Oulun islamilainen moskeija on joutunut julkisuusmyrskyn silmään. Imaami Abdul Mannanin puheet eivät auta tilanteessa ollenkaan, vaan ovat omiaan lietsomaan lisää islamofobiaa, kirjoittaa toimittaja Aleksanteri Pikkarainen.

Soitin äskettäin Pohjois-Suomen islamilaisen yhdyskunnan imaami Abdul Mannanille. Tarkoituksena oli kysyä hänen ja Isiksen riveissä kuolleen vävypojan bisneksistä sekä aiemmasta moskeijaraiskaustapauksesta.

Langan päässä oli hermostuneen ja järkyttyneen oloinen mies, joka ensin sanoi kieltäytyvänsä antamasta haastattelua, mutta puhui sitten kuitenkin asioista useamman lauseen verran.

Kävi selväksi, että Mannan on asiassa puolustuskannalla. Hän ei halua julkisuudessa avata asioiden taustoja enempää, vaan vetoaa Isis-vävyn tapauksessa siihen, että kyse ei ole hänestä, vaan toisesta ihmisestä. Ymmärsin Mannanin puheesta, että hän kokee Ylen uutisoinnin pyrkineen vahingoittamaan hänen ja muslimiyhteisön mainetta.

Kun kyse on näinkin vakavista asioista kuin mahdollisesta terroristisen järjestön rahoittamisesta Suomesta tapahtuvalla yritystoiminnalla tai alaikäisiin kohdistuneista seksuaalirikoksista, jotka tapahtuvat rukoushuoneessa, on aivan selvää, että suomalainen media kaivaa asiaa ja myös jatkaa kaivelua. Mannan ei tunnu tätä ymmärtävän, vaan kokee haastattelut ja haastattelupyynnöt jonkinlaisena ajojahtina.

Vaikka hän on asunut Suomessa vuosia, hän ei puhu suomea. Kun haastatteluja tehdään vierailla kielillä ja kulttuuritausta on erilainen, ollaan heti vaikeuksissa - varsinkin, kun asiat ovat näinkin vakavia kuin ne ovat.

Oululaismoskeija on joutunut julkisuudessa ikävään valoon. Aleksanteri Pikkarainen

Puolustelee tuomittua raiskaajaa

Mannanin johtama muslimiyhteisö joutui ensimmäisen kerran myrskyn silmään 20. maaliskuuta, kun Oulun käräjäoikeus antoi ensimmäisen tuomionsa niin kutsutussa ”Oulun lapsenraiskausvyyhdissä.”

Mainittakoon, että tapauksista vain muutama liittyy toisiinsa ja tapahtumavyyhti on enemmänkin mediassa syntynyt käsite. Joka tapauksessa useita ulkomaalaisia, islamilaisista maista tulleita miehiä on ollut epäiltyinä suomalaistyttöjen raiskauksista ja tämä kuohuttaa kansaa syystäkin.

Kyseisen ensimmäisen tuomion sai Muso Asoev -niminen mies. Sanomalehti Kaleva paljasti ansiokkaalla uutistyöllään, että kyseiset seksuaalirikokset tapahtuivat oululaismoskeijassa. Lehti haastattelee Mannania, joka kiistää rikosten tapahtuneen moskeijassa.

Tästä halusin Mannanilta kysyä.

Hän vastaili kysymyksiini ja vastauksista välittyi se kuva, että hän asettuu edelleen Muso Asoevin puolelle. Mannanin mielestä Asoev on kunnon mies, kunnioitettu henkilö yhteisössään. Vastapuolella, rikoksen uhrina on kahdeksanvuotias tyttö ja tämän perhe.

Mannan kertoo seksuaalirikoksessa olevan kyse tytön perheen ongelmista. Tarkemmin hän ei tätä yksilöi.

Hän myös sanoo, että poliisi ei löytänyt moskeijan valvontakameranauhoista mitään näyttöä rikoksesta ja että Asoev aikoo valittaa hovioikeuteen.

Mannan kertoi aiemmin Helsingin Sanomien jutussa, että ainoana näyttönä on tytön kertoma. Kuitenkin tuomiossa viitataan myös muuhun suulliseen näyttöön sekä asiakirjanäyttöön.

Tuomiota tuki oikeuden mukaan muun muassa tytön käytöksen muuttuminen tekoajankohtana. Tyttö luotti uskonnonopettajaansa, jota Mannan siis edelleen pitää kunniallisena muslimina.

On vähintäänkin mielenkiintoista nähdä, mille kannalle hovioikeus tapauksessa päätyy.

Se on kuitenkin selvää, että suomalaisen oikeustajun kannalta yhteisönsä johtohahmon ottama kanta tuntuu käsittämättömältä. Imaami Mannan joko vakaasti uskoo seurakuntansa miesjäsenen sanaan pikkutytön kokemuksia vastoin, tai sitten hän ei ymmärrä sitä vahinkoa, mitä saa jatkuvasti aikaan.

Kriisiviestinnän alkeetkin ovat imaamilla pahasti hukassa ja ikävä kyllä hänen käytöksensä julkisuudessa on omiaan lisäämään vihaa islamia ja moskeijaansa kohtaan, vaikka hän kaikin keinoin yrittää niiden etua ajaa.