För drygt en månad sedan gick det att läsa om Khaled Medhat Atta, 39, som trots att han hade ett välbetalt jobb på Volvo i Eskilstuna och bott i Sverige i åtta år skulle utvisas ur landet. Anledningen? En tidigare arbetsgivare – flera år tillbaka i tiden – hade helt enkelt missat att betala in sjukförsäkring och tjänstepension. I en tid som vår, med växande politikerförakt, är det värt att fundera på varför den här sortens historier utgör ett problem.

Förtroende är politikens kanske viktigaste resurs. Förtroende sitter inte i hjärnan utan i ryggmärgen: det går inte att skapa eller motarbeta genom rationella politiska argument. Antingen så finns det, eller så finns det inte.

Det som är så fascinerande med politisk legitimitet är att den i normala fall finns lite överallt, liksom i luften vi andas. Till och med hårdnackade vänsterextremister litar på att brandkåren kommer vid en riktig krissituation: samhället må vara långt ifrån perfekt, men det styrs fortfarande av grundläggande rationella och goda principer. Det är inte galenskapen som råder.

Tyvärr håller stora delar av denna tilltro till samhället sakta men säkert på att urholkas. Det sociala kontraktet har länge knakat i fogarna, och varje nedlagd vårdcentral och utflyttad fabrik blir till en liten rispa i folktron att systemet, trots att det knappast är perfekt, ändå har allas bästa för ögonen.

Att vända denna utveckling är inte enkelt. Så länge folk upplever att saker blir sämre, så länge tidningarna skriver om brottsoffer som blir tillsagda av polisen att vänta i månader på grund av resursbrist, kommer förtroendet fortsätta urholkas. I många fall är det enda realistiska att skjuta till mer resurser: lättare sagt än gjort, med andra ord.

Det finns dock ett sätt att stävja förtroendetappet som inte behöver kosta särskilt mycket pengar. Legitimitet handlar inte bara om bröd- och smörfrågor, utan också i någon mån om tron på att vi lever i ett system som i grunden är rationellt.

När det går att läsa i media att Sverige är i färd med att utvisa högutbildade människor, som har jobb och är rotade i samhället, på grund av rena teknikaliteter, samtidigt som vissa nyanlända begår grova sexualbrott och inte utvisas, har de styrande politikerna ett mycket större problem på halsen än kronor och ören.

För att folk ska vara beredda att lyssna på politiker som avkräver dem uppoffringar, måste de först kunna lita på att samhället styrs utifrån principer som är rationella och inte uppenbart moraliskt förkastliga. Kan de inte det så blir resultatet apati, förakt eller öppet hat mot överheten.

Mitt råd? Behandla inte kvällspressens avslöjanden om upprörande och ologiska beslut från, säg, Försäkringskassan eller Migrationsverket som irriterande småsaker, som problem som hör hemma på presstalesmannens bord. Det är de inte. De är i själva verket allvarliga hot mot den egna legitimiteten, och de kräver därför raska tag.

De socialdemokrater som följer valutgångarna för partikamraterna i resten av Europa bör nog ta sig en extra funderare på vad som kan hända den som låter denna sorts röta sätta sig.

Till och med hårdnackade vänsterextremister litar på att brandkåren kommer vid en riktig krissituation.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.