Nyt pitää keskittyä siihen, miten al-Holista mahdollisesti palautettavien aikuisien kanssa toimitaan, kirjoittaa jihadismin tutkija Juha Saarinen.

Suomen hallitus sai vihdoin ratkaistua uuden pääministerin Sanna Marinin johdolla kysymyksen siitä, mitä tehdä noin kymmenelle suomalaiselle naiselle sekä 30 lapselle al-Holin leirillä.

Suomi pyrkii mahdollisimman pian kotiuttamaan kaikki leirillä olevat lapset, mutta sillä ei ole moraalista velvoitetta auttaa aikuisia.

Hallituksen linjaus on monitulkintainen, etenkin lasten edun ja kansallisen turvallisuuden suhteen. Epäselvää on, kuinka monta aikuista naispuolista henkilöä lopulta palaa Suomeen al-Holista.

Vaikka päätökseen voi perustellusti kohdistaa kritiikkiä, se on tehty. Jatkossa päähuomion tulisi kohdistua siihen, miten päätöksen mahdollisia negatiivisia vaikutuksia Suomen turvallisuudelle voitaisiin lievittää.

Mitä naiset ovat tehneet?

Monet al-Holin suomalaisnaisista matkustivat vapaaehtoisesti ja oma-aloitteisesti konfliktialueelle – osa lapsiensa kanssa.

Jotkut heistä osallistuivat Isisin toimintaan. He muun muassa rekrytoivat sekä loivat ja levittivät propagandaa. Monien länsimaista tulleiden naisten tavoin he loivat itselleen paljon Isisin vaimoutta ja äitiyttä korostavaa ohjeistusta laajemman roolin ryhmän jäseninä.

Turvallisuusviranomaisilla on epäilemättä julkista tietoa kattavampi kuva naisten osallistumisesta Isisin toimintaan. On vielä monia asioita, joita tästä ei tiedetä.

Keskeistä on selvittää se, ovatko jotkut Suomesta lähteneistä naisista osallistuneet Irakin jesidiväestöön kohdistuneeseen järjestelmälliseen orjuuttamiseen, ryhmän aseelliseen toimintaan, tai saaneet koulutusta tai ohjeistusta jihadistisen toiminnan jatkamiseksi alkuperämaissaan.

Julkisuudessa näistä naisista on puhuttu ”Isis-vaimoina”, taistelijoiden perheenjäseninä sekä ”Isis-äiteinä”. Tällaiset termivalinnat hämärtävät ymmärrystä Isisin naispuolisten jäsenten motiivien ja roolien moninaisuudesta sekä luoneet heistä perusteetonta kuvaa miestensä aktivismin jatkeina tai uhreina.

Rikokset selvitettävä

Mikäli naisia päätetään kotiuttaa Suomeen, on välttämätöntä selvittää seikkaperäisesti heidän mahdolliset rikoksensa konfliktialueella. Tässä on kuitenkin useita haasteita.

Konfliktialueilla tapahtuneilla terrorismirikoksilla on sama näyttökynnys kuin kotimaassa tapahtuneilla, mikä vaikeuttaa merkittävästi esiselvitysten etenemistä esitutkinnoiksi ja oikeudenkäynneiksi.

Vaikka jihadistiseen toimintaan osallistumista käsittelevien esiselvitysten ja esitutkintojen määrä on lisääntynyt merkittävästi, niitä selvittävien viranomaisten budjeteissa ei ole nähty samankaltaista kehitystä kuin suojelupoliisin tapauksessa.

Toistaiseksi Suomessa ei ole onnistuneesti syytetty ainuttakaan konfliktialueelta palannutta henkilöä terrorismirikoksista.

Suomessa tulisi ehdottomasti pohtia ja keskustella, miten terrorismirikosten selvittämisestä ja syyttämistä vastuussa olevia viranomaisia voitaisiin tukea.

Kotiuttamisessa on riskinsä

Vaikka naisia olisi osallistunut Isisin toimintaan, heidän kokemuksensa Isisin viimeisessä linnakkeessa Baghuzissa sekä al-Holissa ovat voineet joidenkin osalta edesauttaa irtautumista Isisistä ja jihadismista.

Näitä mahdollisia deradikalisaatioprosesseja on välttämätöntä pyrkiä jatkamaan, mikäli aikuisia päätetään kotiuttaa. Se ei saa kuitenkaan ehkäistä rikosten selvittämistä.

On mahdollista, kuten supo on arvioinut, että mahdollisesti kotiutettavat aikuiset pyrkivät jatkamaan toimintaansa ja integroitumaan Suomen ”jihadistiseen alamaailmaan”.

