Efter kronikørens mening »kan [vi] jo også komme alle de kedelige sager om pædofili til livs, såfremt vi beslutter at lovliggøre dette«. Og han fortsætter polemisk: »Slut med at gerningsmændene skal have dårlig samvittighed.«

Det er svært at læse noget sådant uden at undres over, hvordan en cand. jur som KVJ, kan have brugt mindst fem år på et juridisk fakultet uden at forstå forskellen på offerløse handlinger og ægte forbrydelser. Så lad os starte med Adam og Eva, så selv en jurist kan følge med: Når man seksuelt misbruger børn, er det en ægte forbrydelse med et ægte offer, der formodentlig er mærket resten af livet af overgrebet. Når man stjæler varerne i et stormagasin, forbryder man sig imod den private ejendomsret og fratager andre mennesker frugten af deres arbejde.

Disse foragtelige handlinger sammenligner KVJ med besiddelse af og handel med cannabis og viser dermed, at han tilsyneladende ikke ejer et indre moralsk kompas, som kan vejlede ham, når han forholder sig til lovtekster. For det er ikke mere forkert at indtage, handle og transportere cannabisprodukter, end det er at gøre det samme med vodka, cognac og snustobak.

Moral og lovgivning er tit to forskellige ting. Det første handler om, at man ikke må skade andre, det sidste handler om, hvad et tilfældigt flertal kan blive enige om. Engang var det f.eks. ulovligt for sorte mennesker at sidde forrest i bussen i USA, og det var i samme land ulovligt at nyde en flaske rødvin i eget hjem. Begge love var umoralske på samme måde, som nutidens narkotikalovgivning er det.

Der er nemlig i alle tilfælde tale om offerløse handlinger, hvor ingen tvinges til at tåle noget, de ikke frivilligt indlader sig på. Og ja, det kan sagtens være, at vodkadrikkeren og cannabisrygeren tager skade af deres indtag af de pågældende rusmidler, men det forholder sig nu engang sådan, at man som menneske ejer sin egen krop og dermed må udsætte den for alle de tåbeligheder, man lyster.

Har man ikke denne frihed, har man reelt kun en sær pseudofrihed. Der findes et væld af praktiske og økonomiske grunde til at lovliggøre besiddelse og handel med euforiserende stoffer som cannabis. Men når alt kommer til alt betyder disse grunde ganske lidt, når man skal tage stilling til spørgsmålet. For spørgsmålet er grundlæggende af moralsk og ikke af praktisk karakter. Cannabisbesiddelse og -handel opfylder simpelthen ikke kriterierne for at kunne kvalificere sig som en ægte forbrydelse.

Men det kan man desværre aldrig overbevise en lovrobot om. For de forholder sig maskinelt, ureflekteret og autoritetstro til enhver lovtekst - til skade for både folks sundhed, tryghed og sidst men ikke mindst: deres frihed.