Men snart anar både ungdomar och polis i området att orsaken är en helt annan.

Det ska engagera invånare som många normalt inte lyssnar på, enligt kommunen.

En dag hänger kommunala Botkyrkabyggen upp en målning som hyllar tre kriminella män.

Fittja Centrum en vardag i juni 2017.

Polisbilar bromsar in.

Flera medelålders män springer oroligt för att flytta sina bilar som de parkerat utan att betala.

De är unga, tungt beväpnade och tvekar inte att skjuta. Många av dem får aldrig uppleva sin 30-årsdag. I en serie reportage berättar Expressen om gängkriget som sen fem år tillbaka rasar i Stockholm. Men också om våldets konsekvenser – för offren, samhället och de gängkriminella själva.

Poliserna stiger ut på torget för att möta medborgarna i Botkyrkas mest otrygga kommundel. Som en del av satsningen på att få ner invånarnas otrygghet ska de uniformerade nu lära känna boende i området.

Med sig har polisen ett teveteam som filmar varje steg de tar. Det gör yngre män som sitter vid ett gatukök förbannade. Polisen tvingas stå och förklara att kameramännen har rätt att filma i den offentliga miljön. Att de kan blurra de unga männens ansikten på tv.

Försöket till dialog faller snabbt i ett stort tjafs om vem som ska synas, och vem som inte ska synas, på bild.

LÄS MER: Majdi och Åke kom i vägen för gängkriget

En kontroversiell hyllning hängs upp utanför ett grovsoprum

I skuggan av Stockholm och huvudstadens maktinstitutioner ligger Botkyrka. En förortskommun som marknadsför sig som ”Orten” och har slogan ”Långt ifrån lagom”. Här, på bara sex minuters resa med tunnelbana från Stockholms kommun, är avståndet mellan maktens korridorer och gatan mycket kortare än i miljonstaden. Kommundelen Fittja har nyligen klassats som särskilt utsatt område av polisen.

En dag mitt i sommaren 2013 går ett tjugotal personer till väggen utanför ett grovsoprum i Fittja och hänger upp en stor Rest in Peace-målning, som de beställt av graffittikonstnären ”Ruskig”, Pärra Andreasson.

Målningen föreställer tre män från området som mött en våldsam död.

”Rest in peace”-målningen sattes först upp utan tillstånd och plockades därför ner av det kommunala bostadsbolaget. Det ledde till oroligheter i området. Senare placerade Botkyrkabyggen målningen på ett parkeringsdäck över Fittja centrum. Foto: Mikael Morberg

Vilka är de tre hyllade männen? PERSON 1 – Född: 1979. Död: 2009 i en motorcykelolycka.

Dömdes 2000 i tingsrätten till fyra år och sex månaders fängelse för bland annat grov misshandel och grovt narkotikabrott. Hovrätten sänkte straffet till tre års fängelse. Domdes i hovrätten 2004 till tre års fängelse för förberedelse till grovt rån och häleri. Polisen beslagtog bland annat en AK4 med magasin och en rånarluva. PERSON 2 – Född: 1986. Död: 2011, sköts ihjäl i ett bostadshus i Fittja, bar då skottsäker väst och var beväpnad.

Dömdes 2005 i hovrätten för grov misshandel och narkotikabrott till ett år och åtta månaders fängelse. PERSON 3 – Född: 1986. Död: 2013, sköts ihjäl av polis vid guldrån i Södertälje.

Har dömts för narkotika- och trafikbrott. Höll i en attrapp av en AK-47 när han sköts till döds av polisen. Expressen har varit i kontakt med anhöriga till alla tre männen. Samtliga har avböjt att medverka i reportaget.

Tre legender, enligt en del invånare. Tre män med kriminell bakgrund, framhåller andra.

En av dem blev ihjälskjuten av polis när han som 26-åring begick ett våldsamt rån i Södertälje.

Den andre sköts ihjäl i en trappuppgång i Fittja 2011.

Den tredje dog i en motorcykelolycka när han var 30 år och körde in i en buss.

Personerna vid grovsoprummet har inte ansökt om bygglov, trots att det behövs för att sätta upp målningar på offentliga väggar.

Därför dröjer det inte lång tid förrän kommunens bostadsbolag, Botkyrkabyggen, bestämmer sig för att plocka ner målningen.

Det är den första av två saker som bolaget snart ska få ångra.

Ninep Solagha var de som beställde hyllningen till de tre männen som dött. När han var liten såg han upp till killarn. Han upplevde att de brydde sig om sin omgivning. Nu hoppas han att han själv visar vägen för de yngre generationerna. Foto: Meli Petersson Ellafi

I centrum börjar bilar brinna. Oron stiger. Det blir allt tydligare att det finns personer som är arga över att den olagliga målningen tagits ner.

