Indrømmet: Jeg har som journalist flere gange været skuffet over Rigsrevisionen. Når landets skarpeste vagthunde har kastet sig over sager, som jeg har dækket, så er der i reglen ikke en finger at sætte på grundigheden. Men det har ofte føltes, som om revisorerne er bange for at konkludere noget, der for alvor kan fornærme politikere og embedsmænd.

Det gjaldt for eksempel gennemgangen af både Rejsekortets omtumlede fødsel og Fødevarestyrelsens manglende evne til at sætte ind over for de resistente MRSA-bakterier i danske svinestalde.

Rigsrevisionen er skarpere end Ingeniørens kilder

Derfor bliver jeg ved med at tabe kæben, hver gang øjnene løber over linjerne i Rigsrevisionens rapport om salget af Statens Serum Instituts vaccineproduktion. Jeg har aldrig set så krads og direkte kritik af både håndtering, beregninger, information til offentlighed og politikere eller for den sags skyld hele baggrunden for salget.

Selv ikke de kilder, som Ingeniøren har benyttet i den kortlægning af skandalen, som vi for godt et halvt år siden gennemførte sammen med HK Statsbladet, er lige så kradse og direkte i deres ordvalg, som revisorerne.

Men inden der kommer smagsprøver på fortrædelighederne, så er ét aspekt om salget af vaccinefabrikken på Amager endnu mere opsigtsvækkende: Nemlig at sundhedsminister Ellen Trane Nørby og hendes betroede embedsmænd ganske enkelt melder hus forbi. De afviser, at både grundlaget for Rigsrevisionens kritik og de beregninger, som revisorerne har fremlagt.

Ministertaburetten brænder næppe

Det er uhørt og har naturligvis fået statsrevisorerne til at reagere. For Rigsrevisionen har ingen sanktionsmuligheder. Så hvis hverken minister eller administration vil lytte, så er hele øvelsen nytteløs.

Et bredt politisk flertal stod bag salget af vaccineproduktionen. Kun Enhedslisten og SF stod fra starten uden for aftalen, mens Alternativet senere trak sig. Salget startede endda under den røde regering, og Ellen Trane Nørby kan derfor ikke mærke taburetten brænde under sig.

Rigsrevisionens rapport giver ellers rigeligt skyts, hvis oppositionen havde været mere krigerisk, men lad os lige starte med baggrunden.

Sådan forløb salget 2011 Finanslovsaftale kræver rabat på vacciner. Rabatten skal stige år for år og i 2016 nå 72 mio. kr. 2013 Regeringen bestiller konsulentfirmaet PwC til at skrive den rapport, som lægger op til at splitte Statens Serum Institut op og sælge Diagnostica og vaccineproduktionen. Marts 2014 Regeringen offentliggør beslutningen om at sælge. December 2014 Salgsprocessen indledes. Oktober 2015 Politisk aftale om salget mellem alle partier undtagen Enhedslisten og SF. Alternativet forlader senere aftalen. Marts 2016 Staten sælger SSI Diagnostica til den svenske kapitalfond Adelis for 250 mio. kr. Juni 2016 Staten offentliggør salget af SSI Vaccineproduktion til AJ Vaccines for 15 mio. kr. Januar 2017 AJ Vaccines overtager vaccineproduktionen.

I 2014 besluttede den daværende regerings økonomiudvalg med finansminister Bjarne Corydon (tidligere S) i spidsen at sælge Statens Serum Instituts vaccineproduktion og afdelingen for at udvikle diagnostisk udstyr (Diagnostica). Salget af Diagnositica forløb gnidningsfrit, og en svensk kapitalfond smed en kvart milliard kroner i statskassen. Salget af vaccineproduktionen udviklede sig til en katastrofe, som ifølge Rigsrevisionen endte med at koste statskassen mellem 1,3 og 1,8 milliarder kroner, men lad os lige starte med baggrunden.

Vaccineproduktion og diagnostisk udstyre skaffede over halvdelen af indtægterne til Statens Serum Institut inden frasalget. Den daværende regering og blå blok ønskede at sælge, fordi vaccinefabrikken gav underskud, og fordi der er et verdensmarked for vacciner. Altså ingen grund til statslig indblanding i det marked.

Eksporten slog fejl

Op igennem 00'erne havde Seruminstituttet forsøgt sig med en aggressiv strategi om at øge eksporten af vacciner voldsomt. Det slog i første omgang fejl, og i 2009 kom endnu en strategi til, hvor en ny produktionsbygning på Amager skulle danne grundlag for et eksporteventyr.

