»Jeg blev bagbundet. Fire mænd piskede mig med kabler. De slog og sparkede mig overalt«.

29-årige Kflom, en af de mere end 400 eritreanere, der ankom til Danmark i september, fortæller lavmælt Berlingske om sine oplevelser som fængslet militærnægter i Eritrea.

Kfloms næseryg blev knust, og på hans ryg har han dybe ar, som angiveligt stammer fra de pisk, han fik. Han vågnede, da en sygepasser forsøgte at standse blodet. På et tidspunkt forlod sygepasseren rummet for at hente forbindinger.

»De havde ikke bundet mig på fødderne, så jeg løb. Faktisk har jeg været på flugt lige siden«.

Efter flugten gennem Nordafrika over Middelhavet fra Libyen sidder Kflom i dag på det nedlagte hospital i Helsingør, der i dag fungerer som midlertidigt asylcenter.

På få måneder er antallet af asylansøgere fra Eritrea steget kraftigt. I januar kom der blot syv eritreanere til Danmark, men over sommeren steg tallet til flere hundrede. Med omkring 1.800 flygtninge indtil videre i år er eritreanere nu den næststørste flygtningegruppe efter asylansøgere fra Syrien. Tilsammen er de to flygtningestrømme hovedårsag til et historisk stort asylpres på Danmark.

Presset fik i august Udlændingestyrelsen til at tage et kontroversielt skridt og sætte sagsbehandlingen af asylsager vedrørende ansøgere fra Eritrea i bero, indtil en såkaldt »fact-finding mission« har undersøgt forholdene i landet.

»I forhold til behandlingen af konkrete sager giver de aktuelle oplysninger anledning til at ændre sagsbehandlingen, idet de nye oplysninger betyder, at der som udgangspunkt ikke meddeles asyl til personer fra Eritrea, før der foreligger nye baggrundsoplysninger,« som Udlændingestyrelsen selv formulerer det i en intern information til medarbejderne i styrelsen 14. august.

Styrelsen skriver i orienteringen, at sagerne fortsat behandles, men at det som udgangspunkt ikke er efter »den hurtige procedure«.

For at undersøge forholdene nærmere har Udlændingestyrelsen i slutningen af august gennemført en mission til nabolandet Ethiopien, mens styrelsen i denne måned tager til Eritrea. Ifølge Eritreas ambassade i Stockholm har man udstedt visum til den danske delegation:

»Vi byder den danske regerings initiativ velkommen,« skriver Yonas Manna Bairu, chargé d’affaires ved ambassaden.

Af sikkerhedshensyn vil Udlændingestyrelsen ikke oplyse, om eller hvornår delegationen har været i Eritrea. Det er uvist, hvornår den endelige rapport vil være klar.

Men det vækker nu fra flere sider dyb undren, at styrelsen overhovedet har fundet behov for at undersøge forholdene i Eritrea nærmere og sætte asylsagerne i bero på samme tid.

Sheila B. Keetharuth, FNs særlige udsending til Eritrea, peger i et interview med Berlingske på, at der allerede er »omfattende informationer« om situationen i Eritrea, som det internationale samfund sætter lid til.

»Uden at kommentere den danske position vil jeg blot påpege, at problemerne i Eritrea er velbeskrevne. Der er tilstrækkeligt med information, og den er indsamlet igennem adskillige år,« siger Sheila B. Keetharuth, der i øvrigt peger på, at adskillige rapporter fra NGO-organisationer dokumenterer problemerne i landet.

Hvordan vurderer du de danske repræsentanters muligheder for at få et grundigt og tilbundsgående indblik i forholdene i Eritrea?

»Jeg ønsker ikke at gå i detaljer med den danske position. Men min pointe er simpel: Hvor fri vil man være i forhold til at undersøge alle de problemer, når selv udenlandske diplomater ikke må forlade Asmara (hovedstaden, red.) uden de nødvendige papirer?«

Er det ikke rimeligt nok at undersøge tingene, hvis man er i tvivl?

»Disse folk har brug for beskyttelse. De har lidt nok. Der er ikke brug for at undersøge mere om, hvorfor de er flygtet. Den viden har vi. Behovet er at tage det op med Eritreas regering og spørge dem: Hvorfor krænker I jeres egne borgeres menneskerettigheder?«

Den danske regering ønsker at undersøge, om asylansøgerne i virkeligheden er fra Eritrea eller ej?

»Der findes mange måder at fastslå, hvem der er hvem, og hvor folk kommer fra. Jeg er menneskerettighedsekspert og ikke ekspert i identifikation af flygtninge. Men det er ikke raketvidenskab at fastslå, om folk er fra Eritrea eller ej. Det er et metodespørgsmål og ikke et spørgsmål om situationen i Eritrea«.I foråret udgav Sheila B. Keetharuth en rapport, som tegner et dystert billede af landet, der er kendt som »Afrikas Nordkorea«.

»Jeg kan nævne massive brud på de fundamentale menneskerettigheder, politisk undertrykkelse, vilkårlige drab, tvungne forsvindinger, isolationsfængslinger på ubestemt tid, vilkårlige anholdelser og tilbageholdelser, tortur, inhumane fængselsvilkår. Eritreanerne flygter fra en værnepligt, hvor man indrulleres, når man er teenager og kommer ud, når man er midt i halvtredserne. Værnepligtige holdes fanget i hæren i næsten et helt liv. Der er mennesker, der har været fængslede siden 1994 for at være militærnægtere,« siger hun.Så du er ikke i tvivl om, at disse mennesker, der nu strømmer ind i Europa fra Eritrea, har behov for beskyttelse?

