Europarlamentaarikot Sirpa Pietikäinen (kok) ja Heidi Hautala (vihr) toivovat Suomeen pakollista lobbausrekisteriä.

Europarlamentaarikot kertovat kirjassa, että suomalaisista lobbaajista Brysselin illalliskutsuja järjestävät eniten EK ja Metsäteollisuus. MOSTPHOTOS

Europarlamentaarikko Sirpa Pietikäisen mukaan lobbaus on hyvä asia, kunhan asiat eivät katoa julkisuudelta. EZEQUIEL SCAGNETTI

Europarlamentaarikko Heidi Hautala sanoo, että Suomessa lobbaus on "paljon sääntelemättömämpää kuin Brysselissä". MATTI MATIKAINEN

- EK:n rapuillallisia, SAK:n palkanmaksajapäiviä, MTK:n sadonkorjuujuhlia ja asiantuntijaseminaareja - nämä ovat siis tilaisuuksia Suomessa. Tämä on erittäin suomalaista ja syvällä Suomen omassa politiikassa, jonka suhteen ollaan hyvin sokeita. Samat heput käyvät myös Brysselissä, kuvaa europarlamentaarikko Sirpa Pietikäinen (kok) toimittaja Jaana Kiven uudessa tietokirjassa.

Kivi on haastatellut kirjaansa Bryssel myyty - lobbausparatiisin kauppiaat (Into) poliitikkoja, tutkijoita, lobbareita ja akateemikkoja. Lisäksi hän on käyttänyt lobbaus- ja tutkimusmateriaalia.

Kirja paljastaa, että asiantuntijat pitäisivät pakollista lobbausrekisteriä tarpeellisena Suomessa.

Tietokirjan haastattelussa europarlamentaarikko Heidi Hautala toteaa, että Suomessa lobbaus on " paljon sääntelemättömämpää kuin Brysselissä " .

- Se, miten yritykset ja erilaiset etujärjestöt yrittävät vaikuttaa eri ministeriöiden kantoihin, on hämärän peitossa. Mitään sellaista avoimuusvaatimusta, mikä komissioon on kohdistunut viime vuosina, ei Suomessa ole havaittu, Hautala sanoo kirjassa.

Pietikäinen nostaa kirjan haastattelussa esille, että Suomessa yritysten asema ylikorostuu.

- Suomen kohdalla sellainen yritys vielä monesti saa koko eduskunnan ja hallituksen puoltamaan omaa näkemystään. Mikä tahansa yritys voi juosta kunniakierrosta Suomen lippu olkapäällä ja vaatia ajamaan kansallista etua.

Pietikäinen perään kuuluttaa kirjassa poliitikoilta nykyistä enemmän itsekritiikkiä. Hän toteaa, että lobbaus on hyvä asia, kunhan asiat eivät katoa julkisuudelta.

EK:n painostus?

Europarlamentaarikot kertovat kirjassa, että suomalaisista lobbaajista Brysselin illalliskutsuja järjestävät eniten EK ja Metsäteollisuus.

Sirpa Pietikäinen paljastaa tietokirjassa, että välillä lobbaus muuttuu painostukseksi.

- Ja tämä on asia, mitä suomalaiset tahot yhä tekevät. Suomessa puuttuu näkemys siitä, mikä on yrityksen etu ja mikä puolestaan kansallinen etu ja nämä voivat olla hyvinkin ristiriitaisia, Pietikäinen kertoo Kivelle.

Kun toimittaja kysyy häneltä kirjassa, mitkä tahot ovat painostaneet, vastaus kuuluu:

- EK on siistiytynyt, tai se riippuu tekijästä, mutta sieltä on tullut painostusta. Ne on nämä meidän isot yritysjätit, jotka puhuvat ikään kuin isännän äänellä.

EK kiistää Kiven teoksessa painostaneensa europarlamentaarikkoja.

Varjojen ninjat

Kiven mukaan suomalainen lobbaus esiintyy pääosin rakenteissa, ja se naamioituu helposti " asiantuntijuudeksi " . Kivi kuvaa teoksessaan suomalaista superlobbaria " varjojen ninjaksi " .

