Kirjoittaja on filosofian tohtori ja kirjailija.

KOLUMNI: Kun makuasioista ei voi kiistellä, on pakko taistella tosiasioista, kirjoittaa Tiina Raevaara.

Nyt puhututtaa suhtautuminen totuuteen. Valtionpäämiehet ympäri maailmaa jäävät kiinni paikkaansa pitämättömistä väittämistä, ja journalismissa erillinen faktojen tarkistus on suorastaan trendi.

Keitokseen liittyy myös epäluulo vakiintuneita medioita ja niiden välittämiä uutisia kohtaan. Ihmisen kuuluu nyt epäillä niin Donald Trumpin sanomisia kuin sitä, mitä lehdet kertovat hänen sanoneen. Sosiaalinen media on täynnä harrastajafaktantarkistajien selvityksiä siitä, kuinka paljon yleisöä Trumpin virkaanastujaisissa oikein olikaan.

On silti harhaa väittää, että totuus olisi tässä ajassa erityisen haluttua tavaraa. Kaikessa kiistelyssä on kyse maailmankatsomusten törmäyksestä, ja siinä taistossa faktat ovat pelkkiä tekosyitä.

Oliko oikein, että vuoden homoksi valittiin 16-vuotias poika?

Törmäsin verkossa kiistelyyn siitä, oliko oikein, että vuotuisessa QX Gay Gaalassa vuoden homoksi valittiin 16-vuotias poika. Osa keskustelijoista piti uutista pöyristyttävänä.

Kiihkeän keskustelun kärjeksi nousi vähitellen se, onko homous synnynnäistä ja biologiasta johtuvaa, vai ovatko sen takana toisilta ihmisiltä saadut vaikutteet. Linkit tutkimuksiin ja blogikirjoituksiin viuhuivat kuin luodit.

Näennäisesti kyse oli faktoja koskevasta kiistelystä, mutta oikeasti kyse oli maailmankatsomuksesta.

Keskustelijat, jotka eivät suostuneet hyväksymään homoseksuaalisuudella olevan biologista ja jopa synnynnäistä pohjaa, kokivat maailmankatsomuksensa olevan uhattuna. Heidän ydinargumentikseen selveni keskustelun edetessä tämä: Jumala ei ole voinut luoda osaa ihmisistä homoiksi, sillä homous on Raamatun mukaan syntiä.

Tarjottua faktaa ei kyetty pitämään edes mahdollisena, sillä se uhkasi romuttaa kuvan maailmasta.

Olen itse ollut osallisena lukuisissa keskusteluissa, jotka pinnallisesti ajateltuna ovat olleet kiistelyä faktoista. Onko rokottaminen vaarallisempaa kuin rokottamatta jättäminen? Toimiiko homeopatia? Onko ilmastonmuutos ihmisen aiheuttamaa? Syntyykö evoluutiossa uusia eläinlajeja?

On ollut pitkään selvää, ettei kyseisissä kiistoissa saavuteta käytännössä mitään, jos ainoa taktiikka on iskeä faktaa pöytään.

Keskustelu rokottomatta jättämisestä on esimerkki aiheesta, jossa toimivaa lähestymistapaa mietitään viranomaistasolla saakka. Laskeva rokotuskattavuus on uhka kansanterveydelle, ja siksi pitäisi löytää keino ihmisten vakuuttamiseksi rokotusten hyödyllisyydestä.

Scientific Americanin kolumnisti Michael Shermer listasi vuodenvaihteessa erilaisia tapoja vakuuttaa sanasodan vastapuoli. ”Näytä, ettei faktojen vaihtaminen väistämättä tarkoita maailmankatsomuksen muuttamista”, hän neuvoi.

Vinkki on hyvä: on aivan liikaa vaadittu, että ihminen noin vain muuttaisi ajattelunsa perustaa. Ihminen on vastaanottavaisempi, jos hän kokee, että hänen identiteettinsä ydin saa pysyä koskemattomana.

Voi tietenkin olla, että muuttunut käsitys tosiasioista alkaa joskus myöhemmin vaikuttaa myös maailmankatsomukseen.

Vaikeaa metodissa on vastapuolen maailmankatsomuksen tunnistaminen. Mikä on ajatusrakennelma vaikkapa rokotuskriittisyyden taustalla – eli mikä on se asia, jota rokotevalistajan tulisi kunnioittaa? Kritiikki medikalisaatiota kohtaan? Tarve itsemääräämisoikeuteen? Pettymys julkiseen terveydenhoitoon?

Loppuun on pakko lisätä, ettei oikein mikään ole hauskempaa kuin muiden lätkiminen faktoilla, joten ainakin itse tulen syyllistymään siihen edelleen. Kun makuasioista ei voi kiistellä, on pakko taistella tosiasioista.

Kirjoittaja Tiina Raevaara on filosofian tohtori ja kirjailija.