»De har afgjort behov for beskyttelse,« fastslår Sheila B. Keetharuth.

I Dansk Flygtningehjælp undrer man sig også. Forholdene i Eritrea er så veldokumenterede, at det er åbenlyst, at flygtninge har krav på ophold, vurderer asylchef Eva Singer. Derfor er det svært at legitimere, at Udlændingestyrelsen overhovedet har haft brug for at indhente yderligere oplysninger for at behandle asylsagerne, anfører hun.

»Og det er helt usædvanligt, at danske myndigheder begynder at indhente flere oplysninger, når der foreligger så megen baggrundsinformation, der peger i samme retning, samtidig med at man sætter asylbehandlingen i stå. Jeg kan ikke erindre fortilfælde på, at det er sket før,« siger Eva Singer.

Hun understreger, at såfremt der eksisterer tilstrækkelig med information til at anerkende ophold, må processen ifølge internationale konventioner ikke trækkes i langdrag:

»Det vil også udløse et forvaltningsmæssigt problem, når man ikke afgør sagerne, selv om man faktisk er klar til det.«

Anne Mette Kjær, lektor ved Aarhus Universitet og ekspert i Østafrika, supplerer:

»Forholdene i Eritrea er relativt veldokumenterede. En dansk mission kan nok ikke gøre det meget bedre. Samtidig vil der formentlig være en høj grad af statslig kontrol med delegationen, så man kan sætte spørgsmålstegn ved, hvor reelt et billede af forholdene i landet en dansk delegation vil få.«Claire Beston, Amnesty Internationals ekspert på Eritrea, som arbejder ud fra Nairobi i Kenya, mener, at det er »overraskende«, at Danmark sender en mission til Eritrea.

»Hvad forestiller de sig, at de får at vide? Sådan en mission kræver godkendelse fra Eritreas regering. Chancen for at få et retvisende billede er nul. Sådan en mission kan kun gennemføres på den eritrianske regerings nåde og kontrol, og hvor troværdigt er det?« spørger hun.

Hverken afgående justitstminister Karen Hækkerup (S) eller hendes efterfølger Mette Frederiksen (S) har ønsket at kommentere sagen.

Hos Udlændingestyrelsen understreger kontorchef Jakob Dam Glynstrup, at styrelsen har »et klart sagligt grundlag for fact-finding missionen«, da asylansøgernes konkrete forklaringer gav anledning til tvivl om deres identitet og nationalitet.

»Vores oplysninger peger også på, at en række ansøgere kan være fra andre lande end Eritrea, og yderligere oplysninger er nødvendige for en nærmere afklaring. Formålet med at indhente baggrundsoplysninger er således at sikre, at vi har et korrekt vurderingsgrundlag. Det har vi ikke i forhold til de konkrete tvivlsspørgsmål, og det ville derfor være usagligt at træffe afgørelser på det foreliggende grundlag,« skriver han i en skriftlige udtalelses til Berlingske.

Undersøger beskyttelsesbehovet

»Det er rigtigt, at der er et stort baggrundsmateriale om Eritrea – men efter vores opfattelse ikke i forhold til de aktuelle tvivlsspørgsmål. Vi indhenter derfor yderligere oplysninger fra mange forskellige og uafhængige kilder, bl.a. UNHCR, andre landes myndigheder samt andre eksperter, og så gennemfører vi en dansk mission til Eritrea her i oktober,« tilføjer han.

Den netop aftrådte justitsminister Karen Hækkerup (S) forsøgte at forklare baggrunden for asylstoppet i Jyllands-Posten sidst i september således:

»Vi er nødt til at blive klogere på, hvem asylansøgerne fra Eritrea er, hvorfor de kommer til Danmark, og om de har et reelt beskyttelsesbehov. Har de ikke det, skal de sendes tilbage«.

Men Johanne Schmidt-Nielsen, politisk leder for Enhedslisten, mener, at forholdene i Eritrea allerede er veldokumenterede:

»Derfor får det naturligvis mig til at frygte, at denne her øvelse mere handler om at sende et signal til de her mennesker på flugt. Jeg opfatter det som en måde at trække tiden, og jeg frygter, at det reelt er et forsøg på at undgå, at flygtninge fra Eritrea søger til Danmark.«

Hvis dette var signalet, så nåede det ikke frem til Kflom, der nu sidder i Helsingør.

Hans flugt startede, da han efter 12 års tvungen militærtjeneste udeblev fra orlov. Han blev fængslet og sendt på straffearbejde på en blomsterfarm, hvor der engang imellem kom udenlandsk besøg. Når der kom hvide på besøg på blomsterfarmen, fik fangerne rent tøj og strenge ordrer om ikke at tale med gæsterne:

»Hvis nogen spurgte, skulle vi sige, at vi var almindelige arbejdere. Vi måtte ikke sige, at vi var fanger. Så ville vi blive straffet hårdt. Jeg var bange. Jeg løj af frygt for at blive straffet.«