Valborg är en fantastisk högtid. Kanske är den en av våra starkaste och mest ritualstyrda traditioner vid sidan av jul och midsommar. Kasan står i lågor. Runt kasan ser traditionen olika ut. Somliga dricker starköl. Somliga tänder raketer. Somliga sjunger körsång. Valborg är också ett riktmärke om att sommardäcken äntligen får en praktisk betydelse. Snart är sommaren här.

Dagen efter kommer baksmällan, 1 maj.

Arbetarrörelsen högtidsdag då Socialdemokraterna går i tåg på gator och torg för att demonstrera mot sig själva. Men frågan är om arbetarrörelsen fortfarande behöver en egen kampanjdag, eller framför allt – varför ska staten legitimera och särbehandla en politisk rörelse genom att ge den en egen helgdag. Vi har ingen helgdag för nykterhet. Inte heller för antirasism, hbtq-rättigheter eller liberalism.

Varför har vi en helgdag tillägnad socialism och socialdemokrati?

Jo eftersom socialdemokratin under en tid hade växt sig samman med staten. För en ickesocialist är 1 maj en påminnelse om denna historiska symbios. Om en tid när rätt partibok var nödvändig för att kunna bli rekryterad till statliga toppjobb. För min generation är den här tidsperioden overklig och svår att relatera till. Men det är en del av Sveriges historia. Eller som Marita Ulvskog (S) beskrev den borgerliga valsegern 1976 och att Thorbjörn Fälldin (C) blev statsminister:– Det kändes som en statskupp.

Det finns fortfarande rester kvar som vittnar om den tid då socialdemokratin växte ihop med staten. Arbetarrörelsens egen helgdag, 1 maj, är ett sådant exempel. Det av Socialdemokraterna och SSU ägda A-lotterierna är ett annat exempel. Trots att Sverige formellt har ett spelmonopol har ett politiskt parti undantag att bedriva egen kommersiell verksamhet. A-lotterierna är en rörelse som omsatte 480 miljoner kronor 2014. Att något annat politiskt parti skulle ha ett sådant undantag från lagen är direkt otänkbart. Likaså att ett politiskt parti skulle ha en egen helgdag. Men det har Socialdemokraterna. En rest från när stat och parti hade växt ihop. Det är dags att klippa de formella banden till denna föråldrade rest.

För svenska folket skulle det vara till en större glädje om helgdagen flyttades till en annan dag. Till en dag som har förankring i de traditioner vi bryr oss om. I dag är 1 maj en ensam glädje för det stackars kommunalråd som ska behöva hålla ett avmattat tal inför en gles fullmäktigegrupp som av pliktkänsla tvingats till torget.

För de allra flesta är 1 maj, möjligtvis, en dag att härda ut baksmällan. Mer än så är det inte i människors hjärtan längre.