Mange grise kræver meget foder. Så når danske landmænd skal mætte de omkring 32 millioner danske svin, så de en dag kan blive til flæskesteg og frikadeller, bruger de proteinrig soja.

Men en ny rapport fra Verdens Skove og den globale miljøorganisation Mighty Earth, som udkommer i dag, viser, at en væsentlig del af den soja, de danske svin spiser, kommer fra områder, hvor store skovområder er ryddet, og hvor lokalbefolkningen udsættes for sundhedsskadelige giftstoffer og fordrives fra deres jord.

»Vi kommer ikke uden om, at dansk landbrug indirekte eller direkte bidrager til den katastrofale udvikling, fordi vi har en enorm svine- og dyreproduktion,« siger Gry Bossen, politisk konsulent i Verdens Skove, som er medforfattere til rapporten.

Rapporten handler om de ødelæggende konsekvenser ved sojadyrkning, og viser at et skovområde i Sydamerika på mere end 23 gange Danmarks areal er blevet ryddet og inddraget til sojamarker.

Danske regeringer gennem tiden har ellers dannet politisk front i EU, når det kommer til at mindske den rydning og ødelæggelse af skovområder, som bl.a. sojaproduktion er årsag til.

I 2015 gik Danmark således som ét af blot fem lande i brechen for, at EU fra 2020 skulle undgå al skovrydning fra landbrugets forsyningskæde i den såkaldte Amsterdam Erklæring. Og senest i marts appellerede Danmark atter til, at EU-Kommissionen fremlægger »en ambitiøs strategi til at bekæmpe importeret skovrydning«.

Men rapporten viser altså nu, at der – stik imod den politiske kurs ­– er et direkte link mellem rydning af skov, krænkelse af de lokale folks rettigheder og den danske landbrugsindustris import af soja.

»Danske politikere har konsekvent sat sig på den høje hest og sagt, at vi må have skovrydning ud af landbrugets forsyningskæder. Og så har vi alligevel selv en massiv import af soja fra belastede områder,« siger Jan Søndergaard, politisk rådgiver i Greenpeace.

I rapporten, som Information har læst, har Verdens Skove og Mighty Earth sporet sojaen fra marker til specifikke havne, hvor internationale landbrugs- og fødevarevirksomheder eksporterer sojaen til resten af verden.

Kortlægningen viser, at langt det meste af den soja, der kommer til Danmark, kommer fra Argentina. Heraf bliver en stor del sejlet ud af de to havne Rosario og San Lorenzo, skriver Verdens Skove i rapporten.

»Og en del af den soja, der kommer gennem netop de havne, har vist sig at være dyrket i problematiske områder, hvor man lige nu rydder katastrofale mængder af skov og fordriver de lokale og oprindelige folk fra deres land,« siger Gry Bossen.

Danmark importerer årligt 1,6 millioner ton soja, som primært bruges til dyrefoder. Danmarks andel udgør fem procent af den samlede europæiske import og optager et areal på størrelse med Sjælland og Falster, skriver Verdens Skove og Danmarks Naturfredningsforening i en tidligere opgørelse.

Ifølge Verdens Skove har man ved hjælp af observationer og følgepapirer fra de skibe, der fragter sojaen, kunnet dokumentere, hvilke havne og producenter sojaen kommer fra.

Og rejsen er lang: Fra Chaco-provinsen i Argentina, hvor sojaen produceres, og hvor der stadig ryddes skov, er der ifølge rapporten en direkte forbindelse til den nærliggende havn Rosario. Via to internationale handelskoncerner, bl.a. Cargill og Bunge, der opererer i havnen, sejles sojaen den lange vej til danske farvande. Verdens Skove anslår, at tæt ved 33 procent af dansk sojaimport har rod i denne rute fra Argentina, hvor den – som resten af Europas import – forårsager afskovning og krænkelse af lokale folks rettigheder.

