Pääministeripuolue keskusta on kaksijakoisessa tilassa. Sotkamossa perjantaina 8. kesäkuuta alkavassa puoluekokouksessa kenttäväki voi kehua puheenjohtajaansa Juha Sipilää hallituksen saavutuksista: talous on kääntynyt kasvuun, työllisyys kohentunut ja julkisen talouden velkaantumisvauhti on hieman hiipunut.

Keskustan ja Sipilän porvarihallituksen suuret hankkeet saattavat toteutua: sosiaali- ja terveyspalveluiden uudistus ja maakuntahallinto ovat eduskuntakäsittelyssä.

Kaiken pitäisi olla keskustassa hyvin. Mutta ei ole.

Hallituksen suosio on alamaissa, sote voi kaatua, puoluetoiminta takkuaa ja kannatus on laskenut tasaisesti lähes kaksi vuotta.

Kuntavaaleissa 2017 Sipilä oli tulessa ensimmäistä kertaa pääministerinä. Keskusta sai 17,5 prosenttia äänistä, tappio oli 1,1 prosenttiyksikköä. Pari viikkoa vaalien jälkeen Sipilä tunnusti puoluevaltuuston kokouksessa, että hänen otteensa puolueesta oli löystynyt.

”En ole saanut tätä tiimiä toimimaan niin kuin haluaisin. Ei tämä ollut voittajatiimi näissä vaaleissa”, Sipilä sanoi kokousväelle.

Kokoussalissa istui uusittu puoluejohto. Puoluesihteeri Jouni Ovaska ja varapuheenjohtajat Katri Kulmuni, Antti Kurvinen ja Juha Rehula hämmästelivät Sipilän parin virkkeen vaaliarviota, jossa oli vain yksi asia, puoluejohdon kehno yhteistyö.

Ei sanaakaan hallituksen tai puolueen politiikan sisällöstä.

Syksyn 2017 puolueristelyillä Sipilä tympääntyi omiensa puheisiin, kun kenttäväki halusi nostaa puolueen profiilia ja ottaa etäisyyttä kokoomukseen.

”Voiko tällä mielikuvalla oleva puheenjohtaja vetää tätä puoluetta. Mä en tässä väkisin roiku. En aio olla rasitteena tälle puolueelle”, Sipilä tiuski.

Sotkamon kokous vastaa, että kyllä voi ainakin eduskuntavaaleihin saakka. Sipilä saa ympärilleen tuunatun tiimin. Varmuudella ainakin puoluesihteeri vaihtuu, koska Ovaskalle riitti tehtävässä yksi kaksivuotiskausi.

Ovaskan paikkaa tavoittelevat perhe- ja peruspalveluministeri Annika Saarikon erityisavustaja Riikka Pirkkalainen ja keskustan Keski-Pohjanmaan piirin toiminnan johtaja Jirka Hakala. Kisasta odotetaan tasaista.

Puolue-eliitin enemmistön uskotaan kannattavan Pirkkalaista. Hakala puolestaan kampanjoi kentän miehenä, vaikka hän siirtyi puoluetoimistosta maakuntaan vain vajaa vuosi sitten.

Kolmen varapuheenjohtajan valinta on neljän kansanedustajan kamppailu. Lappilainen Kulmuni, eteläpohjalainen Kurvinen ja hämäläinen Rehula hakevat jatkoa.

Kolmikon ainoa todellinen uhkaaja on keskustan savolainen sote-taistelija, kansanedustaja Hannakaisa Heikkinen. Kaksi vuotta sitten Heikkinen jäi 13 äänen päähän paikasta puoluejohdossa.

Sipilän testi on huhtikuussa. Jos keskusta häviää vaalit ja joutuu oppositioon, voi Sipilän tulos tai ulos -hokemasta olla jäljellä vain komento ulos. Se tarkoittaisi sitä, että Sipilä lyö hanskat naulaan ylimääräisessä puoluekokouksessa eikä vasta kesällä 2020.

Tällä vuosituhannella pääministerit eivät ole jääneet rivikansanedustajiksi tai kärvistelemään oppositioon. Anneli Jäätteenmäki (kesk) lähti Euroopan parlamenttiin, Matti Vanhanen (kesk) Perheyritysten liittoon, Mari Kiviniemi (kesk) taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön OECD:n palvelukseen, Jyrki Katainen (kok) Euroopan unionin komissioon ja Alexander Stubb (kok) Euroopan investointipankkiin.

Paavo Lipponen (sd) oli poikkeus. Hän toimi puhemiehenä koko vaalikauden 2003–2007.

