Äkillinen elämää ravisteleva tilanne herättää pelkoa ja avuttomuuden tunnetta. Myrsky vie rakkaan, kolari vammauttaa läheisen tai ystäväpiiriä repii ammuskelu. Traumaattinen kokemus voi olla myös hyväksikäyttö tai lähtö kotiseudulta pakon edessä.

Mitä tapahtuu, kun ihminen järkyttyy?

Aluksi iskee shokki. Mieli ottaa aikalisän ja etäisyyttä tapahtuneeseen, joka ei hetkeen tunnukaan todelta. Shokki kestää yleensä muutamasta tunnista muutamaan päivään.

Reaktiovaiheessa ihminen tulee tietoiseksi siitä, mitä hänelle on tapahtunut ja mitä se hänen elämälleen merkitsee. Voimakkaat, vaikeat tunteet myllertävät mielessä, ja juuri tässä vaiheessa viranomaiset pyrkivät kriisiapua antamaan.

Työstämis- ja käsittelyvaihe on mahdolliseen menetykseen sopeutumista ja järkyttävän kokemuksen läpikäymistä. Tämä voi kestää kuukausia.

Ihmisten sieto- ja toipumuskyky vaihtelee niin paljon, että sama tilanne on yhdelle kokijalle huomattavan traumaattinen mutta toiselle ei. Voimakas reagointi voi raskaimmillaan johtaa pitkäkestoiseen oireiluun kuten traumanjälkeiseen stressihäiriöön.

Miten reaktioon vaikuttaa se, onko kyseessä onnettomuus vai ihmisen julmuus?

Ihmisen tahalliset teot aiheuttavat syyttämisen ja vihan tunteita enemmän kuin muut traumaattiset tapahtumat. Ne vaikuttavat mielenterveyteen eniten.

Aavistuksen lievempiä järkytyksen syitä ovat niinsanotut tekniset onnettomuudet eli turmat, joissa on mukana ihmisen suunnittelema laite kuten auto.

Helpoiten hoidettavat reaktiot aiheuttaa traumaattinen tapahtuma, joka liittyy luontoon.

Onko mielen järkkyminen rauhan aikana erilaista kuin kriisialueilla?

Kyllä. Turvallisissa oloissa ihmisellä on tilaa reagoida. Hän voi romahtaa järkytyksestä toimintakyvyttömäksi ilman, että se haittaa muita.

Kriisialueella lamaantuminen saattaisi esimerkiksi jättää perheenjäsenet vaaraan. Niinpä ihminen sopeutuu julmuuksien näkemiseen.

Sodan jaloissa harva on kokenut vain yhtä traumatisoivaa asiaa, ja tästä syystä oireilu voi näyttää toisenlaiselta kuin rauhan oloissa.

Ei silti kannata pitää rauhallista lintukotoa paikkana, jossa kärsittäisiin vain yksi trauma kerrallaan: Esimerkiksi onnettomuusjunassa istuva henkilö saattaa olla juuri eroamassa puolisostaan, ja tämä ylimääräinen stressitekijä syventää matkustajan järkytystä turmasta.

Kuinka moni traumaattisen tilanteen kokeneista tarvitsee ammattiapua?

Suurin osa ihmisistä selviää stressireaktiostaan ensi vaiheen kriisiavun ja omien läheistensä avulla. Joka kolmannelle kehittyy pidempiaikaisia häiriöitä. Edes kidutetuista kaikki eivät tarvitse mielenterveyden hoitoa.

Normaalia toimintakykyä voivat heikentää esimerkiksi ajatuksiin tunkeutuvat ahdistavat mielikuvat. Ja traumaattisen tapahtuman toistuminen mielessä voi johtaa eristäytymisen muista ihmisistä, koska toisten kohtaaminen laukaisee takauman.

