Suomessa elää edelleen sensuurin ja vaikenemisen perinne. Me kyyristymme väkivallan edessä, kirjoittaa Sanna Ukkola.

Seison Kurt Westergaardin sotkuisessa työhuoneessa. Seinillä on pilapiirroksia, pöydät notkuvat papereista. Maailman tunnetuin Muhammed-pilapiirtäjä viittilöi käytävälle. Siellä sijaitsee paniikkihuone, jonne hän pakeni, kun 28-vuotias mies hyökkäsi asuntoon kirveen kanssa.

"Verta! Kosto!", mies raivosi ja takoi ovea kirveellä.

*Samanlaisia kokemuksia *on myös toisella Muhammed-pilapiirtäjällä Lars Vilksillä, jonka tapasin pari vuotta sitten Malmössä. Myös Vilksillä on kotonaan turvahuone. Hän nukkuu kirves sänkynsä alla. Joka päivä hän tarkastaa autonsa pommiuhkausten varalta. Asunto on yritetty polttaa, mistä näkyi edelleen merkkejä keittiössä.

Tein tuolloin dokumenttia Muhammed-pilapiirtäjistä ja haastattelin ohjelmaan myös sarjakuvataiteilija Ville Rantaa, joka piirsi Muhammed-sarjakuvan oululaiseen Kaltio-lehteen. Sarjakuvan julkaisun takia Kaltion päätoimittaja sai potkut, Rannan sarjakuva sensuroitiin Kaltion nettisivuilta ja Ranta erosi lehden palveluksesta.

Julkaisin dokumentissa kiistaa aiheuttaneet Muhammed-pilapiirrokset, sillä niillä oli uutisarvoa enkä ymmärrä, miten aihetta olisi voinut käsitellä näyttämättä itse piirroksia.

Ohjelman nähneiltä muslimeilta tuli kiitoksia, enkä saanut kuvien julkaisusta minkäänlaista kielteistä palautetta.

Helsingin Sanomain päätoimittajaMikael Pentikäinen perusteli sunnuntaina (siirryt toiseen palveluun), miksi hänen mielestään Googlen pitäisi sensuroida tuorein Muhammed-video ja miksi Helsingin Sanomat ei aikoinaan Muhammed-pilakuvia julkaissut. No, ei julkaissut mikään muukaan lehti Suomessa.

Kohun nostattaneita pilakuvia on julkaistu ainakin 30 maan lehdissä. Niitä on julkaistu kaikissa muissa Pohjoismaissa paitsi Suomessa. Ruotsalaislehdet ottivat hyvin näkyvästi kantaa Lars Vilksin ja sananvapauden puolesta ja julkistivat kyseisiä kuvia yhteisellä päätöksellä.

Jos kuvista syntyy puolta maailmaa kohauttava uutinen - mellakoita ja katutappeluita, niistä itsestään tulee uutisaiheita.

"Tässä konfliktissa Vilks ei ole yksin. Uhkaus häntä kohtaan on uhkaus ihan jokaista ruotsalaista kohtaan", Dagens Nyheter -lehti totesi pääkirjoituksessaan.

Myös Ruotsin pääministeri Fredrik Reinfeldt otti vahvasti kantaa lehdistön vapauden ja puolueettomuuden puolesta:

"Me seisomme perustuslain turvaaman sananvapauden takana. Me emme tee poliittisia päätöksiä siitä, mitä lehdet kirjoittavat. Minä puolustan tätä järjestelmää", Reinfeldt julisti.

Meillä sen sijaan pääministeri Matti Vanhanen (kesk) pyysi anteeksi Suomen puolesta, kun kuvat vilahtivat nettisivuilla. Ja lehdet tekivät poliittisen päätöksen olla julkaisematta niitä.

Suomessa elää edelleen sensuurin ja vaikemisen perinne. Me teemme myönnytyksiä fundamentalisteille. Me kyyristymme väkivallan edessä. Me annamme terroristien sanella, mitä lehdissämme saa ja mitä ei saa julkaista. Se on täysin käsittämätöntä.

Emme kai me suostu panttivankeja siepanneiden kaappaajienkaan vaatimuksiin?

Totta kai Jyllands-Posten osoitti huonoa makua tilaamalla pilapiirtäjiltä profeetta Muhammedia pilkkaavia kuvia. Toisten uskonnollisten tunteiden loukkaaminen ei kuulu tiedotusvälineen tehtäviin. Mutta jos kuvista syntyy puolta maailmaa kohauttava uutinen - mellakoita ja katutappeluita, niistä itsestään tulee uutisaiheita.

Silloin ne on syytä julkaista, eikä antaa terroristeille sitä, mitä he eniten haluavat. Emme kai me suostu panttivankeja siepanneiden kaappaajienkaan vaatimuksiin?

Ihmisillä on oikeus tietää, mistä uutisessa on kysymys. Vain siten he voivat itse päätellä, onko kohuun aihetta vai ei. Ilman kuvia arviointi on mahdotonta.

Professori Martti Koskenniemen sanoin: "Sananvapaudella on merkitystä vain silloin, kun se on uhattuna."

Sanna Ukkola

Kirjoittaja on A-studion politiikan toimittaja