Dr. Barzó Pál idegsebész professzor és csapata kifogástalan munkát végeztek, a 16 éves szír kisfiú pedig tökéletesen reagált minden beavatkozásra. Újra kinőtt haja szinte már teljesen eltakarja a műtét helyét, mire június 2-án felszáll a hazafelé tartó repülőgépére, már semmi sem fog utalni arra, hogy néhány héttel korábban komoly életveszélyben volt. Történetének mégsem orvosi megoldása a legérdekesebb. Annál sokkal izgalmasabb, hogyan kerülhetett a méltán nagyhírű szegedi idegsebészeti klinikára a libanoni határtól mindössze 45 kilométerre fekvő Banias városában élő gyermek?



Solayman Ibrahim

Solayman Ibrahim nagybátyja orvos Magyarországon, évtizedek óta itt él, az egyetem elvégzése után hazánkba telepedett le. Egy évben egyszer biztosan, de van, amikor többször is meglátogatja családját Szíriában. Idén április elején járt otthon. Most is minden úgy történt, mint korábban mindig, ugyanúgy megbeszélték a család dolgait, mint máskor, természetes volt, hogy nővére is elmondta legkisebb fiával kapcsolatos aggodalmát. Mert kapóra jött neki, hogy a család orvosa éppen otthon volt. Ugyanis azt vették észre, hogy néhány hét óta a kisfiú nem bírt írni a jobb kezével. Mintha elfelejtette volna, hogyan kell. A doktor úr először kimerültségre, stresszre gyanakodott. Mivel azonban a tünetek sclerosis multiplex jelenlétére is utalhattak, ezt a betegséget mindenképpen ki akarta zárni. Felhívta egy orvos ismerősét és elintézte, hogy a gyermeken végezzenek el MRI vizsgálatot. A vizsgálati eredmény egy nap alatt elkészült. (Szíriának azon a részén, ahol nincs háború, normálisan zajlik élet, jól működik az egészségügy és a közigazgatás is, az emberek járnak dolgozni, s bár az infláció miatt nagyon nehéz az életük, ha nehezen is, de meg tudják oldani napi gondjaikat. Banais városa ilyen hely.)

A leletek kizárták az SM jelenlétét, ugyanakkor feltártak egy súlyosabb problémát. Egy komoly daganat volt látható a kisagyban. Mivel a doktor úr másnap indult Magyarországra, ezért egy helyi orvos ismerőséhez irányította a nővérét a leletekkel együtt. Már a repülőtérre tartott, amikor felhívta kollégája, és közölte vele, hogy azonnali műtétre van szükség. A daganat bármikor bevérezhet, ráadásul talált erre utaló nyomokat is. Ezzel a tudattal érkezett haza Magyarországra. Meg azzal a képtelennek tűnő ötlettel, hogy megpróbál unokaöccsének segíteni abban, hogy a műtétet Magyarországon végezhessék el. Maga sem hitte, hogy ez sikerülhet, de minden elkövetett azért, hogy segítséget találjon.



A műtét helye 17 nappal a műtét után

Április 15-én (péntek) találkozott Budai Gyula miniszteri biztossal. Elmondta neki, hogy szeretné, ha unokaöccse sürgős agyműtétjét Magyarországon végezhetnék el. Nem tudja merre induljon el, de azt tudja, hogy ha nem műtik meg a lehető legrövidebb időn belül, akkor az végzetes lehet. Budai Gyula megkérdezte, hogy van-e útlevele a gyermeknek és kísérőjének. Útlevelük nem volt, de a doktor úrnak volt végre cselekvési terve. Még pénteken felhívta a nővérét, hogy azonnal csináltassák meg az útleveleiket. Mivel szombaton délelőtt Szíriában még működnek a hivatalok, az útlevelek délig el is készültek. (MRI egy nap, útlevél azonnal, kizárólag a háborúval nem sújtott területeken.)

