Korpen seglar över dalen, strax över grantopparna. Den glider över den gråtunga himlen bortåt Butjärnsberget i trakten Bjärtrå, några kilometer norr om Lugnvik. Långt där nere sitter Benny Wahlberg vid lägerelden med sin pälsjägarutstyrsel. Det sprakar från elden. Han blickar uppåt.

– Korpen, han är en trevlig rackare. Han kikar in och ser att det är folk här och då vet han att det blir mat. Han bor där borta på berget, säger han och pekar tvärs över dalen.

Vi sitter runt elden i västernstaden Fort Kodiak, precis intill Cimmaron Saloon - med all säkerhet Bjärtrås största saloon. För tio år sedan var det ett kalhygge på den här platsen, men det var innan Wahlberg kom hit.

Runt eldstaden finns nu två salooner med de karakteristiska svängdörrarna, en kyrka, en indianby och en gruva. Här finns övernattningshus och grillplatser. Mycket av det är byggt med stockar från skogen.

– Eftersom jag har gått här och snickrat själv 90, 95 procent av tiden så har det blivit det jag har orkat med. Några stammar borde jag kanske inte ha lyft och dragit i själv, men det gick till sist, säger Wahlberg.

Här hänger också älghorn och björnpälsar, här finns revolvrar och amerikanska flaggor. Det är detaljerna som är det viktiga. Wahlberg har sedan 2008 byggt upp hela västernstaden från grunden.

– Det här stället betyder allt för mig nu. Jag mår så bra här. Det här är som sammet för själen, säger han.

I hölstret som hänger på hans högra ben har han sin revolver - en antik Colt Walker som nästan alltid är laddad. Och han har nästan alltid med sig den, till ”gummans stora förtret.” I den vänstra fickan ligger kniven, som bättre skulle beskrivas som en mindre machete.

– Den är bra att ha eftersom det springer björnar i trakterna här. Det kan vara lämpligt att ha någonting att sticka honom med om han kommer och nafsar i mig, säger Wahlberg, som om det vore den naturligaste saken i världen.

Att sörmlänningen Wahlberg skulle hamna i Bjärtrå var ingen självklarhet. Han försökte öppna Fort Kodiak i både Södermanland och Uppland. Men stödet för satsningen fanns inte, trots att han inte saknade erfarenhet. Efter 18 år i den småländska västernstaden High Chaparall och ytterligare några år i en indianby hade idén om en egen västernstad fått fäste i honom.

– Till sist hamnade jag på lite omvägar uppe i Västernorrland och så fick jag även kontakt med Kramfors kommun. De blev lyriska över att här kommer det någon som har idéer och lite kunnande.

När vi går förbi Fort Kodiaks egen kyrka, The River Cathedral, stannar Wahlberg till.

I kollekthåven ligger två kronor. Under somrarna spelar en av Wahlbergs vänner den ständigt berusade prästen, som bor på Hangover Hill och jobbar i kyrkan, men som lika ofta går att hitta i saloonen. Under högmässorna donerar människor ibland några kronor för att göra en god gärning.

– Tack så mycket, sa prästen i somras innan han la pengarna i fickan och vinglade iväg till saloonen.

Att uppnå autenticitet i västernstaden är viktigt, för intresset finns.

– Intresset för det här är jättestort i Skandinavien, säger Wahlberg. Ju mer jag pratar med folk inser jag att alla har en egen saloon på bakgården. Eller, alla kanske var att ta i. Men alla borde ha en!

I Bjärtrå blev Wahlberg kvar. Han blickar ut över marken och drar in ett djupt andetag. Han mår bra av utsikten över skogen: berget, dalen, djupet däremellan. Det är naturen han har förälskat sig i - och han stormtrivs.

– Jag har fått välsignelse från kommunen att härja loss här uppe, säger han.

Några minuter senare står Wahlberg med revolvern i högerhanden. Den är tung, omkring två kilo, skarpt laddad. Ljudet från revolvern är närmast öronbedövande. Det måste eka i hela dalen, för fåglarna lyfter från träden, precis så som man tror att fåglarna ska lyfta från träden när ett revolverskott avlossas.

Det är på det här sättet Wahlberg lever sitt liv.

– Det här är min dröm, min barndomsdröm, som jag har kämpat för i så många år - och nu har vi ett läger som vi kan visa upp för folk, säger han.

I slutet av juni är det stor sommaröppning för anläggningen, men Fort Kodiak är öppet året runt för bokningar. Och människor har det kommit. Från hela världen.

– Folkbygden tycker att det är bra att jag sätter Bjärtrå på kartan, säger han. Det var väl ingenting jag egentligen ville, men det är någonting jag har gjort. Jag har ett kontaktnät som är globalt. Det finns människor över hela världen som vet precis var Bjärtrå och Fort Kodiak ligger.

I våras var fem besökare från Ryssland i byn. Till sommaren har redan ett gäng från Ukraina anmält sig.

– Det kommer att bli folkvandring till Bjärtrå, det är min önskan, säger han.

Men än är han inte klar. Totalt äger han sju hektar mark och cowboystaden kommer bara att fortsätta växa. I framtiden vill han bosätta sig på Fort Kodiak.

– Det här är bara början, jag har bara skrapat lite på ytan. Jag vet vad jag ska göra varje dag i resten av mitt liv. Vet du det?