Jos uutinen kertoo ihmistä kohdanneesta epäonnesta, kommenteissa aina torutaan. ”Oma vikansa, kun lähti ulkomaanmatkalle / oli Facebookissa / hankki lapsia. Itse en olisi ollut noin hölmö.”

Jos jutussa viitataan tutkimustietoon: ”Turhaa hömpötystä. Minä en ole rokotuttanut lapsiani / käyttänyt turvavyötä / käynyt kouluja / syönyt vihanneksia. Hengissä ollaan!”

Klassikko käy jokaiseen uutiseen: ”Tätäkään ongelmaa meillä ei ollut ennen nykyistä maahanmuuttoa.”

Harva uutiskommentoija tuntuu lukeneen jutun, jota kommentoi. He haluavat puhua itsestään. Siitä, miten hyviä ihmisiä he ovat, ja miten tyhmiä muut. Siitä, miten jokainen yhteinen ja yksityinen ongelma olisi vältetty jos joku vain olisi kuunnellut heitä.

Voipuneenoloinen Yrjö Rautio kirjoitti verkon keskustelukulttuurista Helsingin Sanomissa viime viikolla. ”Hyvä asia, jonka jätkät pilasivat”, Rautio tiivisti internetin.

Kaupallisen median ylläpitämän nettikeskustelun lyhyt historia näyttää osapuilleen siltä kuin joku olisi perustanut jääkiekkoturnauksen, muttei olisi viitsinyt palkata tuomareita. Sitten hän harmittelisi sitä, että peli on vuodesta toiseen rumaa.

Rahasta se alkoi: mainostajat maksoivat sivunäytöistä ja sivulla vietetystä ajasta, ja keskustelu oli halpa tapa saada kävijät uppoutumaan sivuille.

Rahan – tai kitsauden – takia palstat ajautuivat nopeasti hunningolle. Niiden ei haluttu tuottavan kuluja, ja siksi keskusteluja valvottiin niukasti, jos lainkaan.

Sonta ei ole ainoa vaihtoehto.

Joskus tuntuu, ettei Suomessa koskaan oikein yritettykään. Nettikeskustelun odotettiin tuomaroivan itse itseään. Kun se ei toiminut, hanskat lensivät naulaan ja ryhdyttiin voivottelemaan internetiin kasautuvaa sontaa.

Sonta ei kuitenkaan ole ainoa vaihtoehto. Hyvin ylläpidetyt keskustelupalstat vetävät puoleensa kiinnostavia keskusteluita. Se ei aina edes tule kalliiksi.

Norjan yleisradioyhtiö NRK kyllästyi ihmisiin, jotka eivät olleet lukeneet kommentoimiaan juttuja. Ratkaisu on toistaiseksi käytössä teknologiasivusto nrkbeta.no:ssa. Käyttäjän on vastattava kolmeen kysymykseen lukemansa jutun sisällöstä, ja vasta sen jälkeen kommentointi onnistuu. Yhden asian jankuttajat ovat kadonneet.

NRK:n visan tekninen toteutus on saatavilla kaikille kiinnostuneille. Onko Suomessa ottajia?

Kirjoittaja Hanna Nikkanen on journalistiikan vierailijaprofessori Tampereen yliopistossa.