Netop Cargill og Bunge blev i maj – efter flere klare advarsler – idømt en 200 millioner kroner stor bøde af Brasiliens Institut for Miljø (IBAMA) for at »handle med soja, der ødelægger beskyttede naturområder«.

Men sojaproduktionen har ikke kun en miljømæssig slagside. Ifølge Verdens Skove og Mighty Earth er der også enorme menneskelige konsekvenser forbundet med produktionen.

»En stor del af den soja, der løber gennem særligt Rosario-havnen, har overtrådt lokalbefolkningens rettigheder og tager ringe hensyn til deres sundhed. Der er kommet flere kræfttilfælde og børn med misdannelser, fordi folk oversprøjtes med Glyfosat (bredvirkende ukrudtsmiddel, red.),« siger Gry Bossen.

Samtidig peger hun på, at skovrydningen efterlader lokalbefolkningen uden mulighed for at brødføde sig selv ved hjælp af landbrug eller jagt, som de plejede at gøre i skoven.

»Nu hvor skoven er fældet, bliver de nødt til at flygte fra deres jord,« siger Gry Bossen.

Krav om sporbarhed

Verdens Skove placerer en stor del af ansvaret hos grovvareselskaberne DLG og Danish Agro, som er to af de største sojaimportører i Danmark.

»De har et forklaringsproblem. Det er deres ansvar at sikre, at den soja, de importerer, ikke kommer fra problematiske områder. Det betyder, at de skal kende hele forsyningskæden og tjekke op på det. Ellers er det for nemt at vaske hænder,« siger Gry Bossen.

Ifølge Jan Søndergaard fra Greenpeace hviler der nu en opgave på importørernes skuldre.

»Rapportens konklusioner forekommer ret stærke. Jeg har svært ved at se, at DLG kan påstå, at de ikke har noget af deres soja fra de her problematiske områder i Argentina. Det er nærmest den omvendte bevisbyrde, der nu ligger. De må på baggrund af den her rapport undersøge hele deres forsyningskæde igen for at være sikre på, at de ikke bidrager til nye skovrydninger,« siger han.

DLG oplyser selv på deres hjemmeside, at de står for »cirka halvdelen af Danmarks indkøb af soja. Hovedparten anvendes til svinefoder«.

Jesper Pagh, vicekoncerndirektør i DLG, fortæller til Information, at »langt hovedparten« af virksomhedens sojaimport kommer fra Rosario-havnen i Argentina, og at DLG køber sojaen gennem blandt andre Cargill og Bunge.

Direktøren understreger dog, at DLG har en række bæredygtige indkøbskriterier, som deres leverandører skal underskrive og leve op til, når de leverer soja til selskabet.

Når det er sagt, er han klar over, at der er steder, hvor tingene ikke gøres »helt som de burde«. Og der skal ambitionen selvfølgelig være større, mener han. Men løsningen er ikke at stoppe handlen.

»Det er ikke den måde, man bedst ændrer tingene på. Det gør vi tværtimod ved at vedblive at handle og tage en dialog med leverandørerne, hvor man forsøger at lave en gradvis forbedring,« siger Jesper Pagh og tilføjer, at dansk import er så lille en del af den globale handel, at det er svært at rykke noget.

»Det skal være alle og ikke de enkelte, der begynder at ændre adfærd. Hvis vi skal flytte noget hos leverandørerne kræver det, at vi inden for EU sætter enslydende krav.«

Ifølge EU-regler om sporbarhed skal en virksomhed kende sin forsyningskæde ét skridt frem og ét skridt tilbage.

– Kan I afvise, at jeres soja ikke kommer fra nogle af de problematiske områder i Argentina, som Verdens Skove nævner?

»Nej, jeg kan ikke dokumentere, hvilke marker sojaen kommer fra. Jeg kan vise de erklæringer, vi har fra vores leverandører. Men jeg kan ikke dokumentere, at eksempelvis Bunge og Cargill ikke gør noget, de ikke må,« siger Jesper Pagh.

