Ensin käytiin paiskaamassa Kim Jong-unin kanssa kättä. Nyt Yhdysvaltain presidentti Donald Trump voi siirtyä seuraavan asiaan, Iraniin.

Luvassa ei kuitenkaan ole valtionjohtajien lounasta tai sopuisaa poseeraamista valokuvaajille. Yhdysvaltain ja sen liittolaisten tarkoituksena on heikentää jo lähikuukausina Irania kaikin mahdollisin keinoin. Ei vain ottamalla käyttöön ”kaikkien aikojen laajimmat” talouspakotteet, vaan myös ärsyttämällä Irania tekemään jotain harkitsematonta.

Yhdysvallat ja sen avainliittolaiset Israel sekä Saudi-Arabia ovat viime vuosina joutuneet seuraamaan voimattomina, miten Iran on kasvattanut sotilaallista läsnäoloaan sekä alueellista vaikutusvaltaansa Lähi-idässä. Nyt se on loppu.

Presidentti Trumpin keskeisiksi ulkopoliittisiksi neuvonantajiksi ovat nousseet ulkoministeri Mike Pompeo sekä kansallisen turvallisuuden neuvonantaja John Bolton. Parivaljakon asema presidentin luottomiehinä vahvistui Yhdysvaltain ja Pohjois-Korean johtajien huippukokouksen jälkeen.

Sekä Pompeo että Bolton vihaavat Iranin nykyhallintoa. He ovat aiemmin suositelleet ilmaiskuja Iranin ydinlaitoksiin parhaaksi tavaksi ratkaista ongelma kertaheitolla. Toukokuun alussa Trump päätti purkaa Iranin kanssa solmitun ydinsopimuksen vain vähän sen jälkeen, kun Pompeo ja Bolton olivat aloittaneet työnsä Valkoisessa talossa.

Ulkoministeri Mike Pompeo esitti Iranille 22. toukokuuta kahdentoista kohdan vaatimuslistan, johon sen oli suostuttava saadakseen Yhdysvallat takaisin ydinsopimuksen osapuoleksi.

Jos Iran kieltäytyy, Yhdysvallat murskaa sen, Pompeo varoitti.

Vaatimuslista oli niin tylyä sanelua, että sitä tuskin oli edes tarkoitettu hyväksyttäväksi. Kun Iran kieltäytyi ja uhkasi käynnistää ydinohjelmansa uudelleen jos ydinsopimus vesittyisi, sai Yhdysvallat ainakin omasta mielestään kaipaamansa perusteen jatkotoimille.

Sopimuksen muut osapuolet pyrkivät yhä pitämään sen voimassa. Niiden mielestä sopimuksen yksipuolinen purkaminen haittaisi suuresti Lähi-idän vakauttamispyrkimyksiä.

Ydinsopimus perustui realismiin: ulkovallat luopuivat mahdottomasta tavoitteesta purkaa Iranin ydinohjelma kokonaan, Iran taas hyväksyi laajoja myönnytyksiä vastineeksi pakotteiden purkamisesta.

Ja toisin kuin Yhdysvallat väittää, Iran näyttää pitäneen kiinni sopimuksesta, arvioi sitä valvova kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA.

Yhdysvaltain ja Israelin mukaan ydinsopimus muutti Lähi-idän voimatasapainoa vaarallisella tavalla ja auttoi nostamaan Iranin entistä vankemmin alueen mahtimaaksi. Se vapautti Iranin käyttöön ”kymmeniä miljardeja dollareja” lisävaroja, joita maa on käyttänyt erilaisten aseellisten ryhmien tukemiseen sekä sotilaalliseen varusteluun, erityisesti ohjusarsenaalinsa kehittämiseen.

Amerikkalaisten läheisin liittolainen Israel ei halua, että Iran murskataan. Sen kannalta paras vaihtoehto on, että Irania heikennetään, mutta maa pysyy ikuisena uhkana, jolla ei kuitenkaan ole ydinasetta.

Iran-uhan korostaminen takaa myös jatkossa Israelille Yhdysvaltain tuen, jota se tarvitsee vesittämään kiusallisia YK:n turvallisuusneuvoston äänestyspäätöksiä.

