Väärinymmärretyn Päällikön päiväkirja Eli kuinka Olli Jokinen ei suostunut olemaan harmaata massaa.

Teksti: Tommi Seppälä ja Ossi Saarinen. Kuvat: AFP ja Lehtikuva. Ulkoasu: Stina Tuominen. Toteutus: Ville Juutilainen. Julkaistu 9.6.2015.

Olli Jokinen on yksi suomalaisen jääkiekkohistorian ristiriitaisimmista persoonista. Kukaan ei voi kiistää yli 1 000 NHL-ottelua pelanneen veteraanin upeita näyttöjä ja uraa. Siitä huolimatta Suomessa Jokisen hienolle uralle ei ole osattu vuosien saatossa antaa arvoa. Kyse on ollut aina Olli Jokisen persoonasta. Suomessa persoonille ei koskaan ole ollut tilaa.

Olli Jokinen Syntynyt: 5.12.1978, Kuopio

Kasvattajaseura: KalPa

Pelipaikka: keskushyökkääjä

Kätisyys: left

Olli Jokinen, Suomen Kuopiosta, ei ole koskaan halunnut muokkautua niihin muotteihin, joihin suomalaisia urheilijoita edelleen lapsesta asti ängetään. Ne, jotka eivät suostu harmaaksi massaksi keskipalkkiin, ajautuvat edelleen liian usein laatikon ulkopuolelle. Tasapäistämiseen uskova järjestelmä ei hyväksy persoonia. Kateus jyllää. Olli Jokista arvioidaan edelleen pelaajana ja ihmisenä sikaria suussaan polttelevana kukkopoikana, joka Helsingin Areenassa juhli nuorten MM-kultaa talvella 1998. Olli Jokinen on jotakin muuta. Olli Jokinen on joukkuepelaaja. Olli Jokinen on pelannut NHL:ssä uran, jollaiseen ovat hyökkääjistä yltäneet aiemmin vain Teemu Selänne, Jari Kurri ja Saku Koivu. KalPa ja Bogdanov Olli Jokinen aloitti jääkiekkouransa Kuopiossa Kalevan Pallon eli KalPan junioreissa. Kuopiolaisorganisaatiossa vaikutti valmentaja nimeltä Anatoli Bogdanov. Bogdanov leipoi pojasta miestä, kun nousin liigan mukaan 16-vuotiaana. Se oli sitä vanhan koulun Venäjää. Samaa, mitä Vladimir Jursinov teki Turussa. Bogdanov ei vaan ollut yhtä iso nimi. Silloin treenattiin neljä-viisi tuntia päivässä liigan mukana ja sitten ”Tolja” tuli sanomaan, että seuraavaksi menet A-junnujen treeneihin. Se puski mua todella paljon silloin. Se oli tosi antoisaa aikaa. Lauantaina pelasin liigaa ja sunnuntaina vaikka B-junnuja. Silloin vain syötiin, nukuttiin ja pelattiin. Sitten Bogdanov sai kenkää, enkä saanut enää olla liigan mukana. Sitten palattiin ulkojäille. Kun muut menivät kouluun, menin aamulla ulos jäille neljäksi-viideksi tunniksi ja illalla sitten A-junnuihin. KalPa taisteli silloin sarjapaikasta, joten nuoret heitettiin sivuun. Mun homma siellä lähti vähän sivuraiteille, vaikka olisin halunnut jatkaa siellä. Jokinen siirtyi lopulta kesällä 1996 HIFK:hon.

Kekäläisen Jarmo on vaikuttanut tosi paljon mun uraan. Jampe oli ensimmäinen agenttini ja on pelannut isän kanssa KalPassa aikanaan. Keku oli silloin HIFK:n urheilutoimenjohtaja ja hän sanoi, että nyt olisi mahdollisuus ottaa paikka liigasta ja päästä Eavesin Miken treenaukseen ennen NHL-varausta. Sekavissa tunnelmissa siinä Helsinkiin lähdettiin. Junno (Juha) oli silloin Kalpassa ja luulen, että siellä tehtiin jo seuraavaa kautta ajatuksella, että minä siirryn HIFK:hon. Ilman, että minä siitä tiesin mitään. Kun käytiin neuvottelemassa siellä isän kanssa, niin tarjous oli luokkaa, että saan tuulipuvun jos pelaan Kalpassa. Sellainen oli KalPan tarjous siihen aikaan. Itse halusin kuitenkin jatkaa. A:ssa voitettiin SM-hopeaa silloin ja meillä oli hauska ryhmä siinä. Siellä sai olla hyvässä valmennuksessa. Bogdanovin lähdön jälkeen hommat kuitenkin muuttuivat. Valmennus halusi tietenkin säilyttää sarjapaikan. Moni lajin parissa ajattelee omaa työpaikkaa, että se on sillä tavalla ihan ymmärrettävää. Junnon toimistolla kun istuttiin, niin siitä kuitenkin vuoden päästä pelattiin MM-kisoissa. En sitten tiedä, olisiko ihan tuohon suuntaan lähtenyt menemään, jos olisin sinne jäänyt. Jokisen tulokaskausi SM-liigassa päättyi Vuoden tulokkaan titteliin sekä kotikisoihin Curt Lindströmin valmentamissa Leijonissa. MM-kisoissa Jokinen pelasi Raimo Helmisen ja Juha Lindin ketjussa. Eaves oli tosi kova ja vaativa. Hän auttoi mua paljon. Silloin tuli ekaa kertaa mieleen, että voisin päästä NHL:ään. Eaves auttoi mua ymmärtämään, mitä vaaditaan, jos sinne haluaa. Se oli vaikea vuosi joukkueelle, mutta itselle hyvä vuosi. Pääsin pelaamaan (Mika) Kortelaisen ja Lehtosen Pepen sekä muiden seuralegendojen kanssa. Sain paljon peliaikaa, pääsin maajoukkueseen ja lopulta MM-kisoihin. Tosi ison harppauksen otin itse sinä vuonna. NHL-varaus Jokinen varattiin NHL:ään ensimmäisellä kierroksella numerolla kolme kesällä 1997. Heti seuranneena syksynä 18-vuotias Jokinen suuntasi NHL:ään. Treenipelit menivät tosi hyvin. Pelasin kahdeksan ensimmäistä peliä, mutta sitten en vaan päässyt enää pelaamaan. Pari kuukautta olin katsomossa ja joulukuun puolessa välissä palasin HIFK:hon. Olihan se silmiä avaava kokemus. Treenileirille tullessa sitä luulee olevansa hyvässä kunnossa, kun on treenannut hyvin. On opettavaista, kun tajuaa melko nopeasti, että on paljon töitä vielä edessä. Larry Robinson oli nuorelle pelaajalle loistava valmentaja. Hall of famer. Olin kuullut kauhutarinoita, että NHL:ssä tulee koutseilta haipakkaa eikä lainkaan kehuja. Larry oli päinvastainen. Auttoi minua jäällä ja jään ulkopuolella. En ujostellut paljoa siellä. Hyvällä itseluottamuksella menin ja pääsin hyvin sisälle jengiin. Paljon enemmän oli siihen aikaan rookie-touhuja kuin nykypäivänä. Kannettiin kämppäkaverin kassia hotellille ja muuta. Kyllä ne kovasti opetti, että vanhempia pelaajia pitää kunnioittaa. Eikä mitenkään negatiivisella tavalla. Itselle se oli uran kannalta loistava juttu, että siellä oli paljon vanhempia pelaajia, jotka olivat menestyneet paljon.

