Vi har bedt Finn Buus Nielsen, der startede som lærling på værftet i slutningen af 1960’erne og sluttede som direktør i 2009, dykke ned i bogen om den virksomhed, der brødfødte og definerede tusindvis af menneskers liv, ikke mindst hans eget

Odense Staalskibsværft har for første gang fået sin knap 100-årige historie fortalt samlet. Det sker i et digert to-bindsværk, der er resultat af et tre-årigt forskningsprojekt, som har et budget på fire millioner, og som omfatter ni forfattere, der blandt andet har haft adgang til A. P. Møllers Mærsks virksomhedsarkiv.

Annonce

437. Så mange skibe blev der bygget på Odense Staalskibsværft og Lindøværftet i de små hundrede år (1918-2012), værftet eksisterede - først ved Odense Kanal, siden i Munkebo. Hvert fartøj skaffede arbejde og mad på bordet til tusindvis af svejsere, klejnsmede, rørlæggere, tegnere, teknikere og kontordamer - og da A.P. Møllers stolthed stod stærkest, brødfødte værftet 6000 mennesker. Det var midt i 1970'erne - og unge Finn Buus Nielsen var en del arbejdsstyrken i et af Europas mest markante og respekterede værfter. Finn Buus Nielsen startede som klejnsmedelærling i slutningen af 1960'erne, videbegærlig, ivrig efter at bruge sine hænder og uvidende om, at Lindøværftet skulle blive en del af hans og hans families dna. I 1969 blev han kåret som værftets første Årets Lærling - fire årtier senere måtte han som administrerende direktør lukke virksomheden. Da havde han siddet tre år i direktør-stolen og levet med, for og af værftet i 40 år - Det var meget vanskelige tider, da jeg blev direktør, men jeg vidste, hvad jeg gik ind til, og jeg brugte længere tid på at overveje mit første job som arbejdsleder, end jeg brugte på at sige ja til at blive administrerende direktør, siger han og forklarer: - Det var et langt større skridt at sige ja til at blive arbejdsleder for folk, der var ældre og mere erfarne end mig selv, end det var at sige ja til en chefstilling på et tidspunkt, hvor jeg havde direktør-erfaring. Og jeg mente, værftet burde have en chance.

Finn Buus Nielsen startede som lærling på Lindøværftet og sluttede som administrerende direktør. Hans familie flyttede til Munkebo fra den nordjyske by Salling i starten af 1960'erne, og Munkebo var i flere årtier både arbejdsmæssig og privat base for Finn Buus Nielsen, som i dag bor i Kerteminde

Annonce

Tværskibs stabelafløbning på Odense Staalskibsværft (1948)

Opsigelser 2010-2011 Sommeren 2010: I alt ca. 700 opsagte, heraf ca. 80 funktionærer.

Status 1. september 2010: 1129 timelønnede arbejdere og 200 funktionærer tilbage på værftet. Fra september 2010 til maj 2011 blev der opsagt 370 medarbejdere fordelt på tre fyringsrunder. Juni 2011: 153 timelønnede opsagt, heriblandt alle tillidsmænd, som havde seks måneders opsigelse. Status august 2011: 488 timelønnede tilbage, heraf 300 i opsagt stilling, og 95 funktionærer, heraf 60 i opsagt stilling. 29. august 2011 modtog de sidste 166 timelønnede deres opsigelse, og størstedelen af funktionærerne blev opsagt. Enkelte medarbejdere blev overflyttet til andre dele af A. P. Møller Mærsk Gruppen, bl.a fire medarbejdere i Lindø Skibsværfts garantiafdeling, som overgik til Maersk Maritime Techonology. Kilde: Odense Staalskibsværft bind II. Tallene er baseret på referater fra bestyrelsesmøder ved værftet og Fællesklubbens forhandlingsprotokoller. Mindre fyringsrunder er ikke medtaget, ligesom afgang i form af pensionering, efterløn eller andet arbejde ikke er medtaget.

De første skibsbyggere på Odense Staalskibsværft ved Odense kanal.

