Sivile som dør av giftgass. Trumps raketter. En terrorist som sprer død og redsel i Stockholm. Behovet for korrekt og utfyllende informasjon og analyse er akutt. Når verden blir farligere øker også behovet for å forstå. Likevel går mange den helt motsatte vei: De er bastant sikre på hva som har skjedd og hvem som står bak. Lenge før det foreligger troverdig informasjon. Slike mennesker finner alltid den sannheten som passer dem best.

Fenomenet er ikke nytt, men omfanget av fastlåst og konspirativ tenkning i sosiale medier har de siste dagene nådd nye høyder. Dødsofrene for giftgassen i småbyen Khan Sheikoun i Idlib-provinsen i Syria, hadde knapt kommet i jorda, før Facebook flommet over av folk som visste beskjed. Det kunne umulig være Assads flyvåpen som hadde sluppet giftgassen. Årsak: Det har Assad ingenting å tjene på.

At diktatoren tidligere har hatt store lagre av giftgass, og at han også seinere har brukt klorgass som militært middel, skapte ingen ettertanke. Det viktige var å renvaske Assad, og legge skylda på andre. Russland har jo sagt at Assads bombefly må ha truffet giftgass som var lagret hos opprørerne. For de troende lyder dette svært troverdig. Det passer inn i den virkelighet som de nye norske Putin- og Russlands-disiplene foretrekker. De utgjør for øvrig en merkelig allianse der bl.a. gamle marxist-leninister og ytre høyre har funnet hverandre i et varmt favntak.

Ennå vet vi ikke hva som skjedde da giftgass ble sluppet ut i landsbyen i Idlib-provinsen. Foreløpige prøver, tatt av tyrkiske patologer og Leger Uten Grenser, tyder på at ofrene døde av nervegass, muligens sarin. Organisasjonen for forbud mot kjemiske våpen (OPCW) og FNs granskingskommisjon for Syria (COI) har innledet undersøkelser av hendelsen. Før Trumps krysserraketter rammet Syria, ba Canadas statsminister Justin Trudeau om at FNs sikkerhetsråd tok initiativ til å finne ut hva som egentlig skjedde. Etter at president Trump argumenterte med raketter, og skrudde opp konfliktnivået i regionen, har sannheten fått dårligere kår. Kanskje får vi aldri vite hva som egentlig hendte. Når stormaktene støter sammen er sann informasjon alltid et tidlig offer. Vi må lete etter troverdige beskrivelser av virkeligheten på steder der stormaktene ikke har kontroll.

Terroraksjonen i Stockholm trigget ferdigsydde forklaringer og beskyldninger i et voldsomt tempo og omfang. Allerede før den 39 år gamle siktede fra Usbekistan var pågrepet, var aktivistene i gang. Bare en time etter lastebilangrepet knyttet stortingsrepresentant Christian Tybring-Gjedde hendelsen til svensk innvandringspolitikk. Han forlangte at Sveriges statsminister Stefan Løfven ba det svenske folket om unnskyldning for innvandringspolitikken. Hallgrim Berg - en gang stortingsrepresentant for Høyre - var på sin side kjapp med å peke ut tidligere stats- og utenriksminister Carl Bildt som prototypen på en som unnskylder terrorister og kriminelle «i eitt og alt».

På det nåværende tidspunkt har det kommet begrenset med konkret informasjon om Stockholms-terroristen. De foreliggende opplysningene tyder på at siktede er en selvradikalisert muslim. Vi vet foreløpig ikke om han er tilknyttet en organisasjon eller handlet på egen hånd. Det er ytterst sparsomt med informasjon om hans bakgrunn og personlighet. Kunnskap om slike forhold er helt nødvendige for å forstå angrepet i Stockholm og forebygge nye terrorforsøk.

Slik innsikt er de skråsikre ikke særlig interessert i. De har et anti-islamsk verdensbilde der det ikke er noen tydelige skiller mellom terrorister og fredelige og lovlydige muslimske borgere. Egentlig er de heller ikke så interessert i terrorens gjerningsmenn. Alt terrorister foretar seg er bare en bekreftelse på hovedteorien om kamp mellom sivilisasjoner. Derimot er det viktig å plassere ansvaret for ugjerningene hos de egentlig skyldige: Unasjonale politikere og media som har åpnet grensene, og som jobber aktivt for å utslette norsk identitet.

Som det heter i en nokså typisk e-post jeg mottok fredag formiddag: «Fordi dere gir dere ikke før en trailer meier ned barnetoget på 17. mai. Eller det blir lagt ned, fordi det er hva vi kan forvente».

Skal terroren fra IS og andre jihadist-grupper bekjempes effektivt, trenger vi solid og uavhengig informasjon, god analytisk evne og alle de redskaper som rettsstaten råder over. Vi trenger rasjonalitet og handlekraft, ikke forspente fiendebilder som tåkelegger veien til gode strategier.

Det finnes ingen mulighet for dialog eller kompromiss med grupper som IS. Deres visjon er klar, slik det f. eks. framgår av bevegelsens eget tidsskrift Dabiq (nr. 12):

«Snart, med Allahs tillatelse, vil det komme en dag der muslimer vil bevege seg over alt som herrefolk, ha ære, bli verdsatt, med hevet hode og verdigheten intakt. Den som som våger å utfordre ham vil bli disiplinert, og enhver hånd som prøver å skade ham, vil bli kuttet av. Så la verden vite at vi lever i en ny tid.»

Det er en «ny tid» vi aldri kan akseptere.