Joulukuussa Jokinen palasi NHL:stä HIFK:hon ja ratkaisi lopulta Suomen mestaruuden jatkoajalla. Valmennuskaksikko Erkka Westerlund - Raimo Summanen teki nuoreen pelaajaan suuren vaikutuksen. Halusin takaisin HIFK:hon. Olin ollut kaksi kuukautta pelaamatta. Osasin sen viimeisen kuukauden odottaa sitä siirtoa. Se oli olympiavuosi ja tavoitteenani oli päästä kisoihin. Eikä olympiajoukkueeseen pääse, jos ei pelaa. HIFK:ssa oli Kekäläinen ja koko ajan olimme yhteydessä. Se oli urani kannalta loistava juttu. Alun perinkin oli ajatus, että takaportti takaisin Eurooppaan on olemassa. Erkka ja Rami oli loistava valmennuskaksikko. Sillä vuodella sain loppuelämän kestävän siteen heihin. Etenkin Summasen kanssa. Rami oli tosi vaativa, tiesi mistä puhui ja mistä naruista pitää vetää. Siinä on yksi mun uran parhaista valmennuskaksikoista. Pääsin mahtavaan joukkueeseen pelaamaan. Timantin kova joukkue. Jäähallin lisäksi Helsingin öiset valot tulivat 90-luvun lopussa tutuiksi HIFK:n pelaajille. Maanantaiaamuisin juostiin aina Pallokenttää ympäri. Siis me nuoret. Siellä oli muutama nuori meitä, joille saattoi Helsingin valot vilkkua sunnuntaisin aika houkuttelevasti. Maanantaiaamuna oltiin kuitenkin takaisin ruodussa tekemässä Summasen kanssa treeniä. Rami opetti meidät tavoille, että treeniä ei missata, oltiin oltu sitten missä tahansa. Se oli kovaa työtä. Se oli itselle paluu Bogdanovin aikaan. Silloin tehtiin töitä töiden päälle. Totta kai silloin voitettiin pelejä paljon ja otteluohjelma oli löysempi. Kyllä siellä yössäkin viihdyttiin ihan tarpeeksi, ei sitä käy kiistäminen, heh! Kova, kovempi, HIFK HIFK:n mestarijoukkue vuodelta 1998 on SM-liigahistorian kovin joukkue. Jos ryhmän kasaisi yhteen nyt, se pelaisi heikentyneessä Liigassa mitaleista. Huikeita pelimiehiä ja persoonia. Peliin lähtiessä ajatus ei ollut se, että voitetaanko. Se oli, että voitetaanko neljällä vai viidellä maalilla. Loistava joukkue. Kaikilla synkkasi jäällä ja jään ulkopuolella. Vieläkin tulee oikein kylmät väreet, kun sitä kautta muistelee. Kimmo Timonen, Brian Rafalski, Jere Karalahti, Kaj Linna, Jani Nikko, Bob Halkidis ja Jarno Kultanen. Huikea puolustus. Tim Thomas maaliin ja Lindforsin Sakke varalla. Se on käsittämätöntä, että tuollainen joukkue on laitettu kasaan. Iso kiitos kuuluu Jarmo Kekäläiselle ja Frank Mobergille, että satsasivat siihen vuoteen.

Oli siinä ketjuissakin leveyttä, huh! Davidson, Jarkko Ruutu, Caloun oli ykkönen. Minä, Kortelainen ja Hurme kakkonen. Kortelainen aivan loistava maalineduspelaaja. Hurme niin aliarvostettu pelaaja Suomessa kuin olla ja voi. Meni vaikka seinän läpi. Oli pienikokoinen, mutta fyysinen ja hyvä luistelemaan. Erinomainen pelisilmä. Kolmosessa oli Laaksonen, Sihvonen, Ruuttu. Mahtava röyhijäketju, joka otti vastustajan ykkösen pois. Kaikki fyysisiä ja todella fiksuja pelaaja. Nelosessa oli Tuomainen, Elomo ja Kalto. Ahosen Olli vaihteli siinä ja sitten tuplattiin siihen välillä mua tai Davidsonia. Tuomainen veti nelosketjussa ja kaveri kuitenkin pelasi MM-kisoissa. Kuvastaa joukkueen tasoa. Kentälliset oli rakennettu niin, että kaikki pystyvät pelaamaan. Pelitempo ja tyyli oli jotakin, mitä ei ole Suomessa nähty paitsi silloin, kun Saku (Koivu) ja kumppanit pelasivat Tepsissä. Lisäksi valmennus piti huolen, että oli sitten hyvä tai huono peli alla, niin entistä enemmän tehtiin töitä. Työnteko ei unohtunut ikinä. Islanders Toisella NHL-kaudellaan Jokinen pelasi Kingsissä 66 ottelua, mutta ei löytänyt joukkueessa omaa rooliaan. Kesällä Kings muutti vanhasta Forumista uuteen Staples Centeriin ja halusi vahvistaa joukkuettaan. Seura hankki Zigmund Palffyn kaltaisia veteraaneja ja päästi nuoret menemään.

NHL Varaus: Los Angeles Kings (1997, 3. kierros)

Edustanut urallaan kymmentä NHL-seuraa

Florida Panthersin kapteeni vuosina 2003-2008

Runkosarjassa 1231 ottelussa tehot 321+429=750

1071 jäähyminuuttia

Vain kuusi pudotuspeliottelua (Calgary keväällä 2009)

Olimme Kreikassa lomalla vaimon kanssa ja tuli soitto, että minut on kaupattu. Tuli aivan puskista, että mitä helvettiä. Ei siinä muu auttanut kuin alkaa valmistautua toiseen kaupunkiin. Ei se sen kummoisempaa ollut. Agentti sanoi, että Islanders nuorentaa joukkuettaan. 'Menet sinne isoon rooliin. Tämä on hyväksi sinulle tämä siirto.' Kausi todella nuoressa Islandersissa oli värikäs. Jokinen haki edelleen omaa paikkaansa liigassa ja ajautui puolustavaan rooliin, vaikka saikin isoja minuutteja. Talousvaikeuksissa rypenyt seura tuli myös NHL:n haltuun ottamaksi kesken kauden. Käänteitä riitti jäällä ja sen ulkopuolella. Siellä oli Butch Goring valmentajana. Rupesin miettiämään, että okei, ei tässä välttämättä tehdä 30 maalia, mutta yritetään pelata molempiin suuntiin. Rooli oli enemmänkin sellainen puolustava sentteri, joka pelaa vastustajan parhaita vastaan. Joukkue oli tosi nuori. Ehkä, jos olisimme saaneet olla pari-kolme vuotta yhdessä, siitä olisi voinut tulla hyvä joukkue. Olihan se katastrofaalinen vuosi. Liiga otti joukkueen haltuun. Lähdin Losista, joka on viimeisen päälle organisaatio, seuraan, jossa ruoatkin laskettiin. Ennen reissua kysyttiin, että syötkö kanaa vai kalaa. Jengi ihmetteli, että mitä helvettiä tämä on? Jos söi kanaa, sai lounaalla yhden kanan rintapalan. Jos kalaa, sai yhden kalafileen. Jos viisitoista jätkää otti kanaa, niin siellä oli sitten viisitoista kanan rintapalaa. Jos joku otti kaksi, niin joku jäi ilman. Reittilennoilla mentiin. Joinain päivinä lähdettiin pelipäivänä sahaamaan Washingtoniin, ettei seuran tarvinnut maksaa hotelleja peliä edeltäväksi yöksi. Pelireissulla jäätiin aina pelipaikkakunnalle yöksi, kun ei ollut charteria. Sen sitten tietää, mikä lopputulos on, kun on 23 jätkää ja kaikki ovat 19-25-vuotiaita. Loppu olikin sitten aina sen illan osalta historiaa! Aina oli vihreä valo lähteä katselemaan paikkoja, kun seuraava päivä oli pelkkä matkustuspäivä. Värikäs vuosi. Itse viihdyin hyvin. Kiva paikka olla. Florida Kesällä Jokinen kaupattiin NHL-historian kenties surkeimmassa kaupassa Floridaan. Islandersin GM Mike Milbury luopui Jokisesta ja Roberto Luongosta saaden kaupassa Mark Parrishin ja Oleg Kvashan. Kauden jälkeen Islandersista ilmoitettiin lähes kaikille, että ensi kaudella ei tarvitse tänne tulla. Että nyt on omistaja löytynyt ja tänne halutaan vanhempia pelaajia. Oli hyvin selvää, että kesällä tulee kauppa. Milbury ilmoitti kaikille homman selvästi. Siirtorajalla oli jo ollut huhuja, että olisin siirtynyt Floridaan. Silloin kauppa ei kuitenkaan vielä mennyt läpi. Kesällä tuli sitten soitto Floridasta. Kysyin, että mitä muuta kaupassa liikkuu. Kun he sanoivat, että Luongo siirtyy myös, olin pudottaa puhelimen. Kysyin, että onko tämä nyt ihan varma? Itse osasin kyllä odottaa kauppaa, mutta Luongolle se oli iso shokki. Minulle kaupan sijaan shokki oli se, kuka oli mukana.

