Hvis man skal pege på det tidspunkt, hvor trænersædet for alvor begyndte at vakle under Brøndbys nu forhenværende cheftræner, Alexander Zorniger, må det være den 2. december sidste år, da de blågule tog imod Hobro på hjemmebane.

Ikke fordi resultatet var katastrofalt. (Kampen endte 1-0 til Brøndby på et mål af Simon Tibbling kort før pausen.) Men fordi den tyske cheftræner skrev dansk fodboldhistorie ved at være den første træner i Superligaens historie, der sendte et hold uden danske spillere på banen.

Dermed antændte den polemiske tysker i realiteten en kulturkrig på Vestegnen. Og han rejste så stor tvivl om sin evne til at forstå, hvad det var for en klub, han var cheftræner for, at det utvivlsomt har spillet en væsentlig rolle i hans fald.

Talentarbejde som værdi

For hvis der er noget, folkene omkring Brøndby IF altid har brystet sig af – lige siden klubben brød igennem som en magtfaktor i starten af 1980’erne – så er det, at deres klub, i modsætning til de forhadte rivaler fra FC København, er en ’rigtig’ fodboldklub: altså en klub, der er bygget op omkring et organisk fællesskab mellem klubfolk, spillere og fans, og hvor alle led hænger sammen, lige fra de yngste børnehold og op til Superligaens eliteaktører.

Og som et sakrosankt led i denne selvforståelse står klubbens talentarbejde, der skal sikre kontinuiteten og sammenhængen i den blå-gule organisme ved hele tiden at udklække nye talenter til førsteholdet.

Talentarbejdet er så vigtigt for klubfolkene på Vestegnen, at det bliver fremhævet som en af de centrale værdier i Brøndby IF’s sportslige bibel, den såkaldte Strategi 6.4.

Her står der under overskriften »Bedste talentakademi«, at klubben »tror på fordelen ved, at Brøndby IF’s talenter kan (…) udvikles til kulturbærere med stort fokus på fællesskabet«.

Respektløshed

Problemet var bare, at Alexander Zorniger tydeligvis var skråt ligeglad med denne strategi – og med de bagvedliggende tanker og værdier. Set fra hans side kunne klubbens interne talentarbejde rende og hønse.

Det sagde han i mere eller mindre rene ord efter kampen mod Hobro, da medierne konfronterede ham med fraværet af danske spillere i startopstillingen:

»Vi fisker i en meget lille sø (i Brøndbys talentakademi, red.) Og lige nu har vi ikke kvaliteten til at tage to-tre spillere derfra hvert år.«

Regningen for disse udtalelser kom allerede ugen efter i form af bemærkelsesværdige scener, da Brøndby spillede på udebane mod Vejle.

Her kunne de tilstedeværende opleve, hvordan der udviklede sig et offentligt skænderi gennem sikkerhedshegnet mellem Zorniger og tilrejsende Brøndby-fans.

De var hidset op af Zornigers attitude over for klubbens talentarbejde, og det fik han at vide, både ansigt til ansigt og også senere i en skriftlig udtalelse, hvor der stod:

»Specielt efter Hobro-kampen var der udtalelser (fra Zorniger, red.) der viste en manglende respekt omkring, hvad Brøndby IF bør stå for. Udtalelserne om talentarbejdet havde præg af manglende respekt omkring det arbejde, der lægges i vores talentafdeling (…). Talentudvikling har og skal være en central værdi i Brøndby IF.«

En uønsket statistik

Også klubbens talentchef, Kim Vilfort, blev draget ind i striden. Den gamle landsholdskæmpe veg dog klogelig uden om en direkte konfrontation med Zorniger og nøjedes med at konstatere, at det var en »presset mand«, der udtalte sig med henvisning til Brøndbys svingende resultater på grønsværen.

Således opmuntret kunne alle parter gå på juleferie.

Stemningen på Vestegnen er med garanti ikke blevet bedre, efter at Tipsbladet op til starten på forårssæsonen kunne offentliggøre en statistik over de danske Superliga-klubbers brug af udlændinge i løbet af efteråret.

Fodboldbladets opgørelse viste nemlig, at udenlandske spillere – eller det, der teknisk set kaldes spillere, der er klubtrænet i udlandet – optog hele 87,5 procent af spilletiden på Brøndbys hold i efterårssæsonen.

Et kæmpe tal – og langt foran nummer to på listen, den ofte forhånede ’købeklub’ FCK, der ellers har det som en del af sin erklærede modus operandi at skaffe succes gennem investeringer i udenlandske navne. Hos de hvidklædte fra Østerbro optog udenlandske spillere således ’kun’ 59 procent af spilletiden i efteråret.

Og hos alle de øvrige Superligaklubber lå de udenlandske spilleres andel af spilletiden under 50 procent – med AaB helt i bunden, i øvrigt. Hos nordjyderne fik udenlandsk optrænede spillere kun godt 25 procent af tiden på grønsværen, mens de hjemmegroede talenter blev brugt på banen i 58,3 procent af tiden.

