Med jævne mellemrum findes pure uskyldige børn, kvinder og mænd sprængt til atomer. Selv vasker terroristerne deres totalitære, stokkonservative og undertrykkende hænder rene i menneskeblod.

De begår vold i islams navn. Der hersker et utvetydigt modsætningsforhold mellem den verden, som muslimer skildrer, og den verden, vi iagttager. Islam skildres som fredens, kærlighedens og sammenholdets religion, men vi ser ragnarok, had og splittelse.

Som muslim i Danmark står man over for en opgave, man ikke selv har valgt: En Megafon-måling angiver, at tre ud af fire danskere vil have moderate muslimer og imamer til at tage aktivt afstand fra terrorhandlingerne. Men herboende muslimer føler sig ikke ansvarlige for vanvittige ugerninger begået af ekstremister. De frygter, at de i fremtiden dagligt vil blive afkrævet afstandtagen fra nye terrorfænomener.

Er det sådan, at den der tier samtykker og er medskyldig i andres ugerninger? Selvfølgelig ikke, men man har et ansvar for at give sin mening til kende.

Jeg skal ikke afgøre, hvorvidt de, som begår forbrydelser i islams navn, er »rigtige« muslimer. Men jeg tager afstand fra deres handlinger. Og de opfatter formentlig mig som en vantro, da jeg udfordrer deres iscenesættelse og forståelse af islam.

Som muslim – eller medlem af enhver anden folkeskare – kan det være svært at træde ud af fællesskabet og pege på problemerne uden at blive erklæret som forræder. Jeg ved det fra egen krop. Jeg har valgt et liberalt liv, hvor jeg ikke lader mig underlægge religiøse skrifter. Jeg forlanger ikke det samme af andre. Jeg appellerer blot til, at mine ligesindede moderate muslimske medborgere klart udtrykker deres afstandstagen. Fordi man har et ansvar for sit omdømme.

Nogle har et større ansvar. Det gælder især imamerne og de islamiske organisationer. Disse prominente meningsdannere har pligt til at tage afstand, hvis de vitterlig ønsker, at danske medborgere får en anden holdning til islam og de herboende muslimer. Handl! Sig højt, hvad I mener.

Det danske parnas er nu heller ikke uden skyld. De sover tornerosesøvn eller inviterer på danske smørkiks og en tynd omgang hygge-kaffe. I dag forsøger politikerne at løse problemerne med morderiske stormtropper ved at indgå i dialog med fraser som »sammenhold« og »solidaritet«. Muslimerne forsøger – med enkelte undtagelser – at tie emnet ihjel.

Med de handlingsmønstre kan vi kun se frem til en bredere kløft mellem herboende muslimer og etniske danskere.

Kære etniske danskere: Der er ingen grund til at omtale de herboende, moderate muslimer, som var de bødler og latente kræftknuder, der snart går i udbrud for at destruere nationen.

Kære muslimer, se at få fingeren ud af offer-hullet og tag afstand fra de vanvittige handlinger. Det handler ikke om medskyld, men om medansvar for eget omdømme.