- Suomalainen lobbaus toimii tehokkaimmin virkamieskoneiston kautta. Siten se jää usein huomaamatta, Kivi kommentoi Iltalehdelle.

- Vaikka Suomessa ministeriöiden virkamiehet eivät olisikaan Brysselin tapaan entisiä lobbausteollisuuden ammattilaisia, ovat he silti useissa tilanteissa itse toimineet lobbareina, Kivi kirjoittaa myös kirjassaan.

Suomessa virkamiestoimintaa sääntelee julkisuuslaki.

- Käytännössä kuitenkaan Suomessa virkamiesten eturistiriidoille tai lobbaukselle ei ole mitään sääntelyä ja virkamiesten tekemä lobbaustyö on lähinnä ollut tabu, Kivi kirjoittaa.

- Yhtä lailla tabuna on pidetty myös keskustelua asiantuntijoiden poliittisesta ohjailusta. Siksi emme juurikaan tiedä, keitä ovat ne tahot, jotka neuvovat kulisseissa ministeriöiden virkamiehiä laskutoimissaan.

Kiven teoksen mukaan päättäjät ovatkin etujärjestöjen sisäpiirilobbareiden pihdeissä.

- Koska Suomessa ei valvota lobbausta millään tavalla, emme voi tietää, mitä tahoja on kuultu niin sanotusti asiantuntijoina poliittisia päätöksiä valmisteltaessa. Emme tiedä myöskään, mikä on ollut virkamiesten vaikutuksen rooli kuhunkin päätökseen esimerkiksi valtiovarainministeriössä tai TEMissä.

Kiven mielestä muun muassa yhteiskuntasopimus on yksi esimerkki suomalaisen lobbaustyön tuloksesta.

Kivi haluaa tietokirjallaan tehdä suomalaista rakenteellista lobbauskulttuuria entistä näkyvämmäksi.

- Olisi aika ottaa syvä rakenteellinen lobbauskulttuuri avoimeen tarkastelun niin Suomessa kuin myös Brysselissä.

Härskejä tutkimuksia

- Komissio saattoi hieman suhmuroida TTIP-sopimuksen hyötyarvioita, eikä meillä ole mitään käsitystä siitä, kuinka luotettavina näitä arvioita voidaan oikeasti pitää, Kivi nostaa kirjassaan esimerkiksi.

Centre for Economic Policy Research -tutkimuskeskuksen (CEPR) alaisuudessa toimiva professori Joseph Francois teki komission pyynnössä arvioita TTIP- vapaakauppasopimuksen taloudellisista hyödyistä vuonna 2013.

CEPR:n omistavat käytännössä pankit ja rahoituslaitokset. Rahoittajina on keskuspankkeja, monikansallisia liikepankkeja, rahoituslaitoksia ja suuryritysten edustajia.

Tutkimuskeskuksen arvioihin nojasivat kaikki. Myös EK, palkansaajakeskusjärjestöt (SAK, STTK, AKAVA), ulkoasiainministeriön virkamiehet, monet poliitikot, kuten nykyinen valtiovarainministeri Alexander Stubb (kok) ja Lenita Toivakka (kok), vetosivat arvioon.

- Suurin paljastus lobbausmaailmasta minulle oli se, miten EU-komissio oma-aloitteisesti haluaa tehdä yhteistyötä vaikutusvaltaisten lobbareiden kanssa. He peräti pyytävät lobbareita vaikuttamaan päätöksentekoon, Kivi kertoo Iltalehdelle.

- Eniten yllätyin siitä, miten komissio härskisti tilaa tutkimuksia niin, että niiden tuloksista löytyy juuri se, mitä halutaan. Sitä käytetään vahvistamaan jotain tiettyä poliittista agendaa. Jos tutkimustulos ei miellytä, sitten teetetään uusi tutkimus, kunnes tulos miellyttää.

Lähde: Kivi, Jaana (2016): Bryssel myyty - lobbausparatiisin kauppiaat. Into.