Aurinko ja tuuli eivät pysy fossiilisten perässä.

Aurinko- ja tuulivoiman puolestapuhujat viittaavat usein uuden, hiilineutraalin sähköntuotantokapasiteetin kasvuun. Nimellisteho ei kuitenkaan kerro koko totuutta.

Tuulivoima ei tuota vuoden aikana kuin keskimäärin alle kolmanneksella nimellisestä huipputehostaan, aurinkopaneelit vielä paljon vähemmän.

Lisäksi tuuli- ja aurinkosähköä saadaan vain silloin, kun tuulee tai aurinko paistaa, mutta ydinvoima jauhaa huipputeholla parhaimmillaan yli 90 prosenttia vuodesta.

Kasvuluvut antavat liian optimistisen kuvan puhtaan sähköntuotannon kasvusta myös siinä tapauksessa, että tarkastellaan todellista vuosituottoa.

Ekomodernistisen manifestin kirjoittaja ja Environmental Progress -ympäristöjärjestön johtaja Michael Shellenberger viittaa kirjoituksessaan öljy-yhtiö BP:n vuosikatsaukseen, jonka mukaan puhtaasti tuotetun sähkön osuus koko maailman sähköntuotannosta on itse asiassa laskenut viime vuosina.

Se oli parhaimmillaan 36 prosenttia jo 1990-luvun puolivälissä. Nyt se on enää 31 prosenttia.

Hiilineutraali sähkön tuotanto on kyllä absoluuttisesti kasvanut, mutta hitaammin kuin fossiilisen sähkön tuotanto. Puhtaan sähkön tuotannon kasvukin on tällä vuosituhannella perustunut suuremmalta osin vesivoiman laajenemiseen kuin tuuleen ja aurinkoon.

Ydinvoiman osuus on vähentynyt, mikä johtuu Shellenbergerin mukaan ydinvoiman vastaisesta liikkeestä, joka on päässyt vaikuttamaan hallitusten energiapolitiikkaan. Ääriesimerkki tästä on Saksa, joka pyrkii nopeasti ydinvoimasta eroon.

Myös Yhdysvalloissa liittovaltio tukee voimakkaasti aurinko- ja tuulisähköinvestointeja mutta sääntelee ankarasti ydinvoimaa.

Shellenbergerin mukaan aurinko- ja tuulivoima eivät pysty korvaamaan menetettyä ydinvoimaa.

Ilmastopoliittisesti tärkeän hiilineutraalin sähkön tuotannon ripeä kasvu edellyttäisi ydinvoiman paluuta. Siihen riittäisi Shellenbergerin mukaan se, että kaikkia puhtaita sähköntuotantomuotoja kohdeltaisiin yhdenvertaisesti.