Trumpin hallinto ei kyseenalaista sitä, ettei Israel anna tietoja ydinohjelmastaan, jolla se on tuottanut ydinaseita 1960-luvulta asti. Jos Israel myöntäisi omistavansa ydinaseita, se olisi vaarassa menettää vuosittain saamansa yli kolmen miljardin euron aseavun koska Yhdysvaltain lainsäädäntö kieltää joukkotuhoaseita valmistavien valtioiden rahoittamisen.

Iranin vaikutusvalta Lähi-idässä on kasvanut. Mutta huomattavasti ydinsopimusta suurempi syy vahvistumiselle on Yhdysvaltain päätös hyökätä Irakiin vuonna 2003. Hyökkäyksen perusteet olivat tekaistuja ja niitä rakentamassa oli myös Trumpin nykyinen kansallisen turvallisuuden neuvonantaja John Bolton.

Iran sai rauhassa katsella vierestä, kun sen arkkivihollinen Yhdysvallat verta säästämättä teki Teheranin suurimmasta haaveesta totta: tuhosi Saddam Husseinin ja syöksi islamilaisen tasavallan pahimman haastajan Irakin pysyvään sekasortoon.

Iranin työkalu Lähi-idän kriiseissä on vallankumouskaarti ja sen kansainvälinen eliittiosasto Quds-joukot.

Puolisotilaallinen vallankumouskaarti Pasdaran on Iranin vallanpitäjien tärkein tukipilari. Se on voimatekijä, joka paitsi ”puolustaa islamilaista vallankumousta” myös hallitsee arviolta 15 prosenttia Iranin taloudesta. Se myös valvoo lähes puolta siitä noin miljardista eurosta, jonka Iranin arvioidaan vuosittain ohjaavan aseapuna liittolaisilleen Lähi-idässä.

Iranin menestys Lähi-idässä henkilöityy Quds-joukkoja jo 20 vuotta johtaneeseen kenraalimajuri Qassem Soleimaniin.

Kansallissankarin asemasta nauttiva Soleimani on Iranin uskonnollisen johtajan Ali Khamenein lähimpiä uskottuja. Khamenei nimittää häntä ”vallankumouksen eläväksi marttyyriksi”, ja Soleimanilla on vapaat kädet toimia.

Soleimanin johtamat šiia-asemiesten joukot olivat kurditaistelijoiden kanssa avainasemassa, kun äärijärjestö Isis häädettiin Irakista. Myös Syyriassa ne ovat osallistuneet ratkaisevalla tavalla Isisin ja Syyrian hallitusta vastustavien kapinallisten nujertamiseen.

Yhdysvallat on sietänyt kenraali Soleimania, koska hänen johtamansa joukot ovat taistelleet yhdessä amerikkalaisten kanssa yhteisen päämäärän puolesta.

Iran on tuottanut Syyriaan myös irakilaisia šiia-asekaarteja sekä kymmeniätuhansia Iranin pakolaisleirien afgaaneista koulutettuja taistelijoita.

Venäjän ajettua alas sotilasoperaatiotaan Syyriassa presidentti Bašar al-Assadin hallinto pysyy pystyssä paljolti vain Iranin ja sen asekaartien ansiosta.

Iran asejoukkoineen valvoo Syyriassa kolmea laajaa rintamalohkoa: Alepposta pohjoiseen, Alepposta Damaskokseen sekä Damaskoksesta etelään aina Israelin miehittämille Golanin kukkuloille asti.

Alueet muodostavat Iranin ja sen liittolaisten valvoman käytävän Iranista Välimerelle ja Israelin rajalle asti. Näille alueille Iran myös rakentaa pysyviä sotilastukikohtia asejärjestelmineen.

Ydinsopimuksen kumoaminen syventää entisestään Iranin ja Israelin vastakkainasettelua.

Yhdysvallat on vakuuttanut, ettei se aio tehdä maahyökkäystä Iraniin. Pääministeri Benjamin Netanjahun johtama Israel onkin ottanut Trumpin tarjoaman roolin toimia Iranin härnääjänä.

