Tästä on kyse Jyväskyläläistä 29-vuotiasta kehitysvammaista Konsta Pylkkästä kiusattiin päivittäin vuosia.

Solvaaminen kadulla ja somessa vaikutti Pylkkäsen mielenterveyteen.

Kiusaaminen päättyi Pylkkäsen äidin Facebook-tilitykseen.

Somessa avunpyynöissä on oltava läheisten lupa ja alaikäiset eivät saa olla tunnistettavia.

Aivan kuin aurinko täyttäisi marraskuun himmentämän huoneen, kun 29-vuotias Konsta Pylkkänen astuu sisään suhmuraisesta ulkoilmasta äitinsä kotiin Jyväskylän Palokassa. Pylkkänen, jolla on laaja-alainen kehitysvamma, harppoo pitkän miehen askelin peremmälle ja tervehtii iloisesti.

Hän huokuu tyyneyttä – ja helpotusta.

Toisin oli vielä kaksi kuukautta sitten, kun Pylkkästä kiusattiin päivittäin. Piina oli jatkunut vuosia: nimittelyä, perään huutelua, esineillä heittelyä ja sosiaalisessa mediassa solvaamista. Kiusaaminen nakersi jo nuoren miehen mielenterveyttä. Pylkkäsen elämänhalu oli ollut sammumaisillaan.

– Tämän vuoden aikana olen toimittanut Konstan monet kerrat lääkäriin, ja kahdesti hän on vakavasti vahingoittanut itseään, kertoo Konstan äiti Tuula Pylkkänen.

Poika asuu puolen kilometrin päässä äidistään. Yhtenä yönä hän oli rynnännyt äitinsä kotiin verissä päin viilleltyään itseään.

– Ja kerran olin sairaalassa vatsahuuhtelussa, kun olin ottanut liikaa lääkkeitä, sanoo Konsta Pylkkänen hitaasti ja lyhytsanaisesti.

Sosiaalisessa mediassa tapahtuva kiusaaminen on siellä siirtynyt suljettuihin keskusteluihin: WhatsApp-ryhmiin, Discordiin ja Snapchattiin, missä ulkopuolinen toimija ei välttämättä pysty sitä valvomaan, kertoo tietokirjailija ja viestintäkouluttaja Katleena Kortesuo.

– Se on sellainen asia, josta meidän pitää lisätä tietoutta. Ikään kuin kasvattaa nuoria ja myös aikuisia ymmärtämään oma vastuunsa.

Mutta vaikka somessa tapahtuu kiusaamista, sieltä voi myös saada apua – kuten Konsta Pylkkänen sai.

Kaverit eivät olleet oikeita kavereita

Konstan äiti pyyhkäisee poikansa sateen tuhrimia silmälaseja ja kaataa kahvia kuppeihin. Istumme keittiönpöydän äärellä, jonka yhden tuolin alla Sini-maatiaiskissa kallistelee päätään uteliaana. Konsta Pylkkänen ottaa tottuneesti mustan kissan syliinsä. Hänellä on itselläänkin kotonaan kaksi kissaa, joista on paljon seuraa ja iloa.

– Konsta on liian hyväluonteinen, liian kiltti ja lempeä. Kaipaa ystävyyttä ja rakkautta, kuvailee Tuula Pylkkänen viidestä lapsestaan toiseksi vanhintaan.

Sisaruksistaan, varsinkin isosiskostaan, Pylkkäselle on aina vaikeina aikoina ollut turvaa ja tukea. Mutta kavereita hän ei koskaan aiemmin ollut onnistunut saamaan.

Yksinäisyys on ollut vuosien varrella musertavaa.

Yksinäisyys ja kiusaaminen särkivät Konsta Pylkkäsen mielenterveyttä. Niko Mannonen / Yle

Joskus Konsta Pylkkänen erehtyi luulemaan niitä poikia kavereiksi, jotka tulivat hänen luokseen muka kahville. Yllättäen kahvittelu olikin vaihtunut pilven poltteluksi ja kotoa lähti vierailijoiden matkaan tavaroita.

– Nämä kaverit ovat jopa laittaneet Konstankin polttamaan pilveä, sanoo Tuula Pylkkänen päätään pudistellen, silmissään syvä suru.

Hän muistelee aikaa, kun poikansa oli parikymppinen ja asui ensiasunnossaan levottomalla asuinalueella. Kavereiksi tekeytyneet nuoret tunkeutuivat silloin Konstan kotiin ja vievät sadan euron arvoisen tietokoneen osan. Poika oli lähtenyt polkemaan pyörällä varkaiden perään.

