, så er skovens dybe stille ro ikke længere til stede.

Jeg kan heller ikke andet end tage mig til hovedet, når partiet Alternativet proklamerer, at der skal være mere fri teltning i de danske naturskove, og så på samme tid kalder sig klimaførende. Hvordan skal mennesker, der ikke har naturforståelse, kunne håndtere dette naturfrirum? Det giver absolut ingen mening!

Den gang Grundtvig endnu åndede mennesker, der var i naturen, i nakken, da vægtede vi det levende ord, oplysning, fordybelse og autenticitet. Nu har pragmatisk målgruppetænkning gjort sit indtog: Hvordan udkonkurrerer vi familien Jensens tv og netforbindelse og lokker dem på afveje i det fri – blot for en stund?

Der tænkes i kundesegmenter og eksponeres tilbud, som man bedst tror, de kan gøre sig gældende i konkurrencen. Den tv-tænkende abe reduceres til en konsument, der falbydes sanseløs underholdning, glamourøs livsstil i naturen og indimellem et populistisk glimt af verden. Forbruget er som børns sut – alt kan bruges til at pacificere, hvis ikke vi sætter farten ned eller op. Bevæger os med sjælens hastighed.

Ikke blot til forbrug

Ret skal nu være ret. Der findes stadig bevægelser som eksempelvis bushcraft, os der bruger hængekøje, vandrelaug og naturvejledere og udbyder naturoplevelser, naturudvikling og fællesskaber, for en lille, fast gruppe af i forvejen interesserede. Men ressourceforbruget selv ved det spartanske friluftsliv vurderes at være for stort og målgruppen forkert. Det må siges at være et kuriøst levn fra forrige århundrede. Nu om dage må vi tænke stort og rationelt. Ikke mindst i medier og markedsføring.

Alligevel er der lys forude. For bag facaden tror jeg dybest set, befolkningen efterspørger sandere værdier og mening i tilværelsen. Og mere end nogensinde har vi et samfund med overskud til at skabe forandringer.

Der er grupper, som ovennævnte, der kombinerer udelivet med dyb respekt for naturen, og naturbrugernes udfordring er derfor at tage bladet fra munden og handle efter hjertet. Ikke mindst føre en diskussion om, hvilke former for oplevelser vi tilstræber og kan stå inde for.

Og når vi er i naturen, så tænker jeg, at overvejelsen også må være; hvordan kan jeg blive bedre til at opleve og indlejre mig i naturen og ikke blot forbruge den som en ny livsstilskulisse?

Antallet af planter, der er forsvundet fra naturen, er mere end dobbelt så stort som antallet af uddøde fugle, pattedyr og amfibier tilsammen, og over en tredjedel af verdens insektbestand er truet, så alle former for naturoplevelser forpligter i dag mere end nogensinde.

Så til dig, der er i gang med at pakke til familiens hyggelige weekendtur i skoven – stil dig selv spørgsmålet: Hvad gør du for naturen? Og ikke: Hvad gør naturen for dig?