LIIKEMIES Jussi Salonoja istuu helsinkiläisen toimistokiinteistönsä prameassa nojatuolissa ja katsoo tutkailevasti toimittajaa. Viime aikoina nelikymppisen miljonäärin ympärillä on vaihteeksi riittänyt turbulenssia, ja hän on juuri lopettanut tiukkasävyisen bisnespuhelun. Silti hänestä huokuu rentous.

»Oletko koskaan johtanut urheiluseuraa?» Salonoja kysyy arvoituksellisesti.

»Voin kertoa, että tämä on välillä aikamoista lastentarhahommaa», hän jatkaa hymyillen.

Keväällä perustetun monitoimiseuran Espoo Unitedin luoja ja omistaja viihtyy mielellään Helsingin-toimistossaan, vajaan parinkymmenen kilometrin päässä omistamastaan Metro Areenasta. Ehkä hän kaipaa etäisyyttä areenalla työskenteleviin alaisiinsa, ehkä hän suojelee itseään liian tunteikkailta päätöksiltä.

Kun Salonoja viimeksi johti espoolaista urheiluseuraa, jääkiekon SM-liigassa pelannutta Bluesia vuosina 2000–2011, juuri häntä itseään pidettiin eräänlaisena lastentarhan kauhukakarana. Salonojalla oli maine poikana, jonka uskottiin lähteneen perintömiljoonillaan julkkisurheiluun lähinnä saadakseen itselleen mainetta. Hänen liikemiestaitojensa kehittymisen esteenä nähtiin ennen kaikkea malttamaton luonne. Kaikki piti saada tänne ja äkkiä, kunnon seuratarinaa ei ollut rakenteilla.

Makkaratehtailija Erkki Salonojan myydessä lihanjalostusyrityksensä vuonna 1975 Jussi Salonoja ei ollut vielä yrityksen paraatituotteesta HK:n sinisestä lenkistä kuullutkaan. Erkki Salonojan veljen Maurin pojanpoika Jussi oli siinä vaiheessa vasta niin sanotusti paistovaiheessa. Kuitenkin jo varsin varhain, vain 23-vuotiaana, Jussi Salonoja lähti osaltaan rakentamaan omaa sinistä ihmettään, Bluesia.

»Tämä on välillä aikamoista lastentarhahommaa», Jussi Salonoja kuvailee urheiluseuran johtamista.­

Taustalla painoi vahva rakkaus jääkiekkoon. Jussi Salonoja aloitti lätkäharrastuksensa Grankulla IFK:ssa ja jatkoi sitä myöhemmin Espoossa, jossa pelasi muutamassa eri seurassa, viimeksi Kiekko-Espoossa. Salonoja piipahti pelaamassa Hollannissakin ja treenasi yhden kesän Kiekko-Espoon liigaryhmän kanssa, kunnes loukkaantumiset päättivät uran.

Isosetä Erkin kuoleman jälkeen Salonoja sai useiden kymmenien miljoonien euron arvoisen perinnön. Sinistä ihmettä miljoonilla ei kuitenkaan syntynyt. Seuraavan vuosikymmenen kuluessa Salonoja jäi mieheksi, jonka ympäriltä tuolit vietiin.

Kymmenvuotisella aikakaudellaan Salonoja onnistui hankkimaan Bluesiin urheilullisen identiteetein, mutta espoolainen urheiluyleisö ja yritysrälssi eivät mieltäneet seuraa omakseen. Miljoonatappiot seurasivat toinen toistaan, ja Salonoja maksoi ne lopulta omasta pussistaan. Yli kymmenen miljoonan euron puhalluksen jälkeen omistaja viimein kyllästyi – eikä vähiten siksi, että hän oli saanut julkisuudessa valtavasti kritiikkiä osakseen. Hänen osaamistaan ei arvostettu.

Makkaraperijä viihtyi mielellään Helsingin seurapiireissä. Milloin hänet nähtiin elokuvatuottaja Markus Selinin kanssa yökerhossa, milloin taas F1-tähti Kimi Räikkösen veneen kannella. Kun Salonoja myi Bluesin kuluvan vuosikymmenen alussa, hänen ei enää koskaan uskottu sotkevan käsiään suomalaiseen urheilubisnekseen – josta itse bisnes on usein kaukana. Täällä Salonoja kuitenkin taas on, ja vieläpä johtamassa yhtä koko Suomen joukkueurheiluhistorian kunnianhimoisimmista projekteista. Miksi? Mikä ihme Salonojaa motivoi lastentarhan vahtina?

