Jag har begärt ut statistik från Migrationsverket över antalet personliga assistenter som har rekryterats till Sverige från tredje land. Uppgiften är inte exakt, eftersom koden även innefattar skötare och vårdare av olika slag. Men statistiken ger ändå en bild av läget.

Från år 2009 till och med oktober i år har 1 760 tillstånd beviljats för att invandra till Sverige på denna grund. Flest personliga assistenter kommer från Irak. Därefter följer Syrien och Iran.

Skälet till att så många personliga assistenter rekryteras just från dessa länder är knappast kompetens. Det handlar i stället om en förtäckt form av asylinvandring. Assistansen har blivit en väg in i Sverige genom vilken man kan hjälpa landsmän och/eller tjäna stora pengar.

Den bilden stöds av en rapport från Nationella underrättelsecentret (NUC) från förra året: "En analys av hur den organiserade brottsligheten använder migranter för att begå brott mot välfärdssystemet". Enligt rapporten förekommer det även att personer hämtas till Sverige för att agera sjuka eller beviljas assistans för verkliga behov.

Även hos Försäkringskassan syns en slagsida bland de oseriösa bolagen. Ofta finns en koppling till de ursprungsländer som dominerar inom arbetskraftsinvandringen av assistenter.

Fusket är ingen "råttan i pizzan"

Många vill tona ner problemen inom assistansersättningen. På Aftonbladets ledarsida hävdar man exempelvis att assistansfusket är en "råtta i pizzan" - det vill säga en vandringssägen utan koppling till verkligheten.

Det är ett absurt påstående. När Svenska Dagbladet nyligen granskade fusket inom assistansen fann man att Försäkringskassan hade betalt ut närmare fyra miljarder kronor till 15 oseriösa bolag. Till och med extremister har kunnat starta assistansbolag för att finansiera terrorism.

Försäkringskassan beskriver assistansersättningen som en "perfekt storm", där väldiga belopp - i snitt 1,7 miljoner per brukare och år - snurrar runt i ett system med svag kontroll. Det är som gjort för fusk.

Flera domar urholkar rätten till assistans

Men det finns en annan sida av saken. En serie domar från Högsta förvaltningsdomstolen - från år 2009, 2012, 2015 och 2017 - har urholkat rätten till assistans på ett sätt som har slagit hårt mot personer med stora hjälpbehov. Numera får åtta av tio som söker förmånen avslag.

Barn som behöver andningshjälp för att överleva anses exempelvis inte längre ha behov av assistans. Detsamma gäller personer som behöver sondmatas. Sådan egenvård räknas nämligen inte som "grundläggande behov".

Det låter helt barockt, men så är lagen skriven. Den personliga assistansen är inte till för att säkerställa att människor kan hållas vid liv, utan för att se till att funktionshindrade ska kunna leva som alla andra. Och eftersom de flesta människor inte har problem med att andas är det inget grundläggande behov, utan sjukvårdens ansvar.

Följden har blivit att svårt sjuka har hamnat i kläm. Bebisar blir i vissa fall kvar på sjukhusen. Andra barn nekas plats inom barnomsorgen för att personalen inte vågar ta ansvar för deras överlevnad. Ute i kommuner och landsting försöker man desperat hitta lösningar för att fylla det vakuum som har uppstått.

Ovanpå detta kom en ny dom i somras som har tolkats som att väntetid och beredskap inte längre ska ge rätt till assistansersättning. Följderna är svåra att överblicka, men de anses så långtgående att Försäkringskassan självt har slagit larm till regeringen. Vem vill jobba som personlig assistent om arbetstiden hackas sönder i minutpass?

Regeringen måste ut på banan

Det här visar att assistansreformen har brutit samman. Den uppfyller inte längre några av de förväntningar och krav man kan ställa på den.

Den är till att börja med inte träffsäker. Medan barnet som inte kan andas själv nekas assistansersättning kan den som har kvalat in i systemet få närmast obegränsad assistans, exempelvis i samband med fritidsaktiviteter och semestrar.

Eftersom assistansbranschen numera domineras av vinstdrivande bolag ökar antalet beviljade timmar snabbt, vilket gör att kostnaderna har fördubblats det senaste decenniet. Assistansersättningen kostar numera runt 26 miljarder, vilket motsvarar vad polisen och domstolarna kostar tillsammans.

I stället för att ge assistans efter behov har vi fått ett system som stänger alltfler hjälpbehövande ute medan de som redan är inne kan räkna med ett mycket omfattande stöd. Så blir det när man har skapat en rättighetslagstiftning som ska uttolkas av domstolarna och drivs på av kommersiella intressen.

Det är dags för politiken att återta kontrollen över assistansersättningen. Dagens system göder kriminaliteten, sviker funktionshindrade, saknar kostnadskontroll och riskerar dessutom att skapa inlåsningseffekter. Det finns barn som hindras från att delta i habilitering och att frigöra sig för att de måste värna familjens försörjning.

Åsa Regnér (S) kan inte längre huka bakom Försäkringskassan och pågående översyner. Regeringen måste ut på banan.

Läs också: Björklund är populist i assistansfrågan