Flera år tidigare har försök att ta bort en annan hyllning till en av de avlidna, en graffitimålning vid Norsborgs tunnelbanestation, lett till att personal på SL, Stockholms Lokaltrafik, dödshotats. Stationen skulle sprängas i luften om målningen togs bort. Därför fick den vara kvar en längre tid trots en policy om att allt klotter ska tas bort inom 24 timmar.

Den här gången kallar Botkyrkabyggen till interna krismöten.

Det beslut som klubbas igenom till slut är inget man vill ska hamna i offentliga handlingar.

KRÖNIKA: Vem startar folkrörelsen för att lyfta Sverige ur fattigdomen?

Brevväxlingen mellan Botkyrkabyggens vd och Botkyrkas kommunalråd Jimmy Baker, även vice vd på Borkyrkabyggen:

Botkyrkabyggen beslutar att omplacera målningen

Efter många möten är Botkyrkabyggens vd Ulf Nyqvist en dag ute och går tillsammans med en av de personer som hängde upp målningen, Ninep Solagha.

Vd:n visar upp 14 olika fastigheter där det kommunala bolaget kan hänga upp målningen på laglig väg. En av dem är en betongkub som ligger på ett parkeringsdäck i centrum.

Den pekar Ninep Solagha på.

Tillsammans kommer de fram till nästa beslut som kommunen ska få ångra. Att målningen ska stå uppe i ett år, till maj i år.

Det låter som en bra plan. Tills målningen upptäcks av människor utanför kommunen.

De kunde fråga oss om vi behövde nåt. Om man var hungrig kunde de bjuda på mat.

Den nya placeringen var en lösning som skulle passa alla parter. Men snart upptäcktes målningen av personer utanför kommunen. Foto: Meli Petersson Ellafi

Ninep Solagha ser en minnesbild framför sig. Han ser hur han som liten springer upp till centrum från skolan för att kolla på vad de stora grabbarna gör. Då tar en av killarna som nu är porträtterad i målningen honom i örat och drar honom tillbaka till skolan.

En solig dag i juni 2017 möter vi honom i Fittja medan hammarslag ekar över centrum. Här ska 300 moderna lägenheter, en konsthall och affärslokaler byggas. Och 15 våningar höga ”Fittja Tower” med plats för kontor och hotell.

För Ninep Solagha är målningen över de tre killarna en slags runsten över en tid som många i framtidens Fittja inte kommer att minnas, när området gentrifierats.

– Botkyrka är inte som andra förorter där det är väldigt rivaliserat internt. Där har man krabbeffekten. Krabbor tar ner varandra när de försöker komma upp ur hinken. Här är det tvärtom, man höjer varandra. Sedan kanske det finns några som hatar varandra men de tar inte plats, säger han.

I dag minns Ninep Solagha de tre killarna på väggmålningen som hjälpsamma mot alla i sin omgivning. De öppnade dörrar åt äldre damer, hjälpte dem att bära hem tunga matpåsar. När han skulle på klassresa fick han en hundring av dem.

– De kunde fråga oss om vi behövde nåt. Om man var hungrig kunde de bjuda på mat. Det här har förts vidare från generation till generation. Nu är det kanske jag som bjuder de yngre, rättar dem och vägleder dem.

LÄS MER: Fatima tog risker för gänget: "Vi tog in på Grand Hôtel för att känna oss rika"

Rånet i Södertälje satte spår i Patrycja

I gallerian Kringlan, mitt i Södertälje, har många svårt att glömma ljuden av skottlossning och glas som slås sönder, när 26-åringen på målningen tillsammans med flera andra vänner från Fittja utförde ett rån mot en guldsmedsbutik mitt på dagen i januari 2013.

Många var ute och handlade när rånarna, som täckte sina ansikten med masker, stormade in med bil.

Kort efter rånet sålde den rånade butiksägaren sin affär. Han ska ha blivit hotad inför rättegången som följde.

– Jag stod där ute när de började skjuta. Polisen hade snickarbyxor så jag förstod först inte att de var poliser. Jag blev påverkad, absolut. Jag fick gå på avlastningssamtal och fick stöd hemifrån. Jag blev jätterädd och kan ha mardrömmar, säger en kvinna som jobbar i en av gallerians butiker.

