Yhteiskuntapolitiikkaa pitäisi kääntää voimakkaasti vasemmistolaisen markkinaliberalismin suuntaan.

Vasemmistolaiseen suuntaan, koska talouskehitys on viemässä kohti kasvavia tuloeroja ja syrjäytyvien pitkäaikaistyöttömien määrän kasvuun. Siksi politiikkaa pitäisi kääntää monta piirua vasemmalle. Tälle päämäärälle on myös kansan ylivoimaisen enemmistön tuki. Sen näkee esimerkiksi kysyttäessä, pitääkö tuloeroja kasvattaa vai pienentää. Melkein kaikki vastaavat, että niitä pitää pienentä, jopa enemmistö kokoomuslaisista.

Markkinaliberalismin suuntaan, koska vasemmiston perinteiset toimintatavat eivät toimi nykymaailmassa. Tämän näkee esimerkiksi siitä, miten nopeasti vasemmistohallitusten kansansuosio laskee, kun oikeistolaiseen politiikkaan kyllästyneet kansalaiset silloin tällöin nostavat johtoon demarihallituksen. Näin on käynyt Ranskassa ja Ruotsissa ja osittain myös Suomessa. Vasemmistohallitukset eivät ole pystyneet alkuunkaan pitämään mitä ovat luvanneet, koska yrittävät soveltaa menneen maailman keinoja. Euroopasta ei löydy tältä vuosituhannelta yhtään esimerkkiä onnistuneesta vasemmistolaisesta hallituksesta, jos Lipposen hallituksia ei pidetä vasemmistolaisina.

Vasemmistolainen markkinaliberalismi tunnustaa markkinatalouden voiman ja kyvyn tuottaa innovatiivisia ratkaisuja, mutta se pidättää yhteiskunnalle oikeuden puuttua markkinatalouden toimintaan sen parametreja säätämällä. Olisi silkkaa typeryyttä jättää markkinamekanismin voima vain oikeistolaisten tavoitteiden haltuun.

Miten markkinaliberalistinen vasemmistolaisuus eroaa perinteisestä vasemmistolaisuudesta?

Tunteita herättävin ero on, että markkinaliberalismi merkitsee joustavia työmarkkinoita, koska ne merkitsevät korkeampaa työllisyyttä ja korkeampi työllisyys on paitsi itsessään hyvä, se tukee hyvinvointivaltion ylläpitämistä. Vuosikymmenten saatossa kehitetyt työelämän jäykkyydet on alun perin tehty heikompien suojelemiseksi, mutta ovat kääntyneet itseään vastaan. En myöskään pysty näkemään mitään vasemmistolaisuutta työssä olevien suojelussa työttömiä vastaan.

Markkinaliberalistinen vasemmisto painottaa demokratiaa ja eduskunnan valtaa säädettäessä sosiaalipolitiikan perusteista, kun perinteinen vasemmisto haluaa antaa sosiaalipoliittisen lainsäädännön tosiasiassa työmarkkinajärjestöjen päätösvaltaan. Eduskunta edustaa koko kansaa, työmarkkinajärjestöt suuria yrityksiä ja työssä olevia.

Perinteinen vasemmisto kannattaa minimipalkkasäädöksiä ja liberaali vasemmisto progressiivista tuloveroa ja perustuloa. Progressiivinen verotus on tyypillinen markkinatalouden ohjauskeino. Se tuli ensimmäisen Britanniaan liberaalisen puolueen aloitteesta. Nykyisin työväenliikekin on hyväksynyt sen solidaarisen palkkapolitiikan rinnalle. Progressiivinen verotus leikkaa suuria ansioita, mutta ei tasaa tuloeroja pienipalkkaisten ja vielä pienipalkkaisempien välillä. Siihen tarvitaan perustuloa, mitä taas perinteinen työväenliike ei hyväksy pienituloisten tukimuotona. ”Palkalla on tultava toimeen”, vaikka se tarkoittaa monen osalta, sitä, että jää kokonaan ilman palkkaa.