Alku Floridassa oli kankea eivätkä tilannetta helpottaneet seurajohdon sekoilut. He hankkivat sinä kesänä myös Igor Larionovin. Joukkue oli mennyt pudotuspeleihin edellisenä vuonna ja kasassa oli tosi hyvä ydinryhmä: Scott Mellanby, Pavel Bure, Ray Whitney ja Viktor Kozlov. Sitten minä ja Luongo tulimme siihen. Rob Niedermayer oli jo siellä. Aloitimme kauden ketjuilla Larionov-Bure-Niedermayer ja Minä-Kozlov-Whitney. Alku oli todella vaikea. Ensimmäiset kymmenen peliä taisivat tarjota kaksi voittoa. Katastrofialku. Molemmat Murrayt saivat kenkää. Terry ja Bryan. Omistaja vaihtui ja sitten alkoi jätkiä lähteä: Larionov, Whitney, Mellanby, Sillinger, Hedican. Kaikki kokeneimmat pelaajat lähtivät sen kauden aikana. Joukkuetta alettiin rakentaa uudelleen. Valmentajaksi nousi Duane Sutter, joka oli ollut aiemmin roolissa Director Of Player Personnel. Hän oli myöhemmin samassa roolissa Calgaryssä. Duane oli aina varavalmentajana, valmentajana tai ties minä joka paikassa. Olenkin aina kutsunut häntä vararenkaaksi. Spare tire. Aina, kun jotain tapahtuu ja johonkin tarvitaan miestä, niin soittakaa Duane, hah! Pelasin vähän loppukaudesta ja olin katsomossakin. Sutter ei luottanut aluksi Jokiseen. Harva muistaa, että Jokinen on tapellut paljon uransa alkuvaiheessa ja kerännyt NHL:ssä yli tuhat jäähyminuuttia. Mikäli Jokinen pelaa ensi kaudella NHL:ssä, sentteri siirtyy kaikkien aikojen jäähytilaston kärkeen suomalaisten osalta. Olin kerran Duanen kanssa palaverissa ja hän aloitti: 'Olli, tämä on nyt kolmas joukkueesi neljään vuoteen. Luulet, että olet ykkös-, kakkosketjun materiaalia. Sori, että joudun nyt sanomaan suoraan, mutta sinusta ei tule ikinä parempaa kuin kolmosketjun pelaaja. Haluan, että alat tapella ja pelata eri tyylistä peliä. Unohda pisteiden tekeminen. Et tule koskaan tekemään pisteitä tässä liigassa.' Ajattelin, että selvä. Jäähyminuutteja taisi kertyä sitten sinä vuonna yli sata. Aloin tapella ja pelata vähän eri tyylistä peliä eri ajattelutavalla. Tein, mitä hän käski. Olemme nauraneet tuolle palaverille monta kertaa. Duane on sanonut, että aina ei voi olla oikeassa. Se oli opettavaista aikaa. Paiskin paljon hommia, koska olin saanut ikuisen lupauksen leiman. Minusta ajateltiin, että olen niitä kärkivarauksia, joilla ei ole tulevaisuutta. Kyllä se vei eteenpäin. Ei siinä ihmeellisempää ollut. Minun oli tehtävä niin, jotta selviydyin liigassa. Peli oli erilaista siihen aikaan. Kyllä sieltä tanssiparin aina sai, jos halusi. Peter Warrellin kanssa pelasin ja Paul Lausista tehtiin siihen toinen hyökkääjä. Minä, Warrell ja Laus olimme ketjuna, ja kun saimme vaihdon, niin jätkät nyökkäsivät, että nyt mennään. Sitten mentiin! Yleensä jokaisessa joukkueessa oli pari raskassarjalaista ja yksi keskisarjalainen. Minä otin aina sen pienemmän ja annoin isojen poikien ottaa isot pojat. Että ei tämä aina mitään ruusuilla tanssimista ole ollut. Mike Keenan Lopulta Sutterkin sai kenkää ja Mike Keenan palkattiin Panthersin päävalmentajaksi. Keenan lopulta teki Jokisesta pelaajan, josta KalPa-kasvatti muistetaan. Neljän parhaana vuotenaan Jokinen kirjautti 34, 36, 38 ja 39 maalia NHL:n runkosarjassa. Keenan on ehkä eniten vaikuttanut uraani. Mike tuli joukkueen peräsimeen toisena Floridan kautenani parinkymmenen pelin jälkeen. Olin tainnut kerätä yhden pisteen, kun hän tuli. 'Iron' sanoi, että katsotaan, mihin pystyn. Hän ei uskonut scouttien olleen väärässä, kun minut varattiin niin korkealla. Olin yksi hänen henkilökohtaisista projekteistaan. Hän puski minua joka päivä ja antoi pelata. Teki minusta henkisesti kovemman.