Hos Zorniger var de hjemmeavlede talenter så godt som usynlige. I hele efteråret fandt de kun plads på grønsværen i 5,5 procent af den aktive spilletid.

Denne afgrund mellem ideologi og virkelighed kunne ikke fortsætte.

Forudsagde fyringen

Topfolkene på Vestegnen kunne ikke for evigt acceptere en situation, hvor de bestyrer en klub, der har en erklæret strategi om at udvikle egne talenter til Superligamandskabet – og samtidig have en cheftræner, der stort set kun satser på aktører af udenlandsk oprindelse (hvilket i parentes bemærket blev demonstreret så sent som på januar-transfervinduets sidste dag, hvor Brøndby hentede den 18-årige forsvarer Luke Singh hos Toronto FC i Canada og løftede ham direkte ind i Superligatruppen med fast trøjenummer og hele molevitten).

Eller sagt på en anden måde: Den slags går kun, så længe resultaterne er på trænerens side. Når de svigter, bliver han sårbar. Og det var, hvad Alexander Zorniger erfarede i mandags.

Hans fyring blev i øvrigt forudsagt af den bramfrie fodboldkommentator Jacob ’Gaxe’ Gregersen, der i TV3 SPORT’s fodbolddebatprogram XL Debatten tilbage i december gik hårdt til Zorniger på baggrund af tyskerens kritik af Brøndbys talentarbejde:

»Det er jo hele identiteten, som de (i Brøndby, red.) har talt om i flere år, som skal bygge det hele op og lave talenter. Det står han bare og skruer ned. (…) Jeg er nødt til at sige, at hvis jeg havde været chefen, så var han blevet fyret.«

Og det blev han så også til sidst.

Spørgsmålet er nu, hvem der skal afløse tyskeren med den kompromisløse gegenpressing-stil og forkærligheden for aktører fra Bundesligaens overskudslager.

Ventetid

I første omgang har klubledelsen valgt at ansætte assistenttræner Martin Retov som en midlertidig løsning frem til afslutningen af sæsonen.

Retovs bundne opgave bliver at få Brøndby med i medaljeslutspillet, og til det formål kan han jo starte med at styrke defensiven, der er holdets akilleshæl. Blot tre mandskaber i Superligaen har lukket flere kasser ind end de blågule i denne sæson, og det er ikke holdbart for et hold, der har ambitioner om at spille med i toppen.

Et stilfærdigt råd til Retov kunne måske være, at han burde overveje det fornuftige i at skubbe Superligaens langsomste midterforsvarere 40 meter op på banen i en høj bagkæde, der igen og igen oversprintes af langt kvikkere angribere.

Både Arajuuri og Röcker vender som færger – og spurter med nogenlunde samme hast – og de ville måske være bedre egnede til at spille i en defensiv, der står lidt tættere på eget mål …

Under alle omstændigheder har Retov kun stillingen til låns. Der er ingen tvivl om, at Brøndby-ejer Jan Bech Andersen i kulissen allerede nu arbejder på at finde en permanent cheftræner. Og ihærdige rygter vil vide, at han især er ude efter FC Nordsjællands cheftræner, Kasper Hjulmand, der stopper i Farum til sommer.

På mange måder vil der også være ræson i at hente Hjulmand til Vestegnen. FCN-træneren er kendt for sin evne til at udvikle talenter, og derudover har han bevist – med Nordsjællands guld i 2012 – at han kan sammensætte et vinderhold.

Det vil imidlertid også være forbundet med betydelige omkostninger at hente Hjulmand til Brøndby. Først og fremmest vil det indebære et ordentligt herresving i forhold til den erklærede vision for klubbens spillestil, der – igen ifølge Strategi 6.4 – fastslår, at Brøndby praktiserer presfodbold med »stærkt genpres og løb med høj intensitet«.

Ny træner, eller helt ny stil?

Nu er det ikke, fordi Hjulmand rent principielt er imod presfodbold eller højintensive løb. Men det er bare slet ikke der, han er rent fodboldtaktisk. Han er i bund og grund en discipel af den spanske tiki-taka skole, og han elsker lange angrebsopbygninger med 25-30 boldberøringer – naturligvis forudsat at de resulterer i det, man i den moderne fodboldterminologi kalder »et slutprodukt«.

Af samme grund kan et goddag til Hjulmand hurtigt blive et farvel til en række af de kræfter, som blev indkøbt specifikt til at føre Zornigers spilfilosofi ud i livet. Og så står Brøndby lige pludselig foran endnu en lang genopbygningsfase, før man igen kan gøre sig håb om at spille med om guldet.

Og er det virkelig det, Jan Bech Andersen vil?

Den kommende tid vil afsløre, om der bare skal skiftes ny cheftræner på Vestegnen. Eller om det er hele klubbens spilfilosofi, der skal lægges om.