Imidlertid begyndte underskuddene at vokse år for år. Bedre blev det ikke af, at den daværende regering i 2011 skulle skaffe penge til Det Kongelige Teater. De blev taget fra den pris, som staten betalte for vaccinerne, fordi Sverige havde fået lave priser. 72 millioner kroner hev et politiske flertal ud af vacciner og gav til flagskibsteatret, da prisfaldet var fuldt indfaset i 2016.

I 2012 blev der sat gang i overvejelserne om et salg, og revisionsfirmaet PWC blev hyret til at analyse, hvad det ville indebære. Den analyse kom i 2013 og har hidtil været så hemmelig, at selv politikerne kun efter stor ballade fik lov til at bladre i den mod at parkere deres mobiltelefoner i indgangen til Sundhedsministeriet.

Rigsrevisionen har derimod haft analysen og løfter noget af sløret for konklusionerne i sin rapport.

For det første anbefalede PWC allerede i 2013 at udskille vaccineproduktionen i et selvstændigt selskab inden salget. Det skete imidlertid aldrig.

Sundhedsministeriet fortalte højst en halv sandhed

PWC fastsatte værdien af selskab og bygningerne på Amager til mellem 0 og 225 millioner kroner. Hvis vaccineproduktionen blev splittet op og solgt i mindre bidder, kunne det dog indbringe mellem 30 og 295.

Det beslutningsgrundlag, som Sundhedsministeriet skrev til politikerne, indeholdt imidlertid hverken spændet eller forudsætningerne. Deri lød det, at vaccineproduktionen kunne indbringe op til 285 millioner kroner - de 295 minus ti millioner kroner til rådgivere.

»I modsætning til PwC-rapporten indgik der ikke et spænd (0-285 mio. kr.) i beslutningsgrundlaget, som kunne signalere, at vaccineproduktionen potentielt ikke kunne sælges med et overskud. Det fremgik dog, at provenuet i sidste ende afhang af købers værdiansættelse, hvorfor der var betydelig usikkerhed om det forventede provenu. Det fremgik ikke, at provenuet på 285 mio. kr. var baseret på, at de enkelte vaccineenheder blev solgt separat og ikke samlet.«

Sådan starter Rigsrevisionens kritik af forløbet, og derfra bliver det kun værre. Lad os starte ved underskuddet i vaccineproduktionen. Det voksede gennem hele perioden og er hovedårsag til den enorme udgift ved at skille sig af med fabrikken på Amager.

De første bud kunne slet ikke sammenlignes

Det voksende underskud fik i sidste ende de fleste købere til at løbe skrigende fra forhandlingerne, så der til sidst kun var saudisk kontrollerede AJ Vaccines tilbage at forhandle med. Allerede, da beslutningen om at sælge vaccinefabrikken blev truffet i 2014, burde ministeriet have opdateret sine prognoser for salgsprisen på baggrund af de voksende underskud, argumenterer Rigsrevisionen. Men det skete på intet tidspunkt.

Samtidig manglede der ikke blot at blive dannet et selvstændigt selskab med vaccinefabrikken. Der var ikke engang en detaljeret forretningsplan. Den blev der aldrig tid til at udarbejde.

I 2015 kom de første, såkaldt indikative bud vaccinefabrikken. De spændte fra -450 millioner kroner - den potentielle køber ville altså have en lille halv milliard for at overtage fabrikken- til 145 millioner kroner. Imidlertid var salgsprocessen så ukonkret, at statens rådgiver, revisionsfirmaet EY, måtte opgive at sammenligne tilbudene.

I stedet måtte staten bede om en ny runde bud, og de kom i juni 2015. Her var priserne fra 1 krone til 122 millioner kroner. Først derefter reagerede ministeriet og begyndte at gå i gang med at undersøge alternativerne til et salg.

Rigsrevisorer kan ikke genkende ministeriets tal

Et af dem var ganske enkelt at lukke vaccinefabrikken. Det ville koste en milliard kroner, kom Sundhedsministeriet frem til. Det tal kan Rigsrevisionen dog ikke genkende. Revisorerne har i stedet beregnet sig frem til, at det ville koste en halv milliard kroner, og kritiserer ministeriet for ikke at redegøre for, hvordan det er kommet frem til en milliard kroner.

