Europavänner jublade medan EU-skeptikerna hade skäl att se lätt förtvivlade ut. När EU-kommissionens ordförande Jean-Claude Juncker i dag höll sitt linjetal inför Europaparlamentet, så hette det ”State of the Union” för att låna lite av strålglansen från amerikanska presidentämbetet.

Inte på ett decennium har EU:s högsta chef hållit ett så självsäkert och offensivt tal. Nu är det dags för EU att åter bli djärvt och expansivt.

Starka tillväxtsiffror

EU:s tillväxtsiffror är sedan två år tillbaka starkare än USA:s. Arbetslösheten är den lägsta på nio år. Junckers kärnbudskap är att Europatanken fungerar, eurozonen står stark och inför globaliseringens utmaningar måste EU:s 27 medlemsländer bli än mer sammansvetsade.

Med detta som inteckning vill EU ha mer makt över medlemsländerna. Stärkt gemensamt försvar och flera gemensamma EU-myndigheter var några av hans förslag.

4.000 cyberattacker förra året mot EU:s medlemsländer visar att datasäkerheten är undermålig och därför behöver EU en egen IT-myndighet, sa till exempel Juncker. Han föreslog också en gemensam myndighet för arbetsmarknadsfrågor eftersom EU nu vill påverka medlemsländernas minimilöner och säkra ”rättvisa” regler på arbetsmarknaderna.

Juncker hade i förväg förankrat talet hos flera av EU:s mäktigaste ledare som Tysklands förbundskansler Angela Merkel och Frankrikes nyvalde president Emanuel Macron, som själv på senare tid lanserat en rad nya förslag för att stärka EU, bland annat ett eget parlament bara för eurozonens länder.

Turkiet längre bort från Europa

Juncker talade om solsken och vind i seglen och det är otvetydigt så att EU-projektet fyllts av nytt självförtroende nu när de besvärliga britterna är på väg ut och Frankrike åter styrs av en övertygad europé.

Juncker gav sitt stöd till Angela Markels utspel i den tyska valrörelsen att Turkiets medlemsskap inte är aktuellt ”inför överskådlig framtid”. Han uppmanade Turkiets president Erdogan att sluta kalla EU:s stats- och regeringschefer för ”nazister och fascister” och att frige journalisterna i turkiska fängelser.

Det är Turkiet som tar allt längre steg bort från Europa sa han, ett Turkiet som han paradoxalt nog också hyllade eftersom de minskat strömmarna av illegala migranter över Medelhavet.

LÄS MER: Juncker stänger dörren mot Turkiet

Uppmanas sluta sälja ut strategiska egendomar till Kina

Redan imorgon kommer EU-kommisionen att lägga ett lagförslag där alla medlemsländer uppmanas sluta sälja ut egendomar av ”strategiskt intresse” som energianläggningar, hamnar och telekombolag till utländska intressenter, läs Kina.

Bara det senaste året har Kinas investeringar i Europa ökat med 75 procent. Tyskland, Frankrike och Italien har efterlyst tuffare regler och vill kunna hämta stöd hos EU-kommissionen för att kunna säga nej.

Det anses till exempel olämpligt att Kina köper telekombolag där de skulle kunna avlyssna mobiltrafiken eller köpa kärnkraftsverk vilket redan skett i Storbritannien. Kina har också köpt hamnar i Grekland och statsobligationer i bland annat Spanien, den totala omfattningen av kinesiskt ägande i Europa är det ingen som har.

Kina har redan skaffat sig mäktiga ägarintressen i Afrika och på jakt efter nya marknader har kinesiska folkkongressen slagit fast att man vill blåsa liv i nygamla handelsvägar och stärka sin roll i Europa.

Sverige saknar lagligt stöd att förhindra utförsäljningar

Enligt nättidningen Politico EU, som läst lagutkastet, skulle då till exempel Sveriges regering tvinga förklara sig inför EU-kommissionen varför man till inte stoppade utförsäljningen av hamnen i Fårösund till en kinesisk affärsmän, som skedde i april i år.

Idag saknar Sveriges regering stöd i svensk lag att förhindra en utförsäljning av t.ex. ett energibolag eller hamn som ägs kommunalt. Det blev regeringen varse när Karlshamns kommun sa ja till att vara en utskeppningshamn för rör som ryska Gazprom vill förvara där medan den ryska gasledningen byggs i Östersjön.

Regeringen protesterade av säkerhetspolitiska skäl men Karlshamn valde att säga ja för att få nya arbetstillfällen. Men handelsminister Ann Linde är kritisk till EU-kommissionens offensiv och anser att det skulle vara ett protektionistisk handling att stoppa investeringar från länder utanför EU.

Vill att fler personer som tar sig illegalt till Europa skickas tillbaka

Trots att Juncker försäkrade att EU inte är någon ointaglig fästning så konstaterade han att bara 36 procent av de afrikaner som illegalt tar sig till Europa skickas tillbaka, en siffra som måste öka.

Deras illegala flykt till Europa gör det svårare för EU att skydda dem som tar sig hit med lagliga asylskäl, påpekade han. Istället ska EU fördjupa sitt samarbete med afrikanska länder så att arbetskraftsinvandring kan ske lagligt och reglerat.

Det är inte bara Sverige som kommer att ha invändningar mot flera av Junckers huvudförslag.

Upprepar tidigare misstag

Med sitt tal tycks Juncker upprepa samma misstag som EU gjort så många gånger förut – att inte vilja dra politiska slutsatser av det faktum att allt färre EU-medborgare röstar i valet till till EU-parlamentet, att EU-kritiska populister får allt större inflytande i medlemsländerna och det sensationella att ett medlemsland valt att lämna EU.

Han hyllade samtliga EUs institutioner för att med strikta budgetkrav och generösa investeringsprogram fått fart på ekonomin i samtliga EU-länder men gav knappt något erkännande åt de uppoffringar som länderna själva gjort.

Han föreslog större insyn i de handelsavtal EU förbereder men utöver det saknade talet det emotsedda förslaget om hur EU ska bli mer demokratiskt förankrat för att därmed öka unionens legitimitet.

”Smärtsam kärlet till EU”

Jean-Claude Juncker höll mot slutet ett djupt personligt tal om sin ”smärtsamma kärlek” och tilltro till EU och överraskade alla med att föreslå att man ska avskaffa ordförandeskapet för EU-rådet, det vill säga rådet för EU:s medlemsländer för att istället göra EU-kommissionens ordförande, det vill säga det ämbete Juncker har, till ensam ordförande för EU.

Det skulle göra EU till en tydligare ledare i världspolitiken. ”If I want to talk to Europe, who do I call?” som USA:s förre utrikesminister Henry Kissinger en gång frågade. Men det skulle också kunna öka kommissionens och tjänstemännens makt i Bryssel på bekostnad av medlemsländernas inflytande .

Frågan är om han hade förankrat just det utspelet hos sina vänner Emanuel Macron och Angela Merkel ?