Cada dia, aproximadament 300 vagons amb mercaderies perilloses s’aixequen amb una grua per passar-los d’una via d’ample ibèric a una d’ample internacional o viceversa a l’estació de Portbou i els caps de setmana l’estació es converteix en un gran aparcament de trens. I tot això passa sense que Adif tingui un pla específic per abordar un possible accident químic i amb una dotació de bombers voluntaris que, al municipi, consideren insuficient.

M’encarreguen que grati i després d’unes quantes trucades, uns quants DM’s i algun cafè amb gent que en sap –i sempre sense gravadores pel mig… hi ha por a enfrontar-se a Adif- arribo a fer-me una idea.

Si passés alguna cosa (em diuen que totes les que passen, de moment, són de poca consideració), els primers que haurien de reaccionar serien els bombers del parc de Llançà mentre es desplaça des de Maçanet de la Selva una unitat específica per atacar accidents químics.

Fonts de l’Ajuntament de Portbou m’asseguren que, després dels últims accidents que hi ha hagut en d’altres parts del món la inquietud ha augmentat i que han demanat una dotació permanent a l’estació. La resposta que arriba d’Adif –em diuen- és que a Portbou només hi ha trànsit de mercaderies i, per tant, no és imprescindible tenir-ho.

La pretensió de no molestar Adif també presideix una trobada amb una persona del Departament d’Interior que em diu que el gestor d’infrastructures està treballant en un pla específic per l’estació precisament en aquests moments però també m’admet: “ara bé, si em preguntes si ara el tenen… t’hauria de dir que no”. Confien que aquest pla acabarà veient la llum perquè entenen que amb el moviment que hi ha a Portbou hi hauria de ser.

També he donat un cop d’ull al manual d’Adif de transport de mercaderies perilloses. El document al que he tingut accés és molt teòric i no arriba gaire al detall però sí que deixa clar que aquests carregaments sempre han d’utilitzar vials de circumval·lació, no es poden aturar ni en túnels ni en poblacions o estacions que estiguin a menys de 500 metres d’un nucli habitat i, si no hi ha més remei, s’ha de tenir “la organització i mitjans necessaris per, en cas d’accident, fer les actuacions més urgents per limitar les conseqüències”.

Hi ha algú a la sala que pugui omplir tants buits?