– Hän soitti hädissään minullekin, mutta mitä me Konstan kanssa sellaiselle kymmenen hengen poikaporukalle mahdoimme? Annoimme asian olla, toteaa Tuula Pylkkänen.

Hyvä some, paha some

Äiti nostaa temppuilevan läppärinsä poikansa eteen. Käden käänteessä tietokoneiden kanssa näppärä mies laittaa tarvittavat päivitykset kuntoon.

Konsta Pylkkänen viihtyy tietokoneiden parissa. Ennen hän vietti myös paljon aikaa sosiaalisessa mediassa, mutta somesta tulivat myös ne pahimmat iskut. Pedofiiliksi haukkuminen Instagramissa satutti Pylkkästä vielä enemmän kuin selkään iskeytyneet kivet tai täydet kaljatölkit.

– Kyllä se haukkuminen pahalta tuntui. Nyt olen sulkenut kaikki muut sometilit paitsi Facebookin, kertoo Pylkkänen.

Katleena Kortesuo vertaa sosiaalista mediaa vasaraan. Vasaralla voi tehdä paljon hyvää, sillä voi rakentaa vaikka talon tai leikkimökin, mutta sillä voi myös satuttaa, lyödä ihmistä.

– Sosiaalinen media ei ole yksin hyvä tai paha, mutta se on työkalu, jota käytämme. Me ihmiset olemme taitavia käyttämään työkaluja sekä fiksuihin että vääriin tarkoituksiin, sanoo Kortesuo.

Konsta Pylkkänen on saanut aina apua ja turvaa perheeltään. Niko Mannonen / Yle

Kaksi kuukautta sitten eräänä lauantaipäivänä tapahtui kuitenkin yllättävä käänne: sama työkalu, jolla Pylkkäsen elämästä oli tehty vaikeaa, muutti miehen elämän paremmaksi. Tuula Pylkkänen vieraili poikansa luona, kun Kriisikeskus Mobilen auttavasta puhelimesta soitettiin Konstalle.

Pylkkänen ei ollut aiemmin tohtinut suoraan kertoa äidilleen kaikesta kokemastaan pahasta. Mutta silloin totuus iskeytyi vasten äidin kasvoja, ja se oli äidille viimeinen pisara.

– Kirjoitin samana iltana Konstan tilanteesta suorin sanoin Facebookiin ja selvitin myös kaikki rikosoikeudelliset asiat. Ei siinä mikään lässyttely enää auttanut, sanoo Tuula Pylkkänen.

Hänen veljentyttärensä jakoi päivityksen Jyväskylän Puskaradiossa, ja sen jälkeen alkoi tapahtua.

– Enää ei ole tarvinnut huolehtia Konstan mielenterveydestä. Siihen loppui kiusaaminen, ja ihan kerta kaikkiaan kaikki muukin muuttui. Vastaantulijat haluavat jopa halata, riemuitsee Tuula Pylkkänen.

Kirjoitin samana iltana Konstan tilanteesta suorin sanoin Facebookiin ja selvitin myös kaikki rikosoikeudelliset asiat. Tuula Pylkkänen

Joka kerta, kun sosiaalisessa mediassa näkee kiusaamista, siihen pitää puuttua, neuvoo Katleena Kortesuo. Jos vastassa on trollilauma, niin kiusattua voi myös kehottaa blokkaamaan heidät, ja vielä mielellään myös ilmiantamaan heidät.

– Sitten on sellaisia kiusaajia, jotka uskovat olevansa vilpittömästi hyvän puolella. Että yksilö x ansaitsee kiusaamisen, koska hän on paha. Ja silloin halutaan osoittaa x:lle tämän paikka, sanoo Kortesuo.

Tällaista käytöstä Kortesuon mukaan näkee paljon erityisesti aikuisilla. Silloin ei ymmärretä, että on käytetty asiattomia keinoja.

Mutta silloin kun kiusaaminen kohdistetaan puolustuskyvyttömään tai lähes puolustuskyvyttömään yksilöön, niin se tuntuu usein ihmisistä erityisen pahalta ja kohtuuttomalta.

Konstan elämä korjaantuu paikoilleen

Suolakivilyhty hehkuu lämpöä sohvapöydällä Palokassa. Otamme Tuula Pylkkäsen olohuoneessa valokuvia, ja Konsta hymyilee äitinsä rinnalla. Tuulan silmistä tuikkii äidin rakkaus hänen taputtaessaan poikaansa olkapäälle.