Kenties taannoinen kritiikki sattui Salonojaan enemmän kuin miljoonien menetys, kenties hän haluaa nyt jättää aivan uudenlaisen jäljen itsestään. Ainakin Espoo Unitedin tavoitteet ja visiot ovat kovat, samoin Salonojan Tapiolan urheilupuistoon kaavailemat kiinteistöbisneshankkeet. Puhutaan 50–60 miljoonan euron suunnitelmasta.

” Toistaiseksi kukaan ei ole onnistunut yhdistämään Espoota ja espoolaisia. Mun tavoite on olla seensimmäinen.

Startti on ollut värikäs, sillä jo lokakuussa Salonoja joutui erottamaan yhden avaintyöntekijänsä, koripallojoukkueen GM:ksi palkkaamansa Aleksi Valavuoren, joka laukoi Twitterissä kohua herättäneitä homolausuntoja. Tällaista turbulenssiako on jälleen luvassa? Vai onko Salonoja kypsynyt urheilupomona?

Valavuoren tapaus vaivaa Salonojaa edelleen, ja hän haluaakin puhua mieluummin tulevista visioistaan. Salonojalla on keisarin aatteet. Hänen unelmanaan on rakentaa omanlaisensa Rooma.

»Toistaiseksi kukaan ei ole onnistunut yhdistämään Espoota ja espoolaisia. Mun tavoite on olla se ensimmäinen», Salonoja lataa.

»Ensin tarkoitus on yhdistää espoolainen urheilu, sitten espoolainen urheiluyleisö ja lopuksi kaikki espoolaiset – pitkälti Espoo Unitedin voimalla.»

Muistetaanko Salonoja tulevaisuudessa suurena haihattelijana vai suurena mesenaattina?

KATSOTAAN vielä hetki taaksepäin.

Blues suistui taloudellisesti ahtaalle, koska yhtiön taustalle ei löytynyt riittävästi henkilöitä, jotka olisivat olleet valmiita heittäytymään Salonojan siniselle aatteelle. Monet työntekijät olivat Salonojalla töissä lähinnä rahastusmielessä. Kun tulot olivat alle budjetoidun ja menot vastaavasti yli sen, seura oli käytännössä joka kevät konkurssivalmis. Blues pysyi pystyssä vain omistajansa lompakolla.

Salonoja ei osannut vaatia tarpeeksi ja jäi siksi yksin. Hän ajautui oravanpyörään, jossa maine pelastui vain rahalla. Paine kiristi nuoren liikemiehen hermoja, ja välillä hän sortui äkkipikaisuuttaan virhearviointeihin. Juuri tämä kuva Salonojasta piirtyi ulospäin vuosina 1999–2011. Kolikolla oli kuitenkin myös toinen puolensa. Siltä monet ummistivat silmänsä.

Salonojaa ei juuri kiitelty siitä, että hän miltei yksinään kannatteli espoolaista edustusjääkiekkoilua. Ei siitäkään, että hän näin ollen antoi mainion ponnahduslaudan Bluesin yli tuhannelle junioripelaajalle. Eikä siitäkään, että hän on pitänyt pystyssä Espooseen monitoimiareenaa, joka on jo lähes parikymmentä vuotta tarjonnut kansalle myös viihdealan hupeja.

Jussi Salonojan urheiluimperiumin keskus on Metro Areena.­

Näiden kunniakkaiden tekojen sivuuttaminen vaivasi taatusti Salonojan mieltä. Sen hän itse asiassa myöntää nyt miehekkäästi.

»Kyllä mua vitutti silloin se, että paskaa tuli niskaan, vaikka tein omalta osaltani kaikkeni pitääkseni seuran iskukykyisenä ja ylipäätään pystyssä», Salonoja sanoo.

»Tein virheitä, mutta myös paljon oikeita asioita. Asioiden yksipuolinen tarkastelu ei aina tuntunut reilulta, mutta toisaalta juuri niistä hetkistä olen ammentanut voimaa nykyhetkeen. Mennyt on mennyttä, huominen ratkaisee.»

Asiat eivät aina ole niin, miltä ne ulospäin näyttävät – ei Salonojankaan kohdalla. Bluesin kauppaamisen jälkeen hän ei vastoin ennakkokäsityksiä aikonut unohtaa urheilubisnestä kokonaan, vaan jäi pikemminkin tietoiselle sapatille. Salonoja piti areenan itsellään, koska uskoi sen tulevaisuuden bisnesnäkymiin. Ajatukset vain vahvistuivat, kun tieto Länsimetron valmistumisesta tuli. Metron valmistumisaikataulu on sittemmin venynyt, mutta näillä näkymin sen pitäisi aueta ensi vuoden aikana.

