Suomen nuoret toivot velkaantuvat ennätystahtia, jotta ”pystymme lopettamaan velaksi elämisen nuorten sukupolvien piikkiin”. Hallituksen voisi tästä ”hyvästä” palkita Hölmölän talouspalkinnolla, Taloussanomien erikoistoimittaja Jan Hurri kirjoittaa.

Suomen korkeakouluissa ja ammattikorkeakouluissa opiskelevat tulevaisuuden toivot velkaantuvat paraikaa kyseenalaista ennätystahtia. Tämä on ennemmin maan hallituksen kuin opiskelijoiden syytä.

Opiskelijoilla on nyt harteillaan runsaammin opintolainaa kuin yhdelläkään aiemmalla opiskelijapolvella, ja lisäksi heidän velkaantumisensa ponkaisi tämän syyslukukauden alussa kovempaan kasvuun kuin milloinkaan aiemmin.

Opiskelijoiden ennätysvelkaantuminen on jokseenkin suoraa seurausta viime elokuussa voimaan tulleesta opintotukiuudistuksesta, jolla hallitus leikkasi avustusmuotoista opintorahaa ja tarjosi tilalle entistä runsaampaa opintolainan valtiontakausta.

Uudistuksen jälkeen opiskelijat saavat valtiolta entistä vähemmän ”ilmaista” tukirahaa, jonka saamisella on toki ehtonsa, mutta jota ei pääsääntöisesti tarvitse maksaa takaisin.

Sen sijaan entistä runsaammin tarjolla olevan takausmuotoisen tuen saaminen edellyttää opiskelijalta entistä ronskimpaa henkilökohtaista velkaantumista. Valtion takaus helpottaa velan saatavuutta ja voi alentaa velan hintaakin, mutta opintovelat on silti pääosin maksettava opintojen jälkeen takaisin lainat myöntäneelle pankille.

Nopeaan valmistumiseen kannustava niin sanottu opintolainahyvitys voi kattaa osan opintovelasta, mutta suurin osa opintolainoista jää opiskelijoiden omalle kontolle.

Näin pelkistäen hallitus on tällä opintotukiuudistuksella käytännössä kannustanut ja osin ehkä pakottanutkin entistä suuremman osan opiskelijoista rahoittamaan opiskeluaan entistä runsaamman velkarahoituksen avulla.

Tällaista opiskelijoiden tuottamuksellista velkaannuttamista voi helposti arvostella.

Mutta opintotukiuudistus ei itsessään ole silti läheskään yhtä hölmö kuin nuorta polvea velkaannuttavan uudistuksen perusteleminen viime vuosien hallitusten yhdellä yleistekosyyllä milloin minkäkinlaisiin toimiin:

Nykyisen niin kuin parin edellisenkin hallituksen yleistekosyyn mukaan tällaisia ”vaikeita ja kipeitä” toimia on pakko tehdä, jotta julkisen talouden velkaantuminen ja ”velaksi elämisen nuorten sukupolvien piikkiin” loppuu.

Hallitus velkaannuttaa nuoria, jotta nämä eivät velkaantuisi

Opintotukiuudistus herätti jo valmisteluvaiheessaan opiskelijoiden ärtymystä ja ankaraa arvostelua. Ja sitä on kaikkien muidenkin helppo arvostella, jotka käsittävät koulutuksen koko kansakunnan ja kansantalouden tulevaisuudelle välttämättömäksi investoinniksi eikä vain opiskelijoiden itsensä tulevaisuuden eväiksi.

Uudistusta voi kuitenkin myös perustella asiaperustein niin kuin uudistuksen valmistelua pohjustanut professori Roope Uusitalo teki selvitysmiehen raportissaan.

Mutta kokonaan toista maata olivat koulutus- ja opetusministeri Sanni Grahn-Laasosen opiskelijoillekin esittämät hallituksen ”kipeiden mutta välttämättömien leikkausten” vakioperustelut.

Opintotuen leikkaaminen oli ministerille ”henkilökohtaisesti vastenmielistä” ja tältä osin ”hallituspuolueiden yhdessä sopimien säästöpäätösten toimeen paneminen” oli hänelle ”epäkiitollinen tehtävä”.

Tukileikkaukset olivat ministerin mukaan ”nuorille sukupolville kovia”, mutta samalla ”leikkaukset ovat kuitenkin ainoa keino kääntää Suomen suunta”.

– Se, että pystymme lopettamaan velaksi elämisen nuorten sukupolvien piikkiin, on heidän kannaltaan aivan keskeinen kysymys. Muuten heidän maksettavaksi jäävät meidän velkamme ja virheemme.

Näin ministeri Grahn-Laasonen perusteli viime vuoden keväällä valmisteilla olleita opintorahaleikkauksia ja opintotuen painon siirtämistä opintolainan suuntaan.

Juuri niiden opintorahaleikkausten ja lainapainoisten tukimuutosten seurauksia voi jo lukea esimerkiksi Suomen Pankin vasta julkaisemista opintoluottotilastoista ja opiskelijoiden ennätysvelkaantumista kommenteista.

Hölmölän talouspolitiikkaa

Tulevien sukupolvien suojeleminen nykypolven aiheuttamalta velkataakalta ei ole suinkaan Grahn-Laasosen keksimä eikä pelkästään opintotukileikkauksia puoltava perustelu.

Se on yksi nykyisen ja ainakin kahden edellisen hallituksen joka paikan perustelu milloin minkäkin poliittisesti kiusallisen tai asiaperustein kyseenalaisen menoleikkauksen tai muun talouspoliittisen kiristyksen edistämiseksi.

Usein perustelu menee täydestä, sillä huolen kantaminen ”lastemme ja lastenlastemme” tulevaisuudesta vaikuttaa hyveelliseltä ja vastuulliselta. Yleensä tuleviin polviin viittaava kuvakieli on kuitenkin omanlaistaan pölhöpopulismia tai suoranaista harhaa, sillä kotitalouden lainalaisuuksille rakentuva vertaus voi julkisen talouden toimissa kiepahtaa päälaelleen.

Niin kuin opiskelijoiden ennätysvelkaantuminen osoittaa.

Tämän päivän opiskelijat edustavat juuri niitä ”tulevia sukupolvia”, joita nykyinen ja pari edellistäkin hallitusta ovat olleet suojelevinaan velkaantumisen kiroukselta. Ja joita tällainen Hölmölän talouspolitiikka ajaa paraikaakin entistäkin raskaampiin velkoihin.