Photo: www.advance.hr Priključen na halucinogeni Južni tok: Andrija Hebrang

Pohrlio auditorij iz dvorane tražeći spas od gušenja, ali se glavni glumac nije dao otjerati s pozornice. Odverglao je svoj rasplinuti monolog do kraja, nastavio je govoriti i kada je napokon sišao s bine, pa mu se u nekontroliranom brbljanju dogodilo da otkrije i scenski trik kojim se pokušao upisati u povijest šibenskog teatra. "Kihavac nam je netko u klimu stavio! To su uobičajene metode kojima se koristi hrvatska ljevica u borbi za Pantovčak!" – bulaznio je Hebrang kao da se doista nagutao ukapljenog nervnog plina, kao da ga je netko priključio na halucinogeni "Južni tok"

Photo: Dragan Kujundžić

Brat Boro i Nadanova muškost

U jednoj novinskoj anketi gdje se kojetko izjašnjava o kandidatima za Pantovčak, oglasio se i Boro Gotovina, po zanimanju umirovljeni hrvatski branitelj i brat generala Ante Gotovine. Ova nam je ugledna ličnost, široj javnosti poznata i po batinanju novinara, otkrila da će svoj uvaženi glas dati Draganu Primorcu, što je i više nego očekivano ako se zna da njih dvojica imaju sličan rukopis, da po onome koga se dohvate pišu s obje ruke, a pomognu se i nogom koristeći kaligrafsku tehniku zvanu mavashi geri.

Među Gotovininim opservacijama o predsjedničkim kandidatima najzanimljivija je ona o Nadanu Vidoševiću. U njega brat Boro nema povjerenja, jer Vidošević, kaže, "nema muškosti, a preferiraju ga žene koje ga nisu dovoljno upoznale". Ne objašnjava pritom ugledni ocjenjivač ni kako se uvjerio u stanje Vidoševićeve muškosti ni otkud mu saznanja o ženama nedovoljno upućenim u predmet Gotovinina interesa. Znatiželjni čitatelji stoga pojma nemaju je li brat Boro išao pa pitao, je li virio pa se uznemirio, jesu li mu dame prilazile same ili ih je svijećom tražio. Ne znaju ni zašto se Gotovina uhvatio samo Vidoševićeve muškosti, zašto u svojoj analitičnosti nije potegnuo i muškost Bandićevu, Tuđmanovu, Jurčevićevu, Kajinovu, Josipovićevu... Nije vrag da samo jednu muškost drži vrijednom svoje pozornosti.

Ako ste pomislili da se Gotovina ustremio na tu jednu muškost iz dobrohotnosti prema ženama, on će vas bez puno truda uvjeriti koliko drži do kavalirskih sklonosti koje ste mu neoprezno pripisali. O jedinoj dami koju spominje u anketi, buraz Boro džentlmenski kaže kako ona definitivno ne zaslužuje ni ocjenu ni njegov komentar. I dodaje kako ta žena nikad neće biti njegov predsjednik države, "čak kad bi i bila izabrana". Jer mu je prezir prema ženama sva mjera muškosti.

Utorak, 22.12.2009.

Zimske sorte kuhanoga kupusa

Da vam pričam o mome doživljaju globalnoga zatopljenja ili vam je dosta i vašega? Vjerujem da vam nije ni do čega, ali ja ovu toplinu oko srca ipak moram s nekim podijeliti. Ponosno vam, dakle, prijavljujem kako mi je globalno zatopljenje omogućilo da oborim osobni toplinski rekord i da se zateknem na minus 27 stupnjeva Celzijusa.

Netko će možda odmahnuti rukom na tako mizeran rezultat, jer je preživio i veću hladnoću, ali onima koji nisu bili na tolikom minusu moram prenijeti svoje mistično-religijsko iskustvo. Na tih mi se minus 27 iza svakog bijelog crnogoričnog stabla ukazivao vrag koji me je tjerao da od svih mjesta na uskuhanom planetu putujem baš kroz globalno nezatopljene predjele, globalno nezagrijanim autom i da obijam vrata planinskih krčmi, uzalud tražeći kavu, čaj ili kuhano vino. Taj vrag je sredio da nigdje ne bude ni struje ni plina, a ni etnografskog muzeja u kojem bi se mogao pronaći štednjak na drva. I nagonio me je taj vrag da se polumrtav-poluhladan smijem i Kopenhagenu i američko-kineskoj klimatskoj neodgovornosti o kojoj je spiker na radiju govorio globalno uspaljenim glasom.

Photo: wordpress.com Po dolasku u civilizaciju, na humanih minus 15, zatekao sam i struju i kavu, a i novine s prigodnim tekstom o kanadskom geologu Williamu Pattersonu koji je navodno dokazao znanstvenu utemeljenost apokaliptičnog filma "Dan poslije sutra", gdje se svijet smrzne baš uslijed globalnoga zatopljenja. U drugim novinama drugi klimatsko-katastrofični scenarij, naravno, i on znanstveno utemeljen. Raspričala se makedonska klimatologinja Nataša Markovska o Sahari koja putuje na sjever i prijeti da se popne na Biokovo, a ja i na to ostao mrtav-hladan. Zašto? Pa zbog upravo dokazane činjenice da globalno zatopljenje pogoduje uzgoju kuhanoga kupusa u glavama. Što znači da za svijet nema zime.

