11. september 2017 var fasiten klar for Jonas Gahr Støre: Arbeiderpartiet hadde gjort sitt dårligste valg siden 2001 og sitt svakeste valg i opposisjon siden mellomkrigstiden. For et parti som ser seg selv i en særstilling blant de norske politiske partiene er et valg som gir under 30 % oppslutning i seg selv en katastrofe, men at det skjer etter fire år i opposisjon til en borgerlig regjering som mest inspirerer til likegyldighet er intet mindre enn sensasjonelt.





Det så lenge bra ut for Jonas Gahr Støre. I begynnelsen av 2015, omtrent et halvt år etter at han hadde tatt over som partileder, viste meningsmålinger over 40 % oppslutning for Arbeiderpartiet. Dersom man ser utelukkende på Norstats målinger av partiet så var det kun en gang før valgkampen gikk mot slutten at partiet ble målt til lavere oppslutning enn ved stortingsvalget i 2013!





Det skal samtidig nevnes at valgresultatet i 2013 kom etter åtte år med regjeringsmakt og det var en utbredt oppfatning både i og utenfor partiet om at partiet skulle opp i oppslutning etter 4 år i opposisjon der opinionen hadde levd med høyresidens politikk. Evalueringsjobben etter dette valget blir av samme grunn vanskelig ettersom ingen i Arbeiderpartiet forstår at noen kan stemme noe annet enn Ap!





Så, hva gikk galt denne gangen? Vi skal forsøke å gi et svar fra vårt utgangspunkt som såkalte «lilla» velgere; velgere som ligger på spennet mellom Ap og Høyre og som har stemt på flere partier mellom de to partiene opp gjennom årene.









Den blå regjeringen har levert gode resultater





Til tross for et dramatisk oljeprisfall og en tidvis katastrofal stemning i oljebransjen så har det gått bra økonomisk de siste fire årene. Spesielt at arbeidsledigheten falt jevnt og trutt inn mot valget gjorde det vanskelig for Arbeiderpartiet å kritisere regjeringens økonomiske politikk.



Partiet gikk til valg på 15 milliarder i skatteøkninger





I april gikk Jonas Gahr Støre ut i riksdekkende medier og sa at Ap kom til å øke skattene med 15 milliarder for «de rikeste» dersom de kom til makten. Det var mange av oss i sentrum av norsk politikk som sperret øynene opp da vi forsto at «de rikeste» var oss som tjente over 600,000 kr i året. Middelklassen bærer allerede den desidert tyngste børen i velferdsstaten og det er langt fra sikkert at høyere skatter for folk med utdanning i vanlig lønnsarbeid var det som skulle til for å mobilisere partiets velgere.





Partiet bommet fullstendig med valgkampen





Før sommeren var det opplagt at partiet gikk til valg på historien om at det gikk dårlig med den norske økonomien. I løpet av sommeren, etter hvert som at stadig dårligere meningsmålinger tikket inn, gikk man bort fra den strategien og endret fokus i valgkampen til… Sylvi Listhaug. De siste ukene av valgkampen handlet stort sett om Listhaugs retorikk, noe som førte til en mobilisering av FrPs velgere og liten til ingen gevinst for Ap. Kritikken ble også hul all den tid Listhaug forvalter en innvandringspolitikk Ap har stemt for, noe vi har vært inne på tidligere





Jack of all trades, master of none





Mye av problemet til partiet, noe som er en naturlig konsekvens av at de forsøker å favne bredest mulig, er at de mangler eierskap til enkeltsaker. I denne valgkampen ble de straffet for dette i større grad enn tidligere. Det er to grunner til det:





Partiet har fått større konkurranse om enkeltsaker, noe som stjeler velgere til sakspartier som SV, MDG og Rødt.

Partiet får ikke betalt for styringsdyktighet i samme grad som før når den sittende regjeringen har levert like ansvarlig og traust (lakrispiper og vannscootere til tross) som en vanlig Ap – regjering, med en litt annen profil.



Dette ble spesielt tydelig i år, da partiet ikke fikk betalt for en generelt streng innvandringspolitikk (FrP med Listhaug har monopolisert velgersegmentet som har innvandring som viktigste sak) samtidig som at partiet har mistet velgere til SV, Rødt og MDG som ønsker en betydelig mykere linje. Partiet har undervurdert miljøsaken (noe som har gitt velgere til SV, MDG og Rødt).





Og viktigst: Partiet har fullstendig undervurdert distriktsoppgjøret som tok Senterpartiet til over 10 % på valgdagen og som ga partiet en totalkollaps i de tre nordligste fylkene Nordland, Troms og Finnmark. Partiet gikk tilbake henholdsvis 9.1%, 7.1% og 7.8% i de tre fylkene.





Jonas Gahr Støre





Det er vanskelig å komme utenom lederen av et parti som gjør det såpass svakt i et stortingsvalg som Ap har gjort i 2017. Det må være lov til å spørre om en mann som er født inn i rikdom, oppvokst på vestkanten av Oslo, har studert på eliteuniversitet i Frankrike og som har forretningsforbindelser med Stein Erik Hagen rett og slett har troverdighet som leder for Arbeiderpartiet.





Vi har sett at også Jens Stoltenberg «anklages» for å ha både overklasseforbindelser og utdanning, men i den anledning er det viktig å huske at Stoltenberg tross alt gikk AUF-skolen på lik linje med andre i partiet. Det er en vesensforskjell på å tilbringe store deler av livet i arbeiderbevegelsen og å bli kronet i voksen alder som Jonas Gahr Støre ble. Og den største forskjellen vil han kanskje oppleve på neste valgmøte, når han skal forsvare sin posisjon, uten å egentlig ha en maktpolitisk forankring noe sted i partiet.



