Leo Nasser, 25 år, syrisk flygtning, sygeplejerske, homoseksuel muslim

- Jeg har vidst, at jeg var homoseksuel, siden jeg var 17 år. Jeg har forsøgt at få det til at gå væk på alle mulige måder. Jeg har besøgt imamer, læst koranen og taget medicin.

Da jeg boede i Syrien, forsøgte jeg at snakke med min søster om det. Hun er læge, og jeg fortalte hende, at jeg mente, jeg havde problemer med mine hormoner. Jeg fik også udskrevet testosteron, men det fik jeg det bare rigtig dårligt af.

Jeg kom til Danmark på grund af krigen i 2015. I Danmark er det meget mere normalt at være homoseksuel. Jeg har læst om og set, hvordan homoseksuelle her kan blive gift og få børn. Til sidst var jeg nødt til at fortælle min familie hjemme i Syrien, at jeg er homoseksuel. Eller bliver mit liv spildt.

Der er to regler i vores kultur: Du kan ikke skifte religion, og du kan ikke være homoseksuel. Leo Nasser

Det er ni måneder siden, jeg skrev det til dem på WhatsApp. De slog hånden af mig. Jeg har mistet min familie og er meget ked af det. Jeg har også mistet min bedste ven.

Der er to regler i vores kultur: Du kan ikke skifte religion, og du kan ikke være homoseksuel. De havde nok tilgivet mig, hvis jeg havde drukket alkohol eller spist svinekød, men ikke det her. Det kommer de aldrig til at kunne tilgive.

Jeg blev meget jaloux på Abdel og skrev også til ham efter udsendelsen, at han er heldig at have så forstående en familie. Min fars familie vil dræbe mig. Jeg kender min familie godt, jeg ved, at de mener det.

Jeg oplever også social kontrol her. I bussen og på arbejdet kan jeg høre, hvordan der bliver talt grimt om homoseksuelle på arabisk. Det gør mig ked af det. Mit store ønske er, at alle kommer til at forstå, at homoseksualitet ikke er en sygdom, og at det ikke kan gå væk.

Hassan, 25 år, anonym, homoseksuel muslim

- Jeg sagde bare direkte til min mor, at jeg er homoseksuel. Det gik super dårligt. Hun blev ved med at spørge, om jeg nu også var helt sikker. Vi snakkede ikke sammen i en uge efter det.

Der var en masse konflikter. Til at starte med ville min familie gerne have, at jeg holdt det hemmeligt, for det har også en masse konsekvenser for dem. Folk begyndte at snakke. Sige at jeg var et dårligt menneske. Min mor var ellers meget stolt af mig, og hvad jeg havde opnået med min uddannelse og den slags, men pludselig var jeg ikke accepteret mere.

Det handler ikke bare om, at min mor synes, det er svært, at jeg er homoseksuel. Det kan også have konsekvenser for mine søstre, der ikke kan få de kærester, de måske gerne ville have. Det bunder i både kultur og religion.

Vi lever under et sladderregime. Det er vi som unge mennesker også med til at opretholde. Vi lever jo også efter de uskrevne regler. Det gik først rigtig op for mig og også, hvor fanget folk føler sig af det her, da jeg sprang ud. I dag føler jeg, at jeg har taget afstand fra den kultur. Jeg havde konflikter med min familie, men jeg mistede dem jo ikke.

Det er efterhånden ret tydeligt på sociale medier, at jeg er homoseksuel. Og et år efter jeg sprang ud, valgte mine forældre også at møde min kæreste. Derfra gik det faktisk rigtigt, og i dag kan de godt rumme det.

Vi lever under et sladderregime. Det er vi som unge mennesker også med til at opretholde. Vi lever jo også efter de uskrevne regler. Hassan, anonym

Jeg spurgte min mor, hvordan hun ville have det med, at jeg stillede op til det her interview. Mit argument overfor hende var, at alting havde været lettere, hvis hun også havde læst om andre muslimer, der var sprunget ud. Man bliver gjort til sådan et helt unikt tilfælde, selvom det langt fra er tilfældet.

Jeg har været virkelig overrasket over, hvor godt alle mine venner uden undtagelse har taget den her besked. I bund og grund er de pisseligeglade med, hvem jeg dyrker sex med. Når jeg siger det, føler de lige pludselig, at de også skal dele deres dybe hemmeligheder. Der mangler en eller andet opgør med den her sladrekultur, der gør at man undertrykker hinanden og sig selv.

Hassan optræder anonymt af hensyn til sin familie. Redaktionen kender til hans fulde identitet.

Abdel og SKAM har gjort en stor forskel

Alle tre mænd har kontakt til foreningen Sabaah, der hjælper LGBT-personer med minoritetsbaggrunde. Stifter og talsperson Fahad Saeed fortæller, at selvom det stadig er normen, at de unges seksualitet ikke accepteres af familien, sker der i øjeblikket en tydelig udvikling.

- På trods af, at det stadig kun er de færreste, der har mulighed for at dele deres seksualitet med deres familie, ser jeg flere og flere af vores unge medlemmer, der formår at forsone deres seksualitet med deres familie og bagland, siger han og fortsætter: - På mange måder kan man tale om mainstreaming af LGTB-personers liv og her spiller medie- og populærkulturen en rigtig stor rolle. Vi underviser i de danske folkeskoler, og her ser vi blandt andet, at eleverne i stor stil kan referere til den norske serie SKAM, der havde en homoseksuel karakter. - Vi ser tre grundlæggende store problematikker, blandt dem der henvender sig til os. Konflikter med familien, ensomhed eller en konkret eksistentiel krise, fordi de ikke kan se, hvordan deres ønsker og reelle liv kan kombineres – den fortælling har de aldrig hørt.