Patrycja Kramarczyk var på plats när den avbildade 26-åringen deltog i rånet mot en guldbutik i gallerian. Hon hörde skottlossningen och slängde sig på golvet. Efteråt hade hon svårt att återvända till platsen. Foto: Meli Petersson Ellafi

Patrycja Kramarczyk var femton år när hon tvingades slänga sig på golvet på grund av skottlossningen. En av rånarna ska ha skjutit ett skott. Resten bar automatvapen som senare visade sig vara attrapper. Poliserna, klädda i civilkläder, avfyrade arton skott. Ett av dem träffade 26-åringen i pannan när denne höjde vapnet utanför ingången.

– Det var nog mest jobbigt för min mamma som var hemma och hade panik. Efteråt tog hon sig hit men fick inte komma in till mig på grund av polisens avspärrningar. Det var väldigt jobbigt. Efteråt hade jag svårt att komma tillbaka hit, säger Patrycja Kramarczyk.

De tre männen var mer än bara kriminella

För många i Fittja är målningen ett känsligt ämne.

De flesta vi träffar, som vågar prata med oss om den, har bara gott att säga.

Caroline Khamo är en av dem.

– De här grabbarna visade ändå enighet. Om det fanns misstanke om att någon skulle komma hit och bråka så gick grabbarna ihop. Nu har medier bara målat upp en dålig och ful bild.

Caroline Khamo växte upp i Fittja och bor nu i grannstadsdelen Norsborg. Hon har alltid vetat att killarna inte skulle skada henne.

Vem har rätt att synas och att ta plats? Och på vems villkor? Ninep Solagha och Caroline Khamo är stolta över Fittja och den historia de delar med de porträtterade männen i Rest in Peace-målningen. De vill hylla och minnas utan att anpassa sig efter utomståendes blickar. Foto: Meli Petersson Ellafi

– Många här kommer från krig och död, vi har sett människor bombas ihjäl. Så det här som killarna sysslade med är bara en droppe i havet. Visst kunde det vara skrämmande att bilar brändes och man hörde något bombas här, men det var aldrig riktat mot folket i Botkyrka, säger hon och målar upp en bild av killar som visserligen var kriminella men som inte gjorde någon illa.

Ninep Solagha håller med.

– Hela Fittja älskade dem, säger han. De var skittrevliga. Duktiga. Visst, de hade kriminell bakgrund men det var inte allt. Det är därför väldigt få, knappt någon, i Fittja som har protesterat mot målningen.

Polisen ifrågasätter kommunens omdöme

En dag går polisen Ufuk Sen i Fittja centrum när han råkar se målningen. Han tappar hakan när han ser att den står som en flagga över Fittja och att killarna som porträtteras är sådana som han jagat och som hotat honom och hans kolleger.

Han ser väggmålningen som en skymf.

– För de här har hållit på så länge och trakasserat sin omgivning. Och satt rädsla. I Fittja. Jag går förbi och undrar hur kommunen och samhället kan tillåta det här. Man känner maktlöshet, säger han.

Ufuk Sen har minst sagt en annan bild av killarna än den deras vänner ger. Den sida han sett handlar om män som är beredda att ta till våld för att få sin vilja igenom. Tills folk tvingas ge sig.

Vad ska en person, en familj, sätta upp mot de här? De har våldskapital och erfarenhet av att trakassera folk och att misshandla.

Det började med skadegörelse på bil och hem, sen övergick det i trakasserier och hot, beroende på vad de ville få igenom.

Han berättar om våldsamma attacker på familjer.

– De flesta som bor i Fittja är hårt arbetande människor som försöker få vardagen att gå ihop. De bor i ett socialt utsatt område där de här kriminella bara gör saker värre för dem, säger han.

– Om många i Fittja inte protesterat mot målningen, ja, vad ska de säga? De bor i samma område som männens släktingar. Vad ska en person, en familj, sätta upp mot de här? De har våldskapital och erfarenhet av att trakassera folk och att misshandla.

Polisen Ufuk Sen vill inte synas på bild. Detsamma gäller flera personer som varit utsatta för de porträtterade männens kriminalitet. ”Det blir lite upp-och-nedvända världen när det är de som står upp mot kriminalitet som inte kan synas. Men så ser det ut. De kriminella spelar inte efter samma regler som vi andra. Det finns en reell utsatthet”, säger Ufuk Sen. Foto: Meli Petersson Ellafi

I polismannens ögon är målningen en signal om att samhället kapitulerar inför de kriminella. Han säger att Botkyrka saknar handlingskraft och att de som bestämmer är fega.

Kommunen är som en hotad person som försöker vara snäll mot brottslingar och därför inte anmäler. Men förr eller senare blir offret uppsökt av de kriminella igen.

