Da PostNord for en måned siden kunne præsentere en redningsplan, der ville koste staten 2,3 milliarder kroner og 3.500 medarbejdere jobbet, druknede sagen hurtigt i politisk palaver: Skulle transportminister Ole Birk Olesen (LA) have meddelt forligskredsen om planen en måned før eller ej?

Tidsperspektivet er dog for snævert. Med redningsplanen kulminerede en årelang krise, der rækker ud over den statsejede koncern og trækker tråde til hele Europa.

I kølvandet på krisen har eksperter, medier og politikere peget på, at PostNords forretning forsvinder, i takt med at vi sender e-mails og digital post i stedet for breve af papir. Den historie kender vi. Hvad vi sjældnere hører om, er dette: Når det kommer til levering af pakker, er udviklingen stik modsat. Vores handel på internettet gør pakkelevering til en hastigt voksende forretning. I 2016 købte danskerne for mere end 100 milliarder kroner på internettet – en stigning på 16 procent fra året før.

Men mens de underskudsgivende breve er forblevet en opgave for det røde postbud, er der kommet en hidsig konkurrence om omdelingen af pakker. PostNord er blevet udfordret af nye spillere, der gemmer sig bag uigennemskuelige bogstavkombinationer som GLS, DAO, DPD og DHL og kan levere pakkerne hurtigere og billigere. Derfor har PostNord ikke kunnet indhente den tabte brevpost ved at levere pakker i stedet.

Det er dog ikke kun et problem for PostNord. Vi ved ikke, hvordan arbejdsvilkårene er hos de nye spillere. En del af dem har ikke overenskomst, og ifølge både international forskning og fagforeninger – 3F herhjemme – kan det medføre tvivlsomme og uigennemskuelige arbejdsvilkår for de bude, der leverer pakkerne.

Så når PostNord ryger ind i en krise, kan det så give vores pakkepost moralske kvababbelser på et højere plan? Og – som et medlem skrev og spurgte os for nylig – hvordan kan man bestille pakker uden at understøtte dårlige arbejdsvilkår?