Markkinaliberaali vasemmisto hyväksyy sen, että julkisesti rahoitettuja palveluja voidaan tuottaa yksityisissä yrityksissä, koska päätöksenteko on niissä joustavampaa kuin byrokraattisesti johdetuissa julkisissa organisaatioissa. Oikeistolaiseen markkinaliberalismiin erona on se, että halutaan rahaa julkisiin palveluihin ja ymmärtää, että joissakin tapauksissa kilpailu voi julkisissa palveluissa johtaa pahasti metsään. Tarvitaan siis taloustieteellistä osaamista.

(Päätöksentekokykyä julkisissa organisaatioissa voi toki yrittää parantaa, mutta perinteinen vasemmisto on vastustanut sitäkin.)

Ympäristökysymyksissä markkinaliberalismi kannattaa haittaveroja, esimerkiksi hiiliveroja ilmastopolitiikassa, koska ne ovat ohjauskeinoina tehokkaampia kuin hallinnolliset määräykset.

Talousosaaminen dogmatismin sijalle

Otetaan esimerkiksi minimipalkka. Kysymys minimipalkasta on monimutkainen. Yleensä siihen suhtaudutaan hyvin ideologisesti, mutta hyvää yhteiskuntaa rakennettaessa ongelma on lähinnä pragmaattinen. Tuottaako se enemmän hyötyä kuin haittaa?

Minimipalkan kiistattomiin haittoihin kuuluu rakenteellisen työttömyyden lisääntyminen. Tämän vaikutuksen etumerkistä on turha kiistellä: se lisää. Lähinnä tieteelliseksi kiistaksi kuuluu se, kuinka paljon minimipalkka lisää työttömyyttä. Jos vaikutus on vähäinen, minimipalkan hyödyt ylittävät sen haitat, sillä onhan myös yhteiskunnalle halvempaa, jos pienipalkkaisia tukeviin tulonsiirtoihin tarvitsee käyttää vähemmän rahaa. Talouden kasvuvaiheessa minimipalkat edistävät luovaa tuhoa ja sitä kautta kasvua ja vaurastumista.

Nykytilanteessa olisi selvästi parempi, että palkat määräytyisivät nykyistä markkinaehtoisemmin ja jopa henkilökohtaisemmin kunkin marginaalisen tuottavuuden mukaisesti. Tämä ei heikentäisi yhteiskunnallista tasa-arvoa, mutta toki se vaarantaisi monia saavutettuja etuja (ja etuoikeuksia). Minun ikäisteni palkat laskisivat, mutta työllisyys paranisi.

Poliittiselle päätöksenteolle vähemmän tehtävää

Vaikka vasemmistolainen markkinaliberalismi kannattaa nykyistä voimakkaampaa puuttumista talouden toimintaan, poliittiselle päätöksenteolle jää paljon vähemmän tehtäviä. Päätös perustulon tasosta korvaa kymmeniä, ellei satoja tapoja vaikuttaa tulonjakoon ja päätös hiiliveron tasosta valtavan määrän nykyisiä tukimuotoja energiapolitiikassa.

= = = =

Kimmokkeen tälle kirjoitukselle antoi HS julistaessaan Juhana Vartiaisen laitaoikeistolaiseksi. Yleensä laitaoikeistolainen vastustaa hyvinvointiyhteiskuntaa ja parhaimmillaan kannattaa rotuerottelua ja ulkomaalaisten karkottamista. En ollut ilahtunut Juhanan päätöksestä siirtyä demareista kokoomukseen, mutta ymmärrän hänen tuskansa, kun hän näki läheltä, kuinka demarit pikkuhiljaa tuhoavat hyvinvointivaltion, jota luulevat puolustavansa. En usko, että tilanne kokoomuksessa on olennaisesti parempi. Keinot ovat ehkä joiltain osin modernimmat (vaikka aika huonoa on talousosaaminen myös kokoomuksessa), mutta paremmista keinoista ei ole apua, jos päämäärä on väärä – jos hyvinvointivaltio todella halutaan ajaa alas.