Minun piti viiden pelin välein ilmoittaa, mitä aion tehdä seuraavassa viidessä pelissä ja että miten pääsen niihin tavoitteisiin. Tavoitteet piti kirjoittaa lapulle. Kerran muistan, että hän kysyi, montako maalia ja syöttöä aion tehdä viidessä pelissä. Sanoin, että kaksi maalia ja kolme syöttöä. Sitten Keenan kysyi, että miten aion tehdä ne maalit. Sanoin, että lauon välipäivinä tyyliin tuhat kiekkoa. Hän pyysi minut toimistoonsa ja kysyi, että yritänkö nuolla sen persettä. 'Oletko ihan sekaisin', se kysyi. 'Tuhat kiekkoa päivässä? Jos lauot tuhat kiekkoa, niin et pysty nostamaan mailaa seuraavassa pelissä! Lauot 50 ja minä syötän ne joka treenin jälkeen.' Sitten alettiin laukoa 50 kiekkoa. 50 oli aina Ironin numero. Urani oli käänekohdassa. Ajattelin, että jos homma ei nyt toimi, niin lähden takaisin Eurooppaan. Se oli kuitenkin viides kausi NHL:ssä, enkä ollut pystynyt pelaamaan tasolla, jolla halusin. En ehkä nauttinut pelaamisesta tavalla, jolla olisin halunnut. Tuntui välillä, että Keenan oli laittanut kamerat joka paikkaan. Hän seurasi ja tiesi kaikesta kaiken. Toimistossa olin välillä neljä tai viisi kertaa päivässä. Hän piti huolen siitä, etten koskaan voinut tietää, mitä seuraavana päivänä tapahtuu. Keenan ei kaihtanut keinoja kouluttaessaan Jokista. Kerran hävisimme 2-3 New Jerseylle lauantaipelissä. Pelissä tuli yksi huono syöttö vähän kuolleeseen kulmaan luistimiin. Jos kiekko olisi osunut kroppaani, olisin ollut sairaalassa. Scott Stevens tuli sieltä poikittain vastaan. Se olisi vetänyt minut ihan pystyyn. Näin hänet viime sekunnilla ja annoin kiekon mennä ohi. Olisin pystynyt kurottamaan siihen, mutta sen jälkeen olisin ollut sairaalassa. Tein kaksi maalia ja hävisimme. Keenan tuli koppiin ja sanoi, että huomenna on vapaapäivä. Lähdimme kotiin. Puhelimeni soi kolmen aikaan yöllä, ja langan toisessa päässä oli Keenan. Hän sanoi, että tulet huomenna aamulla kahdeksalta hallille. Kysyin, että mitä? Hän kysyi, että pelasinko mielestäni hyvin. Sanoin, että hävisimme, mutta tein pari maalia. 'Ei, ei, sä oot ihan neiti.' Hän kävi sitä tilannetta läpi siinä puhelimessa. Olin, että okei. Selvä. Menin aamulla sitten hallille, ja Keenan pani minut polkemaan tunnin kuntopyörää. Siellä oli sellaiset pyörät, joihin laitettiin avaimet, joihin kunto-ohjelma oli ohjelmoitu valmiiksi. Keenan seisoi vieressä. Pyörässä oli sellaiset 500 wattia. Sitä ei pystynyt edes polkemaan kunnolla. Polkimet eivät liikkuneet mihinkään. Sitten Keenan pyöritti sitä videota siinä, jossa laskin kiekon ohi ja hoki, että katso, mikä neiti olet. Taisi kyllä käyttää sanaa 'pussy', hah! Tunnin verran se sitä kelaili. En ole laskenut sen jälkeen kiekkoja läpi. Meni viesti perille. Mikessa on tosi paljon samaa kuin Summasessa. Se tyyli sopi minulle tosi hyvin. Piti olla henkisesti vahva, että sitä pystyi käydä läpi joka päivä. Jotkut sen kestää, jotkut ei. Otin päivittäisen v*ttuilun, vaatimisen ja napisemisen niin, että huonomminkin voisi olla. Jos valmentaja ei sanoisi sanaakaan, olisin enemmän väärillä vesillä. Parin vuoden ajana olin liigan TOP3-hyökkääjiä jääajassa mitattuna. "Keenanin tyyli ei ole kuulemma vielä Magnitogorskissakaan muuttunut. Mikella on ne neljä ässää, jotka pelaavat niin paljon kuin jaksavat. Sitten on sitä, että kun menee tappamaan 3-5-alivoimaa ja ottamaan omiin aloitusta, niin Mike tulee penkillä taakse ja sanoo, että menet tuonne ja olet siellä koko kaksi minuuttia. Mutta jos häviät aloituksen, niin et pelaa koko pelissä enää. Siinä sitten mennään vähän kaverin sentterille, että anna mä otan tän, heh. Kapteeni Olli Jokisesta tuli lopulta Florida Panthersin kapteeni neljäksi kaudeksi Keenanin aikana. Jokinen saavutti Keenanin lopullisen kunnioituksen iltana, jolloin Florida kohtasi Keenanin edelliskauden seuran Bostonin. Pelasin paljon loukkaantuneena ja vammojen kanssa, joiden kanssa moni ei olisi pelannut. Mike oli ollut Bostonissa edellisenä kautena. Meillä oli legendaarinen George Kingston kakkovalmentajana. Aamujäiden loppuluistelussa ennen Boston-ottelua Kingston oli maalin takana ja nojasi maalin. George luuli, että olin mennyt jo ohi, mutta olin juuri maalin takana, kun hän kääntyi. Hän otti puolesta välistä mailaansa kiinni ja kääntyi maila 90 asteeen kulmassa. Luistelin suoraan mailan tuppiin. Lähti oikea puoli suusta kokonaan irti. 120 tikkiä tuli naamaan, joista sata suun sisälle. Ikenistä lähtivät kaikki limakalvot irti. Kahdeksan hammasta sisään. Ylähampaan puolelta murtuma poskipäähän. Piti olla 4-6 viikkoa sivussa. Olin koko päivän hammaslääkärissä ja illalla oli peli.

Iron sanoi, että tulen suoraan lääkäristä hallille. Menin ja hän kysyi heti, että pystynkö pelaamaan. En pystynyt edes puhumaan! Leuka ei ollut onneksi murtunut. Tulin sinne vartti ennen alkulämpöä molemmat posket baseballin kokoisina. Tohtori Keenan vaan sanoi, että laitetaan sinulle tuollainen leukapleksi. Lääkäri sanoi, että jos ei särje, niin pelaa vaan. Että ei se tuosta huonommaksi voi mennä. Pelasin sen pelin. Hävisimme 1-7 ja tein maalin! En lopulta missannut yhtään peliä. Muutamaa peliä myöhemmin parsittiinkin jo A:ta rintaan. Keväällä 2004 Jokinen oli hilkulla siirtyä finaaleihin lopulta päätyneeseen Calgaryyn. Omistaja kuitenkin käytti veto-oikeutensa ja esti GM:n jo sopineen kaupan. Floridan homma oli vuoristorataa. Valmentajat vaihtuivat, GM:t vaihtuivat, omistajat vaihtuivat. Olin sentään päässyt pelaamaan huippupelaajien kanssa. Olimme Torontossa vuonna 2004 siirtotakarajalla. Työsulku oli tulossa eikä ollut tietoa, yritämmekö pudotuspeleihin vai hajoitetaanko porukka. Keenan oli saanut kenkää ja sitten saivat lähteä kaikki, jotka olivat Keenanin pelaajia. Olin ainoa, joka jäi, koska omistaja ei halunnut kaupata minua. Minun piti mennä Calgaryyn sinä vuonna. Siellä oli Darryl Sutter, joka halusi minut. Tietojeni mukaan kauppa oli jo valmis. GM oli valmis tekemään sen, mutta omistaja ei halunnut. Marcus Nilsson sinne sitten meni. Siirtotakarajan jälkeen, kun menimme Torontossa jäälle, meillä oli pari kenttää uusia jätkiä. Bure lähti, Ozolinsh lähti, Nilsson ja Kozlov lähtivät. Treideistä taidettiin saada vain varausvuoroja takaisin. Muutamia ECHL-kavereita tuli myös mukaan. Se oli kova paikka. Äijää lähti ja ketään ei tullut tilalle. Sen kevään 15-18 peliä olivat urani pisimmät. NHL:n työsulun jälkeen Jokinen pelasi uransa parasta jääkiekkoa. Suomalaistykki lauloi ja Jokinen iski kolmeen vuoteen 111 maalia. Mike Keenan oli palannut Floridaan GM:n roolissa ja sainasi vapaaksi agentiksi tulleen Jokisen. Keenan oli taas takaisin, nyt GM:nä. Siellä tehtiin työsulun jälkeen hyviä hankintoja kesällä. Minulla ei ollut sopimusta. Florida olisi halunnut tehdä sopimuksen ennen työsulkua, mutta en halunnut tehdä, koska ei tiedetty, mitä tapahtuu. Keenan palkkasi Jacques Martinin valmentajaksi Ottawasta. Työsulku loppui, ja Mike teki hankintoja aggressiivisesti. Gary Roberts, Joe Nieuwendyk, Josef Stümpel ja Chris Gratton. Ajattelin, että eihän tässä minulla mitään hätää ole, koska olen Miken miehiä. Oletin saavani pitkän sopimuksen. Kesäjäiden jälkeen huomasin kuitenkin, ettei ole sopimusta eivätkä sopimusneuvottelut etene mihinkään päin. Menin takaisin HIFK:hon ja Doug Sheddenin kanssa treenattiin muutama päivä. Sitten sain sopimuksen. Keenan käski tekemään vuoden pituisen sopimuksen. Säännöt olivat kuulemma muuttuneet, ja voisin olla vapaa agentti vuoden päästä. Hän pyysi minua tulemaan pelaamaan ja katsomaan, mihin suuntaan palkkakatto menee. 'Tehdään jatko kauden aikana tai sitten parhaassa tapauksessa olet vapaa agentti, kun olet 27-vuotias.' Joukkue pelasi hyvin, vaikka jäi taas pudotuspeleistä. Ne pari kautta työsulun jälkeen olivat henkilökohtaisesti parhaitani. Keenan halusi aina menestystä ja tahtoi hankkia kokeneen joukkueen. Sitten tuli Roberto Luongon siirto (Vancouveriin) ja taustalla tapahtui taas jotain, mistä pelaajat eivät tienneet. Sitten Keenan saikin pian kenkää. Martinista tuli GM ja koutsi. Kozlov ja Stümpel Jokisen puheissa toistuu kaksi pelaajaa, kun suomalainen puhuu parhaista ketjukavereistaan. Viktor Kozlov sekä Josef Stümpel. Työsulun jälkeen Stümpel toimitti kiekkoa Jokiselle, joka tulitti hurjia laukausmääriä. Kolmen kauden aikana Jokinen ampui otteluissa yli tuhat kiekkoa maalia kohti.

