Edes siedettävän tasoista vastikkeetonta ja universaalia perustuloa taitaa olla turha odottaa, kirjoittaa Juhana Vartiainen.

Samuel Beckettin nerokkaan näytelmän En attendant Godot (suomenkielinen nimi Huomenna hän tulee) kaksi päähenkilöä odottavat Godot-nimistä hahmoa koko näytelmän ajan. Siinä uskossa, että kaikki jollain tavalla muuttuu, kun Godot tulee paikalle.

Näytelmän tunnelmat tulevat joskus mieleen kun seuraa monien yhteiskunnallisten vaikuttajien harrasta ”perustuloon siirtymisen” odotusta. Perustulo kun ratkaisisi monet sosiaaliturvamme aiheuttamat kannustinongelmat, niin uskotaan.

Perustulosta keskustellaan siinä hengessä, että tarjolla olisi itsestään selvästi nykytilaa roimasti parantava reformi, jonka ainoana esteenä on tähän mennessä ollut päättäjien tyhmyys. Pettymyksiä saattaa olla luvassa.

Perustulolla tarkoitetaan sitä, että nykyinen syyperustainen ja viranomaisharkintaa edellyttävä sosiaaliturva korvattaisiin kokonaan tai osittain tulonsiirrolla, joka olisi kaikkien saatavilla ja joka ei poistuisi, vaikka saaja hankkisi omin toimin tuloja.

Tässä on se järkevä ajatus, että työn vastaanottaminen tulisi työttömille houkuttelevammaksi kuin nyt on asian laita.

Sosiaaliturvamme luo tunnetusti kannustinloukkuja. Jos pääkaupunkiseudulla asuva työtön alkaa tehdä matalapalkkatyötä, käteen jää kenties vain pari euroa tunnilta, koska itse hankittu tulo vähentää asumistukea, työmarkkinatukea ja toimeentulotukea.

Toisin ilmaistuna, niin sanottu työllistymisveroaste – eli se, kuinka paljon jää käteen itse ansaitusta bruttotulosta, kun otetaan huomioon tulovero ja tulonsiirtojen leikkautuminen – kohoaa niin korkeaksi, ettei työtä kannata ottaa vastaan.

.

Onkin ilman muuta järkevää pyrkiä alentamaan työllistymisveroasteita, ja hallitusohjelmassakin puhutaan perustulokokeilusta.

Mutta sosiaaliturvan ja verotuksen yksityiskohtiin ja veroastelaskelmiin perehtyminen osoittaa pian, että mitään simsalabim-reformia ei ole tarjolla.

Tämä johtuu siitä, että perustulo tulisi aivan liian kalliiksi tai jäisi sitten niin alhaiseksi, että nykyisten taloudellisten perusoikeuksien puolustajilla nousisivat hiukset pystyyn jos perustuloa pitäisi eduskunnan valiokunnissa puolustaa.

Kaikille tuleva vastikkeeton perustulo voisi ehkä olla noin 400 euroa kuukaudessa, ja sen pitäisi suunnilleen korvata nykyiset tukimuodot.

Tätä tasoa pidettäisiin suomalaisessa politiikassa räikeän alhaisena. Jos perustulo vain täydentäisi nykyistä tukisekamelskaa, kysymys ei oikeastaan enää olisi perustulosta.

.

Taloustieteilijät suhtautuvatkin perustulokaavailuihin huomattavasti skeptisemmin kuin monet kansalaiset ja poliittiset päättäjät.

Ekonomistien argumentti on yksinkertainen. Sosiaaliturvan tulee taata riittävä toimeentulo niille, jotka syystä tai toisesta eivät itse sitä kykene hankkimaan. Tämä on kuitenkin tehtävä niin, että työn tekeminen kannattaa.

Työnteon kannattavuus voidaan luoda joko viranomaisvalvonnalla tai pelkillä taloudellisilla kannustimilla. Jos viranomaisvalvontaa ja syyperustaisuuden arviointia ei olisi, sosiaaliturvan olisi oltava roimasti nykyistä heikompi, jotta työtä ylipäänsä kannattaisi tehdä.

Jos kohtuullisena pitämämme minimiturvan taso luo kannustinloukkuja, on siis parempi alentaa pienten tulojen tuloverotusta ja ylläpitää viranomaiskontrollia ja valvontaa, joka toimeentulon takaamisen ohella patistaa ihmisiä töihin.

Periaatteessa aivan samasta syystä emme maksa palovakuutuskorvauksia kaikille vaan vain niille, joiden talot ovat palaneet. Ja vakuutusyhtiöt koettavat estää sen, että ihmiset tahallaan polttaisivat talojaan.

Viranomaiskontrolli siis korvaa muuten ylenpalttisina tarvittavat taloudelliset kannustimet.

.

Tästä huolimatta kannattaa jatkaa sellaisia reformeja, joilla korkeita työllistymisveroasteita ja marginaaliveroasteita saataisiin alemmaksi.

Tällaisia reformeja voi toki ajatella askeleina perustulon suuntaan. Helppoja ne eivät ole.

Pikkuruinen askel otettiin säätämällä työttömyysturvaan 300 euron suojaosa, mutta sekin on luonut räikeän korkean marginaaliveroasteen monille sellaisille matalapalkkaisille työntekijöille, jotka voivat valita täyspäivätyön ja osapäivätyön välillä.

.

Politiikassa suhtaudutaan nykyään myönteisesti erilaisiin kokeiluihin, ja myös hallitusohjelmassa on mainittu perustulon kokeileminen. Kokeiluillahan ajatellaan yleensä saatavan tietoa siitä, miten uudistukset toimivat ja vaikuttavat ihmisten käyttäytymiseen.

Jos tarkoitus on tehdä tuntuvia remontteja sosiaaliturvaan ja verotukseen, kokeilumenettely soveltuu kuitenkin huonosti.

Kun talouden rakenteet muuttuvat, lähes kaikki taloudenpitäjät muuttavat käyttäytymistään. Talous ohjautuu ajan mittaan uudenlaiseen tasapainoon, jossa työvoima, työllisten määrä, työtunnit, työurat, palkat ja mikseivät elinkeinorakennekin ovat toisenlaisia kuin aiemmin.

Siksi suurten uudistusten todellisia vaikutuksia ei nähdä ennen kuin kaikki ovat sopeutuneet myös toistensa käyttäytymisen muutoksiin.

On syytä toivottaa onnea kaikille pyrkimyksille purkaa kannustinloukkuja – mutta edes siedettävän tasoista vastikkeetonta ja universaalia perustuloa taitaa olla turha odottaa.

Kirjoittaja on kokoomuksen kansanedustaja.