Det bliver ikke let for Villy Søvndal (SF), Nick Hækkerup (S) og Helle Thorning Schmidt (S) at holde balancen de kommende år, hvor den nye undersøgelseskommissionen går i gang med at kigge grundlaget for Irak-krigen og den danske fangepolitik efter i sømmene. De tre ministre skal nemlig have deres rådgivning fra nogle af de samme embedsmænd, som var med til at støbe de juridiske kugler, der førte Danmark i krig mod Saddam Hussein og senere designede de regler, der gjorde det muligt at udlevere mange hundrede fanger til torturfængsler i Irak og Afghanistan.

Absolutte topfolk

Blandt de embedsmænd, som har og fortsat spiller en absolut nøglerolle i formuleringen af dansk udenrigs- og forsvarspolitik er Udenrigsministeriets direktør Ulrik Federspiel, der var Danmarks ambassadør i USA under Irak-krigen; lederen af Udenrigsministeriets Juridiske Tjeneste, Thomas Winkler, der er ansvarlig for formuleringen af den danske fangepolitik både før og efter regeringsskiftet; Udenrigspolitisk direktør i Udenrigsministeriet Michael Zilmer-Johns, der var departementsråd for statsminister Anders Fogh; og Forsvarsministeriets departementschef, Lars Findsen, der havde samme rolle under både Søren Gade og Lillelund-Bech.

Svære år forude

Flere forvaltningseksperter mener, at forholdet mellem politikerne og embedsmændene kommer på en hård prøve de kommende år, når dusinvis af ansatte i de tre nøgleministerier bliver sat på vidnebænken af den nye krigskommission.

»Det kan blive en stor udfordring for begge parter,« siger forvaltningsekspert Johannes Andersen fra Institut for Statskundskab på Aalborg Universitet. »Hvis embedsmændene mister tilliden til politikerne, bliver de forsigtige og kan ikke udfylde deres rolle. Det er jo dem, der støber de kugler, som politikerne har brug for,« siger han. »Hvis politikerne omvendt mister tilliden til deres embedsmænd, kan de vælge at hente en helt anden slags folk ind, som ikke er bundet af samme krav til faglighed og objektivitet, som embedsmænd er.«

Alle parter i klemme

Professor Jørgen Grønnegaard Christensen fra Statskundskab på Aarhus Universitet er enig i, at det bliver en meget svær balancegang for både ministrene og embedsværket de kommende år.

»Det kan give masser af problemer; både for ministrene, der skal rådgives af de samme folk, som de har sat skruestikkerne på; for embedsmændene, der kan komme i fedtefadet, fordi de under Fogh-regeringen har rådgivet på én måde, og nu under den nye regering måske skal rådgive stik modsat; og for kommissionen, der skal afklare nogle meget indviklede og uklare folkeretlige problemstillinger.«

Når Irak-undersøgelsen i særlig grad skaber problemer for forholdet mellem politikere og embedsmændene, er det både, fordi den er så omfattende og langvarig, men også fordi den bygger på en opfattelse af, at den tidligere regering og dens embedsmænd har gjort noget forkert.

»Irak-undersøgelsen bygger på en oppositionstankegang, hvor grundpræmisserne er, at der er foregået noget kritisabelt, at de ansvarlige stilles til ansvar, og hvor formålet også delvist er, at den tidligere regering skal drilles,« siger Jørgen Grønnegaard.

»Men når oppositionen så pludselig står på samme side som mange af de personer, hvis arbejde skal kulegraves, kan det blive ekstremt svært samtidig at få en regeringsadministration til at fungere, især hvis man gerne vil præsentere en politik, der afviger fra den forrige regerings. Det er jo de samme embedsmænd, der støber de gamle og de nye kugler.«

Netop

embedsmændenes særlige forpligtelse til at være loyale over for den til enhver tid siddende regering vil blive sat på spidsen, når kommissionen går i gang.

Den loyale embedsmand

»Vi er inde i det vanskelige og følsomme felt mellem jura og politik,« siger Johannes Andersen.

»Embedsmænd skal jo pr. definition være neutrale, men alle ved, at de i praksis politiserer. De vil altid forsøge at levere det resultat, som regeringen vil være mest tilfreds med. Men samtidig har de også pligt til at gøre opmærksom på, hvis en minister er på vej ud af en uholdbar tangent.«

På bundlinjen skal embedsmændene imidlertid kunne tjene alle politiske herrer, fra Enhedslisten til Dansk Folkeparti, understreger Johannes Andersen: »I praksis betyder det, at den gode, neutrale embedsmand bizart nok er ham, der kan komme til den ene konklusion under en blå minister og en anden konklusion under en rød minister.«

Både Johannes Andersen og Jørgen Grønnegaard Christensen understreger, at de ikke mener, der er noget i vejen for, at de embedsmænd, der har formuleret grundlaget for Irak-krigen og fangepolitikken, fortsætter på deres poster, mens kommissionen arbejder. Og det samme vurderer de to forvaltningsretseksperter Sten Bønsing fra Aalborg Universitet og Claus Haagen Jensen fra Copenhagen Business School.

»Rent juridisk er der intet til hinder for, at de fortsætter på deres poster. Det er først et problem, hvis kommissionen når frem til, at der skal tages retlige skridt. Så vil det være naturligt at overveje, om det vil være rimeligt at suspendere eller flytte nogen fra deres nuværende stillinger,« siger Bønsing.

Både Johannes Andersen og Jørgen Grønnegård fremhæver det danske system, hvor embedsmændene fortsætter trods regeringsskifte, som meget ønskværdigt, også selv om det stiller meget høje krav til parterne.

»Det danske system er langt bedre end f.eks. det amerikanske, hvor embedsmændene skiftes ud, når en ny præsident træder til. Det giver en hel anden erfaring og faglig indsigt hos embedsværket, og det er en enorm fordel for alle,« understreger Johannes Andersen.

Læs mere om Danmarks rolle og fejltrin i krigene i Afghanistan og Irak på journalen 'Irak-kommissionen'