Landsbygden är faktiskt inget annat än en enda stor skräpyta med några träd. Där bara galningar och suputer kommer att bo om trettio år, eftersom allt som är av värde händer i storstäderna.

Det är inte vem som helst som uttalar denna dödsdom. Den hyllade ekonomidoktorn och managementgurun Kjell A. Nordström, som för övrigt utsetts till en av Sveriges tio sexigaste makthavare, är den som står för domedagsbeskrivningen. Veckans Affärer berättar om hans framträdande på Nordic Business Forum i Stockholm.

Han beskriver en framtid där nationerna upplösts och det enda som kvarstår är en global tävling mellan städer, regioner, samhällsfunktioner och medborgare som alla drivs som konkurrerande företag. "Alla är vi kapitalister nu, vår tids arena för värdeskapande är ett urbant cocktailparty" skriver han själv i sin senaste bok "Urban express". Inte särskilt förvånande från en skribent med titlar som "Funky Business" och "Karaoke capitalism – management for mankind" i bagaget.

Kjell A. Nordström står själv för en betydande ekonomisk aktivitet. För att lyssna på en av hans föreläsningar får man lätta på plånboken till ett värde av 9500 kronor. Men då får man också visioner med körsbär på toppen.

Han siar om en jord där 80 procent av befolkningen inom 30 år har koncentrerats till 600 superstäder. Konflikterna är helt försvunna när alla tvingats inse urbaniseringens välsignelse. Alla kommer att fly från landsbygden, alla utom förlorarna, de som inte har förstått att urbaniseringen är en naturlag och att det är lönlöst att göra motstånd. På landsbygden blir bara alkoholisterna, knäppgökarna – och möjligen några barn – kvar.

Nu råkar han förstås ha fel. Befolkningskurvan på landet har varit stabil i snart fyrtio år – storstäderna växer inte på landsbygdens bekostnad. Att då skissa en så nedlåtande och grov karikatyr av framtidens landsbygd speglar ett människoförakt av värsta sort. Ett förakt som också bygger rädsla – ingen vill ju tillhöra förlorarna.

Just så bygger man in katastrofen i ett samhälle. När man väljer att förbise att staden helt och hållet är en produkt av resurser hämtade från landsbygden. När man tar för givet att landsbygden i all framtid kan försörja staden med mat, ren luft, vatten, energi, bränsle, byggmaterial, kläder. När man ignorerar att det är naturen som upprätthåller livet på jorden och renar en smutsig civilisation. När man råkar glömma att den globala ekonomiska tillväxten, som hyllas i alla tonarter, inte skulle finnas utan en fungerande landsbygd.

När man fullständigt skiter i hur människor själva vill leva sina liv.

Drömmen om en likriktad och superurbaniserad värld är inte bara naiv och historielös. Det är också en djupt odemokratisk vision av ett totalitärt samhälle som skulle få Orwell att blekna.

Själv skulle Kjell A. Nordström förmodligen leva gott i frånvaron av politisk debatt och ideologisk diskussion, där idén om det goda samhället varken är lönsam eller trendig och där ordet "solidaritet" har strukits ur den officiella ordlistan. Där landsbygden kallas "skräpyta" och alla är rättrogna medborgare och konsumister i stadens olika skikt av ekonomiskt slaveri – en meningslös fars av konsumtion och produktion där social och kulturell utveckling avfärdas som nonsens.

Så klart applåderas och stöttas han av de kapitalstarka megafoner som inget hellre ser än att världen transformeras till en primitiv ekonomisk vildmark – där de starkas rätt råder och de svaga får skylla sig själva som går under. Så klart provocerar han för att själv hamna i rampljuset och skapa feta rubriker.

Ändå ligger det något i det han säger. Han seglar framgångsrikt på några av de mest oroväckande globala strömningarna och paddlar gärna på lite extra. Och det är skrämmande att män som Kjell A. Nordström – med toppolitikernas styrelserum, skyhöga arvoden och förstaklassbiljetter på flyget som referensramar – på ett så kraftfullt sätt kan slå an tonen i samhällsdebatten.

Man kan avfärda honom som en opportunistisk framtidsspanare. Man kan jämföra med 60-talets framtidsvisioner av 90-talets städer – rörande teckningar av flygande bilar och medborgare som transporteras i plexiglasrör. Man kan jämföra med tanken att maskiner skulle befria mänskligheten från arbete, vilket visade sig vara världshistoriens största skämt. Man kan jämföra med många andra idéer som fallit platt till marken.

Fast det ligger något i det han säger. Eftersom ekonomi och urbanisering numera betraktas och behandlas som naturkrafter. Eftersom politiker rycker på axlarna och säger att pengarna inte räcker till sjukvård, skola, omsorg, kultur eller för den delen glesbygden. Eftersom pengar till storstäder kallas "investering" och pengar till landsbygden kallas "bidrag". Eftersom makthavare hävdar att folk flyttar av fri vilja. Att det finns så mycket i städer och så lite på landet.

Att i stort sett inget kan göras.

Det finns ett oerhört människoförakt inbyggt i den här framtidsvisionen. Och jag kommer att tänka på författaren och fritänkaren David Jonstad, som nyligen höll en föreläsning på en folkhögskola utanför Kramfors. Och den var förresten alldeles gratis.

Även hans berättelse handlade om trender i samhället, om de stora globala strömningarna – men utifrån helt andra perspektiv och med helt andra konsekvenser. Han var varken föraktfull eller raljerande när han förklarade varför jorden vi står på, och förmågan att bruka den, kommer att vara långt viktigare än pengar i framtiden. När det gränslösa tillväxtsamhället, framdrivet av just den kannibalekonomi som Nordström vurmar för, har kollapsat under sin egen tyngd.

Nä. Jag ska nog ta och renovera min jordkällare ändå. Där kan till och med Kjell A. Nordström få förvara sin sista flaska champagne när det stora cocktailpartyt är över.

* * *

Läs mer kultur och följ kulturredaktör Katarina Östholm på facebook

Läs mer: David Jonstad om undergång och hopp och om att vara den förändring man vill se

Fler krönikor: Den gröna bluffen - om miljöbilar och andra lögner

Landsbygdsutveckling: Landsbygden är ett demokratiskt haveri

Debatt: Den som lever i Stockholm kanske inte är bäst lämpad att ta beslut om glesbygd

Krönika: Här är listan som kan rädda landsbygden

Landsbygdsromantik? Nej, nu är det Dags att sluta med storstadsromantiken