A héten olvastam arról, hogy amióta van net, azóta sokkal szétszórtabbak vagyunk, és a cikkben meg is szavaztatták az olvasókat arról, hogy ők is kevésbé tudnak-e fókuszálni, amióta a net beköltözött az életükbe. A legtöbb válasz igenlő volt, és belegondolva a dologba én is így vagyok ezzel. Régen tovább tudtam egyetlen dologra, például egy könyvre fókuszálni, manapság viszont már ritka, hogy fél óránál tovább olvasok egyhuzamban, mert egy idő után elkalandozik a figyelmem, és inkább megyek megnézni, mi van a neten. Ti nem vettetek észre ilyesmit magatokon?

Ennek kapcsán jutott eszembe, hogy a Google által szervezett előadások közül is sok foglalkozott már a koncentráció és a tudatosság fejlesztésével. Ott volt például a francia biológus és egyben buddhista szerzetes, aki arról beszélt, hogyan vizsgálják tudományos módszerekkel a meditáció során létrejövő mentális állapotot. Az egyszer már itt is szerepelő csilingelős fickó szintén a meditációról és a tudatosság fontosságáról beszélt. (Mellesleg most olvastam, hogy neki magyarul is kijött nemrég egy könyve, úgyhogy akit érdekel a téma, az olvasgathat). De az összes hasonló előadás közül eddig a legutóbb látottat találtam a legmeggyőzőbbnek, amelyben a szintén buddhista szerzetes előadó jól összefoglalta a meditáció hatásmechanizmusát és hasznosságát a mindennapi életben.

Rövid szemantikai kitérő: meditáció alatt nem kell semmilyen misztikus vagy ezoterikus dologra gondolni, az én értelmezésemben ez egyszerűen koncentrációs gyakorlatot jelent. A legegyszerűbb esetben elég annyi, hogy az ember leül naponta, mondjuk 20 percre, és megpróbál kizárólag a légzésére koncentrálni. Ha azon kapod magad, hogy a gondolataid elkalandoznak, akkor újra visszatereled a figyelmedet a légzésedre, és idővel egyre hamarabb észreveszed majd elkalandozást, vagyis egyre koncentráltabb leszel, és ennek pozitív hatásai az élet egyéb területein is meg fognak mutatkozni. Természetesen egyéb módjai is vannak a koncentráció fejlesztésének, például a látszat ellenére a jóga sem arról szól elsősorban, hogy különböző pózokba csavargasd magadat, a cél ott is az, hogy megfigyeld a testedben ébredő érzeteket, miközben a gyakorlatokat végzed, vagyis itt is a figyelem összpontosítása a lényeges. De akár egy egyszerű séta is alkalmas lehet meditációs gyarkolásra.

Visszatérve a fent említett előadóra, az elején egyből kitért arra, hogy a koncentráció fejlesztése először mindenkinek frusztráló élmény. A legtöbb ember már az első lépéseknél feladja, mert hiába akarnak a légzésükre koncentrálni, a gondolataik folyton elkalandoznak, és az emiatt érzett frusztráció miatt aztán hamar fel is adják az egészet. Pedig ez valójában jó dolog, mert ráébreszt minket arra, hogy milyen szétszórtak vagyunk, és mennyire töredezett a figyelmünk, úgyhogy ezt ösztönzésként is fel lehet fogni, hogy van hova fejlődni. A legtöbben úgy élik le az életüket, hogy nem ismerik meg önmagukat, és ezért van az, hogy például sokan rendszeresen leisszák magukat vagy egyéb pótcselekvésekbe menekülnek, mert nincsenek tisztában a saját működésükkel, nem tudják, hogyan lehet feloldani az érzéseiket, ezért inkább elnyomják őket valamilyen pótszerrel. (Nekem erről az ugrott be, hogy néhány éve láttam egy TV-reklámot, ahol éppen egy tablettát ajánlottak, ami segít elmulasztani a falánkság után a puffadás érzését. Ahelyett, hogy azt hallanánk, válogasd meg, mit eszel, és egyél kevesebbet, a reklámok inkább azt mondják, hogy edd tele magad, majd kapj be egy tablettát, hogy elmúljanak a negatív utóhatások. Ez a példa jól illusztrálhatja az élet tudatos és kevésbé tudatos leélése közötti különbséget is.)

Ha viszont valakiben van elég kitartás, és rendszeresen fejleszti a koncentrációját, akkor tapasztalhatja, hogy kialakul benne egy bizonyos állandó fókuszáltság, aminek következtében az életben minden tevékenységet sokkal jobban át tud élni, és többet tud kihozni magából. Ebből kifolyólag az ilyenfajta önmegfigyelés nem csak arra jó, hogy ha valami bajunk van, akkor rá tudjunk jönni az okára és fel tudjuk oldani, hanem az örömteli élményeket is sokkal mélyebben át lehet élni. Ugyanis a szétszórtság az élmények befogadását is letompítja, mert a szétszórt ember kevésbé tudja megélni a pillanatot. Ehhez képest viszont az előadó saját tapasztalata szerint a rendszeres meditáció olyan szemléleti változással jár, mintha megnyúlnának a másodpercek, minden pillanatot a maga teljességében megél az ember. Ezzel az is együtt jár, hogy elkezd észrevenni olyan dolgokat, amik felett amúgy elsiklana, és a mélyebb szintű figyelem idővel olyan felismeréseket hoz (magunkkal és a világgal kapcsolatban is), amikhez egyébként nemigen lehetne eljutni.

Összességében tehát az előadásból az jött le, hogy bár a tudatosság fejlesztése munkás dolog, igényel némi kitartást, de az elérhető eredmények megérik a fáradságot. Ráadásul bárki elkezdheti gyakorolni otthon, mert lélegezni mindenki szokott. :P Az előadásnak egyébként kis magyar vonatkozása is volt, ugyanis az egyik helyen a teljesítmény kapcsán előkerült a flow közismert fogalma, és elismerésre méltó volt az erőfeszítés, ahogy szegény előadó hősiesen megküzdött Csíkszentmihályi Mihály nevének kibetűzésével. :D