Nazistiska Nordiska motståndsrörelsen (NMR) har ansökt om att få demonstrera i Göteborg, med samling i närheten av Bokmässan, den 30:e september. Därför höjs nu röster, precis som när nazisterna sökte sig till politikerveckan i Almedalen, för att på olika sätt hindra extremisterna. Men polisens uppgift är att vara strikt åsiktsneutral. Demokratin ger även grupper med horribla åsikter friheten att demonstrera.

Historikern Heléne Lööw ifrågasätter hur nazister ges demonstrationstillstånd i dag, och frågar sig varför NMR i fjol fick tillstånd att manifestera i Kungsträdgården - i närheten av Stockholms stora synagoga (17/8). Csaba Bene Perlenberg, fristående kolumnist på GT:s ledarsida, är även han inne på att polisen borde kunna leda bort nazisterna. Han menar att det inte finns något som säger att polisen måste bevilja NMR tillstånd att genomföra sin kommande manifestation på Götaplatsen, det vill säga i centrala Göteborg. "Den kan lika gärna hållas på en potatisåker på Hisingen", skriver Bene Perlenberg (9/8).

Per Wirtén går på Expressens kultursida så långt som att påstå att staten och polisen "i praktiken legitimerar, och även uppmuntrar, det politiska våldet" när nazister beviljas demonstrationstillstånd (16/8). Han skriver att polisen "skyddar en politisk våldsrörelse med näbbar och klor". Wirtén frågar sig om "staten förlorat omdömet?"

Själv undrar jag om en del debattörer gjort det. Hur kan man sätta likhetstecken mellan att respektera demonstrationsrätten och att "uppmuntra" våld? Tidigare i somras uttryckte till och med självaste utrikesminister Margot Wallström en oförståelse för att polisen beviljar demonstrationstillstånd: "Jag förstår inte varför vi skulle tillåta nazister, med en sådan människosyn" (DN, 28/6).

Per Wirtén frågar sig om staten och polisen har förlorat omdömet. Själv undrar jag om en del debattörer gjort det.

För att förstå dagens demonstrationsrätt behöver vi förstå tanken och syftet med den. För 100 år sedan var det kommunister och socialdemokrater som hindrades, av en konservativ polismakt, att demonstrera. Svensk arbetarrörelse, med bland andra August Palm och Hjalmar Branting, kämpade av förklarliga skäl emot det. Efter det andra världskriget ändrades lagen så att polisen inte skulle kunna hindra oliktänkande. Oavsett vem som har makten, och vad än polisen tycker, ska man få göra sin röst hörd.

Hur lockande det än är med "demonstrationsrätt light", alltså att hänvisa nazister till en ödslig potatisåker, leder det också fel. Som Thomas Bull, justitieråd på Högsta förvaltningsdomstolen, förklarar i en intervju i Dagens Nyheter är huvudregeln att man ska få demonstrera där man vill demonstrera. "Polisen kan inte fatta beslut om en annan plats för att man ogillar budskapet", betonar han (16/8).

Polisen ska helt enkelt inte göra en politisk bedömning. Den polismyndighet som gör det hamnar på ett sluttande plan, där snart fler grupperingar hindras och nya tider och riksdagsmajoriteter inte nödvändigtvis står för "bra" åsikter.

Så nej, polisen "skyddar" inte nazisterna. Svensk polis skyddar demokratin och det ska vi vara oerhört glada över.