Erityisavustajilla ei ole asiaa ministeriryhmän kokouksiin. Järjestely harmittaa ja hävettää monia.

Keskustan puoluekokouksessa on ollut tapana hakkua herrat ja lähteä tyytyväisenä kotiin. Kentän tyytymättömyys tuli selvästi esiin talvella, kun puolueen päälehden Suomenmaan kyselyssä 59 prosenttia vastanneista puoluevaltuuston jäsenistä arvosteli hallituksen politiikkaa liian oikeistolaiseksi.

Paukut saattavat jäädä piippuun, koska puolue ei ole enää Johannes Virolaisen tai Matti Vanhasen keskusta. Puoluetta johtaa pääministeri Juha Sipilä.

”Kyllä hänellä on edelleen sellainen yritysjohtajan ote”, keskustan johdon toimintaa tunteva sanoo. Sipilä pitää yhä kiinni hallituskauden alun tokaisusta, että hänen ministeristönsä on melkein yhtä puoluetta.

Sipilä ohjaa keskustaa kuin omistajayrittäjä tai lentokapteeni, jolla on kaikki valta ja vastuu. Sellaiseen ei ole totuttu puolueessa, joka elää keskustelusta ja jopa avoimesta riitelystä.

Nykykeskusta on kuin yritys, jolla on pelkistetty ja ulospäin hyvin yhtenäinen käsitys siitä, mitä pitää tehdä. Yrityksen johtoryhmä on pieni ja tiedonkulku niukkaa. Valta on keskittynyt Sipilälle ja tämän avustajalle Riina Nevamäelle.

Keskustan ministeriryhmän kokouksiin osallistuvat käytännössä vain ministerit, erityisavustajilla ei ole asiaa pyhimpään. Eduskuntaryhmän pääsihteeri Seija Turtiainen pääsi sinne vasta muutama kuukausi sitten.

Järjestely harmittaa ja hävettää erityisavustajia, puoluejohdon jäseniä ja puoluetoimiston väkeä. He joutuvat noloina tunnustamaan tietämättömyytensä, kun kokoomuslaiset tai keskustan kenttäväki kysyvät hallituksen toiminnasta.

Keskustassa ihastellaan kokoomuksen tapaa toimia. Erityisavustajat ovat ministeriryhmän kokouksissa, ja tieto kulkee. Kokoomusministerit esiintyvät kokoomuslaisina, mutta keskustakollegat puhuvat lähes koko ajan pelkästään hallituksen nimissä.

Sipilä vierastaa hallituskumppaneiden haukkumista. Puolueen varapuheenjohtajia ja puoluetoimistoa ärsyttää ohje, että hallitusta ja erityisesti kokoomusta ei saa arvostella.

Määräys on kaventanut varapuheenjohtajien Kulmunin, Kurvisen, Rehulan ja puoluesihteeri Ovaskan tontteja. Eron tekeminen kokoomukseen on ollut vaikeaa, koska kumppania ei ole lupa mollata.

Sivusta seuranneiden mukaan Ovaskan ja Sipilän yhteistyö on kangerrellut jatkuvasti. Ovaskan kerrotaan turhautuneen siihen, että Nevamäki on koko ajan puheenjohtajan ja puoluesihteerin välissä.

Sipilä vältteli ottamasta kantaa ehdotukseen puoluesihteerin valinnan siirtämisestä puoluekokoukselta puoluevaltuustolle, vaikka Ovaska kannatti ehdotusta avoimesti. Viimeisimpiä iskuja oli, kun Sipilä sijoitti Ovaskan ohi puoluetoimistoon Elinkeinoelämän keskusliitosta lähtemään joutuneen johtaja Kari Jääskeläisen. Myöhemmin Sipilä poimi Jääskeläisen avustajakuntaansa.

Oppositiossa 2012–2015 Sipilä keskittyi keskustan johtamiseen. Apunaan hänellä oli oma Dream Team, johon kuuluivat silloinen puoluesihteeri Timo Laaninen, Nevamäki ja varapuheenjohtajat Rehula, Annika Saarikko ja Anu Vehviläinen.

Eduskuntavaaleissa huhtikuussa 2015 Sipilä nosti puolueensa suurimmaksi eduskuntaryhmäksi ja pääministeripuolueeksi. Ylen Taloustutkimukselle teettämissä kannatusmittauksissa keskustan suosio lähenteli 25 prosentin rajaa.

Hallituksen nimittämisen jälkeen alkoi pääministerin yleensä väistämätön etääntyminen puolueestaan. Ydinjoukko lähti pääministerin vetämänä Apollonkadun kellaritoimistosta Valtioneuvoston linnan valoihin Senaatintorin laidalle.

