Karlstads kommun utser varje år vardagshjältar. Att uppmuntra och uppmärksamma lokala hjältar är naturligtvis bra. I år har kommunen dock gett utmärkelsen till en fotbollsklubb som garanterar flickor ”en mansfri miljö”. I motiveringen till priset står det att tjejer mellan 9 och 13 år kan komma till klubben, oavsett religiös bakgrund. Man kallar aktiviteten "multikulti”, och påstår att det är en trygg miljö man erbjuder.

Frågan är bara varför inte alla flickor - oavsett religion - skulle kunna vistas i sammanhang där män förekommer. Att träningsmiljön är trygg borde vara självklart. Men varför skulle ”trygg miljö” vara synonymt med mansfri miljö?

Som barn och tonåring spelade jag fotboll, vilket många tjejer med rötter i Mellanöstern gjorde och gör. Mina två tränare var pappor till tjejer i laget. Det var inga konstigheter för 20 år sedan. Varför skulle flickor plötsligt behöva ”mansfritt” i dag? Det är extremt få konservativa som hävdar det.

En av dem är en miljöpartistisk politiker, Shakhlo Altieva, i Botkyrka kommun. Tidigare i år la hon förslag om utökade kvinnotider – utan manliga besökare och manlig personal – i simhallen. MP-politikern skrev att flickor mognar tidigt i dag och att de från 9 års ålder börjar ”känna sig obekväma” med att bada bland pojkar och män.

Sanningen är att barn som får vara barn inte alls känner sig obekväma i simhallen, de koncentrerar sig på att plaska runt och ha roligt. Miljöpartister brukar vanligtvis kräva genuspedagogik för att barn ska slippa könsroller, men i Botkyrka får flickor tidigt lära sig att hålla sig undan pojkar. Det är så kulturrelativism fungerar: för vissa barn sätts andra regler. Altievas skrivelse borde ha hamnat i papperskorgen illa kvickt, men kommunen gav i stället grönt ljus till att utreda möjligheten till fler mansfria tider i simhallen.

Så varför omfamnas idén om könsseparation? I Karlstad argumenterar lokalpolitikern Björn Samuelsson (S) för separationsidén, och han försvarar utmärkelsen till fotbollsklubben som garanterar mansfritt. Han skriver att "inga av dessa tjejer”, det vill säga tjejer från invandrartäta områden, hade varit med på fotbollen om de hade haft manliga tränare (Värmlands Folkblad, 13/12). ”Ibland blir jag bara så trött”, avslutar lokalpolitikern märkbart irriterad på kritikerna.

Enligt Samuelsson är mansfritt det enda sättet för flickorna att kunna delta. Men det är att ta den lätta vägen och vända flickorna ryggen. Det är också ett svek mot de många föräldrar som skulle vilja kunna hänvisa till samhällets regler för att få slut på landsmännens synpunkter på döttrarnas uppfostran. Bakåtsträvarna jublar däremot. Kommunpolitikerna skickar ju en tydlig signal om att jämställdhet inte behöver gälla alla barn.

Om flickor i Karlstad inte får spela fotboll med en manlig tränare, varför ställs inte frågan "varför"? Om flickor i Botkyrka inte badar i simhallen när det finns män där, varför gör vi då inget åt de bakomliggande orsakerna?

Vilket självbedrägeri att tro sig hjälpa utsatta flickor när man uppmuntrar just den kultur som håller dem fångna.

Läs också:

Vi feminister borde hylla Paradise hotel

Följ Expressen ledare på Facebook för tips om fler ledare