Pelasin ylivoimaa pakkina kolme vuotta. Martin laittoi minut pakiksi ja sanoi, että olen kaksi minuuttia siellä. Kiekko pelattiin minulle, ja minä ammuin. Gary Roberts oli maskissa. Ei olisi parempaa maskimiestä voinut toivoa. Kerran treenipelissä työsulun jälkeen lauoin neljä kertaa. Pelin jälkeen Roberts tuli koppiin, otti rinnuksistani kiinni ja pauhasi, että älä enää ikinä ammu alas. Älä ikinä ammu polven korkuisia. Ihmettelin, että mitä helvettiä. Gary käski tähtäämään yläkulmiin, kun hän on maskissa. 'Et ammu mihinkään muualle kuin ylös. Jos se osuu minuun, se on minun murhe. Minun tehtäväni on siirtyä.' Pelasin ensimmäistä peliä tuollaisen hyvän jätkän ja konkarin kanssa. Ajattelin, että ammun sellaisia ohjattavia kiekkoja, mutta Gary oli juuri päinvastainen. Stümpel oli samassa kentässä ja Roberts. Välillä oli Nathan Horton ja Roberts. Olin hyvässä asemassa. Ylivoimalla Nieuwendyk oli lankulla ja antoi syöttöä. Hän oli sen luokan pelimies, että pystyi antamaan sen syötön aina. Ei tarvinnut kuin hakea linjat. Stümpel ja Roberts ovat parhaat ketjukaverini ikinä. Siinä oli kaikki, mitä hyvässä kentässä tarvitsee olla. Luulin aina, että Kozlovia parempaa syöttäjää ei löydy, mutta Stümpel oli aivan jäätävä. Puisella Koholla painoi menemään. Kun siihen Kohoon kiekko tuli, niin tiesi, että se tulee takaisin. Garylla oli selvä nyrkkisääntö: 'Älä syötä ennen kuin minulla on tyhjä maali.' Se sanoi aina, että lyö sinisen ja punaisen välistä kulmaan, niin käyn hakemassa sen. Heitimme usein Garyn kulmaan, se kävi hakemasssa ja antoi maalin taakse Stümpelille. Hain vain itselleni vapaan paikan ja kiekko tuli lapaan. Siitä tuli aina paikka tai maali. Olin kolme vuotta Stümpelin kanssa samassa ketjussa. Maalimääriä kun katsoo, niin valehtelematta 70 niistä tuli Stümpelin syötöistä. Kyllä niitä aina muistellaan kesällä, kun se asuu mun naapurissa Floridassa. Taisi se vielä voittaa Slovakian pistepörssin viime vuonna! Lopulta Jokinen pyysi itse siirtoa pois Floridasta. Seuran linjattomuus turhautti suomalaistähden. Oli itselle kova isku, että tein neljän vuoden jatkosopimuksen osin siksi, että Luongo tekee samoin. Sen piti olla kiveen kirjoitettu. Uskoin kuitenkin, että Luongo antaa mahdollisuuden päästä pudotuspeleihin. Sitten lähti kokenut osasto ja Luongo siinä mukana. Ei itsekään enää jaksanut. Se on ainoa kerta, kun olen pyytänyt kauppaa koko vuoden ajan. Kesällä se sitten vihdoin tuli.

Gretzky ja Phoenix Pyydettyään siirtoa Floridasta, Jokinen kaupattiin lopulta Phoenixiin, missä valmentajana toimi Wayne Gretzky. Calgary olisi jälleen halunnut Jokista, mutta Panthersin seurajohto kieltäytyi kauppaamasta Jokista Mike Keenanin valmentamaan seuraan. Uusi paikka, uusi juttu. Gretzky valmentajana. Kuulosti hyvältä, mutta ei se sitten ollutkaan. Omistajalta loppuivat rahat. Kolmas tai neljäs kerta urallani, kun NHL ottaa joukkueen haltuun. Taas oltiin väärässä paikassa väärään aikaan. Harjoitusleiriltä joukkueeseen otettiin kolme tai neljä 18-vuotiasta. He pääsivät joukkueeseen, koska heidän bonukset pystyttiin laskemaan palkkakattoon. Esimerkiksi kahden miljoonan bonus Hart Trophysta, mitä ne ei ensimmäisenä vuonna voita ikinä. Siten Phoenix pääsi palkkalattian päälle. GM Don Maloney otti kauden aikana palaveriin neljä tai viisi koviten palkattua jätkää. Hän sanoi, ettei voi pitää heitä kaikkia. Se tarkoitti sitä, että olisi aika tehdä siirtoja, koska hänellä ei ollut mitään hajua tulevaisuudesta. Maloney sanoi, että pystyy lupaamaan siirron pudotuspelijoukkueeseen. Kaikille heille olisi ottajia sellaisissa joukkueissa, jotka menevät pudotuspeleihin. Nostin käden pystyyn ja sanoin, että voin lähteä. Olin jo siinä vaiheessa kuullut, että Keenan Calgaryssa haluaisi minut sinne. Päädyin sitten siirtotakarajalla Calgaryyn. Vuodesta 2003 asti he olivat aktiivisesti minua sinne halunneet. Millainen valmentaja Wayne Gretzky oli? Uskon, että olisi ollut ehkä hyvä valmentaja kokeneelle joukkueelle. Meillä oli aika nuori joukkue. Paljon opin häneltä kuitenkin. Huima näkemys peliin, mikä saattoi olla valmentajana hänelle myös heikkous. Hän näki pelin niin eri tavalla kuin normaali pelaaja. Hänellä oli vakiolause, kun sait vaikka 3-3-hyökkäyksen, tulit laitaa kiekon kanssa ja ammuit. Tulit vaihtoon, niin 'ysiysi' kysyi, että mitä teit? Sanoin, että aika hyvän laukauksen sain. Hän vastasi, että ei, ei! 'Käännyt siitä ja haet siihen kolmanteen aaltoon. Ei se ensimmäinen pakki, joka sieltä nousee, vaan se toinen. Sinne heität sen lätyn.' Olin siinä itse silleen, että v*ttu, kun mä en näe, heh.