Annonce

Tre års forskning

Vi sidder på Finn Buus Nielsens solbeskinnede terrasse i huset i Kerteminde, og på bordet ligger resultatet af en stor bevilling - fire millioner kroner - fra Den A. P. Møllerske Støttefond kombineret med ni forskellige forfattere og tre års forskning. For ganske vist er Odense Staalskibsværft og Lindøværftet lukkede produktions-kapitler, men Fyns største private arbejdsplads er og bliver en del af Danmarks industri-historie. Den har aldrig været fortalt - før nu i et digert to-bindsværk med den kontante titel ”Odense Staalskibsværft 1918-2012”. Det udkom i september, og forfatternes idé er at lave en biografi om A.P. Møllers værft, der sendte sit første skib af sted i 1920, og som udviklede sig til at blive så meget mere end et værft. Forfatterne har blandt andet haft adgang til Mærsk-rederienes virksomhedsarkiv, og de har interviewet en bred vifte af de mennesker, der af den ene eller anden årsag havde tilknytning til virksomheden. Vi har bedt Finn Buus Nielsen dykke ned i og kommentere værket og kombinere det med egne oplevelser, og da det er A. P. Møller Mærsk, der er ”hovedpersonen”, må det være på sin plads at uddele stjerner. Der er en syvtakket stjerne i det navnkundige logo, og Finn Buus Nielsen giver værket topkarakter. - Set med mine øjne, som selvfølgelig er farvede, må det blive til syv stjerner. Det er et værk, det kommer så langt og vidt og grundigt omkring, at der er meget, jeg får lyst til at vide endnu mere om. - Én ting, som værftet altid har været kendetegnet ved for mig, er udvikling og innovation. Det var kendetegnende for det Lindøværft, jeg arbejdede på, og det var kendetegnede for værftet, da det blev grundlagt i 1918, siger Finn Buus Nielsen. Den syvtakkede stjerne

Vi bliver ved stjernerne og det legendariske logo med den syvtakkede stjerne. Den er skabt af Peter Mærsk Møller - A. P. Møllers far - og har intet at gøre med hverken syv dage i ugen eller de syv verdenshave. Stjernen blev skabt efter en rejse, hvor Peter Mærsk Møllers frue blev alvorligt syg, og han bad Gud om et tegn. Himlen var overskyet, men en stjerne viste sig alligevel - og hustruen kom sig. Det legendariske logo betød meget for A. P. Møller Mærsk. Det fik Finn Buus Nielsen blandt indprentet under en prøvesejlads i 2006 med Emma Mærsk. - Vi sejlede ved Skagen, og jeg stod ved siden af hr. Møller, som var en detaljens mand. Han pegede på det danske flag på toppen af broen:

- Dét der flag, det er for snolret, hr. Nielsen. - Jeg gjorde pænt opmærksom på, at det var den størrelse flag, som vi altid havde brugt, hvortil hr. Møller svarede. - Jamen, skibene bliver jo større, hr. Nielsen. - På samme tur gjorde hr. Møller opmærksom på, at et gelænder på broen sad for tæt på den ene stjerne, så vi måtte hen og flytte gelænderet halvanden meter.

Logoet fra Dampskibsselskabet Svendborg og Dampskibsselskabet af 1912. "Den syvtakkede stjerne" - A. P. Møllers flag og skorstenslogo.

Annonce

Værftsboligerne

Både i Odense og Munkebo blev der anlagt værftsboliger for at tiltrække og beholde værftsarbejdere og specialister. I Odense anlagde A.P. Møller cirka 800 værftsboliger, indtil værftet flyttede til Munkebo, hvor der blev bygget en hel ny by med tilhørende bycenter op omkring værftet. Bycenteret blev opført efter amerikansk forbillede, og ideen var, at man nemt og bekvemt skulle kunne handle ét sted. Boligerne trak medarbejderne til, og A. P. Møller anså det som nødvendigt at bygge boliger for overhovedet at kunne etablere et værft. Da det flyttede til Munkebo, var lave transportomkostninger til arbejderne også en vigtig del af overvejelserne hos den øverste ledelse. Den 16. november 1958 var der rejsegilde på de første 12 værftshuse - og i 1962 flyttede Finn Buus Nielsen, hans forældre og fire (siden fem) søskende ind i et af de helt nye huse: - Vi kom fra en lille landsby fire km nord for Skive, og det var en helt ny og anden verden for os at flytte ind i et nyt hus med rindende vand og store grønne områder omkring os. Der blev opført i alt ti forskellige hustyper i Munkebo.

Lindøværftet trak mange unge familier til Munkebo - både danske og udenlandske. Her er det familien Buchan, som var begejstret for at få hus, have og natur. Billedet er fra 1962.

Annonce

Anlæggelse af Lindø (1955-1957)

Fra indvielsen af Lindøværftet, 1959. A. P. Møller hilser på tømrer Poul Johansen, som var medarbejdernes talsmand. I den mørke frakke og med butterfly ses direktør Ringsted, mens værftsdirektør Iver Hoppe ses i den lyse frakke til venstre.