Pelkkä yksin oleminen ja asioiden miettiminen kuitenkin helposti heikentää vointia. Paluu tuttuihin päivärutiineihin – uni, syöminen, ulkoilut – auttaa. Jos stressioireet eivät helpotu, on syytä hankkia ammattiapua.

Millä keinoin traumaterapia auttaa?

Rentoutusharjoitukset pyrkivät purkamaan esimerkiksi fyysisen ylivireystilan. Mikäli nukkuminen ei onnistu, kenen tahansa maailma suistuu raiteiltaan. Kyky rentoutua luo psyykelle perustan.

Autettava voi terapeutin kanssa rakentaa mielikuvan turvallisesta paikasta. Mitä siellä näkyy, miltä siellä kuulostaa? Ketä luotettuja ihmisiä tuossa paikassa ehkä on? Hiljaa istuen syvennetty mielikuva turvallisesta paikasta toimii vastapainona potilaan päätä ja kehoa hallitsevalle kaaokselle. Potilas saa mahdollisuuden levätä ja itse toipuminen pääsee alkuun.

EMDR eli silmänliiketerapia (siirryt toiseen palveluun) antaa mahdollisuuden säädellä kipeän tunnetilan voimakkuutta. Potilas seuraa terapeutin liikuttamaa sormea ja silmien edestakainen liike (siirryt toiseen palveluun) vähentää traumaattisten muistojen häiritsevyyttä ja ahdistavuutta.

Kun kehoon lukkiutunut hallitseva muisto saadaan "irrotettua", aivot pääsevät jäsentämään sen osaksi henkilön muita elämänkokemuksia.

Traumafokusoidussa kognitiivisessa käyttäytymisterapiassa harjoitellaan menemistä traumakokemusta kohti. Mieleltään järkkynyt ihminen on saattanut alkaa karttaa paikkoja ja asioita, jotka muistuttavat ikävästä tapahtumasta tai esimerkiksi välttää tietyllä kulkuneuvolla liikkumista. Liikkumistaan rajoittamalla hän välttelee päälle vyöryvää ahdistusreaktiota.

Käyttäytymisterapiassa lähestytään asteittain traumaattisia muistikuvia ja asioita – ensin potilaan mielikuvissa ja lopulta ehkä käymällä itse tapahtumapaikalla. Kun henkilö pysyy aloillaan hetken, lähellä järkytyksen alkusyytä, elimistö rauhoittuu ja oppii pois traumareaktiosta. Seuraavalla kerralla traumaattista tapahtumaa käydään läpi taas hieman lähempää.

Edellä mainitut keinot ovat poimintoja psykologien ja psykiatrien työtavoista. Traumaterapia jakautuu useisiin koulukuntiin, ja eri hoidot soveltuvat eri traumoihin. Nykyaikainen kriisityö on kehitetty noin 30 vuoden aikana.

Kenen mielen voi korjata?

Jokainen kokemus muuttaa ihmistä, vähän tai paljon. Traumaattisen kokemuksen jälkeen hän arvioi elämäänsä uudelleen eikä välttämättä palaa samanlaiseksi kuin oli ennen tapahtunutta. Muutosta ei silti tarvitse pitää vauriona.

Jopa kidutetuilla tapahtuu parantumista. Arki alkaa sujua paremmin ja nukkuminen onnistuu. Ihmissuhteet voivat palata ennalleen.

Kysymys siitä, pääseekö järkyttynyt takaisin kiinni normaalielämään, on hankala: Traumaattisen tapahtuman jälkeen elpynyt elämä voi olla tuolle ihmiselle uusi normaali.

Juttua varten on haastateltu kriisikeskustoiminnan johtajaa Outi Ruishalmetta Suomen mielenterveysseurasta, psykologi Ferdinand Garoffia sekä Suomen Punaisen Ristin psykologien valmiusryhmän vetäjää, kriisipsykologi Salli Saarta.

Lue myös:

Kriisipsykologi Salli Saari: Psyykkisten traumojen hoito jää Suomessa usein puolitiehen