Treenit olivat legendaarisia. Wayne oli aina tehnyt treenit niin, että hän sai itse olla syöttölautana. Jokaisessa treenissä avaus lähti ysiysiltä. En tiedä, pitivätkö pakit siitä niin paljon. Pakki-pakki, siitä ysiysille ja sitten vasta hyökkääjille. Hän rakensi treenit niin, että sai itsekin pelata siinä. Loistava äijä. Hän osti kaikille hallin työntekijöille Breitlingin kellot. Nakkikioskin myyjät ja toista sataa ihmistä ketkä siellä olivat töissä, saivat kaikki kellon. Jäi kyllä mieleen. Piti pelaajista ja huollosta huolta niinkuin olisi ollut itse vielä pelaaja. Vaikea vuosi varmasti Waynelle. Omistajavaihdokset ja muut eikä varmasti ollut niitä pelaajia tarjolla, joita olisi halunnut. Kun Jokinen kaupattiin Phoenixista Calgaryyn, entinen NHL-pelaaja Matthew Barnaby oli kertonut mediaan tarinoita, miten Jokinen oli ollut huono joukkuetoveri NHL:ssä. Joo, olin kuulemma paska jätkä. Minua puolustaneiden Gretzkyn ja entisten pelikaverien kommentteja ei julkaistu. Ehkä jossain Phoenixin paikallislehdessä kerrottiin Gretzkyn sanoneen, että tuollaiset jutut ovat ihan paskaa. En tiedä yhtään, mistä tuollaiset jutut ovat tulleet. Tietysti tässä on monen kanssa tullut vuosien saatossa pelattua. Voi olla, että joku ei ole tykännyt ja hän on sattunut olemaan Barnabyn kaveri. Osalla toimittajista raportointi on sitä luokkaa, että yritetään vaan saada se oma nimi sinne pallille. Ei se nyt Barnabyllakaan ihan putkeen ole mennyt sen jälkeen. On vaimon hakkaamista, rattijuopumusta ja potkuja töistä. Tosi yllätyksenä tuli, että joutui tuollaista lukemaan. Kyllä uudessa joukkueessa pelaaja huomaavat silti nopeasti, etteivät ne jutut pidä paikkaansa. Turhaa riepottelua. Suomen päässä höykytys oli aika julmaa. Case Jere Jokisen suhde kotimaiseen mediaan on ollut ajoittain vaikea. Pelaaja ei koe tulleensa aina kohdelluksi oikein. Jokinen on saanut ajoittain ryöpytystä Suomessa joka suunnasta. Ei se minuun ole vaikuttanut, enemmän vanhempiin ja kavereihin. Heille kova paikka lukea ikäviä juttuja. Jos lähden NHL:ään ja sanon, että tavoite on pelata korkealla tasolla, niin sanotaan, että voi mikä kusipää. Mulla aina ollut kovat tavoitteet ja aina olen sanonut, mitä olen ajatellut. Olen aito. Elän tunteella. Miksi lähteä koskaan hakemaan kakkossijaa? Miksi tavoitteista pitäisi pyydellä anteeksi? Nöyrä pitää aina olla, ja nöyrä olen aina ollut.

Maajoukkue Aikuisten arvokisoissa 109 ottelua

Olympiahopeaa (2006) ja kaksi olympiapronssia (2010 ja 2014)

Kolme MM-hopeaa ja kolme -pronssia

World Cupin hopeaa 2004

Nuorten maailmanmestaruus 1998

Tehot maajoukkueessa 32+29=61

Pikkupojasta asti olen saanut kuulla näitä. Jos tein viisi maalia junnuissa, niin siellä oli vastustajien ja oman jengin vanhemmat heti aukomassa päätä. Sitten, kun tulin tasolle, jossa lehdissä kirjoitetaan peleistä, niin meni ajoittain pisteeseen, että hakemalla haetaan. Jos joukkue ei menestynyt tai päässyt pudotuspeleihin, koko paska vyörytettiin minun päälle. Voi olla sitä, että porukka ei ole päässyt niistä 90-luvun lopun jutuista eroon. Siinä olikin sitten pitkä hiljaisuus kun tuli se Jeren (Karalahden) huumejuttu. Isot otsikot tuli siitä, kun lainasin Jerelle rahaa. Siinä oli vääristeltyä tietoa. Isojen lehtien lööpeissä luki, että olen rahoittajana koko jutussa. Edesvastuutonta kirjoittelua. Päätin, että laitan luukut kiinni. Tämä on varmaan kolmas tai neljäs kerta kahdeksaan vuoteen, kun annan puhelimessa haastattelun. Tietyille toimittajille voi antaa, kun tietää, että asiasta kirjoitetaan oikein. Sitten annetaan juttuja. Yhdet MM-kisat, juuri Jere-jutun aikaan, oli sellaiset, että kävelin vain median ohi. Mun mielestä mua oli kohdeltu väärin, mitä Jeren caseen tuli.

