– Tosi usein meillä nähdään sisu sellaisena kovana ja vähän jääräpäisenä eteenpäin puskemisena. Kuitenkin tutkimuksista tiedetään, että ihminen pääsee paremmin käsiksi kognitiivisiin kykyihinsä ja täyteen potentiaaliinsa, jos hän toimii positiivisesta tunteesta käsin.

– Miksi kuitenkin niin usein vahvistamme kulttuuria, jossa lempeydestä käsin eteneminen on vähemmässä arvossa kuin itsensä piiskaaminen ja vaikkapa kovan kiireen glorifioiminen, Emilia Lahti pohtii.

On myös tärkeää määritellä itselleen, mitä on onnistuminen.

– Onko se täydellisyyttä? Jotain mikä johtaa ulkoiseen hyväksyntään? Vai onko se esimerkiksi tunne siitä, että on tehnyt parhaansa?

Toivon, että tulevaisuuden Suomi on enemmän me-ohjautunut kuin oman minän pumppaamista.

Yksinäisen sankarin myytin sijaan Emilia Lahti haluaa herätellä keskustelua muiden ihmisten merkityksestä sisun mahdollistavana voimana.

– Me kaikki tarvitsemme elämäämme ihmisiä, jotka kertovat sanoilla tai katseella, että sinä pystyt ja sinä olet arvokas.

Tutkimuksista tiedetään, että lapsen potentiaali on suoraan riippuvainen aikuisen aidosta kohtaamisesta ja läsnäolosta. Emilia uskoo, että me aikuiset emme ole yhtään erilaisia.

– Me haluamme ihan yhtä lailla tulla nähdyiksi, kuulluiksi ja ymmärretyiksi – eikä vain jossain roolissa ja täydellisinä, vaan kokonaisina, kaikkine niine rosoinemme, joita me kutsutaan epäonnistumisiksi.

– Meissä on ihan hirveästi potentiaalia ja olisi tärkeää, että meillä olisi maailma, missä ihminen saa lähteä tavottelemaan unelmiaan ilman pelkoa siitä, että sua painetaan alas, jos asiat ei mene just niin kuin sä suunnittelit.

– Toivon, että tulevaisuuden Suomi on enemmän me-ohjautunut kuin oman minän pumppaamista, Emilia Lahti sanoo.