Konsultant za strana ulaganja, vratio se pravoslavlju 500 godina pošto su se njegovi preci poturčili. I postao Stanko Crnojević.

Promenio je veru u Mitropoliji crnogorsko-primorskoj, na Ćipuru, na grobu pretka Ivana Crnojevića

Konsultant za strana ulaganja promenio je i veru i ime 15. februara 2014. Dobio je ime Stanko Crnojević.

- Nije bilo nikakvog posebnog rituala u kojem se odričem islama. Samo sam prošao kroz ritual krštenja kroz koji prolaze i ostali - kaže Mahmud Bušatlija.

Ime je promenio samo u crkvenim knjigama, dok je u dokumentima ostao Mahmud Bušatlija. Krštenje je, kako kaže, bilo njegova lična želja, jer je hteo da se vrati korenima.

- Deda mi je jednom prilikom rekao: “Znaš li da je krsna slava naše porodice Sveti Nikola? To je slava naših predaka Crnojevića. Znam da te to sada mnogo ne zanima, ali nekad ćeš se možda setiti.” A ja sam tada bio mladi komunista, i nije me se to mnogo doticalo - priča Bušatlija za “Blic”.

Deda je, kako se pokazalo, bio u pravu. Bušatlija je veru promenio tek nedavno, ali se u njihovom domu poslednjih godina skromno obeležavao Sveti Nikola. Kako kaže naš sagovornik, pre svega zbog dece.

- Obe ćerke su nam krštene u pravoslavnoj crkvi, a supruga Dubravka je takođe pravoslavne vere. Od ove godine ćemo i zvanično slaviti Svetog Nikolu - navodi on.

Dodaje da Ramazan nikada nije slavio, a u kući Bušatlija se svinjetina ne izbegava. I deda je jeo svinjetinu, priznaje on.

- Posle Drugog svetskog rata smo dobijali hranu kao pomoć od Amerikanaca. Deda se “ubio” od šunke, a kad su mu rekli da je to svinjetina, odgovorio je: “Nisam znao, mislio sam da je teletina. To je onda na njihovu dušu” - seća se naš sagovornik.

Na pitanje “Blica” zašto je lutao između - komunizma, islama i pravoslavlja, Bušatlija kaže da dileme zapravo i nema.

- Nikada se nisam osećao kao musliman, mi Bušatlije smo uvek bili Srbi s muslimanskom podlogom. Marksista jesam bio, ali to nije nepomirljivo sa verom. To sam rekao i mitropolitu Amfilohiju i beogradskom nadbiskupu Hočevaru. Oni se slažu - kaže Bušatlija i navodi da su i posle rata mnogi deklarisani komunisti slavili slavu.