Når man kører ind i Gentofte Kommune ad Strandvejen nord for København, mødes den tilrejsende som det første af udstillingslokalerne for ’Selected Car Leasing’, der lokker med »vurdering og køb/salg af sportsvogne og biler i premium-segmentet«.

Kærligheden til såkaldt klassiske biler er nemlig steget støt de senere år, hvilket har afspejlet sig i stigende priser. Og hvorfor så ikke investere både med hjertet og tegnebogen?

»Mange klassiske biler har således udvist prisstigninger, der overgår værdipapirer, smykker, kunst og vin,« hedder det på selskabets hjemmeside. »At have den rette klassiske bil stående i garagen har længe været mere givtigt end at have penge stående i banken.«

At mange har den rette, om end selvfølgelig ikke altid nødvendigvis klassiske, bil stående i garagen i Gentofte Kommune kommer næppe bag på de fleste danskere. Som kommunebarnet, erhvervsminister Brian Mikkelsen (K), har forklaret, handler den nye aktiesparekonto jo om, at vi alle får råd til at »købe en lækker Lamborghini«.

Nu viser en opgørelse fra økonomi- og indenrigsminister Simon Emil Ammitzbøll (LA) imidlertid, at nok er de velhavende i ’reservatet’, som Gentofte Kommune er blevet kaldt. Men Gentofte er samtidig den mest ulige af samtlige 98 kommuner målt på den såkaldte ginikoefficient. Ginikoefficienten måler, hvor lige indkomsterne er fordelt, og hvis alle fik lige meget, ville denne være nul.

Læsø er mest lige

Ifølge opgørelsen til Folketingets finansudvalg er den gennemsnitlige ginikoefficient for alle kommuner 27,9, hvorimod den for Gentofte Kommune er 45,8. Derefter følger en række andre kommuner nord for København: nemlig Rudersdal med en ginikoefficient på 38,8, Lyngby-Tårbæk med 38 og Hørsholm med 36,9. Danmarks mest lige kommune er til gengæld Læsø med en ginikoefficient på 21,2, og så kommer Favrskov og Bornholm med henholdsvis 21,5 og 21,8.

»Ginikoefficienten påvirkes jo meget af, om der er nogen i en kommune, som er meget, meget rigere end andre,« siger Kurt Houlberg, professor i kommunaløkonomi ved det Det Nationale Forsknings- og Analysecenter for Velfærd (VIVE).

»Det trækker ginikoefficienten op, hvis et par procent af befolkningen står for måske 25, 30 eller endda 50 procent af den samlede indkomst i en kommune. Selv om Gentofte har et højt indkomstniveau i forhold til andre kommuner og altså mange borgere med en pæn høj indkomst, så bor en række af de borgere i Danmark, som netop har meget, meget høje indkomster, i kommunen. Og det samme gør sig også gældende for de andre kommuner i opgørelsen med den største ulighed: Det er kommuner, hvor gennemsnittet af borgere er ret velstillede, men hvor der også er nogle, som er meget, meget rigere end de andre.«

Historisk har Gentofte Kommune altid været en af landets mest velhavende og mest konservative kommuner. Eller i hvert fald den østlige del af kommunen, vandsiden, der består af Hellerup, Charlottenlund og Jægersborg, mens det er mindre udtalt på den ’forkerte’ side af Lyngbyvejen, i Dyssegaard og Dan Turèlls Vangede.

Så stor er uligheden i de danske kommuner Uligheden opgøres med den såkaldte ginikoefficient, og gennemsnittet for alle kommuner er 27,9. Uligheden er størst i Gentofte Kommune med 45,8. Den mest lige kommune er Læsø med 21,2

Reservatet

Gentoftes historie er historien om konger og dronninger – eller i det mindste ministre og berømte digtere, direktører og skibsredere, store huse og lystslotte samt yachter og pelse. Efter en række sognerådsformænd fik Gentofte sin første borgmester i 1934, oberst Hans Pankov, og siden har de alle været konservative og jurister – bortset fra en enkelt grosserer, som kun sad på posten i fire år.

Gentofte er ikke et tværsnit af befolkningen, men »borgerdyrenes reservat«, skrev Arthur Lindholm, formanden for Arbejdsmændenes Forbund, tilbage i 1965 i Gentofte Glimt: »Et reservat, hvor alting skal være, som det altid har været, hvor tiden er gået i stå, og hvor de gamle idyller skal overleve.«

Ved det seneste kommunalvalg i 2014 lykkedes det imidlertid for første gang Enhedslisten at få valgt et byrådsmedlem i Gentofte, nemlig Jeanne Toxværd. Da Jeanne Toxværd året efter stillede op til Folketinget i Gentoftekredsen (Københavns Storkreds), fik hun den tvivlsomme ære at blive den mindst populære kandidat i TV 2’s såkaldte kandidattest.

0,01 procent.

Så mange – eller så få – af de, der tog kandidattesten, var mest enig med Jeanne Toxværd.

Jeanne Toxværd blev heller ikke valgt, selv om Gentoftes borgmester, Hans Toft (K), over et glas vin – angiveligt – havde tilbudt at betale byrådsmedlemmets valgkamp for at kunne slippe for hende (Enhedslisten tillader ikke dobbeltmandater).

Derfor er Jeanne Toxværd igen Enhedslistens (spids)kandidat i Gentofte ved kommunalvalget på tirsdag.

»Jeg er jo desværre ikke overrasket, og jeg tror heller ikke, det overrasker andre borgere i Danmark,« siger byrådsmedlemmer om Simon Emil Ammitzbølls opgørelse.

»Gentofte er en ressourcestærk kommune, men også her er der borgere ramt af kontanthjælpsloft og integrationsydelse. Vi kan ikke ændre ved de asociale reformer, som er vedtaget i Folketinget, men vi kan arbejde målrettet for at forbedre forholdene for de mennesker, der rammes i Gentofte. Derfor har Enhedslisten i Gentofte kommunalbestyrelse konsekvent haft fokus på at forbedre forholdene for mennesker ramt af reformer. Det er lige så urimeligt at være syg på kontanthjælp eller i uendelige ressourceforløb i Gentofte, som det er andre steder. Her er uligheden måske bare tydeligere.«

Danmarks længst siddende borgmester Hans Toft, der har været Gentoftes borgmester siden 1993, og som søger genvalg, skriver i en kommentar til Information:

»Jeg har ikke nogen kommentar til undersøgelsen andet end, at den ikke overrasker mig – i og med at Gentofte er den kommune i landet, hvor borgerne samlet set har de største indtægter og formuer. Det er også derfor vi betaler over halvdelen af vores indkomstskatter i udligning til andre kommuner.«