Suomen sisällissodan aikana ja sen jälkeen annettuihin tuomioihin perehtynyt oikeushistorian professori Jukka Kekkonen sanoo, että vuoden 1918 surmissa on vielä runsaasti tutkittavaa.

Suomen sisällissodan ihmiskohtalot herättävät edelleen tunteita ja kysymyksiä. Porilaisen vasemmistolehden Satakunnan Työn entinen päätoimittaja Aimo Ruusunen haluaa oikeusministeriön selvittävän, mitä hänen tädilleen Sanna Amanda Ruususelle tapahtui vuonna 1918.

Satakunnassa Kiikoisissa syntynyt ja nykyisen Sastamalan Kiikassa kirjoilla ollut 17-vuotias Sanna Ruusunen jäi valkoisten vangiksi 1.5.1918 Lahden lähistöllä. Aimo Ruusunen on löytänyt tätinsä pidätysasiakirjan Kansallisarkistosta, mutta sen jälkeen täti katoaa.

Sanna Ruusunen julistettiin kuolleeksi vuonna 1934. Kuolinpäiväksi on merkitty 1.1.1922. Viranomaiset eivät kuitenkaan missään vaiheessa selvittäneet sukulaisille, mitä tädille todella tapahtui.

Kadonnut vai teloitettu?

Sisällissodan kuolemantapauksia parikymmentä vuotta sitten tutkineen Suomen sotasurmat -projektin tietokannassa Sanna Ruusunen on merkitty (siirryt toiseen palveluun) kadonneiden luetteloon. Aimo Ruusunen kertoo saaneensa sisällissotaa koskevista tutkimuksista vahvistuksen, että asiakirjojen perusteella Sanna Ruususen ei ole voitu osoittaa syyllistyneen laittomuuksiin.

Rohkenen pyytää että oikeusministeriö tutkisi, mikä oli Sanna Amanda Ruususen kuolinaika, kuolinsyy, ja jos kyseessä on ollut teloitus, mihin päätökseen se on perustunut. Aimo Ruusunen

Ruusunen on nyt lähettänyt oikeusministeriölle selvityspyynnön siitä, ovatko viranomaiset ottaneet asiassa huomioon Suomen kansalaisen ja hänen lähisukulaistensa lailliset oikeudet.

– Rohkenen pyytää että oikeusministeriö tutkisi, mikä oli Sanna Amanda Ruususen kuolinaika, kuolinsyy, ja jos kyseessä on ollut teloitus, mihin päätökseen se on perustunut, mihin hänet on haudattu ja miksi tiedon toimittaminen kuolemasta omaisille on laiminlyöty, Aimo Ruusunen kirjoittaa.

Verinen sisällissota jakoi kansan

Vuoden 1918 sota valkoisten ja punaisten välillä on edelleen eräs verisimmistä Euroopassa käydyistä sisällissodista. Se vei jälkiselvittelyineen hengen lähes 37 000 suomalaiselta eli yli prosentilta suomalaisista. Kuolleista noin 27 000 oli punaisia ja yli 5 000 valkoisia. Muita kuolleita oli lähes 4 500. Kuolleiden lukumäärät ovat Sotasurmat-tietokannasta (siirryt toiseen palveluun).

Lahden Hennalan teloituspaikalle on pystytetty muistolaatta. Kalevi Rytkölä / Yle

Sotasurmat-projektin johtoryhmään kuulunut oikeushistorian professori Jukka Kekkonen pitää Ruususen tekemää selvityspyyntöä erittäin mielenkiintoisena ja tärkeänä.

– Suomen sotasurmat -projekti pyrki aikanaan selvittämään sotasurmia kaikista mahdollisista lähteistä. Valitettavasti tietokantaan jäi aukkoja. Tämänkin henkilön kohdalla jouduimme toteamaan, että kohtalo on tuntematon. Sanna Ruususen tapaus ei ole ainoa lajissaan. On kiinnostava katsoa, miten oikeusministeriö suhtautuu, Kekkonen sanoo.

Laillisuuden haaksirikko

Jukka Kekkonen muistuttaa, että erityisesti valkoisen terrorin punaisia uhreja jäi ilman oikeutta vuoden 1918 jälkiselvittelyissä.

– Suurin osa kadonneista on tullut teloitetuiksi jossain yhteydessä. Kyse on sodan päättymisen jälkeisestä poliittisesta väkivallasta, johon voittanut osapuoli syyllistyi. Silloin oli epämääräisiä ja täysin laittomia teloituksia erilaisten tutkintaelinten toimesta, Kekkonen sanoo.