Annonce

Højteknologi og strejker

Midt i 70’erne gik det kun én vej for markedet for tankskibe: nedad. I 1980’erne var Lindøværftet førende på teknologi, men prismæssigt kunne værftet ikke matche konkurrenterne i Asien, og ordrerne kom primært fra Mærsk-rederierne. I midten af 80’erne spøgte lukningen af værftet - antallet af medarbejdere gik fra 3000 i 1985 til 1900 i 1987, og værftsarbejderne var tossede over, at der ikke politisk blev grebet ind for at hjælpe danske værfter med statstøtte, når udenlandske fik det. De satte skilte op på landevejen mellem Munkebo og Odense - skilte, der talte ned, til ordrebogen var tom og lukningen en realitet. Midt i virakken fik Finn Buus Nielsen pludselig et brev: - I 1987 fik jeg ud af den blå luft et brev om, at mit opsigelsesvarsel var forlænget til otte måneder. Jeg tog det som et tegn på, at de gerne ville sige: ro på. Det var altid mulighed for, at folk strejkede, men det passede ikke hr. Møller.

16. november 1958 - rejsegilde på de første 12 værftsboliger i Munkebo. Med hatten i hånden er det Munkebos kommuneingeniør Ole Saxtorph Kofod, i lys frakke ses ejendomsselskabets direktør Hoppe og til højre for ham i mørk frakke er det sognerådsmedlem E. Vang-Petersen.

Annonce

Lindøværftet i krise (1986)

Skibsdesign og innovation blev Lindøværftets varemærke og fordel i kampen mod især de asiatiske værfter, som det fynske værft ikke kunne hamle op med prismæssigt.

Annonce

Mr. Cho

I 2002 blev sydkoreaneren Choong-Hooy Cho - Mr. Cho - tilknyttet A. P. Møller Gruppen. Mr. Cho havde forladt sin post som administrerende direktør for Hyundai Heavy Industries, og han skulle blandt andet være rådgiver for Odense Staalskibsværft. Værftet havde i tre årtier leveret avancerede containerskibe til Mærsk-rederierne, men den fødekæde var ved at rinde ud, og derfor skulle der findes nye veje og aftagere af skibe i et presset marked. Sydkoreaneren så kun én vej ud af værftets problemer - højere produktivitet. - Mr. Cho kom blandt andet med inspiration fra, hvor dan koreanerne gik på arbejde. De gjorde fælles morgengymnastik, inden de angreb deres arbejde kl. 8 om morgenen, og så flyttede de sig ikke, før det blev frokost. Mr. Cho mente, at man kunne overføre noget af det på Lindø-arbejderne - det var jeg lidt mere tvivlsom over for, siger Finn Buus Nielsen, der fik ret i sin antagelse. Finn Buus Nielsen blev administrerende direktør i 2006. Da havde han blandt andet været ansvarlig for Loksa-værftet i Estland og Mærsk Containerindustri, og nu skulle han gøre Lindø-værftet til en god forretning igen. Seks afbestilte skibe

Finn Buus Nielsen tog over samtidigt med, at Mærsk McKinney Møller, som på det tidspunkt var 92 år, forlod posten som formand for bestyrelsen for Odense Staalskibsværft. Tre år tidligere havde hr. Møller forladt formandsposten i A. P. Møller Mærsk A/S, men nu sagde han også farvel til det værft, der lå ham meget nært. Ny mand på posten blev Jess Søderberg, og Finn Buus Nielsen og Lindøværftet fik meget hurtigt den nye virkelighed at føle. - Jeg troede, at snoren til værftet var længere, end den viste sig at være, men da Mærsk-rederierne afbestilte seks skibe, vidste jeg godt, hvor det bar hen. Det var ikke godt, siger Finn Buus Nielsen. - Vi afsøgte markedet for alle muligheder, men vi var vant til at bygge dyre højteknologiske skibe, og til sidst måtte vi give op, fordi markedet ikke efterspurgte disse skibe. Finn Buus Nielsen forsøgte som en sidste udvej at få medarbejderne til at gå ned i løn. - Jeg samlede tillidsmændene og foreslog en model med en kollektiv lønnedgang, eller at man arbejdede en time ekstra om ugen uden at få lønkompensation for det. Det havde ikke sin gang på jord. Den 10. august 2009 blev medarbejderne på Lindøværftet samlet i malehallen, hvor de fik meddelelsen om, at Lindøværftet ville lukke i 2012, når de sidste 15 skibe i ordrebogen var afleveret. Fregatten Niels Juel blev det sidste skib, der afgik fra Lindøværftet - det skete den 26. november 2011.

Den 26. november 2011 forlod det sidste skib Lindøværftet, da fregatten Niels Juel kastede trosserne. Det skete for øjnene af de 3000, der i samme anledning var samlet til afslutningsfest på værftet.

Det er vigtigt at få værftet sat i sin sammenhæng