– De är rädda för grov organiserad brottslighet. De vet att det finns ett våldskapital och de vill inte bli utsatta personligen. Skulle de bli det, då vet de att det inte finns mycket hjälp. Man måste kanske flytta, det blir problem med jobbet. Man vill inte stöta sig.

Ufuk Sen skakar på huvudet. Han ser de avbildade männen som tre samhällsfiender. Sådana som inte slutar för att politiker och tjänstemän bjuder in dem eller försöker få dem på sin sida.

– De stannar bara när stat och polis sätter stopp, säger han. Men om staten är korrumperad tar de till slut över en hel kommun, ett helt land.

Enligt kritiker har Botkyrka kommun, via bostadsbolaget och Mångkulturellt centrum, låtit kriminella segra. Att Rest in Peace-målningen sattes upp i centrum tolkas som att brottslingar får bestämma. Andra menar att de tre männen förtjänar att hyllas. Foto: Meli Petersson Ellafi

Botkyrka är, trots sin närhet till Stockholm, särskilt utsatt för kriminell påverkan i politiken och bland myndigheter. Delvis för att kommunen ligger i medieskugga jämfört med huvudstaden.

– Här i Botkyrka kan kriminella i utsatta områden utnyttja kommunen och därigenom få resurser och satsningar. Vägen till makthavarna är så kort. Den linjen, kanalen, har inte kriminella i Järva överhuvudtaget eftersom det området tillhör Stockholm där det är en längre bit upp till makten.

Botkyrkabyggens vd: De förväntade sig att bli svikna

Enligt Ulf Nyqvist, dåvarande vd på Botkyrkabyggen, var han inte alls rädd eller särskilt pressad. Idag minns han att många inom kommunen försökte få tiden att gå och att målningen skulle glömmas bort, även när man hade lovat att hänga upp den via lagliga vägar.

– Både företrädare för kommunen, Botkyrkabyggen och de här aggressiva ungdomarna satt på möten. Sen försökte många backa ur och skjuta på det här, säga att vi hittar ingen plats. Samtidigt tyckte vi att vi kanske borde göra ett försök, säger han.

Enligt Ulf Nyqvist var personerna bakom målningen unga människor som hävdar att de blir svikna av samhället. Och som nu förväntade sig att bli svikna igen.

– Jag har jobbat på Botkyrkabyggen i 13 år, man får leva med att det ploppar upp aktioner och att bilar blir brända om man tar vissa beslut. Det är vardag. Vi kan inte styra våra beslut efter det.

Han säger att mejlet till det oroade kommunalrådet Jimmy Baker, där han svarade att han kunde förklara målningen muntligt, berodde på att det var lättare att dra historien på plats.

Kritiken växer, men Mångkulturellt centrum strider för målningen

I mars i år skriver Aftonbladets Peter Kadhammar en kritisk kolumn om väggmålningen.

"Det är svårt att förstå att en sådan målning sitter uppe", skriver Kadhammar." Den påminner om muralmålningar av hjältar i städer som Kapstaden eller Belfast."

Nu är den inte längre en intern angelägenhet i Fittja. SR och SVT lyfter frågan om den av kommunen uppsatta målningen glorifierar kriminella killar.

I Ninep Solaghas mejlkorg landar nervösa mejl från kommunala tjänstemän som känner av trycket och kritiken. Ett tag verkar det som att målningen ska tas ner några månader i förväg, i stället för i maj som man kom fram till internt.

Ninep Solagha är missnöjd med kommunen och menar att målningen bara sattes upp av rädsla för bråk. Han dök aldrig upp när han bjöds in vid avtäckningen av en annan målning. Kommunstyrelsens ordförande i Botkyrka, Ebba Östlin (S), är nu kritisk till att målningen hängdes upp offentligt. Foto: Meli Petersson Ellafi

En av de få som står pall när vinden blåser kraftigast är Leif Magnusson, verksamhetschef på kulturhuset Mångkulturellt centrum. Det var han som från början övertalade Ninep Solagha att gå den lagliga vägen för att få upp väggmålningen, att samarbeta med de som har den kommunala makten över det offentliga rummet.

Enligt Leif Magnusson går Botkyrka, vars slogan är ”Långtifrån lagom” före alla andra i utvecklingen för att engagera invånare som många normalt inte lyssnar på.

– Du kan ju rigga hur snygga demokratimodeller och delaktighetsmodeller som helst i ett område men om du har en viktig grupp utanför hela tiden får du inget engagemang i civilsamhället säger han.

Verksamhetschefen säger att polisen inte klarar att bekämpa kriminalitet om inte andra aktörer går in och försöker hjälpa till. Och visar människor som inte brukar vara delaktiga i demokratin att det finns ordningar i samhället som det går att göra något med.

