Att bilda en bred koalitionsregering med de två största partierna vore att skapa en ny Decemberöverenskommelse. Dit ska vi aldrig igen, då lämnar jag personligen partiet, skriver Benjamin Dousa, ordförande i Muf.

På måndagen valde den tidigare finansministern Anders Borg att uttala sig i Svenska Dagbladet om att Moderaterna och Socialdemokraterna borde bilda en koalitionsregering. Förslaget är ogenomtänkt och skulle inte långsiktigt varken gynna Sveriges tillväxt, konkurrenskraft eller demokrati.

Socialdemokraterna samlar i dag ett rekordlågt stöd och ser ut att gå mot ett katastrofval, att Moderaterna då ska ge dem fortsatt inflytande över regeringsmakten är absurt. Vi kommer inte kunna lösa de omfattande samhällsproblemen genom att vara ett stödhjul åt Socialdemokraterna. Som politisk rörelse har vi dessutom ett förpliktigat ansvar att göra allt vad vi kan för att få igenom vår politik - då kan vi inte bilda regering med ett parti som tycker fundamentalt annorlunda. Gör vi det sviker vi våra väljare och tappar dessutom vår funktion som parti.

Jag ser tre uppenbara skäl till varför Moderaterna och Socialdemokraterna inte bör bilda en gemensam regering.

1) Vi delar inte Socialdemokraternas värderingar och idéer. Moderaterna är ett parti som värnar marknadsliberala reformer, stärkt äganderätt och lägre skatter - reformer som gjorde att Sverige blev ett av världens rikaste länder under tidigt 1900-tal.

Under mandatperioden har regeringen aviserat och genomfört skattehöjningar på närmare 70 miljarder kronor. Kemikalieskatt, flygskatt, höjda arbetsgivaravgifter och försämrat rut- och rot-avdrag är bara några av de skatter som bidrar till att Sveriges företagsklimat drastiskt håller på att försämras. Dessutom vill Socialdemokraterna begränsa arbetskraftsinvandringen, vilket kommer att slå särskilt hårt mot bristyrken. Människor som jobbar och gör rätt för sig ska inte bli utvisade. Man stoppar inte denna ansvarslösa politik som riskerar Sveriges långsiktiga konkurrenskraft genom att bilda regering med ursprungskällan till den illa fungerande politiken.

2) Det vore ett enormt svek mot väljarna. Moderaternas väljare förväntar sig att partiet gör allt vad man kan för att få igenom så mycket politik som möjligt. Decemberöverenskommelsen (DÖ) skadade trovärdigheten, och en riksdagsmajoritetet spelade ut sin roll som opposition. Dit ska vi aldrig igen, då lämnar jag personligen partiet. Alliansen har dessutom varit de största förlorarna på DÖ och Sverigedemokraterna har varit de största vinnarna. Deras opinionssiffror har stadigt ökat under mandatperioden och ser ut att gå mot ett rekordval.

Att bilda en bred koalitionsregering med de två största partierna vore att skapa en ny Decemberöverenskommelse. Maktpartiet Socialdemokraterna hade knappast släppt ifrån sig statsministerposten och inflytandet över politiken. Den situationen skulle innebära att ytterligheterna i svensk politik, till höger och vänster, skulle växa på bekostnad av de statsbärande partierna.

Poldermodellen i Nederländerna, den konsensuspolitik som är vanlig i nederländsk politik då landet ofta styrs av flerpartikoalitioner, har lett till att populistpartier växt på grund av att de ofta varit de enda som erbjudit ett alternativ. Samma effekt har vi bland annat sett i Tyskland och Österrike. Hur stora skulle egentligen Sverigedemokraterna och Vänsterpartiet bli med en S-M-regering?

3) Det finns bättre alternativ. I första hand en alliansregering som samlar en riksdagsmajoritet för nödvändiga reformer. Det utesluter inte uppgörelser över blockgränsen i viktiga frågor som till exempel migration, pensioner och försvar som alla kräver långsiktighet. Det utesluter heller inte att lägga fram färdiga förslag som man vet kommer att gå igenom riksdagen, utan förhandlingar eller kompromisser.

I andra hand en renodlad M-regering. En regeringsbildare som inte har en majoritet emot sig kan bli vald, även om det är en bra bit till majoritet. Skulle valresultatet sluta som opinionsmätningar i dag visar så har Ulf Kristersson störst chans att bilda regering efter valet. Såväl lagförslag som hela budgetar kan falla, men det blir garanterat mer moderat politik om man försöker än om man inte försöker. I värsta fall kan man åtminstone ta ansvar för myndigheterna, de statliga bolagen, och i stor utsträckning utrikespolitiken.

Anders Borg landar helt fel i sin slutsats. Sverige behöver inte en ny Decemberöverenskommelse. Så länge Sverige inte befinner sig i ett väpnat krig bör S och M inte ingå i samma regering. För demokratins skull.

Benjamin Dousa, förbundsordförande, Moderata ungdomsförbundet