Srijeda, 23.12.2009.

Pravljenje pravih navijača

Otrovna si kao zmija, proći ćeš ko Ćuruvija! – skandirali su tifosi Partizana svoju ubilačku poruku Brankici Stanković, novinarki kojoj nije bilo dosta što je svojim lanjskim TV-serijalom o mafijaškoj mreži u srpskom nogometu izazvala epidemiju hapšenja, nego se sada zamjerila i nevinoj dječici s tribina. Ona je u svom novom serijalu otkrila da su mnogi ugledni navijački lideri ujedno i optuženici za teška kriminalna djela koja nikako da dođu na sudsku naplatu. I zaključila da razlog za njihovo neprocesuiranje ne leži u mistificiranom balkanskom javašluku nego u čudesnoj činjenici da u upravama klubova sjede brojni suci i predsjednici sudova.

Sljedbenici prozvanih bogova iz navijačke gomile odgovorili su novinarki masovnim prijetnjama ubojstvom i silovanjem, pa se i policija prestala praviti da to nije njezin posao. Privedeno je nekoliko autora prijetećih elektronskih poruka, a potom i sedmorica iz mnoštva koje je na tribinama rimovalo zmiju i davno ubijenog Slavka Ćuruviju.

Među komentarima koji hvale odlučnost policije i unisonost javnih osuda navijačkoga nasilništva što stižu sa sportskih i političkih adresa, za oko zapinje jedan gdje se kaže kako prijetnje Brankici Stanković nažalost još uvijek nisu osudili – pravi navijači. Ta fraza o pravim navijačima šuplje je odzvanjala i u nedavnom hrvatskom ratu protiv izljeva mržnje i nasilja na tribinama, završenom prije no što je započeo. Đurđa Adlešič, imenovana državnim centarforom za borbu protiv huligana, povukla se u roku odmah, jer je za nju, kao i za cijelu hrvatsku vlast, ta na sva usta najavljivana "odlučna akcija" bila samo mlaka politička tekma s dogovorenim rezultatom 0:0.

Brankica Stanković ne bježi s terena, jer njezina utakmica protiv moćnika i siledžija nije lažirana. I nastavlja igrati sama protiv gomile.

Na meti razularenih navijača: Brankica Stanković Photo: Dragan Kujundžić

Hebrangov Boško Čubrilović

Teško da se na scenu šibenske kazališne zgrade ikada popeo lošiji glumac od Andrije Hebranga. To se čudo od antitalenta usred svoga dosadnog predizbornog monologa počelo nakašljavati, onako kako to rade frustrirani nosioci sporednih uloga kada žele upozoriti na svoju scensku prisutnost. Nakašljao se, dakle, Andrija Hebrang, ne bi li pokazao da on nije mačji kašalj kakvim ga smatraju, a disciplinirana je publika to shvatila kao znak da povadi papirnate maramice i da počne kašljati, kihati, šmrcati, soptati, dahtati i preglumljivati umiranje.

Pohrlio auditorij iz dvorane tražeći spas od gušenja, ali se glavni glumac nije dao otjerati s pozornice. Odverglao je svoj rasplinuti monolog do kraja, nastavio je govoriti i kada je napokon sišao s bine, pa mu se u nekontroliranom brbljanju dogodilo da otkrije i scenski trik kojim se pokušao upisati u povijest šibenskog teatra. "Kihavac nam je netko u klimu stavio! To su uobičajene metode kojima se koristi hrvatska ljevica u borbi za Pantovčak!" – bulaznio je Hebrang kao da se doista nagutao ukapljenog nervnog plina, kao da ga je netko priključio na halucinogeni "Južni tok".

Unatoč tome što je policija utvrdila da nije bilo nikakvog kihavca u ventilacijskom sustavu i unatoč tome što je Paško Mikulandra, koji je u dvorani štrcnuo suzavac iz bočice, bio član nekoliko desnih strančica, ne treba sumnjati da će Hebrang do kraja kampanje, a možda i do kraja svijeta, halucinirati o ljevičarskom plinskom napadu.

Pamti on kako je njegova stranka 1990. kapitalizirala nevješto režirani atentat plinskim pištoljem na Franju Tuđmana u Benkovcu. A pamti valjda i kako su vješto zamračeni video-dokazi iz kojih bi se mogao vidjeti čitav tok te predizborne predstave. Pa možda zna i to za koga je Mikulandra odglumio plinskog atentatora Boška Čubrilovića.

*Tekstovi su preuzeti iz Novog lista uz dozvolu urednika i autora