Vaikka Salonoja ei enää omistanut Bluesia, hän suunnitteli koko ajan paluutaan jääkiekkoon – ei kuitenkaan Bluesiin, vaan kokonaan uuteen seuraan joko SM-liigassa tai KHL:ssä. Viime kaudella suunnitelmat saivat vauhtia, kun Blues meni konkurssiin. Vuosikausia talousvaikeuksissa olleen Bluesin omistajat ruinasivat Salonojalta auttavaa kättä, mutta sitä ei herunut, koska varsinkin nämä herrat olivat ilkkuneet Salonojan suuntaan. Kun Blues vajosi nokkamiehensä Mika Raution johdolla maan alle, Salonoja myhäili tyytyväisenä espoolaisen hiekkalaatikon reunalla.

»Ei se lätkäseuran johtaminen tainnut sittenkään olla ihan niin helppoa kuin monet kuvittelivat», Salonoja tyytyy sanomaan nyt.

Pitkin kautta Salonojan ja Raution leirit ottivat kulisseissa voimakkaasti yhteen, eikä se jäänyt medialta huomaamatta. Taistelun aikana monet epäilivät Salonojan puheita ja uskoivat ennemmin vastaleiriä, mutta keväällä hänen kriitikoidensa suut hiljenivät. Epäilijät olivat pakotettuja myöntämään, että ehkä Salonoja oli sittenkin ollut oikeassa.

»Itse voin tähän sanoa vain sen, että olen nykyään johtajana varmasti rauhallisempi ja pitkäjänteisempi kuin takavuosina», hän ruotii.

BLUESIN KONKURSSIN myötä Salonoja pääsi aloittamaan Espoo Unitedin lätkäurakan puhtaalta pöydältä, joskin sarjaporrasta alempaa eli Mestiksestä. Lätkä on hänen visioissaan kuitenkin vain yksi siivu.

Tällä hetkellä Espoo Unitedilla on neljä edustusjoukkuetta: jääkiekossa Mestiksen lisäksi naisten SM-sarjassa, koripallossa miesten 1. divisioonassa ja naisten Korisliigassa. Lisäksi seuran sateenvarjon alla on kuusi Bluesin lätkäjuniorijoukkuetta (C-, B- ja A-nuorissa).

»Tarkoituksenamme on rakentaa seura, joka kehittää koko espoolaista huippu- ja junioriurheilua uudelle tasolle yhteistyössä eri alojen huippuammattilaisten kanssa. Aluksi keskitymme jääkiekkoiluun, koripalloiluun ja pian myös jalkapalloiluun. Tämän jälkeen olemme avoimia yhteistyölle myös muiden lajien kanssa», Salonoja selvittää.

»Vuosien saatossa lajit ovat toimineet erillään, ja harvoin se on tuottanut pitkäkestoista tulosta. Espoon sanotaan olevan kaupunki, jossa kaikki on erillään ja josta puuttuu sielu. Urheilun avulla kaupunki on oikeasti mahdollista yhdistää.»

Espoo Unitedin tavoite on SM-liigassa.­

Mitkä ovat Salonojan suunnitelmat jalkapallon osalta? Urheilusanomien tietojen mukaan hän neuvottelee parhaillaan Ykkösessä pelaavan Grankulla IFK:n ostamisesta. Muitakin vaihtoehtoja on.

»Olen kiinnostunut asiasta, mutta tähän en voi sanoa muuta juuri nyt.»

Espoo Unitedilla on jo myös junioreiden akatemiatoimintaa, ja tätä toimintaa Salonoja haluaa laajentaa kaikkiin seuran lajeihin. Liikemiehen visio on kirkas: ensin hän haluaa hankkia Suomen parhaat valmentajat eri lajien akatemioihin ja sitten houkutella maan parhaat lahjakkuudet Espooseen. Valmennusosaamisen lisäksi houkuttimena toimii se, että Espoo United aikoo huolehtia akatemiaurheilijoiden kaikista elinkustannuksista. Bisnesidea on siinä, että kasvattamalla eri lajien huippuja Espoo United voi tulevaisuudessa saada näistä erinäisiä kasvattajakorvauksia.

»Haluamme kehittää seuran lajikohtaista osaamista sekä kaikkia lajeja hyödyttävät tukitoiminnot vähintäänkin Suomen kirkkaimmalle huipulle pitkäjänteisellä ja määrätietoisella työllä. Tavoite on menestyä kestävällä pohjalla niin urheilullisesti kuin taloudellisestikin – Suomen huipulla», Salonoja alleviivaa.

»Synergioita eri joukkueurheilulajien välillä on aidosti mahdollista löytää niin kaupalliselta kuin urheilulliseltakin puolelta. Kaupallisesti lajirajat ylittävästä seurasta on mahdollista rakentaa perinteistä yhden lajin joukkuetta suurempi yhteisö. Urheilullisella puolella synergioita voidaan löytää esimerkiksi kuntovalmennuksesta, ravintovalmennuksesta sekä treeniolosuhteista.»