Jokinen on asunut Pohjois-Amerikassa vajaat parikymmentä vuotta. Suomen sijaan Floridasta on tullut koti uran jälkeenkin. 18-19-vuotiaasta olen asunut Pohjois-Amerikassa. Florida on koti, jossa asutaan, kun pelihommat loppuu. Suomi on kiva paikka käydä ja muuta. Amerikassa on se hieno puoli, että jos ajat Porschella ja sinulla menee hyvin, naapurit ovat onnellisia ja ylpeitä puolestasi. Suomessa, jos ruohosi on vähän vihreämpää takapihalla, niin suututaan ja sanotaan, että sulla on keinonurmea. Kun olen koko aikuisiän asunut täällä, niin Pohjois-Amerikassa se elämä on ja oma sekä perhe-elämä on sitoútunut tänne enemmän. Calgary Calgaryssa Jokinen pääsi urallaan ensimmäisen – ja ennen tätä kautta toistaiseksi ainoan kerran – pudotuspeleihin. Lopulta suurin pettymys seuralle oli pelaajien pettänyt itsekuri. Calgary hävisi lopulta Chicagolle ensimmäisellä kierroksella kuudessa ottelussa. Meidän olisi pitänyt voittaa se sarja. Ensin hävisimme jatkoajalla, toisen maalilla. Molemmissa peleissä meillä oli johto kolmanteen erään. Viides peli oli Chicagossa, ja menimme sinne kaksi päivää aiemmin. Myöhemmin kävi ilmi, että siellä oli ollut puoli porukkaa keitolla pari päivää. Kevätaurinko paistaa ja terassit ovat auki, niin oli kova isku kuulla kauden jälkeen, että osalla porukasta oli ollut muut jutut mielessä. Iso pettymys organisaatiolle ja joukkueelle. Usko oli, että mennään pitkälle. Chicago meni lopulta konferenssin finaaliin. Sitten Calgaryssakin vaihtui valmentaja. Keenan sai kenkää ja Brent Sutter tuli. Calgarysta Jokiselle tuli kuitenkin lopulta nopea lähtö, kun seura kauppasi suomalaisen New Yorkiin vain noin vuosi sen jälkeen, kun oli hankkinut Jokisen Phoenixista. Oltiin puoli kautta konferenssin kärkisijoilla. Sitten tuli kauhea tappioputki taas. Dion Phaneuf sanoo aina, miten muistaa yhden päivän, kun juteltiin. Meillä oli varmaan seitsemän jätkää, joilla oli siirron estävä pykälä sopimuksessa. Pelasimme Edmontonia vastaan lauantaina ja teimme ennen peliä Dionin kanssa mailoja. Sanoin Dionille siinä, että nyt tuntuu siltä, että huomenna räsähtää. Nyt tapahtuu jotain. Olimme pelanneet niin paskasti. Sanoin, että katso vaan niin me olemme ne jätkät, jotka täältä lähtevät. Muita ei voinut kaupata. Tiesin, ettei Sutter pelkää tehdä muutoksia ja joukkueessa tarvittiin muutosta. Dion lähti seuraavana päivänä ja minä kaksi päivää sen jälkeen. Siirto ei kuitenkaan mennyt kuten elokuvissa. Sunnuntaina Hakki (Niklas Hagman) ja muut siirtyivät Torontosta, ja Sutter pyysi minut valmentajan koppiin. Hän sanoi, että pelaan Hagmanin ja Curtis Glencrossin kanssa. Matt Stajanista tulisi Jarome Iginlalle sentteri, minä pelaisin Hakin kanssa. Sitten näin TSN-kanavalta televisiosta, että Jokinen on siirretty Rangersiin. Vaihtokaupassa toiseen suuntaan siirtyi Ales Kotalik, jolla oli siirron estävä pykälä Rangersissa. Ne odottivat sitä vielä, mutta siirto oli silti julkaistu. Kukaan ei ollut sanonut minulle mitään, joten painoin hallille seuraavana päivänä, kun meillä oli peli Philadelphiaa vastaan. Siellä olivat GM:t ja valmentajat pyörimässä kopissa uusien pelaajien kanssa. Kukaan ei edelleenkään sanonut minulle mitään. Brent otti sitten minut valmentajan koppiin aamujään jälkeen ja sanoi, että joka puolella kerrotaan kaupastani, josta hänelle ei ole sanottu mitään. Hän sanoi, että pelaan tälle logolle niin kauan kuin minulle toisin sanotaan, pidä se mielessä. Illalla Phillyä vastaan oli tärkeä peli, koska Flames oli pari pinnaa viivan alla. Pelit alkoivat loppua kesken. Kun menin koppiin pelin jälkeen, Darryl Sutter tuli sanomaan, että sinut on treidattu. Ihmeellinen fiilis. Torts Rangersissa Jokinen pelasi John Tortorellan valmentamassa joukkueessa. Tortorella ei kuitenkaan Jokista halunnut, vaan haikaili Calgaryyn kaupassa matkanneen Chris Higginsin perään. Olympialaisten jälkeen olinkin sitten Rangersissa nelosketjussa. 'Tortsi' ei lämmenyt. Meni varmaan joku kymmenen peliä tosi pienillä minuuteilla. Kuitenkin 50 pistettä taisin tehdä silläkin kaudella. Pystyin jotenkin pitämään tehoja yllä. Sitten Chris Drury ja Henrik Lundqvist tulivat puhumaan. He sanoivat joukkueen tarvitsevan minua ja tietävät, etten mene koskaan valmentajan koppiin rutisemaan jääajasta. He pyysivät käymään kysymässä Tortsilta, mitä voisin tehdä paremmin, jotta pääsisin pelaamaan. Sanoin meneväni. Torts oli siellä piirtelemässä kuvioita paperille. Koputin ja kysyin, että onko hänellä minuutti. Kysyin, miten pääsisin pelaamaan enemmän ja sanoin, että koen voivani auttaa joukkuetta. Lisäsin, ettei kukaan ole sanonut minulle asiasta sanaakaan sen jälkeen, kun olen tänne tullut. Mielellään saisi palautteen, jos tekee asioita väärin. Tortsi katsoi minua vähän sillä tavalla, kuin minulla olisi ollut kaksi päätä. 'Ei tässä ole mitään, mitä voit tehdä', se sanoi. 'En tehnyt treidiä, en minä sinua tänne halunnut. Olet kiva jätkä, mutta en ole koskaan tykännyt pelityylistäsi. Halusin pitää Higginsin. Et voi tehdä mitään. Olet nyt siinä ja teet tuon. En halua muuta.' Paiskasin kättä ja kiitin rehellisyydestä, hah! Tortorella kuitenkin hämmästytti monia kauden tärkeimmällä hetkellä. Siinä Jokisen uralta tunnetussa rangaistuslaukauskisassa.

