Det er i starten af juni, solen skinner, og jeg befinder mig på MIT’s (Massachusetts Institute of Technology) personalekontor i Boston. Jeg er her for at udfylde ansættelsesdokumenter. Der skal angives nationalitet (dansk) og til min store overraskelse ’race’.

Forbavset spørger jeg, hvorfor min etnicitet har relevans for den hjerneforskning, jeg er her for at udføre. Sekretæren fortæller, at det er normalt, og at det bliver brugt »til universitetets diversitetsmålsætninger«.

Fremragende, tænkte jeg, så bidrager jeg da til diversitetspuljen. Jeg skimmer listen af afkrydsningsmuligheder igennem: hvid, sort, asiatisk, native-american og latinamerikansk. Endnu en gang søger jeg, undrende, efter sekretærens assistance. Hjemme i Danmark hører mit kryds til ved: ’ikkevestlig herkomst/mellemøstlig’.

Sekretæren efteraber min forvirrede ansigtsmimik.

»Du er jo en hvid mand,« svarer hun.

Jeg spørger – til min egen overraskelse – om hun er sikker, for jeg er nemlig født i Irak.

»Det vil sige, du er kaukasisk, altså hvid«.

Ni timers flyrejse er, hvad det tog at forvandle mig fra den mest stigmatiserede minoritet i Danmark, ’perkeren’, til den herskende majoritet i USA, ’den hvide mand’.

Hverdagsracisme

I USA oplevede jeg hverdagsracismen som tilskuer. Jeg bevidnede en systematisk forskelsbehandling af sorte og mexicanske kolleger. Butiksvagter åbner døre og byder velkommen, hvis man er hvid, men man selv må åbne døren, hvis man er sort. Og desuden risikere at blive forhørt om ens intentioner i butikken.

I nattelivet er det lettere, hvis en hvid eller asiat bestiller i en bar, da man som sort eller latinamerikansk tit kan opleve at blive ignoreret. Vi oplevede, at en sort veninde fik afslag på at komme ind på en fin restaurant. Restaurantmanageren havde fortalt, at der var fuldt booket. Altså indtil jeg selv gik op og spurgte, hvor der pludselig var et bord til seks.

Udfordringerne med forskelsbehandling i hverdagen er mange for en lang række mennesker. Mens andre, hvide, ikke skal bekymre sig om, hvorvidt vores indkøb i supermarkedet bliver pakket, om vi kan bestille en Uber hjem om natten, eller om vi vil blive stoppet tilfældigt af politiet. Igen.

Diskriminationen er langt mere tydelig i USA end i Danmark. Men selv om vi danskere er bedre til at mindske forskelsbehandling, eksisterer den stadig. Og det i sig selv er problematisk.

Jeg taler ikke om den åbenlyse racisme: skældsord, chikane eller vold. Den findes, og eksemplerne er mange. Den der, som dansker med eksotiske træk, ikke jævnligt har oplevet den nøgne, ubesmykkede racisme, bør skrive en selvhjælpsbog til os andre. Jeg vil i hvert fald gerne læse den.

Men problemet ligger også i den skjulte, ubevidste eller skødesløse racisme. Det forsager en diskrimination, man hverken kan ignorere eller konfrontere. Særlig svært er det som minoritetsmedlem, da man sjældent kan vurdere, om der er tale om diskrimination eller bare almindelig uhøflighed. Det er trods alt den eneste virkelighed, man kender.

Derfor blev mit amerikanske ophold en øjenåbner. Et kig ind i en anden virkelighed. Virkeligheden som en hvid mand.

Er det diskrimination?

Sommeren er for længst forbi, og nu hvor jeg er tilbage i skønne Danmark, kan jeg ikke undgå at reflektere over min hverdag med lidt mere kritiske briller.

Hvorfor var kassemedarbejderen høflig og smilende over for både kundene, der stor lige før og efter mig, men ikke over for mig? Er det diskrimination, smilte jeg ikke selv, eller havde jeg en dårlig hårdag?

Følger butiksmedarbejdere i detailhandlen efter alle kunder med et vågent øje? Er det, fordi jeg har T-shirt på i stedet for en nystrøget skjorte? Er det min egen paranoia? Eller er det diskrimination?

Når fulde mennesker sparker efter mit bagdæk, når jeg triller ned ad Nørregade på vej hjem fra studiets fredagsbar, er jeg så et tilfældigt offer i den lange cykelkaravane, eller er der andet på spil?

Når jeg lejlighedsvist bliver mødt af patroniserende forvaltere hos myndigheder, institutioner og virksomheder, skyldes den fordømmende attitude så, at vedkommende er et skvat eller et diskriminerende røvhul?

Uanset årsagen synes jeg, at det er ærgerligt at blive behandlet på den måde. Enten behandler vi hinanden enormt ærgerligt herhjemme, ellers er der noget råddent på spil.

Disse oplevelser var i hvert fald midlertidigt borte, da jeg som hvid mand befandt mig i USA.

Indtil det løser sig, fortsætter livet som Kinderæg i Danmark. Brun udenpå, mælkehvid indeni.