Som svar på Peter Kadhammars kolumn skriver Mångkulturellt Centrums forskare Edda Manga och religionshistorikern Mattias Gardell en debattartikel om alla statyer i Östermalm som hyllar kungar som för flera hundra år sedan gjorde sig kända för tortyr och korruption.

Det finns ingen idolisering, ingen romantisering, det är ett ärligt försök att föra en diskussion.

I Botkyrka har skattefinansierade Mångkulturellt Centrum kritiserats av moderatpolitiker för att fungera som den extrema vänsterns tankesmedja.

– Jag betraktar mig inte som aktivist men jag är tränad att lyssna in den här typen av signaler i en kulturellt komplex beskrivning av en plats. Jag har ingen relation till de här människorna, de utmanar även oss som organisation, säger Leif Magnusson.

Är det inte naivt att ni engagerar er just i killar med kriminell bakgrund för att bli ett med området?

– Det jag möter bland ungdomar här, är att de inte har synen på de här tre som enbart kriminella. Då är vi inne i ett inifrånperspektiv mer än någonting. Svårigheten är att försöka balansera djupt grundläggande humanistiska tankegångar om människan och mänskligheten, med sociala spänningar och social problematik kopplad till platsen, unga män och så vidare.

Om målningen föreställt unga män som varit med i Nordiska motståndsrörelsen och som begått rån för att finansiera den rörelsen, hade ni då också tänkt att det finns en annan syn på de här männen?

– Nä, det vet jag faktiskt inte. Det vågar jag inte säga. Vi har hamnat i svåra situationer med högerextrema, med hårda värderingar, men vårt uppdrag handlar inte... det skulle i så fall handla om att förändra dem.

För somliga är kriminalitet något allvarligt och konkret i vardagen. Det finns invånare i Fittja som blivit misshandlade av männen och som dagligen tvingats se målningen.

– Ja, precis. Så är det. Det vet vi också. Det är risker man får ta. Det är risker i alla riktningar med den här målningen. Om man ska ha en diskussion kommer man inte undan med bara en beskrivning. Det finns ingen idolisering, ingen romantisering, det är ett ärligt försök att föra en diskussion.

Nu ligger målningen nedpackad i en källare

I Mångkulturellt centrum finns en oskyldig bild av killarna som tog upp väggmålningen. Verksamhetschefen säger att de först satte upp den olagligt för att de inte visste att man måste söka bygglov.

Här i källaren hos Mångkulturellt centrum förvaras målningen i dag. Den är full av "kulturell energi", för att den är så laddad och kan tolkas på många olika sätt, enligt verksamhetschefen Leif Magnusson. Foto: Meli Petersson Ellafi

Ninep Solagha skakar på huvudet.

– Jo, jag visste, det var bara det att jag sket i deras tillstånd. Jag tänkte att jag ville hänga målningen och då ska jag hänga den. Den hängde bakom ett grovsopsrum liksom. Det var fult för målningen egentligen.

Han är arg på kommunen, trots att målningen fått vara uppe i över ett år.

Idag har väggmålningens plats förvandlats till en konstkub där olika målningar ska avlösa varandra. Enligt Botkyrkabyggen var det meningen redan från början. Ren lögn, enligt Ninep Solagha.

– Kommunen använder det som en ursäkt. Det fanns aldrig någon konstkub. Det har aldrig funnits någon. Den är ett nytt påhitt.

Ninep Solagha känner sig utnyttjad och lurad, även om Botkyrkabyggen höll sin del av överenskommelsen. Han beskriver kontakten med kommunen som att ”förhandla med en man som inte håller vid sitt ord”.

– En sån man är ingen man. Jag har tappat förtroendet för kommunen. Vi fick upp målningen men de gjorde det inte med hjärtat. De gjorde det för att de var rädda att bilar ska brinna. Jag ville att de ska stå för målningen även när den kritiseras, säger han.

LÄS MER: 552 skjutningar sedan 2011 – 46 döda

Målningen på de tre kriminella männen har plockats ned och ersatts av en ny målning, som är målad av mammor i Fittja. Foto: Meli Petersson Ellafi

Den 19 maj plockas Rest in peace-målningen ner och ersätts med ett konstverk målat av mammor i Fittja. Det invigs till trummor och rosa ballonger.

Ninep Solagha är inbjuden men kommer inte.

Inga män finns på plats.

– Kommunen ville bjuda mig dit för att skaka hand med folk och få något. Men jag tackade nej. Det hade varit falskt. Bara för att det ska se bra ut.

Den omdiskuterade Rest in peace-målningen finns just nu nerpackad i Mångkulturellt centrums källare.