Verijuotikas eli iilimato on häviämässä luonnosta ja niiden tuontia ja vientiä säännellään.

Korkeasaaren eläintenhoitaja Aino Pietikäinen kuvailee alkuun saaneensa vilunväristyksiä yllätyshoidokeistaan, iilimadoista.

– Mutta onhan se tosi hienoa, että autetaan kaikkia lajeja, vaikkeivät ne olisikaan söpöjä ja karvaisia. Iilimadot ovat todella mielenkiintoisia eläimiä, kun niiden kanssa tulee tutummaksi.

Pietikäinen oli päätynyt hoitamaan Tullin takavarikoimia verijuotikkaita, jotka oli lähetetty Venäjältä Suomeen. Iilimatoja oli kaikkiaan 250 kappaletta, mutta satakunta kuoli pian Korkeasaareen saapumisensa jälkeen.

– Matkan rasitus ja syömättömyys olivat vieneet voimat, kertoo Pietikäinen.

Venäjältä Suomeen lähetetyt iilimadot takavarikoitiin puutteellisten papereiden takia ja toimitettiin hoitoon Korkeasaareen. Korkeasaari / Mari Lehmonen

Miksi piti pelastaa?

Verijuotikas on häviämässä luonnosta kokonaan. Vielä 100 vuotta sitten iilimato oli Suomessa yleinen, nykyisin niitä saattaa löytyä Ahvenanmaalla ja maamme lounaisrannikolla. Muualta se on hävinnyt kokonaan. Korkeasaaren eläintarhan mukaan verijuotikkaiden elinolot ovat muuttuneet, kun karja ei enää kahlaa rantavesissä.

– Iilimatojen kauppaa rajoitetaan kansainvälisellä CITES-sopimuksella (siirryt toiseen palveluun), eli niitä ei saa ilman papereita tuoda rajan yli. Meiltähän iilimato on lähes kokonaan hävinnyt, kertoo eläintenhoitaja Pietikäinen.

Tullin takavarikoimien kahden verijuotikaspurkin venäjänkielisessä etiketissä luki, että iilimadot oli tarkoitettu lääkinnällisiin tarkoituksiin. Juotikkaita onkin käytetty paljon lääkintään niiden syljen verta ohentavan hirudiinin vuoksi.

Verimakkarasta virtaa

Juotikkaat pääsivät purkeistaan Korkeasaaressa, kun ne laitettiin makeavetiseen väliaikaiskotiin.

– Eiväthän ne mitään yleisiä lemmikkejä ole, joten hoito-ohjeitakaan ei oikein tahdo olla. Bristolin eläintarhasta saatiin kuitenkin ohjeita muun muassa niiden ruokintaan, kertoo Pietikäinen.

Ja mikä iilimadoille maistui? Verimakkara.

– Ostimme kaupasta naudan verta ja löysimme kaupan, joka myy sian suolia. Niistä aineksista valmistimme verimakkaraa, jota juotikkaat söivät. Nyt ne ovat rauhallisia, kun sulattelevat ruokaansa.

Verijuotikas ruokailee vain kerran puolessa vuodessa.

Eläintenhoitajat valmistivat verimakkaraa iilimatojen syötäväksi. Korkeasaari / Mari Lehmonen

Esillepano edessä

Osa takavarikoiduista juotikkaista on jo viety Sea Lifeen esille. Lopuista iilimadoista osa jää Korkeasaareen ja osalle suunnitellaan omaa paikkaa Ranuan eläinpuistoon.

Eläintenhoitaja Pietikäinen jatkaa vielä yllätyssuojattiensa hoitamista.

– Tänään olen menossa iltapäivällä mittaamaan vesiarvot tuosta iilimatojen akvaariosta. Me tarkkailemme, miten ne voivat. Nehän liikkuvat todella hienosti ja monella tavalla. Välillä ne menevät kuin mittarimadot venyttäen ja supistaen vartaloaan, sitten ne uivat ja ottavat vauhtia koko vartalollaan. Niiden uiminen itse asiassa muistuttaa käärmettä vedessä, Pietikäinen kuvailee.