Sanna Ruususen tapaus ei ole ainoa lajissaan. Jukka Kekkonen

Jukka Kekkonen on tutkinut sisällissodan aikaista ja sen jälkeistä oikeudenkäyttöä. Hänen erään kirjansa nimi on "Laillisuuden haaksirikko", mikä kuvaa tilannetta sodan jälkeen. Lakiin edes osittain perustuvat tuomioistuimet alkoivat toimia vasta kesän korvalla.

Punaisen puolen rikokset tutkittiin sisällissodan jälkeen tarkasti, mutta valkoisten väkivallanteot jäivät pääosin tuomitsematta. Valtionhoitaja P.E. Svinhufvud antoi joulukuussa 1918 syytesuojapäätöksen, johon vedoten punaisten surmiin syyllistyneet valkoiset välttivät tuomiot.

Valtionhoitaja P.E. Svinhufvud vapautti valkoiset teloittajat vastuusta joulukuussa 1918 antamallaan asetuksella. Yle

Punaisten omaiset yrittivät saada oikeuskanslerin kautta sisällissodan jälkeen oikeutta valkoisten laittomien väkivallantekojen uhreille, mutta asia ei edennyt syytesuojapäätöksen takia. Toisen maailmansodan jälkeiseltä ajaltakin Kekkonen sanoo tietävänsä muutamia tapauksia, joissa sukulaiset ja ystävät ovat yrittäneet vastaavalla tavalla selvittää tuttaviensa kohtaloa.

Varsinainen historiantutkimus aihepiiristä alkoi vasta 1960-luvulla, Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanin tuotua aihepiirin ensin taiteen keinoin suuren yleisön tietoisuuteen. Käänteentekevät tutkimukset olivat Jaakko Paavolaisen teokset punaisesta ja valkoisesta terrorista.

Moraalinen velvollisuus selvittää

Professori Jukka Kekkonen katsoo, että Suomen valtiolla on edelleen moraalinen velvollisuus ottaa Aimo Ruususen tekemä selvityspyyntö käsiteltäväksi. Esimerkiksi murha ei Suomen rikoslain mukaan vanhene koskaan.

Käytännössä vuoden 1918 ihmiskohtaloista on enää vaikea saada uutta tietoa, jos esille ei tule esimerkiksi uusia asiakirjalähteitä. Kekkonen pitää merkittävänä sitä, että sisällissotaa koskevalle tutkimustyölle riittää edelleen tukea.

Uskon, että selvityspyyntöön suhtaudutaan myönteisesti. Jukka Kekkonen

– Tutkimuksella voidaan saada vähitellen selville uusia tietoja. Tässä tapauksessa on tapahtunut luultavasti teloitus, murha tai muu väkivallanteko, mutta tiedämme siitä liian vähän, että asiaan pääsisi tiukasti kiinni, Kekkonen sanoo.

Paljon tutkittavaa

Oikeushistorian professori Jukka Kekkonen katsoo, että sisällissodan tapahtumista on nykyisellään varsin totuudenmukainen kuva, toisin kuin vielä vuosikymmeninä sisällissodan jälkeen. Hän ei halua neuvoa oikeusministeriötä, miten ministeriön pitäisi vastata 17-vuotiaan Sanna Ruususen kohtaloa koskevaan selvityspyyntöön.

Professori Jukka Kekkonen on tutkinut sisällissodan aikaista ja sitä seurannutta oikeudenkäyttöä. Yle

– Oikeusministeri Antti Häkkänen on ansiokkaasti profiloitunut oikeusvaltion puolestapuhujana. Uskon, että selvityspyyntöön suhtaudutaan myönteisesti ja rakentavalla tavalla. Sisällissodassa on vielä paljon selvitettävää, Kekkonen sanoo.

Aimo Ruusunen puolestaan pitää tätinsä kuoleman selvittämistä tärkeänä sekä sukulaisten kannalta että yleisemmällä tasolla.

– Sanna Ruusunen on esimerkki tapauksesta, joita on monia muitakin. On outoa, että mihinkään asiakirjoihin perustumattomat merkinnät keinotekoisesti päätetyistä kuolinpäivistä jäävät elämään sukupolvesta toiseen, Ruusunen harmittelee.

25.4. Täsmennetty Ruususta koskevaa tutkimusta.