For to år siden forventede Energistyrelsen, at de danske biogasanlæg ville modtage under en halv milliard kroner i støtte fra de danske elkunder om året. Det var en grøn teknologi, som endnu var i sine teenageår og derfor havde behov for en ekstra økonomisk hånd for at blive økonomisk flyvefærdig. Men styrelsen tog grueligt fejl. På to år er støtten til biogas fløjet i vejret, og nu ser det ud til, at over to milliarder kroner vil tilflyde ejerne af anlæggene, som omdanner hovedsageligt gylle til grøn energi. Det er vel at mærke alene fra de danske kunder. Energikoncernerne henter også tilskud ved at sælge hovedparten af gassen videre til kunder i Sverige.

Biogas er fem gange så dyrt per kWh som kystnære vindmøller, konstaterede Ingeniøren i oktober 2016. Siden er prisen på vindkraft på havet styrtdykket yderligere. Nu har Berlingske opgjort, at biogas lægger beslag på en fjerdedel af støtten til grøn energi herhjemme, selv om den kun leverer ti procent af energien. Og misforholdet vil blot vokse fremover.

For miljøet er der masser af gode grunde til at producere gas af de efterladenskaber, landmændene samler op fra produktionen af over 30 millioner grise og 17 millioner mink årligt. Gassen leverer grøn energi, også når det ikke blæser, den kan lagres, og den kan indgå i transportsektoren, hvilket hovedsageligt sker i bybusser, særligt i vores naboland. Desuden får vi mindre udvaskning af kvælstof til vandmiljøet og mindre afdampning af klimaskadelige gasser fra gyllen, når den kommer i biogasanlægget.

Men spørgsmålet er, om det er rimeligt, at det er borgerne, der betaler over energiregningen, og delvist over personskatten, fordi PSO er under aftrapning. Som energiprofessor Brian Vad Mathiesen pointerede for halvandet år siden her i Ingeniøren, bidrager støtten til at løse landbrugets miljøudfordring, hvorfor landbruget selv burde bidrage mere, hvis udbygningen skulle fortsætte. Dengang var støtte kun en fjerdedel af i dag. Nu er der tale om et milliardbeløb, og den største spiller er solgt af Naturgas Fyn til en britisk kapitalfond, som vil etablere yderligere ti store biogas­anlæg baseret på den høje støtte.

Allerede for halvandet år siden lovede energiminister Lars Chr. Lilleholt (V) at gribe ind over for støtten. Et flertal af Folketingets partier krævede også handling. Siden er intet sket, bortset fra en frivillig aftale om inspicering af biogasanlæg, så de værste læk af drivhusgassen methan kan undgås. Undersøgelser har nemlig vist, at den slags udslip kan fjerne helt op til halvdelen af klimafordelen ved at omdanne gylle til biogas.

Det handler om den grønne dagsordens troværdighed. Danmark har i årevis haft en førerposition inden for vedvarende energi. Det har kostet milliarder, som befolkningen velvilligt har betalt. Den folkelige opbakning er afgørende at bevare, hvis vi også i fremtiden skal gå foran. Det går ikke, hvis der er berettiget mistanke om, at milliarderne til biogas, som efter vind modtager det største støttebeløb, i virkeligheden er industristøtte til landbruget. Lars Chr. Lilleholt burde have holdt ord og reduceret borgernes regning til biogas allerede for halvandet år siden. Nu har han en bunden opgave med at skrive mere rimelige støttesatser ind i et nyt energiforlig.