Pylkkänen vitsailee, että nyt nostetaan kissa pöydälle. Äitiä naurattaa, mutta mikään ei naurattanut häntä vielä kaksi kuukautta aiemmin, kun pahimmillaan poika saattoi soittaa seitsemänkin kertaa päivässä.

– Konstalla oli niin paha olla. Ja minä tunsin siitä huonoa omaatuntoa ja syyllisyyttä, kun en pystynyt auttamaan poikaani.

Konsta Pylkkäsen äidin Facebook-tilitys sai kiusaajat kuriin. Niko Mannonen / Yle

Viestintäkouluttaja Katleena Kortesuon mukaan kaikkein tärkein asia somen avunpyynnöissä on, että jos kertoo vaikkapa läheisten kiusaamisesta, niin siihen pitää olla läheisen lupa. Mutta jos läheinen on alaikäinen, joka ei edes pysty ottamaan kantaa asiaan, ei asiaa tulisi julkaista niin, että lapsi tunnistetaan siitä.

– Silloin rikotaan lapsen yksityisyyden suojaa, ja on riski, että kiusaaminen pahenee, sanoo Kortesuo.

Kortesuon mukaan Konstan tapaus on positiivinen esimerkki, koska kyseessä on aikuinen, toki kehitysvammainen, mutta aikuinen lapsi. Lisäksi kiusaajat eivät kuulu sellaiseen yhteisöön, jonka jäsen Pylkkänen on. Hän pystyy olemaan erossa kiusaajistaan, koska he eivät ole esimerkiksi samalla työpaikalla tai samassa koulussa.

– Tässä Konstan tapauksessa varmasti äidin viesti kehitysvammaisen aikuisen pojan tilanteesta tavoitti muut vanhemmat, jotka ovat sitten ehkä puuttuneet näiden nuorisojoukkojen tekemisiin. Se on saattanut olla aika tehokas tekniikka.

Kortesuo muistuttaa, ettei kiusaamisen kuriin saamisessa ole olemassa vain yhtä tekniikkaa.

Tänä päivänä Konsta Pylkkäsen elämässä moni asia on muuttunut. Hän saa kävellä Palokan raitilla rauhassa, kenenkään häiritsemättä.

– Ja paljon on tullut kannustavia yhteydenottoja somessa. Facebookissakin on yli tuhat tukijaa, iloitsee Pylkkänen.

Hänellä on nykyisin myös ihan oikeita, aitoja kavereita. Heidän kanssaan Pylkkänen on voinut käydä ABC:llä kahvilla tai syömässä. Ystävien kanssa hän on saanut myös keskustella kaikista asioista ilman, että on tullut mitään kärhämää.

Kylpyläloma kalenterissa

Konsta Pylkkänen vetää ulkotakin päälleen ja alkaa tehdä kotiinlähtöä äitinsä luota. Hän pärjää omassa asunnossaan läheisten tuella. Konstan äiti Tuula iloitsee, kun poika jaksaa jälleen hoitaa itseään. Pylkkänen on ajanut partansa, pesee hampaansa, käy suihkussa ja pistää puhtaita vaatteita päällensä.

– Hän välittää itsestään eikä ole enää ahdistunut eikä surullinen. Ja silloin kun Konsta voi hyvin, niin myös minä voin hyvin, sanoo Tuula Pylkkänen ja pyyhkii silmäkulmaansa.

– On pirteä ja mukava olla, että ei tarvitse itsekseen paljoa olla, lisää Konsta.

Tuula Pylkkänen toivoo hartaasti muidenkin, jotka joutuvat kestämään samanlaista kiusaamista, löytävän myös apua. Siksi Pylkkäset haluavat kertoa tarinansa.

Konsta Pylkkänen on onnistunut saamaan aitoja ja oikeita ystäviä. Niko Mannonen / Yle

Palokan katuvalojen hämyssä tumma, polkupyöräilevä hahmo häviää pimeyteen sadepisaroiden rikkoessa lätäköiden pintaa.

Konsta Pylkkäsellä on vielä monta asiaa hoidettavana sinä iltana. Häntä on pyydetty ulkoiluttamaan koiria toisen yksinäisen seuraksi. Se tapaaminen hänen pitää sopia. Ja miehen täytyy myös muistaa toimittaa äidilleen lasku tulevasta matkastaan.

Pylkkänen on lähdössä ensi viikolla ensimmäiselle lomalleen ilman perhettään Peurungan kylpylään.