Israel on varoittanut jo kauan, että Iranin toiminta Syyriassa ylittää sen sietokyvyn rajat. Iranilaismieliset joukot ovat hiipineet jatkuvasti lähemmäksi Israelia, ja Iran tarjoaa niille yhä uudempaa sotilasteknologiaa.

Trumpin hallinto tukee Israelia ehdoitta, siitä kertoo esimerkiksi ennennäkemätön päätös siirtää Yhdysvaltain suurlähetystö Jerusalemiin. Netanjahu kokee voivansa toimia Irania vastaan entistä vapaammin.

Näyttö tästä saatiin, kun iranilaisjoukot 9. toukokuuta ampuivat ensi kertaa ohjuksia Syyriasta Israelin puolelle rajaa. Kyseessä oli kosto Israelin aiemmin Iranin asemiin Syyriassa tekemästä iskusta, jossa kuoli Quds-joukkojen komentajia.

Israelin armeijan asemiin ja Golanin asutuskeskuksiin suunnatut 20 ohjusta eivät aiheuttaneet vahinkoa, mutta Israel vastasi seuraavana päivänä laajimmilla ilmaiskuillaan Syyriaan sitten vuoden 1973 sodan.

Niiden kohteina olivat iranilaisjoukkojen tukikohdat ja huoltokeskukset. Operaatio näytti, että Israelilla on yhä täydellinen sotilaallinen ylivoima verrattuna Syyriassa oleviin iranilaisjoukkoihin sekä Syyrian armeijaan.

Iran on pidättäytynyt uusista vastaiskuista. Se voisi käyttää niissä tärkeintä liittolaistaan, Libanonin šiiamuslimien poliittista ja aseellista järjestöä Hizbollahia. Iran on ohjannut ja varustanut Hizbollahia siitä lähtien kun järjestö perustettiin 1980-luvun alkupuolella.

Hizbollah on aiheuttanut Israelin armeijalle merkittäviä tappioita jo kahdessa sodassa. Vuonna 2000 se pakotti Israelin vetäytymään Libanonista.

Hizbollah tuskin on juuri nyt halukas laajoihin iskuihin Iranin toimeksiannosta. Se nousi liittolaisineen Libanonin parlamenttivaalien voittajaksi toukokuussa. Järjestö haluaa keskittyä vahvistamaan asemaansa.

Israelin lisäksi myös Saudi-Arabia osallistuu Iranin provosointiin. Saudien ja Israelin epävirallinen sotilaallinen sekä tiedusteluyhteistyö on presidentti Trumpin myötävaikutuksella tiivistynyt.

Saudi-Arabian ja Iranin valtataistelu on pysyvä ilmiö Lähi-idässä. Se on kuitenkin kiihtynyt kun Saudi-Arabian nuoren kruununprinssin Mohammad bin Salmanin ote maan ulko- ja puolustuspolitiikasta on vahvistunut. Iran ja Saudi-Arabia sotivat nyt toisiaan vastaan liittolaistensa välityksellä Jemenissä, Syyriassa ja Irakissa.

Iranin taktiikkana on nyt pureutua yhä tiukemmin Syyriaan ja olla provosoitumatta.

Maa joutuu arvioimaan tarkasti, miten sen jokainen liike Syyriassa vaikuttaa vielä hengissä olevaan ydinsopimukseen.

Jos Iran menettää ydinsovun jälkeen sovitut eurooppalaiset investoinnit, sen ahdinko syvenee. Yhdysvallat painostaa sopimuksen eurooppalaisia osapuolia. Ne eivät uskalla ottaa riskiä joutua syytetyiksi Iranin sotilaallisten toimien myötäilystä.

Iranin uskonnollinen ja poliittinen johto joutuu ottamaan huomioon myös sisäpoliittiset paineet, joita pakotteiden kiristäminen uudelleen kasvattaa.

Vaikka Iran on maailman suurimpiä öljynviejiä, ovat työttömyys, inflaatio ja elintasoerojen tuoma tyytymättömyys kasvaneet viime vuosina. Köyhyys koskettaa erityisesti nuoria ja maaseudun asukkaita.

