Hvorfor er det så mange menn som går i forsvarsposisjon med en gang #metoo kommer opp som tema? Du personlig er ikke anklaget for noe, hvorfor har du så stort behov for å beskytte deg?

Jeg hører til stadighet at #metoo-kampanjen blir møtt med kommentarer og holdninger som: «Det er et hylekor.» «Jeg syns det er så overdrevet.» «Ja, det er fælt at noen har opplevd dette, men det er sikkert mange som overdriver også.» «Det er lett å utnytte denne kampanjen.» «Jeg føler at jeg ikke kan gi jenter en klem en gang.»

Kommentarer og holdninger som de jeg nevner over er grunnen til at mange ikke tør å melde fra. De er redde for å ikke bli trodd, at de ikke skal bli hørt, tatt på alvor - eller verst av alt - at folk skal tro at de overdriver. Denne kampanjen handler om ofrene som går og bærer på vonde opplevelser, frykt for å miste jobben, frykten for å ikke bli trodd. Ikke frata de som har blitt utsatt for noe makten over sine egne følelser.

Jeg reagerer på at flere av personene som beklager seg i offentligheten «beklager at ofrene har følt det eller opplevd det sånn». De beklager ikke handlingene sine, de beklager «at noen kan ha følt seg sånn». Hvis du unnskylder deg offentlig så vet du at du har gjort noe som ikke er innafor.

Jeg er så lei av å føle at jeg må forsvare #metoo-kampanjen. Ja - det er helt drøyt å se hvor mange saker som har kommet opp. Både historiene og omfanget er helt groteskt. Nesten helt utrolig. Så mange bransjer har hatt egne opprop for å bekjempe maktmisbruk og dårlig kultur. For det er det kampanjen handler om: Å bekjempe maktmisbruk, elendige holdninger og råtten kultur.

Og ja. Det kan hende at noen «misbruker» denne kampanjen. Det kan være at noen kaster seg på bølgen for å få oppmerksomhet. Men jeg skal love deg at for hver av de personene som gjør det, så er det ti stykker som fortsatt ikke har fortalt sin historie. Det vi ser av #metoo-kampanjen er bare toppen av isfjellet.

Jeg syns det er bra at dritten kommer opp i lyset. Det er det som tydeligvis må til for å skape endring, og det er #metoo-kampanjen er et levende bevis på. Og da må du dessverre tåle å høre det. Igjen og igjen. For jenter opplever det igjen og igjen. Det er først når dårlige handlinger havner i medienes søkelys at det får konsekvenser. Men jeg tror det skal mer til enn alkoholforbud på Arbeiderpartiets arrangementer for å bekjempe seksuell trakassering - for alle de som sitter og mottar varsler har ikke vært i beruset tilstand.

Jeg tror det er vanskelig for en mann å forstå hvordan uønsket seksuell oppmerksomhet oppleves. Jeg skal ikke gjøre noe inngående forsøk på å prøve å få dem til å forstå det heller. Men jeg kan gi et godt tips: Er du i tvil om hvordan ditt budskap - på fylla eller ei - kommer til å bli mottatt, så drit i å sende det. Jeg snakker ikke om «en klem» eller «så fin du var i dag» med et hyggelig smil - du vet hva jeg snakker om. Intensjonen.

Jeg kan forstå at kampanjen kan virke overveldende og kanskje provoserende på mange, men jeg skal love deg at uønsket seksuell oppmerksomhet fra en du ser opp til, en leder, en du respekterer og ønsker å levere en god jobb for er verre enn «overveldende» og mer enn «provoserende».

Jeg vil oppfordre deg til å stille deg bak kampanjen, si ifra når du ser noe, og sympatisere med de som virkelig er ofrene her: De personene som har blitt utsatt for uønsket seksuell oppmerksomhet, seksuell trakassering eller seksuelle overgrep av en maktperson, en leder, en rollemodell, en som kan sette deg i en dårlig posisjon om du sier ifra. For seksuell trakassering på jobben kan ikke sammenlignes med å bli tafset på, sjekket opp eller slengt kommentarer til på byen. Det kan ikke sammenlignes.

Og til slutt en oppfordring til alle dere kvinner (og menn) som har opplevd eller opplever trakassering på jobben - vit at du er verdt så mye mer enn det der. Ingen arbeidsplass er verdt det. Si ifra om det du opplever, og hvis du ikke blir hørt, så fortjener de deg virkelig ikke.​