Oltiin tosi ulkona playoffeista, kun oli viisi peliä jäljellä. Philadelphia kuitenkin hävisi ja muutkin välissä olleet. Viimeisessä pelissä henki oli selvä: voittajan kausi jatkuu. Kolmannessa erässä en pelannut vaihdon vaihtoa. Minä, P.A. Parenteau ja Erik Christensen olimme samassa ketjussa. Peli meni rangaistuslaukauksille, ja olimme istuneet siinä noin 45 minuuttia kylmissään. Koko kolmas erä ja jatkoaika. Torts antoi lapun tuomarille, ja odottelimme, että ketä menevät ampumaan. Sitten Torts heitti: Parenteau, Christensen ja Jokinen! Käännyimme kaikki katsomaan, että heittikö se nyt jonkun puujalkavitsin, haha! Sanoimme, että selvä, ei siinä mitään. Torts perusteli myöhemmin medialle, että olimme kaikki hyvillä prosenteilla sillä kaudella rankkareissa. Enpä tiedä. GM ja valmentaja eivät aina välttämättä ole samalla sivulla, ja valmentaja tekee sen viimeisen valinnan kuitenkin, että kuka pelaa. Tuli nähtyä se NHL:n karu puoli, kun GM ja koutsi eivät ole samalla sivulla siitä, millaisia pelaajia mihinkin rooleihin hankitaan. Jos olisin tehnyt maalin, kisa olisi jatkunut. Tuostahan aikani Rangersissa muistetaan. Emme päässeet pudotuspeleihin, kun en tehnyt maalia. Kisahan olisi jatkunut. Sitähän ihmiset eivät muista. Kausi loppui ja sitten olin taas vapaa agentti. Takaisin Calgaryyn Kesällä Jokinen ei kuitenkaan ollut minuuttiakaan vapaa agentti, kun Darryl Sutter soitti Calgarysta jo ennen kuin soittolupa oli virallisesti alkanut. Jokinen palasi lyhyen Rangers-visiitin jälkeen Albertaan. Darryll soitti ja sanoi, ettei minua olisi ikinä pitänyt kaupata. Hän kertoi, että palkkakatossa on tämän verran tilaa, ja saan siirron estävän pykälän. Hän pyysi minua takaisin. 'Meillä jäi juttu kesken.' Ajattelin, että miksei. Se oli varmasti sen kesän vapaiden agenttien ensimmäinen ja nopein sainaus. Alle minuutti ja olimme päässeet sopimukseen. Silloin otin tasan yhden puhelun vastaan ja se oli 20 sekunnin juttu. Ehkä muutama minuutti ennen kuin sai soittaa. Tietynlainen kunnioitus Sutteria kohtaan vaikutti myös. Hänellä oli hyvät perustelut ja suunnitelma jatkoa kohden. Kävimme läpi sen, että miksi he kauppasivat minut pois alun perin. Tykkäsin Brent Sutterista valmentajana tosi paljon. Minulla oli jo edellisellä kaudella hyvä rooli. Brentillä oli tietty luotto pelaamiseeni. Pelasin vastustajan parhaita vastaan. Hän sanoi, että pystyn pelaamaan kymmenen vuotta tätä liigaa, jos muutan pelityylini siihen, että olen vaikea pala vastustajalle. 'Pelaat nolla-nollaa ja heität maalin sinne tänne.' Jos ajattelumaailma on, että olen 30 maalin mies, niin sitten se on vaikeaa. Niitä ei ole tässä liigassa montaa, jotka pystyvät siihen maalimäärään vuodesta toiseen. Alle kymmenen pelaajaa. Hyvä ratkaisu se oli uran kannalta, vaikka pudotuspeleihin ei taaskaan päästy. Pääsin pelaamaan paljon ja joukkueeseen oli aina uskoa. Tuoreimman työsulun jälkeen Jokinen siirtyi vapaana agenttina Winnipegiin, missä päävalmentaja Claude Noel syötiin elävältä. Se oli erilainen kokemus. Se oli ensimmäinen kerta, kun kuulen, että penkillä jätkät sanovat koutsille vastaan. Valmentajan kunnioitus oli nolla. Se oli shokki minulle. Itse olen kasvanut ympäristössä, että valmentaja on se isoin herra. Oli se oikeassa tai väärässä, niin hänen päätöksiään kunnioitetaan. Se oli tosi tosi iso yllätys, miten pelaajat kohtelivat valmentajaa, ja miten valmentaja antoi kohdella itseään. Pari kuukautta, kun sitä touhua katseli, niin mietti, että kylläpä nyt tuli väärä valinta. Etenkin, kun sai itse valita joukkueen. Viime vuonna se sitten muuttui, kun Paul Maurice tuli sinne. Maurice toi ryhdin takaisin ja juuri sen, mitä ne pelaajat tarvitsi. Se on nyt ihan eri joukkue, vaikka ryhmä periaatteessa on sama.

Vielä viime kaudella Jokinen teki Winnipegissä mukavat 18 maalia pienen roolin pelaajaksi. Tällä kaudella Jokinen on edusti kolmea seuraa eikä yltänyt henkilökohtaisesti parhaimpansa. Pelaaja itse on silti enemmän kuin tyytyväinen vuoteensa. Pisteiden valossa on ollut tosi vaikeaa. Pystyin silti nauttimaan vuodesta tosi paljon. Nashvillessa olin alkuun sarjan kärkijoukkueessa ja pääsin lopulta taas kärkijengiin (St. Louis). Erittäin hyvää aikaa tämä on, vaikka tässä ei itse pisteillä juhli. Voittavassa ilmapiirissä ollut tosi hienoa olla. Pelillisesti ymmärrän sen, että kun ikää tulee, niin kaikki eivät aina pääse pelaamaan niin paljon kuin haluavat. Ne ovat pieniä asioita siihen verrattuna, että saa olla tällaisessa joukkueessa, joka uskoo siihen menestykseen. Oma rooli ei ole silloin niin iso. Nyt nauttii vielä enemmän hallille menemisestä ja työnteosta, kun ei ole sellaisia paineita tehdä pisteitä. Joka kerta, kun pääsee jäälle, niin pystyy nimenomaan nauttimaan pelaamisesta. Oma hieroja Jokisen totaalinen elämäntapojen muutos takavuosina on antanut kokeneelle keskushyökkääjälle lisää vuosia. Parantunut urheilullisuus on elinehto vanhemmille pelaajille. Jokinen ei halua jossitella uran jälkeen. Halusin keskittyä enemmän elämän laadun parantamiseen. En halunnut olla se, joka tuolla peliuran jälkeen selittää, että vitsi kun olisi tehnyt sitä ja tätä. Kaikki on laitettu tämän urheilun eteen. Tietysti tämä on kaikkien oma asia ja siksi en ole lehtien palstoilla saarnaamassa ja kertomassa sen enempää omaa tarinaani. Ei ole syytä rehvastella. Isoin juttu minulle on ollut se, että palkkasin oman täyspäiväisen hierojan silloin, kun minut kaupattiin Phoenixiin. Kysyin silloin Floridan hierojalta, paljonko hän tienaa ja haluaisiko hän tehdä hommia yhdelle jätkälle. Hieroja katsoi minua hölmistyneenä ja kysyi, että mitä tarkoitan. Sanoin, että saat diilin niin pitkään kuin pelaan. Hänellä on nyt kymmenes kausi menossa kanssani. Kolme vuotta ehdimme olla Floridassa ennen kuin palkkasin hänet. Yksi huone asunnossa on aina tehty häntä varten. Siellä on hierontapöytä, ultraäänet, laserit, lämpöpakkaukset, kaikki mahdolliset. Joka päivä otetaan hierontaa ja hoitoa ja sitä kautta pystytään maksimoimaan suoritus. Ei tarvitse hallilla odottaa sitä yhtä hierojaa, jolla on 20 muuta jätkää siinä. Hän on kulkenut tässä perheen mukana ja on yksi perheenjäsen. Hän vie lapsia kouluun, tankkaa autoja ynnä muuta. Kerrassaan loistava apu. Ja on hän joukkuekavereitakin hoitanut samalla. Peksiä (Rinne) se hieroi joka päivä Nashvillessa. Hieroi vielä, kun olin Torontossa, mutta kun kauppa tuli St. Louisiin, jouduin sanomaan Peksille, että sori, nyt ei enää pysty, hah! Jori (Lehterä) oli juuri täällä. Pieni panostus taloudellisesti siihen nähden, että saa maksimoitua sen oman suorituksen joka päivä. Urheilijana tavoittelee kuitenkin aina sitä täydellisyyttä. Ei jää yksikään kivi kääntämättä eikä tarvitse selitellä, kun ura loppuu. Kaiken kaikkiaan Jokinen katsoo ilolla uraansa taaksepäin. Mitään pelaaja ei kadu. Pitkä matka. Monesti on kuopassa käyty, ja aina sieltä ollaan noustu. Monesti ihmiset ovat sanoneet, että se on siinä, että tämä jätkä ei enää pelaa. Hyvä matka tämä on ollut, mutta se jatkuu. Yritetään nyt nauttia jokaisesta päivästä. Pitkään on pelattu ja paljon on tavattu huippuvalmentajia. Joka päivä olen oppinut jotakin. Varsinkin viimeiset kymmenen vuotta olen ollut joka päivä korvat höröllään. Tämän lajin suola on, että aina voi oppia. Aina voi ammentaa muilta hyviä neuvoja. En olisi uskonut, että ura jatkuu näin pitkään. En kadu mitään. Virheitä on tehty paljon ja niitä tullaan aina tekemään. Elämässä ja urheilussa. Mutta niistä opitaan ja mennään eteenpäin. Virheistä oppii, jos on oikea asenne.