Pakotteiden purkamisen talousvaikutukset olivat tärkein syy, miksi uskonnollinen johtaja Khamenei antoi Iranin maltilliselle presidentille Hassan Ruhanille valtuudet neuvotella ydinsopimuksesta, vaikka lähes koko vanhoillisen papiston ja vallankumouskaartin johto epäili sitä amerikkalaisten salajuoneksi.

Pakotteiden lieveneminen ei ole vielä ehtinyt kohentaa oleellisesti Iranin taloutta. Iranilaisten pettymys on purkautunut mielenosoituksina.

Presidentti Trump yritti jo viime joulukuussa käyttää Iranin toiseksi suurimman kaupungin Mašhadin ruokalevottomuuksia perusteena ydinsopimuksen purkamiselle. Tarkoituksena oli myös YK:n turvallisuusneuvoston avulla valjastaa ”kaikki vapautta rakastavat tukemaan Iranin kansaa ääri-islamilaista sortovaltaa vastaan.”

Yhdysvallat jäi ilman tukea ja mielenosoitukset hiipuivat nopeasti. Niillä ei ollut yhtenäistä tavoitetta tai johtoa, protesteihin osallistui noin 81 miljoonan asukkaan maassa alle 100 000 ihmistä.

Yhdysvallat tuskin pystyy lähiaikoina lietsomaan iranilaisia kapinaan, joka kasvaisi islamilaisen vallan haastavaksi kumoukseksi.

Sen sijaan uudet pakotteet ja Trumpin avoin tuki Israelille vahvistavat jyrkästi länsivastaisten vanhoillisten asemaa Iranissa. Ne myös heikentävät uudistusmielisten äänillä toiselle kaudelle valitun presidentti Ruhanin asemaa.

Päinvastoin kuin Trumpin hallinto ja Netanjahu väittävät, Iran ei ole yksinvalta. Kansalaisten poliittiset vaikutusmahdollisuudet ovat suuremmat kuin useimmissa Lähi-idän arabimaissa. Poliittinen kilvoittelu on vilkasta, puolueita on useita ja parlamentin voimasuhteet vaihtuvat usein vaaleissa.

Vaikka viimeisen sanan sanoo pappisvaltaa jo 28 vuotta johtanut vanhoillinen Khamenei, joutuu hän ottamaan huomioon hallituksen, parlamentin, opposition ja kansalaisten kannat.

On epätodennäköistä, että Yhdysvallat onnistuisi palauttamaan voimaan yhtä tiukat pakotteet kuin ennen ydinsopimusneuvottelujen aloittamista viisi vuotta sitten.

Tuolloin myös EU, Kiina ja Venäjä olivat sitä mieltä, että Iranin ydinohjelma oli uhka. Nyt ne uskovat ydinsopimuksen etujen ylittävät haitat. Niiden ja muiden johtavien teollisuusmaiden välit Yhdysvaltain kanssa ovat muutenkin pahasti tulehtuneet Trumpin kauppasotauhkailujen takia.

Eurooppaa kiukuttaa uhka joutua Yhdysvaltain pakotteiden maksumieheksi. EU kävi viime vuonna kauppaa Iranin kanssa 21 miljardin euron arvosta – Yhdysvaltain kauppavaihto jäi siitä murto-osaan, alle 200 miljoonan euroon.

Iran saa tulonsa pääasiassa raakaöljystä, jota se vei viime vuonna 2,5 miljoonaa tynnyriä päivässä. Vienti oli 1,4 miljoonaa tynnyriä päivässä, kun pakotteet olivat tiukimmillaan.

Yhdysvaltain arvioidaan voivan painostaa EU:ta vähentämään öljyostojaan Iranista ehkä viidesosalla nykyisestä. Näyttää kuitenkin siltä, että Kiina on valmis ostamaan lisää iranilaisöljyä, jos muut vähentävät tuontia. Venäjä ei aio osallistua pakotteisiin.

Tällä mallilla Iranin öljynvienti laskisi korkeintaan 300 000 tynnyriä päivässä. Se saattaa kerätä kansan pitkästä aikaa kaduille polttamaan ”Suuren Saatanan” tähtilippuja – ei kaatamaan Iranin nykyjohtajia.