Kahden Aamulehden toimittajan, Matti Mörttisen ja Lauri Nurmen, tänään ilmestyneen, tasavallan presidentistä kertovan Sauli Niinistö, Mäntyniemen herra -kirjan (Into) yksi luku on otsikoitu hätkähdyttävästi: ”Demaripresidentti Niinistö ja presidentin mies”.

Niinistön ja hänen vanhan puolueensa kokoomuksen jännitteisistä suhteista on puhuttu pitkään, mutta Mörttisen ja Nurmen mukaan presidentillä on jo jonkin aikaa ollut läheisemmät suhteet Sdp:hen kuin yleisesti tiedetään.

”Mitä pitemmälle Niinistön ensimmäinen kausi eteni, sitä ilmeisemmältä vaikutti, että hän oli presidenttinä lähempänä Sdp:tä kuin omaa taustayhteisöään kokoomusta”, kaksikko kirjoittaa.

He kertovat anekdootin kokouksesta, jossa ensin Eero Heinäluoma iloitsi puhuneensa Niinistön kanssa puhelimessa. Sen jälkeen Antti Rinne pisti paremmaksi ja kertoi tavanneensa presidentin. Lopuksi Erkki Tuomioja katsoi ensin Heinäluomaa ja sitten Rinnettä ja sanoi: ”Minäpä olin Saulin kesämökillä.”

Erityisesti Niinistön ja Tuomiojan suhdetta kuvataan monella tapaa läheisiksi. Kaksikkoa yhdistää muun muassa varauksellinen suhtautuminen läheisempään Nato-yhteistyöhön, joka taas on yksi kokoomuksen kuningastavoitteista.

Tuomioja ja Niinistö pelasivat saumattomasti yhteen muun muassa ulko- ja turvallisuuspoliittisen selonteon eduskuntakäsittelyn yhteydessä. Tuomiojan vaatimuksesta ulkoasiainvaliokunnan mietintöön kirjattiin lisäys, jonka mukaan ”Suomi ei salli alueensa käyttämistä vihamielisiin tarkoituksiin muita valtioita vastaan”.

Nurmen ja Mörttisen mukaan Niinistö oli nimenomaan pyytänyt Tuomiojaa vaikuttamaan siihen, että alkuperäisen selonteon sanamuodot pehmenisivät.

Antti Rinteen mukaan hänellä ja Sauli Niinistöllä on ”jollakin tavalla henkinen yhteys”.

Sekä Rinne että Tuomioja arvioivat kirjassa, että Niinistön ulko- ja turvallisuuspolitiikan lähtökohta on sosiaalidemokraattinen.

”Uskoisin, että yksi keskeisistä syistä, miksi Niinistö ei lähtenyt kokoomuksen ehdokkaaksi, oli se että vastoin hänen tahtoaan Stubbin kokoomus hyväksyi puoluekokouksessaan kannan, jonka mukaan Natoon pitää liittyä nopeasti”, Rinne sanoo Mörttisen ja Nurmen haastattelussa.

Rinne kehuu Niinistöä ja omia suhteitaan häneen kirjassa muutenkin vuolaasti. ”Saulin kanssa meillä on jollakin tavalla henkinen yhteys. Tunnistamme miten toinen ajattelee ja miksi. Meillä synkkasi, ja kyllä sen valtioneuvostossa olleet ihmiset huomasivat”, hän muistelee valtiovarainministeriaikaansa 2014–2015.

Mörttinen ja Nurmi tulkitsevat, että myös Jutta Urpilainen (sd) pelasi viime presidentinvaaleissa ”surutta” Niinistön pussiin.

”Kun Niinistö avasi presidentinvaalikampanjansa joulukuun 8. 2017 Kampin kauppakeskuksessa, lavalle kapusi Sdp:n entinen puheenjohtaja Jutta Urpilainen. Asetelma oli perin outo. Oma puoluejohto ja kenttäväki oli pyytänyt Urpilaista Sdp:n ehdokkaaksi. Perhesyihin vedoten Urpilainen oli kieltäytynyt kunniasta, mutta seisoi kokoomustaustaisen Niinistön vierellä tämän alkukiihdytyksessä. Jopa mediakutsussa oli mainittu Urpilaisen nimi.”

Toisaalta Niinistön suhteet ainakin kokoomuksen johtoon ovat Petteri Orpon valinnan jälkeen parantuneet siitä, mitä ne olivat Jyrki Kataisen ja erityisesti Alexander Stubbin aikana.

Ennen Orpon puheenjohtajaksi tuloa oli julkinen salaisuus, että Niinistö toivoi hänen valintaansa. Nurmi ja Mörttinen kertovat nyt, että Orpo ja Niinistö muun muassa moottorikelkkailivat Inarin keväthangilla huhtikuussa 2016 vain muutama viikko ennen kuin Orpo haastoi Stubbin.

Niinistö myös halusi Orpon tasavallan presidentin ja hallituksen yhteisen ulkopoliittisen foorumin TP-Utvan jäseneksi vastoin Stubbin kantaa.

Kirjaa varten tehdyssä haastattelussa Orpo kiistää Niinistöstä esitetyt demariusepäilyt.

”Ei se mikään sosiaalidemokraattinen linja ole. Sauli Niinistö on hyvin pragmaattinen Suomen asioiden hoitaja.”