Göteborg Stora hyresrätter är svårfunna i Göteborg. Därför bor Abdir Isaak, hans fru Seinab och deras nio barn i en tvåa sedan mer än fem år.

Hur är det att leva på det viset?

– Det går inte att beskriva. Vi är elva personer på en toalett varje morgon. Ska barnen duscha får de turas om att göra det efter skolan. Du kan själv föreställa dig. Lägenheten är också väldigt sliten.

Hur löser ni det praktiskt med mat och sömn?

– Vi har ett litet kök som är för trångt för oss, så alla kan inte äta där. De mindre barnen äter i köket, de större får ta med sig maten och äta i de andra rummen. Vi sover sex personer i det större rummet och fem i det mindre.

Hur gör era barn om de vill ta med kompisar hem?

– Det gör de inte, det är omöjligt. Vi själva tar inte heller ofta hem vänner eller släkt. I sådana fall bara en kort stund. Vi försöker ses ute i stället, men det är svårt när det är vinter eller regnar.

Skolarbetet för barnen, hur fungerar det?

– Det är väldigt svårt för dem att göra läxorna hemma. Ofta kan det vara två som vill leka i soffan samtidigt som tre försöker göra läxor och tre vill se på tv. Skolan har skrivit ett intyg att vi behöver en större bostad för barnens skull

Hur länge har ni bott på det här viset?

– Jag fick kontraktet för sju år sedan. Det här var den första lägenheten jag kunde hitta. Sedan kom resten av familjen hit från Somalia för nästan sex år sedan.

Hade det varit möjligt för familjen att vänta tills du hade ordnat något större?

– Nej, läget var akut. Vi trodde aldrig att det skulle ta så lång tid att hitta något annat.

Vad gör ni för att ändra er situation?

– Vi är med på Boplats och söker aktivt. Vi har även träffat Bostadsbolaget och pratat med dem om våra problem, för att höra om vi kan få byta. Men inget har hänt. Vi letar efter en femma, men sådana kommer nästan aldrig ut så att vi kan söka. En fyra skulle möjligen kunna gå också, men att flytta till en trea är ingen idé, det skulle inte hjälpa oss. Vi kan tänka oss att bo var som helst i Göteborg.

Kan ni inte köpa en bostad?

– Både jag och min fru är tyvärr arbetslösa, så vi har inte råd att köpa något.

Hur känns det att det gått så lång tid?

– Hoppet minskar för varje år som går utan att det händer något. Allt vi vill är att leva ett normalt liv som alla andra i Sverige.

Under tiden ni bott här så har ni fått två barn till, var ni inte tveksamma inför det?

– Jo, det är klart vi var. Men det blev som det blev.

LÄS MER: Utrikes födda mest trångbodda – och andelen ökar