Bylo to napínavé. Ale nakonec se představitelé Evropské unie Jean-Claude Juncker a Donald Tusk na jedné straně stolu a čínský premiér Li Kche-čchiang na straně druhé shodli na společném prohlášení, které ještě ráno, když čínská delegace dorazila do Bruselu, nebylo vůbec jisté. EU a Čína si tak mohou odškrtnout uskutečněný summit, kde se shodli na reformě Světové obchodní organizace, intenzivnějším jednání o vládních dotacích pro průmysl, zakázali si nucený transfer technologií jako cenu za investice a chtějí sblížit pravidla pro fungování byznysu v EU a v Číně.

Vzhledem k tomu, že v nedávném strategickém výhledu Evropská unie označila Čínu za "systémového rivala" a v obdobném strategickém dokumentu čínské vlády z prosince 2018 chce zase Peking Evropě klást svoje podmínky a odmítá v čemkoli ustupovat, je výsledek summitu vlastně úspěch. Obě strany se spolu baví, protože mají strach z toho, co ve světovém obchodě napáchá americká vláda Donalda Trumpa, její nepředvídatelnost a tlak jak na Čínu, tak na Evropu změnit dosavadní pravidla obchodu.

Je nepochybné, že Evropané začali být vůči Číně ostražitější. Nejde ani tak o politický tlak, ale o ekonomiku, byznys a technologie. Čína se díky své agresivní investiční politice stává technologickým obrem, a tudíž konkurentem Evropanů v globální ekonomice.

Jenže Číňané se obávají, jak dopadnou jejich jednání s USA o budoucích obchodních vztazích a nechtějí si ještě znepřátelit Evropskou unii. A pro všechny, Evropany i Američany, je čínský trh s 1,4 miliardy obyvatel lákadlem, kterému nelze odolat.

Jednání s Čínou jsou přitom prověrkou, zda Evropská unie dokáže ve strategických otázkách táhnout za jeden provaz. Peking má ovšem uvnitř unie své koně, kteří budou případně vetovat nějaká tvrdší opatření – jsou to především Maďarsko a Řecko. A Brusel se nelibě dívá na skupinu 16+1, což je nástroj, který si čínská vláda vytvořila na jednání se skupinou středoevropských zemí, z nichž jedenáct jsou členové unie. S jejími premiéry se Li Kche-čchiang sejde tento týden ve čtvrtek a v pátek v chorvatském Dubrovníku.

Ve vztahu k Číně to mají Evropané podobně jako se společnou obranou. Rádi by obchodovali, ale najednou je tu příliš velký hráč, který je může obehrát všechny. V případě tvrdé bezpečnosti je to Rusko, v případě budoucí prosperity založené na moderních technologiích se to nyní zdá být Čína.

V Česku je vztah k Číně sledovanou záležitostí, na níž se už od dob Václava Havla testuje pevnost západní orientace jednotlivých politiků. Nejnověji tímto testem neprošla ministryně průmyslu a obchodu Marta Nováková, když vykázala z akce svého ministerstva zástupce Tchaj-wanu na pokyn čínského velvyslance. Zdá se, že čínská diplomacie teď v Česku o něco agresivněji než dříve zkouší zjistit, kam až si může dovolit zajít v uplatňování svého vlivu.

I proto je důležitý společný a pevnější postoj celé Evropské unie, která jako by se jen pozvolna probouzela do světa mocenské politiky, kde se nejen haraší zbraněmi a slibují pochybné investice výměnou za spolupráci, ale také pracuje s nejmodernějšími technologiemi jako politickým nástrojem. Evropa se v tomto novém světě musí nejen naučit pohybovat, ale také v něm převzít odpovědnost sama za sebe a přestat se spoléhat, že to za ni někdo udělá. Pevnější postoj vůči Číně je dobrým začátkem.