Tällaisissa tapauksissa turvallisuusriskit korostuvat. Mahdollisesti kotiutettavat aikuiset ovat viettäneet pitkiä aikoja Isisin kalifaatissa ja luoneet kansainvälisiä verkostoja. He ovat myös voineet vastaanottaa koulutusta tai ohjeistusta siitä, miten edistää jihadistista liikehdintää. On vähintäänkin perusteltua vastustaa tällaisten henkilöiden kotiuttamista.

Viime vuosien aikana supo on saanut tiedustelulakien päivittämisen seurauksena uusia työkaluja toimintaansa, ja sen budjetti on kasvanut. Myös terrorismintorjunnan kohdehenkilöiden määrä on tuplaantunut vuosikymmenen aikana. Myönnetyistä lisäresursseista huolimatta supo on joutunut priorisoimaan kenttätoimintaansa.

Palaavien naispuolisten täysi-ikäisten henkilöiden kohdalla terrori-iskun suunnittelu tai toteuttaminen on epätodennäköistä. Rajatut resurssit ja kotiutusten korottama tarve priorisoida kenttätoimintaa voivat vaikuttaa negatiivisesti supon kykyyn havaita ja estää toimintansa kohdehenkilöiden aktivismia.

Lainsäädäntöä kiristettävä?

On rohkaisevaa, että hallituksella vaikuttaa olevan voimakas yhteinen tahtotila terrorismirikoslainsäädännön kehittämiseksi. On selvää, että Suomen lainsäädännöstä löytyy puutteita, ja että tulisi niihin puuttua.

Ihmelääkettä tällaiset toimet eivät kuitenkaan tarjoa. Lainsäädännön uudistamiseen liittyy omat ongelmansa.

Esimerkiksi matkustaminen ulkomaille terrorismirikoksen tekemistä varten onnistuttiin kriminalisoimaan vasta 2016, jolloin konfliktialueelle suuntautunut liikkuvuus oli käytännössä tyrehtynyt.

Mahdollinen terrorismi- lainsäädännön kiristäminen tulee al-Holiin liittyvien haasteiden ja riskien kannalta liian myöhään.

Tarpeellinen kysymys on myös, tulisiko terrorismirikoksista ja terrorismiin kytkeytyvistä rikoksista saatuja rangaistuja tiukentaa. Yksi kylmäävimpiä elementtejä al-Holin leirillä olevien, Isisin toimintaan osallistuneiden naisten haastatteluissa eri medioissa on ollut kykenemättömyys ymmärtää tällaisten tekojen vakavuutta.

Lainsäädäntöä ja sen tulkintaa uudistamalla sekä rangaistuksia kiristämällä hallitus voi lähettää viestin, myös jihadistiseen liikehdintään osallistumista harkitseville, että se suhtautuu jihadistisen toiminnan edistämiseen erittäin vakavasti.

Kotiuttamiset ennakkotapauksena

On selvää, että päätöksellään hallitus on valinnut Suomen tärkeimpiä verrokkimaita, Pohjoismaita, väljemmän suhtautumisen terroristiseen toimintaan osallistuneiden henkilöiden kotiuttamiskysymyksessä.

Suomella on moraalinen velvollisuus auttaa terroristisen toiminnan uhreiksi joutuneita alaikäisiä kansalaisiaan, myös silloin kun he ovat vanhempiensa valintojen ja tekojen uhreja. Mutta on moraalisesti kyseenalaista, että hallitus on luomassa ennakkotapausta sille, että Suomi on joissakin olosuhteissa valmis kotiuttamaan takaisin terroristiseen toimintaan ulkomailla osallistuneita aikuisia kansallisen turvallisuuden vastaisesti.

Tätä henkeä voi olla vaikeaa saada myöhemmin takaisin pulloon, ja sillä voi olla vaikeasti ennakoitavia seurauksia. Jihadistinen liikehdintä jatkaa kehittymistään Suomessa, vaikkakin edellistä kahdeksaa vuotta hitaammin.

Suomella ei ole varaa siihen, että hallituksen päätöksestä muodostuu samalla ennakkotapaus myös sille, että kotiutetut jihadistiseen liikehdintään osallistuneet aikuiset eivät joudu vastaamaan rikosoikeudellisesti teoistaan, vaan saavat mahdollisesti jatkaa sisäisen turvallisuuden vaarantavaa toimintaansa Suomessa.

Siitä, miten tällaisen ennakkotapauksen muodostuminen estetään olisi suotavaa käydä poliittista keskustelua, myös julkisesti.

Juha Saarinen on jihadismiin erikoistunut tutkija, joka tekee väitöskirjaa King’s Collegessa Lontoossa.