Syv kilometer motorvej med 100 km i timen – det varer ca. fire minutter. Men hvilke minutter!

Først kører man ned ad en lang bakke med mintgrønne støjværn og skov på begge sider og Silkeborg og Gudenåen ret forude. Derefter krydses åen over en usynlig bro i en blød bue, og man når at få et glimt af den, Danmarks længste å, for rækværket er gennemsigtigt, og tak for det (men ærgerligt, at man ikke ser selve broen, for den er et arktektonisk mesterværk).

Så stiger terrænet, mens vejen fortsætter ligeud, gravet ned, og rustbrune spunsvægge på begge sider vokser frem og helt op i 4-5 meters højde, hvor de krones af et orangegultrødt støjværn, der på et tidspunkt følger en tværgående bro og dermed slår et flot sving ind over vejen. Mellem spunsvægge og støjværn er der placeret et 'kantbånd', der snor sig umådelig elegant som en lang bølge og derpå et hul ret forude, en ægte tunnel med flot lys og manglende radiosignal, dog kun 300 meter, før spunsvæggene og de orange støjværn atter vokser frem, og en hel flok broer krydser vejen med få sekunders mellemrum, alle forsynet med hvide, buttede støjværn, næsten for meget af det gode. Prikken over i’et er to broer, fuldendte i deres buede konstruktion, og i et halvt sekund ser man den ene inde i den anden og udstøder et wauv. 20 minutter senere er man i Herning, og der er aldrig kø.