– Hvad er den økonomiske forskel for DLG, hvis I skulle købe sojacertificeringer, der garanterer mod skovrydning?

»Op til fem-seks kroner i merpris pr. 100 kilo.«

– Det lyder umiddelbart ikke af meget?

»I dag køber vi 100 kilo soja til ca. 250 kroner. Vi kan måske tage to kroner mere for varen, og så er det vores avance. Hvis vi hæver prisen til 255 kroner, så bliver vi som leverandører fravalgt. Så er det fint, vi har købt et certifikat, men så er vi lige vidt i forhold til at gøre sojadyrkningen mere bæredygtig. Så bliver det jo bare et signal uden en reel ændring.«

Selv om Jesper Pagh på baggrund af rapportens oplysninger vil undersøge sagen nærmere, mener han, man skal være varsom med at være sortseer.

»Når jeg har besøgt Argentina, er det bestemt ikke det indtryk, jeg har fået. Og jeg ved godt, at jeg ikke er objektiv, men det er Greenpeace og Verdens Skove heller ikke. Det med bare at lade være med at handle i områderne, det hjælper ikke noget,« siger Jesper Pagh.

Søren Møgelvang Nielsen, kommunikationsdirektør i Danish Agro, kan ikke oplyse til Information, hvem virksomheden køber sojabønnerne af, eller hvor sojaen kommer fra. Ej heller om Cargill og Bunge indgår i forsyningskæden.

Men han pointerer – ligesom DLG – at virksomhedens leverandører bliver pålagt at underskrive forskellige kriterer, såkaldte codes of conduct, som Danish Agro kan tjekke op på.

»Men vi kan desværre ikke selv stå i marken. Så jeg forventer, at de leverer på den del. Der kan dog være brodne kar. Vi vil granske rapporten og tage det alvorligt. De krav, vi har, burde være garanti for, at det, Verdens Skove skriver, ikke sker. I så fald må vi stille spørgsmål og følge yderligere op med vores leverandører,« siger han.

Både Jesper Pagh fra DLG og Søren Møgelvang Nielsen fra Danish Agro pointerer også, at de yderligere forventer, at leverandørerne lever op til Den Europæiske Foderproducent Organisations (FEFAC) retningslinjer for bæredygtig produktion.

Men FEFAC er ikke en garanti mod afskovning, mener Gry Bossen fra Verdens Skove.

»FEFAC er kun guidelines til, hvad en virksomhed bør indskrive i sit eget adfærdskodeks. De anbefalinger lægger op til, at man følger lokal lovgivning, som langt fra altid er nok til at sikre mod afskovning. FEFAC indeholder heller ikke nogen milepæle, man skal følge for at bevise, at man har levet op til retningslinjerne. FEFAC er derfor ikke en garanti for, at man ikke forårsager afskovning eller krænker det oprindelige folks rettigheder,« siger hun og tilføjer, at DLG og Danish Agro bør indføre egne indikatorer og principper.

»Og dem skal de så selv tjekke, at de lever op til,« siger hun.

Morten Damkjær Nielsen, som er chefkonsulent i landbrugets interesseorganisation, Landbrug & Fødevarer, har ikke læst rapporten, men pointerer, at den danske sojaimport »selvfølgelig skal være ansvarlig«.

Med det sagt ser han også et større dilemma, når det kommer til den store sojaproduktion.

»Det er også udviklingslande, der gerne vil eksportere nogle landbrugsprodukter til os. Og det kan være en udviklingsvej, som skaber øget vækst og beskæftigelse‚« siger Morten Damkjær Nielsen.

Information har talt med begge de to amerikanske handelskoncerner Cargill og Bunge, men ingen af dem vil oplyse, hvilke danske selskaber de handler soja med.

Cargill skriver yderligere i en mail i forhold til bøden fra den brasilianske regering, at man har anket afgørelsen.