Nevamäki ja Laaninen ovat avustaneet Sipilää. Rehula, Vehviläinen ja Saarikko puolestaan nousivat vuorollaan ministereiksi. Puoluetoimistoon jäi uusi puoluesihteeri Ovaska.

Juuri nimitetyn Sipilän hallituksen imagoa heikensivät kesällä 2015 hallituksen kokoonpano ja työtavat. Aluksi ministereiden määrä pudotettiin 14 ministeriin. Vajaa kaksi vuotta myöhemmin hallitukseen otettiin kolme uutta ministeriä, yksi jokaiselle hallituspuolueelle.

Julkisuudessa hämmästeltiin pääministerin intoa johtaa hallitusta avokonttorissa. Tiedotusvälineissä levisi kuvia tyhjän pantteina istuvista ministereistä, jotka tuijottelivat vaivautuneina mobiililaitteitaan.

Syksyllä 2016 hallituksen kannatuksessa tapahtui selvä käänne. Suosiota verotti kiistely työelämän pakkolaeista, joilla oli tarkoitus parantaa kilpailukykyä työehtoja heikentämällä. Pääministeri ajautui myös kohuun, johon liittyivät hänen sukulaistensa yritys, Talvivaaran kaivoksen rahoituspäätös ja Sipilän Yleisradion toimittajalle lähettämät sähköpostit. Sipilä luonnehti tapahtumia henkilökohtaiseksi kiirastulekseen.

Eduskuntavaaleissa 2015 keskusta sai 21,1 prosenttia äänistä. Yleisradion Taloustutkimukselta tilaamissa mittauksissa 20 prosentin raja alittui pysyvästi joulukuussa 2016. Vaalivoitto oli sulanut reilussa vuodessa.

Viimeisen vuoden keskustan kannatus on ollut koko ajan alle 18 prosenttia. Sotkamon puoluekokousväki on tietoinen tukalasta tilanteesta, joka on johtamassa tappioon ensi kevään eduskuntavaaleissa.

Alimmillaan keskustan suosio oli syys–lokakuussa 2017, kun Taloustutkimus mittasi kannatukseksi 15,8 prosenttia. Se on sama kuin puolueen murskatappio 2011 vaaleissa.

Keskustan kenttäväen harmiksi Taloustutkimuksen luvut eivät ole pohjakosketus. Uuden Suomen ja Iltalehden Tietoykkösellä teettämän kyselyn mukaan keskustan kannatus oli toukokuun loppupuolella ainoastaan 15,1 prosenttia. Helsingin Sanomien ja TNS Kantarin mittauksessa puolueen suosio oli 15,7 prosenttia.

Puolueella on nykyisessä eduskunnassa 49 paikkaa. Keskusta tulee tyrmätyksi, jos kannatus jää vaaleissa 16 prosenttiin. Sillä saa noin 35 paikkaa.

Pienikin ääniosuuden pudotus tarkoittanee keskustalle ikäviä menetyksiä huhtikuussa, koska viime vaaleissa puolueen äänipotti jakautui mainiosti. Huhtikuussa tullee esiin kolikon toinen puoli.

Keskustalla on kolmentoista vaalipiirin viimeisistä paikoista kuusi. Vähäinenkin ääniosuuden notkahdus voi johtaa siihen, että puolue menettää paikkoja ainakin Hämeen, Kaakkois-Suomen, Savo-Karjalan, Keski-Suomen, Oulun ja Lapin vaalipiireistä.

Takaiskuja voi pehmentää ainoastaan perussuomalaisten hajoaminen ja sinisten olematon suosio. Timo Soinin johtama perussuomalaiset sai vuoden 2015 vaaleissa 18,2 prosenttia äänistä. Viime kuukaudet sinisten ja perussuomalaisten yhteiskannatus on ollut noin 10 prosenttia.

Keskustassa tiedetään, että laskussa olevaa suosiota on erittäin vaikea kääntää nousuun. Apeutta lisää toukokuussa valmistunut Puoluebarometri, jonka mukaan keskusta on vasta viidenneksi kiinnostavin vaihtoehto eduskuntavaaleissa.

Ainoastaan 23 prosenttia vastaajista piti keskustaa mahdollisena valintanaan. Lokakuussa 2015 keskustan vastaava luku oli 34 prosenttia. Nyt suosituin vaihtoehto oli vihreät, jonka lisäksi keskustaa kiinnostavampia puolueita olivat sosiaalidemokraatit, kokoomus ja vasemmistoliitto.