Április 18-án (hétfő) délelőtt tíz órakor csengett a doktor úr telefonja, a külügyminisztériumból hívta Vízi Katalin osztályvezető azért, hogy adjon meg egy szíriai kapcsolatot, akivel a szükséges adminisztrációs intézkedéseket meg tudják beszélni. Egészen pontosan pontokba szedték az ott helyben, Szíriában megoldandó teendőket. A doktor úr tanár testvére lett az ügyintéző. Mivel Szíriában megszűnt a magyar külképviselet, magyar vízumot legközebb csak Bejrutban, Libanon fővárosában tudtak csináltatni. Bejrut mindössze 250 kilométerre van Baniastól, csak közben ott van a libanoni határ.

Április 20-án (szerda) a család kora hajnalban indult el hazulról, hogy a lehető leghamarabb Bejrutba érhessenek. A határon persze feltartóztatták őket, rengeteg olyan kifogást találtak, amelyek miatt nem utazhattak tovább. Minden iratuk rendben volt, simán továbbmehettek volna, de az arab hivatal is pont olyan, mint bármelyik másik a világban, a hivatalnokaik jókedvűen packáztak tehát a kisemberekkel. (A helyzetre nyílván nagyon sok múltbéli magyar példát tudnánk felhozni akár a korábbi osztrák, vagy éppen a román határátkelések kapcsán.) Kilenc óra után mégis felnyílt előttük a határsorompó, mert beavatkozott a magyar diplomáciai gépezet. A bejrúti konzul Dr. Süveges András felvette a kapcsolatot a libanoni hatóságokkal, kérve a beteg csapat határon való beengedését. Ebből a szír oldalon várakozók csak annyit észleltek, hogy egyik pillanatról a másikra egyszerre csak zöld utat kaptak. Fél egy körül érkeztek meg Bejrutba. Délután három órakor már megvolt a magyar vízumuk is.



Solayman Ibrahim és édesanyja Ali Bosaina

Április 21-én (csütörtök) megérkezett Bejrutba a Magyarországról a fiú nagybátyja. Azért utazott ki értük, mert nővére még sohasem utazott repülővel, ez volt legjobb megoldás arra, hogy biztonságban megérkezzenek Magyarországra.

Április 22-én (péntek) a társaság felszállt egy Isztambulba menő repülőgépre, ahol átszálltak egy Budapestre tartó repülőre.

Április 23-án (szombat) szállt le a gépük a Liszt Ferenc repülőtéren.

Április 26-án (kedd) feküdt be Ibrahim a Szegedi Klinika idegsebészeti osztályára. Ott már nagyon várták. Fogadták volna hétfőn is, de a hosszú utazás és várható nagy műtét miatt nagybátyja úgy döntött, hogy kell a gyereknek még egy nap pihenő, az akklimatizálódás miatt. (Dr. Barzó Pál professzor, akkor ismerte meg a leleteket, amikor még egyáltalán nem volt biztos, hogy a beteg eljut Magyarországra. A leletek ismeretében felajánlotta kollégájának, ha nem tudnak idejönni, ő elvállalja a műtétet Szíriában is, csak találjanak egy közeli szombatot, mert csak szombati napon tud kimenni.)



Műtét után már a kórteremben

Április 28-a (csütörtök), a műtét napja.

Május 2-án (hétfő) a professzor úr hazaengedte a beteget, mert annyira jó állapotba került, teljesen komplikáció mentesen gyógyult, hogy nem látta szükségesnek tovább benntartani a kórházban.

Június 2-án (szombat) Soleyman Ibrahim teljesen gyógyultan, és édesanyja Ali Bosaina, aki a műtét alatt és után a klinikán lakott a fiával, megnyugodva szállnak majd fel az őket hazavivő repülőgépre.

Ibrahim jól tanul, beszél angolul, gépészmérnöknek készül. Sportol, focizik. Most jár életében először külföldön, nagyon tetszik neki minden Magyarországon. Jól és biztonságban érzi magát. Mégis hazavágyik, vissza megszokott, általa jól ismert környezetébe, oda, ahová tartozik. Várja az iskolája, várják a barátai, négy nővére és a bátyja. Azt már tudja, hogy betegsége miatt nem kell évet ismételnie, ha augusztusban sikeres vizsgáét tesz, tizenegyedik osztályba léphet.



