Näyttää selvältä, että Carunan korotusjupakan takia sähkön siirtomaksujen kertakorotuksiin säädetään katto. Se ei tosin pidemmän päälle muuta mitään. Itse lykkäisin myös säävarmuusvaatimuksia 5–10 vuodella.

Hienosäätöä oleellisempaa on kuitenkin suhtautuminen luonnollisen monopolin yksityisomistukseen. Jos toimialalla ei fyysisistä syistä voi olla kilpailua, toiminta olisi parasta pitää valtion omistuksessa. Tällä en tarkoita Fortumia, joka toimisi valtion 51 prosentin omistuksesta huolimatta osakeyhtiölain vastaisesti, jos se ei pyrkisi maksimoimaan voittoa. Siirtomaksun korotus olisi nyt ollut suunnilleen sama, vaikka Fortum olisi vuonna 2013 pakotettu pitämään verkkonsa.

Sen sijaan voi kysyä, olisiko valtion pitänyt aikoinaan lunastaa Fortumin verkot valtion kokonaan omistamaan yhtiöön. Toki yksityinen pääoma tuo vauhtia taloon. Valtion verkkoyhtiö saattaisi pöhöttyä ja kallistua. Mutta yksityisen monopolin valvonta se vasta tehotonta onkin. Mihin esimerkiksi perustuu se, että laatukriteerien avulla verkonhaltija voi nostaa sallittua tuottoa juuri 15 prosenttia? Tai se, että Energiaviraston kaava on viimeisten kolmen vuoden aikana antanut välillä kolmen prosentin ja nyt tänä vuonna kuuden prosentin tuoton?

Valvontamalli on yritys paikata kilpailun ja hintasignaalin puuttuminen hallinnollisella mallilla. Neuvostoliitossa yritettiin vähän samaa laajemmassa mittakaavassa. 1980-luvun lopulla Gozplan pyöritti komentotaloutta peräti laajalla tietokonemallilla. Neuvostoliitto meni konkurssiin. Myös Suomen sähköverkkojen tapauksessa valvontamallin luvut ovat aina epätäydellisiä. Kaikille sama kuuden prosentin sallittu tuotto antaa jollekin verkkoyhtiölle kohtuuttoman monopolivoiton. Joku toinen saattaisi tarvita korkeammat tuloutukset investointien rahoittamiseen.

Vain yksi kymmenestä suomalaisesta on Carunan asiakas, eikä Caruna ole korotusten jälkeenkään Suomen kallein verkkoyhtiö. Jos Fortumin verkkojen kohdalla olisi lähdetty valtiollistamisen tielle, johdonmukaista olisi pyrkiä lunastamaan yhtä lailla muutkin yksityisomistuksessa olevat sähköverkot. Ensimmäisenä katse kääntyisi Eleniaan, joka palvelee yli 400 000 suomalaista.

Periaatteessa Suomen valtiolle raha maksaa selvästi vähemmän kuin se 3–6 prosentin tuotto, joka verkkoyhtiöille sallitaan. Periaatteessa verkkoyhtiöiden osto voisi olla suomalaisille kannattava diili. Kun pääministeri Sipilä puhuu dynaamisesta omistajapolitiikasta, niin kyllä meidän pitäisi rehellisesti katsoa myös ne paikat, missä luonnollinen monopoli kannattaisi ostaa valtiolle.

Monopolin tehokas sääntely yksityisenä on vielä vaikeampaa kuin sen pyörittäminen siedettävällä tehokkuudella valtion omistuksessa. Tämä kannattaa pitää mielessä tulevissa käänteissä. Tuorein kiista koskee korotuksia kaasun kotitalousjakelussa Helsingin seudulla. Suurempi kysymys on Suomen koko kaasuverkon eriyttäminen Gasum Oy:stä. Se tulee ajankohtaiseksi, jos EU tekee rahoituspäätöksen putkesta, joka yhdistäisi Suomen Baltian kautta Euroopan kaasumarkkinoihin.

Korostan, että kannatan aina kilpailua ja vapaata hinnoittelua siellä, missä ne on mahdollista toteuttaa – vastustan vain siellä, missä ne ovat fyysinen mahdottomuus.

Kirjoittaja Kai Mykkänen on kansanedustaja (kok).