Minns ni etableringslotsarna? De lanserades av alliansregeringen i slutet av 2010 för att få nyanlända snabbare i jobb. Fem år senare begravdes systemet i all hast.

En serie grava missförhållanden rullades upp. Etableringslotsar hade rekryterat flyktingar med hjälp av mutor som lånedatorer, tv-apparater och kontanter.

Enligt Arbetsförmedlingen förekom även grov organiserad brottslighet, såsom människosmuggling, dödshot och försök att rekrytera flyktingar till terrororganisationer.

Frågan är vad allianspartierna har lärt av detta fiasko. I veckan gick de fyra partiledarna ut på DN Debatt och lovade att lägga ner Arbetsförmedlingen i sin nuvarande form och låta privata aktörer ta huvudansvaret för att förmedla jobb.

Försöket med etableringslotsar nämndes inte med ett ord. Inte heller skandalerna kring jobbcoacherna, där oseriösa företag erbjöd sådant som healing och beröringsterapi.

Mellan raderna kan man dock ana att alliansen har dragit vissa lärdomar. Bland annat heter det att antalet företag ska hållas nere och "oseriösa aktörer hållas borta".

Arbetsförmedlingen liknar alltmer ett integrationsverk

Mycket är dock höljt i dunkel kring hur systemskiftet ska gå till. Arbetsförmedlingen liknar i dag alltmer ett integrationsverk. I gruppen arbetslösa tillhör numera 75 procent så kallade utsatta grupper. Det handlar om personer med funktionsnedsättning, nyanlända, lågutbildade, utomeuropeiskt födda och äldre. Den andelen väntas öka ytterligare under kommande år.

Läser man Arbetsförmedlingens budgetunderlag till regeringen liknar det närmast ett rop på hjälp. AF vittnar om stora problem att matcha växande grupper mot arbetsmarknaden: inskrivna som just har blivit utförsäkrade från Försäkringskassan och sådana som saknar grundskola. Många skulle behöva utbildningsinsatser, skriver myndigheten, men kommunerna tvekar eftersom språkkunskaperna anses för svaga.

Det är svårt att se vilken roll privata aktörer skulle spela i det här sammanhanget.

Stor risk att ännu mer skattepengar hamnar i orätta händer

På papperet kan jobbmatchning framstå som en relativt enkel verksamhet att privatisera. Det handlar om att förmedla arbeten, en tjänst som både går att mäta och betala för. Problemet här är att det i många fall varken rör sig om riktiga jobb eller om riktigt matchningsbara arbetslösa.

En rad utmaningar uppenbarar sig: Hur prissätter man rätt de arbetslösa, så att företagen inte bara prioriterar de enkla fallen och struntar i de svårare? Hur försäkrar man sig om att företagen tar ansvar för sådant som att kontrollera att de arbetslösa är aktiva nog för att ha rätt till ersättning eller att de som behöver utbildning verkligen får det?

Risken är dessutom uppenbar att ännu mer skattepengar ska hamna i orätta händer. Privata arbetsförmedlare har rimligen svaga drivkrafter att anmäla oseriösa arbetsgivare som fuskar med exempelvis nystartsjobb. Varje person som får ett sådant subventionerat jobb på papperet innebär ju att en generös ersättning kickar in.

Myndigheten är en koloss på lerfötter

Det betyder inte att allt är frid och fröjd som det ser ut i dag. Arbetsförmedlingen är en koloss på lerfötter som har uppenbara svårigheter att klara sitt uppdrag. Runt 85 procent av alla kommuner har numera egen arbetsmarknadsverksamhet för att få människor som lever i utanförskap i arbete.

Nästa regering bör självfallet se över hur matchningsarbetet kan vässas. Att låta Arbetsförmedlingen ta hjälp av några utvalda privata aktörer behöver inte alls vara fel - om uppgiften är väl definierad. Kanske behöver verksamheten snarare organiseras om.

Men att redan på förhand bestämma sig för att genomföra ett historiskt privatiseringsexperiment är direkt oansvarigt. Har alliansen ingenting lärt av de senaste decennierna?

Borgerligheten och välfärdskapitalet sitter i samma båt

Valfrihet och konkurrensutsättning har blivit något av en religion inom borgerligheten. Eller kanske är problemet delvis ett annat: borgerligheten och välfärdskapitalet sitter i samma båt. Det pågår i stort sett inget kritiskt tänkande inom högern kring dessa frågor.

Det handlar inte om att vara för eller emot marknaden. Det handlar om att förstå marknaden.

Inför man exempelvis ett fritt vårdval kan man inte bli förvånad över att kostnaderna drar iväg. Det finns ingen naturlig gräns för efterfrågan på vård, utan ju mer vård som erbjuds desto mer vård kommer människor att vilja ha. Det är därför Stockholm har landets dyraste sjukvård trots att befolkningen är relativt frisk.

Lika lite kan man bli förvånad över att friskolor använder glädjebetyg som ett sätt att locka elever. Det är precis vad man kan förvänta sig av rationella företag.

Ingen kan heller vara överraskad över att den organiserade brottsligheten numera använder välfärden som bankomat. Även dessa aktörer agerar helt logiskt utifrån de förutsättningar som ges.

Alliansen borde verka för skattebetalarnas intressen

Ska man leka affär med välfärden måste man därför veta vad man gör. Det gäller att noga tänka igenom vilka incitament som skapas och täppa igen kryphål. Marknaden kan vara en utmärkt tjänare om den används för att styra resurser dit man vill. Inom primärvården skulle vi rentav behöva mer av egenföretagande för att locka dit fler läkare.

Det gäller också att veta vems intressen man tjänar. Företag och kunder är fria att göra vilka val de vill på den vanliga marknaden. Men när det är vi skattebetalare som står för notan måste samhällets mål vara styrande.

Denna intressekonflikt är borgerligheten ofta blind inför. I stället slåss allianspartierna för företagens och kundernas bästa mot vad man uppfattar som politisk klåfingrighet.

Man är pro-business i stället för pro-market.

Men det är ingen självklar borgerlig ståndpunkt. Tvärtom borde den naturliga borgerliga instinkten vara att ta skattebetalarnas parti. Gemensamma medel bör hanteras varsamt med krav på kostnadskontroll, kvalitet och träffsäkerhet.

Högermänniskor himlar ofta med ögonen i frustration över vänsterns bristande förståelse för företagandets villkor - med rätta. Men även borgerligheten skulle behöva en grundlig lektion i hur marknaden fungerar.

Läs också: Naiva borgare har bäddat för kriminella