Drygt 17 000 finlandssvenskar flyttade till Sverige åren 2000–2015. Det är fler än invånarna i hela Lovisa eller nästan alla svenskspråkiga i Raseborg. Och de två senaste åren har det skett en klar ökning – med speciellt unga från Helsingforsregionen som emigrerar, visar Magmas utredning.

STOCKHOLM I våras blev de studenter i Esbo. Nu bor Sofia Colliander och Amanda Ahlström i Stockholm och har precis inlett höstterminen vid universitetet.

De kan räkna upp flera jämnåriga som efter gymnasiet har valt att flytta till olika orter i Sverige. Någon finns i Lund, en annan i Malmö och en tredje i Östersund.

Enligt den utredning av flyttningen till Sverige, som tankesmedjan Magma publicerar i dag onsdag, är de en del av en tydlig trend: Unga som flyttar till Sverige från södra Finland har ökat märkbart, och Helsingforsregionen sticker ut speciellt. Ur åldersgruppen 15–25 år flyttade hela fjorton per tusen till Sverige i fjol.

– Det finns inte motsvarande utbildning på svenska i Finland. Jag var lite less på mitt liv i Finland och vill träffa nya människor, förklarar Amanda Ahlström, som studerar marknadskommunikation, när vi träffas på campusområdet vid Stockholms universitet.

17 112 finlandssvenskar flyttade från Finland till Sverige 2000–2015 40 procent av alla som flyttade från Finland till Sverige i fjol var svenskspråkiga. År 2000 utgjorde de 25 procent. 291 000 med svenska som modersmål bor i Finland enligt Folktingets uppgifter från 2012. Det är 5,4 procent av befolkningen.

Sofia Colliander läser modevetenskap och inte heller hon fann samma studier med ett upplägg som attraherar henne i Finland – hon vill kombinera modevetenskapen med juridik – även om finskan för henne som tvåspråkig inte är ett problem.

– Det här är så nära och kulturen är nästan likadan. Det är inte som att man flyttar långt bort. Det är nästan som att flytta till Vasa, säger hon.

– Egentligen lättare. Man kan få flygbiljetter för 45 euro, inflikar Ahlström.

Den sociala och kulturella närheten till Sverige är något som Kaisa Kepsu-Lescelius, utredningsansvarig på Magma, också lyfter fram. Enligt henne flyttar svenskspråkiga betydligt mer sällan inom Finland än finskspråkiga. I stället väljer man att röra sig inom det man uppfattar som samma kulturområde och dit hör Sverige. I utredningen talar hon därför om flyttning i stället för emigrering.

Kaisa Kepsu-Lescelius har analyserat data från Statistikcentralen för att få faktaunderlag till den debatt som förts på senare tid där det har påståtts finnas en hjärnflykt av finlandssvenskar till Sverige.

– Känslan som har förts fram är korrekt. De senaste två åren har det skett en tydlig uppgång i flyttningarna, säger hon.

I fjol flyttade 1 272 svenskspråkiga från Finland till Sverige och det är en ökning med en femtedel om man ser till snittet under den period som hon granskat, 2000–2015.

Under alla de sexton åren flyttade nästan sex procent av de svenskspråkiga till Sverige.

Från Åland och Österbotten har flyttrörelsen västerut av tradition varit stark.

– En ny observation är att Helsingforsregionen har gått förbi Österbotten, säger Kepsu-Lescelius.

Och där är det speciellt ungdomar utan annan utbildning än studentexamen eller yrkesskola som har ökat – alltså sådana som Colliander och Ahlström.

Tanja Hukkinen delar bostad med Sofia Colliander. Hon kommer från Grankulla och har i höst börjat studera juridik vid Stockholms universitet.

I Finland pluggade hon i ett halvår till inträdesförhören för att bli läkare men lyckades inte komma in vid medicinska fakulteten. Hennes andra stora intresse är juridik. Att satsa på två omfattande inträdesprov samtidigt är ändå inte möjligt, men i Sverige saknas de och hon blev godkänd på sina betyg.

– 270 har börjat på min linje här. Till "juri" i Helsingfors antogs 24 svenskspråkiga i år.

En fördel med att nu studera i Sverige är att hon inte går miste om de extra poäng vid antagningen i Finland som den som tar emot sin första studieplats får. Det tror hon kan få också andra som inte kommer in på sin drömutbildning i Finland att söka sig till Sverige, i stället för att gå in för ett andrahandsval i hemlandet.

Ännu är Hukkinen inte säker på om hon kommer att fortsätta studera i Sverige eller om hon gör ett nytt försök med läkarutbildningen.

Hennes kompisar är däremot redan nu övertygade om att de tänker läsa åtminstone till kandidater i Stockholm. Men vad som händer efter det är öppet.

– Jag har ingen aning. Jag vill nog flytta tillbaka i något skede, säger Ahlström.

– Eventuellt blir det jobb utomlands, i Finland eller här i Sverige, säger Colliander.

Många av finlandssvenskarna stannar i Sverige. Magmas undersökning visar att återflyttningen till Finland bara var 52 procent av emigrationen till Sverige under 2000–2015.

Enligt Kaisa Kepsu-Lescelius verkar det dessutom som att många nu väljer att flytta fram sina återflyttningsbeslut till bättre tider. I fjol var andelen återflyttare så liten som 36 procent, vilket kan jämföras med 72 procent bland finskspråkiga. Och ju längre tid man bor utomlands, desto mindre är benägenheten att flytta tillbaka, enligt henne.

Utflyttningen till Sverige har tydliga konsekvenser för den svenskspråkiga befolkningsutvecklingen.

Men handlar det då om hjärnflykt? Enligt Kepsu-Lescelius är det en tolkningsfråga.

Fler högskoleutbildade flyttar nu till Sverige och hon har identifierat speciellt ekonomer och samhällsvetare från södra Finland som emigrerar på grund av jobb. Samtidigt har största delen av de som flyttar till Sverige – liksom tidigare – grundskole-, yrkes- eller gymnasieutbildning.

Hur som helst menar hon att flyttrörelsen är så stor att den kan påverka åldersstruktur, språkförhållanden och födelsetal i Svenskfinland och hon frågar sig om den ekonomiska krisen är så djup i Finland att vi kan börja se massutvandring som på 1960- och 1970-talen.