Salget blev desuden voldsomt forsinket. Planen lød på at gennemføre det på et halvt år. Det endte med at tage halvandet år. Ministeriet havde nemlig ingen anelse om, hvilken opgave det var at splitte Statens Serum Instituts it-systemer ad og dernæst samle dem i nye stumper.

It-systemerne endte med at være hovedårsagen til, at staten brugte 94 millioner kroner på konsulenter i forbindelse med salget, foruden de 16 millioner kroner, som blev delt med salget af Diagnostica.

»Den manglende plan for it-adskillelsen og prioriteringen af den sideløbende it-adskillelse for Diagnostica har forlænget it-adskillelsen og derved salget unødigt i en periode, hvor underskuddet for vaccineproduktionen voksede. Dette skete, til trods for at det allerede i beslutningsgrundlaget fremgik, at der var behov for, at salgsprocessen ikke trak ud,« skriver Rigsrevisionen.

Og så talte ministeren over sig

Men den største bommert var alligevel, hvordan medarbejderne blev behandlet. Hele vejen gennem de indledende øvelser havde Sundhedsministeriet haft fokus på at holde salget hemmeligt for at forhindre, at de søgte andre græsgange.

Men i marts udtalte daværende sundhedsminister Nick Hækkerup (S) til Politiken, »at vaccineproduktionen skulle sælges eller lukkes til trods for intentionen om at hemmeligholde salgsprocessen,« som Rigsrevisionen skriver.

De næste tre år sagde 188 medarbejdere deres job op, viser Rigsrevisionens opgørelse. Tilbage var en produktion, hvor mere end halvdelen af medarbejderne havde mindre end tre års erfaring.

»Dette var særligt problematisk, idet vaccineproduktionen er højt specialiseret, hvorfor rekruttering af nye medarbejdere typisk indebærer en længerevarende oplæringsfase. Der var således et væsentligt kompetencetab i vaccineproduktionen under forberedelsen og gennemførelsen af salget.«

Resultatet var forudsigeligt. Der kom flere nedbrud i produktionen, vacciner måtte kasseres og nye indkøbes til danske børn.

Blev DTU ofret for at redde seruminstituttet?

Den forretning, der var tilbage, købte AJ Vaccines for 15 millioner kroner, en lukrativ aftale om at sælge vacciner til den danske stat i 30 måneder og en huslejerabat på 200 millioner kroner. Til gengæld reddede 569 medarbejdere jobbet.

Inden vi giver Rigsrevisionens overordnet vurdering af hele det forløb, så lad os lige gentage, at skandalen måske slet ikke er slut. For statsrevisorerne har netop bedt Rigsrevisionen om at undersøge Fødevarestyrelsens udbud af det veterinære beredskab fra 2020. Det vandt Statens Serum Institut sammen med Københavns Universitet for næsen af DTU. Den kontrakt er en af de afgørende forudsætninger for at få seruminstituttets økonomi til at hænge sammen, og DTU har gentagne gange klaget over, at udbuddet blev gennemført unfair, så universitet i Lyngby i praksis ikke havde en chance.

Konklusionen på den undersøgelse kommer først efter sommerferien, så her er Rigsrevisionens konklusion på forløbet med salget af Vaccineproduktionen til at opridse skandalen:

»Ministeriet undervurdere salgets kompleksitet og sikrede på trods af et langstrakt forløb ikke, at helt grundlæggende vilkår for et godt salg i tilstrækkelig grad og på rette tidspunkt blev tænkt ind i

forløbet, selv om ministeriet i størstedelen af forløbet havde et særskilt fokus på et salg frem for at lukke eller fortsætte vaccineproduktionen.«

Dermed blev relevante økonomiske og faglige fordele og ulemper ved at lukke og ved at fortsætte ikke præsenteret fyldestgørende, så det var muligt at vurdere den økonomisk optimale løsning blandt de 3 scenarier.

Det var endvidere det mest positive forventede økonomiske resultat, der lå til grund for salgsscenariet, og grundlaget var ikke opdateret med den nyeste negative udvikling i vaccineproduktionens økonomi. Salgsscenariet afspejlede derfor ikke i tilstrækkelig grad, at der var høj risiko for, at det forventede salgsprovenu kunne blive tæt på nul.

Den tilbageværende køber nedjusterede sit købstilbud i takt med udviklingen i vaccineproduktionens økonomi, men Sundheds- og Ældreministeriet foretog ikke beregninger af, om salgsscenariet fortsat var den økonomisk optimale løsning.«