” Olen nykyään johtajana varmasti rauhallisempi ja pitkäjänteisempi kuin takavuosina.

Hyväntekeväisyyttä Salonoja ei kuulemma aio harjoittaa. Salonoja ei aio jättää bisneksiään pelkästään Espoo Unitedin edustusurheilun tai sen akatemiatoiminnan varaan, vaan hän haluaa mukaan kiinteistöbisnekseen Tapiolassa. Hän taistelee alueelle kaavailluista rakennusoikeuksista. Uskottavuutta suunnitelmille tuo se, että hänen tukenaan on joukko nimekkäitä sijoittajia, kenties myös kiekkolegenda Teemu Selänne, joka jo pyörittää omaa kiekkoakatemiaansa Metro Areenassa.

Kaiken keskiössä on Länsimetro. Ilman sitä Salonojan unelmilla tuskin olisi pohjaa.

»On tietenkin erittäin ikävää, että Länsimetro ei auennut ennusteista ja lupauksista huolimatta. Meille olisi ollut parempi tietää totuus tästä jo aikaisemmin. Toisaalta kun Länsimetro lopulta avautuu, siitä tulee koko Tapiolan urheilupuiston alueelle iso kilpailuvaltti», Salonoja näkee.

»Metro Areena sekä koko sitä ympäröivä alue kehittyy entistäkin merkittävämmäksi kohtaamispaikaksi parantuneiden liikenneyhteyksien sekä koko alueeseen tehtävien investointien ansiosta. Kilpailu tapahtumapaikkojen välillä on kovaa, mutta uskon että tulemme olemaan tässä vahvoilla.»

Espoo Unitedin toimistossa työskentelee tällä hetkellä seitsemän henkilöä. Salonojan mukaan määrä on tarkoitus nostaa noin kymmeneen. Valavuorelle antamiensa potkujen jälkeen hän hakee esimerkiksi manageria koripallojoukkueelle.

»Nyt haemme seuraan ennen kaikkea myynti- ja markkinointiosaamista. Organisaatio on saatava vahvaksi pian. Itse aion jatkossa keskittyä isoihin linjoihin, lähinnä hallitustyöhön. Operatiivinen puoli saa jäädä muille.»

Salonoja aikoo keskittyä Unitedin organisaatiossa lähinnä hallitustyöhön.­

KULISSEISSA POHDITAAN, malttaako Salonoja todella jättää arkisen seuratoiminnan pyörittämisen alaisilleen vai käyttääkö hän valtaansa surutta myös pienemmissä asioissa. Tullaan jälleen Salonojan omaan motiiviin.

»Miksi palasin? No, ennen kaikkea espoolaisten junioreiden takia. Haluan antaa kaikille urheilusta kiinnostuneille nuorille mahdollisuuden kehittyä urheilijana lähtökohdista ja taustasta riippumatta. Yhdessä yhteistyökumppaneidemme kanssa luomme ympäristön, jossa harrastustason ja kilpatason nuorisourheilu voi toimia parhain mahdollisin edellytyksin ja olosuhtein», Salonoja sanoo.

Kaikesta aistii, että Salonoja haluaa jättää itsestään pysyvän jäljen espoolaisen urheiluhistoriaan. Keisarin kaapu ja mesenaatin maine kelpaisivat varmasti.

” Tässä työssä pelataan sellaisilla tunteilla, joita ei muilta aloilta löydy.

»Niin. No, kyllä mä aion laittaa kaikkeni likoon. Jos siitä seuraa itselleni arvostusta, ei siitä haittaakaan ole», hän linjaa.

»Ja vaikka urheiluseurat ovat välillä kuin lastentarhoja, niiden johtaminen on monella tavoin antoisaa. Tässä työssä pelataan sellaisilla tunteilla, joita ei muilta aloilta löydy.»

Espoo United suunnittelee suuria, mutta markkinoinnillisesti alku on ollut yllättävän hiljainen. Seurasta ei ole juuri kuultu. Uskotaanko Espoo Unitedissa aidosti unelmiin? Omaa valtakuntaansa Espooseen suunnitteleva Salonoja hieman tuhahtaa kysymykselle.

»Totta kai uskotaan. Jos en uskoisi tähän, koko hommassa ei olisi järkeä. Markkinointi kyllä lisääntyy jatkossa», Salonoja painottaa.

Tähän mennessä Espoon yhdistäminen ei ole onnistunut minkäänlaisilla urheilun ulkopuolisillakaan viritelmillä. Miksi se onnistuisi nytkään? Salonojan mielestä nyt aika on ensimmäistä kertaa otollinen.

»Kannattaa muistaa, ettei Roomaakaan rakennettu vuodessa.»

Urheilusanomat 47/2016