Med tilslutningen til den nye europæiske finanspagt er Danmark på vej væk fra den økonomiske teori, der har gennemsyret dansk økonomisk politik gennem de sidste 60 år: Keynesianismen.

Så kontant lyder budskabet fra flere økonomer efter den europæiske finanspagt de seneste dage er blevet forhandlet på plads i Bruxelles. Og som statsminister Helle Thorning-Schmidt (S) har gjort det klart, at Danmark tilslutter sig.

»Det her er simpelthen et farvel til at føre en aktiv og ekspansiv økonomisk politik, når man befinder sig i en økonomisk krise,« lyder det fra Jesper Jespersen, professor i økonomi ved Roskilde Universitet. Han har igennem mange år beskæftiget sig med lige præcis keynesianismen, formuleret af de den engelske økonom John Maynard Keynes i 1930’erne.

Et af hovedelementerne i Keynes’ økonomiske teori er, at det er nødvendigt for stater i krisetider at ’fylde hullet’ i den manglende efterspørgsel, ved at lade staten bruge mere, end der kommer ind i skatteindtægter. Dermed øges det offentlige underskud i en periode, men skadevirkningerne ved en periode med lavkonjunktur dæmpes også, så det forhindres, at eksempelvis arbejdsløsheden stiger drastisk.

’Kickstarter’, ’vækstpakker’ og øgede offentlige investeringer er således alt sammen et udtryk for en keyne-siansk økonomisk tilgang til at bekæmpe de negative følgevirkninger i perioder med økonomisk krise.

Og det er lige præcis denne økonomiske politik, som den nye europæiske finanspagt vil gøre det sværere at gennemføre, siger Jesper Jespersen:

»Den keynesianske økonomiske teori er nu blevet koblet fra. Nu skal man stramme budgetterne, føre en grundlæggende restriktiv politik, og så at sige sætte tæring efter næring,« siger Jesper Jespersen med henvisning til, at finanspagten nu tvinger landene til at have et årligt budgetunderskud på højst tre procent samt et strukturelt underskud på maksimalt 0,5 procent. Ellers idømmes landet automatisk en bøde.

»Det her er en vækstdræber,« lyder det fra Jesper Jespersen.

Den fare ser Niels Kærgård, professor i økonomi ved Københavns Universitet og tidligere overvismand, også.

»Det er i og for sig sundt, at det offentlige har et stort underskud, når der er lavkonjunktur, men omvendt overskud, når der er højkonjunktur. For det betyder, at staten inddrager penge, når det går godt, men sender penge ud, når det går skidt. Og debatten i øjeblikket har en tendens til, at vi er ved at sætte nogle af de automatiske stabilisatorer ud af kraft i og med at man nu snakker om at bremse op i en lavkonjunktur,« siger Niels Kærgård og uddyber: »Det er tanken bag keynesianismen, man er på vej væk fra, og vi risikerer at komme til at føre en økonomisk politik, der er i strid med sund fornuft og med den måde, store dele af verden har bygget sin økonomiske politik.«

På tværs af partiskel

Forhindres Danmark i at føre keynesiansk politik, vil det være et opgør med den helt grundlæggende tankegang, der har præget dansk økonomisk politik i et halvt århundrede, forklarer Jesper Jespersen.

»Selve den keynesianske måde at føre økonomisk politik på har gennemsyret dansk politik siden afslutningen på Anden Verdenskrig. Keynes har sat umiskendelige spor i forståelsen af, hvad man gør, når man løber ind i en kortsigtet økonomisk krise. Nemlig at man her skal føre en ekspansiv økonomisk politik og investere frem for at spare. Den tænkning gennemsyrer al makroøkonomisk tænkning,« siger Jesper Jespersen, som altså nu frygter, at Danmark afskærer sig selv fra de handlemuligheder.

Også Niels Kærgård pointerer, at den keynesianske tankegang ikke blot har været klassisk socialdemokratisk tankegods:

»Der har i virkeligheden ikke været nogen dansk finansminister siden Anden Verdenskrig, som ikke har ført en grundlæggende meget konjunkturregulerende politik. På tværs af partiskel og blokke. Lige siden Venstres Thorkil Kristensen blev finansminister i 1945 har vi haft en slags keynesianere som finansministre.«

Blandt andet var Lars Løkke Rasmussen finansminister, da VK-regeringens i forrige årti skruede flere vækstpakker sammen.

Gang i 90’erne

Et af de oplagte og helt tydelige eksempler på Keynesianismens indflydelse på dansk økonomisk politik er den storstilede reformdagsorden — kaldet ’Gang i 90’erne’ — som socialdemokraterne Poul Nyrup, Svend Auken, Mogens Lykketoft og de radikales Marianne Jelved var hovedarkitekterne bag.

»’Gang i 90’erne’ er eksemplet par excellence. Klassisk keynesiansk politik, bredt anerkendt, meget vellykket, og er efterfølgende blevet anbefalet over hele verden,« siger Jesper Jespersen og forklarer, at initiativerne her blev gennemført i en situation, hvor budgetunderskuddet var over de tre procent, som er den grænse EU’s nye finanspagt tillader.

»Det vil altså i princippet så ikke kunne lade sig gøre efter finanspagten. Man skal forstå nu, at EU-lederne mener, hvad de siger, og tilsyneladende står fast på, at tre procent er tre procent — og det betyder, at du ikke vil kunne tillade dig en kickstart i den situation, men skal spænde livremmen ind,« siger Jesper Jespersen.

Peter Birch Sørensen, tidligere overvismand og i dag professor ved Københavns Universitet, er ikke helt så klar i sin konklusion:

»Den pointe ser jeg da godt, og det er nok rigtigt, at man ikke kunne gennemføre det tilsvarende i dag. Men man kan samtidig sige, at hvis finanspagten havde været gældende dengang, havde vi måske slet ikke bragt os i en situation, hvor underskuddet var blevet så stort, som det var tilfældet.«

Grundlæggende er Peter Birch Sørensen ikke klar til at afskrive John Maynard Keynes’ tanker som følge af finanspagten:

»Den her pagt er jo primært til for at få landene til at efterleve de krav, der har været igennem flere år. Men jeg anerkender, at der kan komme en vanskelig tilpasningsperiode for en hel række lande, hvor deres muligheder for at lempe finanspolitikken vil være meget begrænset,« siger han og uddyber:

»Man har kun råd til at føre ekspansiv keynesiansk politik i en lavkonjunktur, hvis man sørger for at have styr på de offentlige finanser i normale tider. Det vil finanspagten hjælpe til at sikre, så det er for tidligt at erklære Keynes for død.«