Regeringskriser är, turligt nog, ingen nyhet i Chile. Annars hade jag tvingats förklara för mina bekanta att de svenska politikerna, som jag alltid har beskrivit som förnuftiga och konsensussökande pragmatiker, har blivit tokiga. Ja, tyvärr hittar jag inget annat ord för att rubricera det inträffade. Inget parti, utöver SD, ville eller hade något att vinna på ett extra val, som dessutom kan framstå som en folkomröstning om invandringen. Ändå hamnade denna bastanta majoritet av sju partier i diket och dukade bordet för en ännu större Sverigedemokratisk valframgång.

**Det har diskuterats **en hel del om ansvaret för nyvalet, men att fortsätta gräla om det, gynnar enbart SD. Det är lika bra att säga: Vi gjorde det tillsammans och nu får vi fixa det tillsammans. Detta är mycket viktigt eftersom väljarna har rätt att kräva att ni i förväg berättar hur Sverige ska regeras efter den 22 mars under ungefär samma eller än besvärligare parlamentariska förutsättningar än de som gällde efter senaste valet. Det förutsätter en stor vilja att samarbeta, ty handlingsalternativen är mycket begränsade. Antingen förbereds en bred regeringskoalition eller så släpps en minoritetsregering fram på basis av en långtgående politisk överenskommelse som ger landet stabilitet. I båda fallen är det S och Alliansen som bör axla ansvaret.