************************************************************************************************



Tutajos erre kissé elpirult.

– Még nem Matula bácsi, majd jövőre.



************************************************************************************************

– Mutasd! – mocorgott Bütyök.

– Majd ha egyedül leszünk…

– Megbolondulok a kíváncsiságtól.

************************************************************************************************

A szoba már majdnem teljesen sötét volt, de Gyula nem gyújtott villanyt, és Bütyök sem vágyott világosságra. Ez a nap a mámoros beteljesülés napja volt, amely – mint minden mámor – a vágynak újabb ablakait nyitogatta ki.



************************************************************************************************



Tutajosunk ekkor már mélyen aludt, és mosolygott álmában. Hogy mit álmodott, az örök titok marad, de hogy nem a szivarról álmodott, erre mérget lehet venni, mert akkor nem mosolygott volna.

************************************************************************************************

Bütyök füle olyan piros volt, mint egy naplemente, ami szelet ígér, Gyula Lajos pedig úgy érezte, hogy a gerincén valami hangyahad vonul végig.

– Na, húzd, Bütyök! – rendelkezett Kengyel, és Bütyök reszkető kézzel egyre lejjebb húzta



************************************************************************************************

– El hát… amúgy hogy van?

– Jól, Matula bácsi, különösen, hogy magát látom. Matula megsimogatta egyhetes szakállát, ami úgy hallatszott, mintha padlót súroltak volna.

– Sok néznivaló nincs rajtam, ámbár valamikor én is legény voltam.

************************************************************************************************

– Ne féljen, csak játszik a farkával.

Fene egye meg az ilyen játékot – gondolta a megrémült Tutajos

************************************************************************************************

– Gergely bácsi – kezdte akadozva –, senki előtt nem szoktam levetkőzni.

Matula mereven nézte a tüzet, s hosszú ideig nem válaszolt. Ez a gyerek, ez az idegen, kapkodó, puha lélek, most szólította így először, és nem is tudta, Matula is csak érezte, hogy a fiú valóban levetkőzött.

– Jobban szeretem, ha azt mondja, hogy Gergő…

************************************************************************************************

A verejték már a füle mellett folyt le.

– Jól bírja! – dicsérte Matula. – Azt hittem, hamarabb kiáll…

– Hát… ami azt illeti…

************************************************************************************************

Matula már elment, a puska a földön, mellette a két patron, és Gyula megbűvölve nézett a villás farkú szép ragadozó után.

************************************************************************************************

“Jól kiszívatom magam…”

És Tutajos valóban jól kiszívatta magát.

************************************************************************************************

– Ezt vedd be! – fenyegetőzött Gyula, és egyre jobban megfeszültek idegei, hogy eltalálja a kellő pillanatot.

Hiába, hiába, hiába!

***********************************************************************************************



Tutajosunk félig vakon, de erősen igyekezett a kunyhóba, mert az istennyila mintha végigrepesztette volna az égi óceán fenekét

************************************************************************************************

– Nono – mondta –, ebből alighanem lesz valami.

– Merhetek, Gergő bácsi?

– De gyorsan, mert nagyon kívánom.

***********************************************************************************************



– A gatyáját miért nem veti le?

Gyula enyhén megrándult, aztán idegenkedve végignézett ösztövér mivoltán.

– Megszárad így is…

– Okosabb, ha leveti…

************************************************************************************************

– Hanem – nézett végig Matula Bütykön – ez a ruha alighanem meleg lesz.

– Van másik is, Gergő bácsi.

– Akkor jó. Aztán – mérte végig a fiút, aki kicsit zavarban volt –, aztán úgy látom, jól megleszünk mink hárman.

************************************************************************************************

– Feküdjünk le – didergett Gyula –, van itt elég pokróc.

– Piszkosak vagyunk.

– Nem bánom, Bütyök, bújj be!

De három pokróc alatt is nehezen melegedtek fel, pedig összebújtak, mint a szegény ember sovány malacai.

************************************************************************************************

– Nem kívánom, Gergő bácsi.

– Hát kérdeztem, hogy kívánja-e?



************************************************************************************************

– Szappanozzátok le egymást, itt vannak az ingek, aztán be az ágyba. Majd akkor meglátom, mit kell veletek tenni.

… És fél óra múlva ott állt a két fiú tisztán és szárazon

************************************************************************************************

– Gyula, te hogyan szereted? – Tutajos keserűen mosolygott.

– Ülve… és borogatás nélkül.

– Remek – örvendezett a doktor

************************************************************************************************

Most azonban nagyon hiányzott Bütyök, és este, amikor megérkezett, a betegségtől elgyöngülten és kissé szentimentálisán azt mondta:

– Te már nem is törődsz velem.

Bütyök azonnal megsértődött, mert a szerelem őt is érzékennyé tette.

– Haza is mehetek, ha ilyeneket mondasz…

– Bütyök!

************************************************************************************************

– Ne röhögj, Tutajos. Kicsit összement.

– Kicsit? – fetrengett Gyula. – Kicsit, jóságos isten! De – tette hozzá, látva Bütyök elkeseredését – a kalapos majd kitágítja. Olyan lesz, mint az új.

************************************************************************************************

– Bütyök – kiáltott –, hogy érted ezt.

– Sehogy – suttogta a szerelmes ifjú –, sehogy, Tutajos… én magam sem hittem volna, aztán most itt van.

************************************************************************************************

– Elmentél?

– Béla, megbolondítasz, hogy mentem volna el, mozdulni sem merek.

************************************************************************************************

Matula mosolygott.

– Köcsögre kellene húzni, de hát így is jó; nem szorít?

– Nagyon szorít – vallotta be Bütyök

************************************************************************************************

Mi ez a kemény? – nyúlt hátra a jeles ifjú, mert mintha éles kövön ült volna.

Persze, a csákány!

************************************************************************************************

– Majd egymást leszappanozzuk, Nancsi néni.

Ezután már békében maradtak, s alapos fürdő után Bütyök kijelentette, hogy úgy érzi, mintha a bőrét is lefürödte volna.

– Nézd meg a vizet, Bütyök.

A víz olyan volt, mint a kávéalj.



14 July 2018 • 417 notes