På en række områder har Folketinget vedtaget lovgivning, som på så markant vis har svækket borgernes retssikkerhed, at hæderkronet dansk retskultur er i forfald.

Blå bog Preben Wilhjelm Født 1935 i Valby, København. Uddannet fysiker. Blev senere seniorstipendiat ved Københavns Universitet og lic.jur i 1987. Medstifter af partierne SF og VS. Var folketingsmedlem og bolig-, energi- og retsordfører for VS fra 1975 til 1984. I 1991-95 var han chef for DR’s dokumentargruppe. 1997-2001 ekstern lektor ved RUC. Som pensionist er han en aktiv og efterspurgt debattør og foredragsholder. Han er aktiv roer og golfspiller.

Vis mere

Sådan trækker den tidligere folketingspolitiker, lic.jur og fysiker Preben Wilhjelm billedet op af retstilstanden i Danmark netop nu i bogen ’Kampen for retsstaten’, som han kalder et forsvar af den danske retskulturelle arv.

»Tag nu ghettolovgivningen, for eksempel«, siger Wilhjelm, der selv har ni år i bagagen som retspolitisk ordfører for partiet Venstresocialisterne.

Ghettoloven, som træder i kraft til næste år, indeholder en såkaldt styrket politiindsats i særligt udsatte boligområder, som blandt andet giver politiet mulighed for at udpege særlige områder, hvor straffen for visse kriminalitetsformer stiger med en tredjedel. Eller fordobles.



Det er med til at svække retsstaten, mener han.



»Jeg synes, det er på kanten, når du har særlige områder i Danmark, hvor lovgivningen er anderledes. Man har bebrejdet muslimer, at de laver parallelsamfund med sharialovgivning. Det er trods alt ikke sket i Danmark, men de første, som så alligevel etablerer et parallelsamfund, det er Folketinget«, siger han.

Vi bliver alle ophidset, når en idiot vader ind på en burgerbar og knalder en flaske i hovedet på en familiefar

Han har tænkt over det længe. På cyklen, under indkøb og på vandreture op og ned ad gulvet i lejligheden. At retsstaten er ved at smuldre mellem hænderne på danskerne. Han har derfor skrevet bogen om en flok unge fremsynede mænd og deres flere årtier lange kamp for en retsreform, som til sidst resulterede i den danske retsplejelov i 1919, som altså næste år kan fejre sine et hundrede år som garant for, at Danmark kan kaldes en retsstat.

Retsplejeloven beskriver magtens tredeling, og hvordan konflikter mellem borger og samfund skal håndteres. At domstolen består af to parter med en dommer i midten. Hvad politiet må og ikke må i bestræbelserne på at opklare ulovligheder. Politiets magtmidler som eksempelvis ransagning, anholdelser og især frihedsberøvelse er fastlagt i retsplejen.

»Jeg har skrevet bogen, fordi det er en rigtig flot historie om et demokratisk værk, som vi kan takke tidligere generationer for, og som vi har overtaget gratis, men som vi ikke skønner tilstrækkeligt på«, siger Preben Wilhjlem.

Minister forvirrer begreberne

Han sidder ved køkkenbordet i sit hjem på Frederiksberg med en længere håndskrevet liste foran sig med områder inden for især strafferetten, hvor han mener, at danskernes retstilstand er forværret.

»Sammenligner man med andre lande, synes det at gå godt. Indtil du ser tendensen. Der er masser eksempler på, at det er gået ned ad bakke«.

Tag så landets justitsminister, Søren Pape Poulsen (K), siger Wilhjelm. I 2017 blev han harm over, at en dommer havde varetægtsfængslet nogle unge mænd med fodlænke »hjemme hos far og mor«, mens politiet efterforskede, og altså før de unge var dømt i retssystemet. Efter dommen skulle de ikke afsone fængsel, for straffen var allerede udstået med varetægten. Det faldt ministeren for brystet. Han gjorde sig til talsmand for, at den slags varetægt blev erstattet af andre vilkår, så det ville føles som straf.



»Her brød ministeren med retsstatens grundlæggende princip, at enhver så vidt muligt skal behandles som uskyldig indtil dom«, understreger han.

Noget af det mest interessante at holde øje med i en retsstat er da, hvor ofte en frihedsberøvelse før dom viser sig uberettiget

For Preben Wilhjelm et eksempel på, at dagens retspolitikere har svært ved at skelne mellem at være sigtet og at være skyldig.

»En justitsminister skal ikke komme og plædere for straf før dom. I stedet skulle han sørge for, at sagerne bliver afgjort så hurtigt, at man ikke har afsonet det hele før dom«.

Justitsministeren forvirrede begreberne ved at bringe sin retsfølelse ind i en diskussion om principper, mener han.

Gennem hele dit virke har du kæmpet for retsprincipperne, men er der ikke sager om grov voldskriminalitet, hvor det er i orden at varetægtsfængsle på retsfølelsen?

»Hvis man vil frihedsberøve på grund af retsfølelsen, så har man ikke forstået retsstatens grundlæggende principper om, at ingen straffes, før de er dømt. Så skrider det hele. Vi bliver alle ophidset, når en idiot vader ind på en burgerbar og knalder en flaske i hovedet på en familiefar, så han bliver indvalideret på livstid. Vi kunne måske ønske, at sådan en skiderik blev henrettet på stedet. Men vi bliver nødt til sige til os selv, at det her er ikke et junglesamfund. Vi har principper, og vi har nogle regler«.

Høge og duer

Ifølge Preben Wilhjelm bør man skille retsstatsprincipper fra kriminalpolitiske holdninger om hårdere straf. Et samfund bliver ikke nødvendigvis til en politistat, fordi man ønsker at straffe hårdere. Retsplejelovens fædre bestod af både kriminalpolitiske høge og duer, men de var enige om at finde frem til de bedste principper for retspleje.

»I forhold til Søren Papes udtalelser var det for mig meget værre, at der overhovedet ikke var nogen, der reagerede. Hvor var alle vores strafferetseksperter, hvor var alle de fra universiteterne, fra Advokatsamfundet eller medierne? Der burde have været ramaskrig, men der var ikke én, der reagerede«.

Han ventede en uge. Han ventede to. Så skrev han et indlæg, hvor han revsede justitsministeren.

I strafferetsplejen sættes retsstatsprincipperne på spidsen, påpeger Wilhjelm. På det område findes de mest vidtgående beføjelser til frihedsberøvelser, varetægtsfængsling og andre personindgreb over for borgere, som endnu ikke er fundet skyldige og dømt.



Derfor finder han det paradoksalt, at det i Danmark ikke kan dokumenteres, hvilken overensstemmelse der er mellem det grundlag, en borger bliver varetægtsfængslet på, og en senere dom. I bogen må han opgive forsøget, da han ikke kan få opgørelser fra Danmarks Statistik, Justitsministeriets Forskningskontor eller Rigsadvokaten, fordi det ikke er muligt »elektronisk at trække data«, som Rigsadvokaten skriver.

»Så vi ved ikke, hvor ofte en sigtelse ikke holder til en domfældelse? Noget af det mest interessante at holde øje med i en retsstat er da, hvor ofte en frihedsberøvelse før dom viser sig uberettiget«, siger han.



Eneste tidligere undersøgelse af forholdet er 30 år gammel. Den viste, at mere end hver tredje ikke var skyldig i det, retten lagde til grund for fængslingen. Undersøgelsen var udført af Preben Wilhjelm selv i forbindelse med en ph.d. og var baseret på 2.000 straffesager.

