Kuopiolainen Joonas Tolvanen on opiskellut Kiinassa yhdeksään otteeseen perinteistä Shaolin kung-futa. Nyt hän on kirjoittanut kokemuksistaan kirjan.

Kun Joonas Tolvanen ensimmäisen kerran sai päähänsä matkustaa Kiinaan oppimaan ikivanhaa, perinteistä Shaolin kung-futa, hän oli 17-vuotias lukiolaispoika. Mielikuvissaan nuorukainen näki itsensä sumuisilla vuorilla vanhan, mestarin elämänviisautta ammentamassa.

– Katsoin pikkupoikana paljon kung-fu-elokuvia. Halusin nähdä paikan päällä, mikä meininki siellä oikein on, Tolvanen muistelee nyt, 10 vuotta ja yhdeksän Kiinan-reissua myöhemmin.

Kung-fu on miehelle yhä intohimo, vaikka todellisuus Kiinassa osoittautui ankeammaksi kuin nuoren miehen unelmat.

Joonas Tolvanen sanoo oppineensa Shaolin kung-fusta ennen kaikkea itsehillintää, kärsivällisyyttä ja kurinalaisuutta. Sakari Partanen / Yle

Käärmeen pään katkaisu oli pahin rangaistus

Tolvanen on opiskellut vuosien varrella useassa eri kung-fu-koulussa Kiinan maaseudulla. Temppeleiden sisäoppilaitokset ovat usein valtavia organisaatioita, oppilaita saattaa olla kymmeniätuhansia, nuorimmat vain kaksivuotiaita taaperoita.

Kerran viikossa häiriköitä lyötiin kepillä kaikkien nähden suurella hiekkakentällä, kunnes keppi hajosi. Joonas Tolvanen

Koulujen arki on spartalaista. Yöt nukutaan kovilla puusängyillä ilman patjaa. Oppilaat herätetään anivarhain kommunistisilla, kovaäänisistä raikuvilla lauluilla. Jääkylmän suihkun jälkeen treenejä on koko pitkä päivä. Oppimista tehostetaan kepeillä, Tolvanen kertoo.

– Kiinassa kuri on kovempi kuin Suomessa ja rangaistukset ankarampia. Kerran viikossa kaikki oppilaat määrättiin hiekkakentälle. Siellä häiriköt pistettiin punnerrusasentoon maahan ja opettaja löi heitä pitkällä puukepillä siihen asti, että keppi hajosi.

Tolvasta puistattaa yhä julma, Käärmeen pään katkaisuksi nimetty rangaistusriitti. Hän onneksi välttyi tältä julkiselta nöyryytykseltä.

Ikiaikaisessa Shaolin kung-fussa kamppailutaitoja opiskellaan liikesarjojen kautta. Sakari Partanen / Yle

Rotanpuremasta sai potkut

Toinen puistattava muisto liittyy kung-fu-koulujen hygieniaan ja ruokaan.

Koulut olivat hyvin siivottomia aina käymälöitä ja ruokaloita myöten. Missään ei ollut roskakoreja, Tolvanen kertoo. Oppilaat heittivät jätteet lattialle ja pihamaalle.

– Aamupala ruokalassa oli vielä siedettävä, mutta oppilaiden lattialle heittämät ruoantähteet saivat rotat iltapäiväksi paikalle. Niitä oli paljon ja usein ne purivat oppilaita. Moni lapsi sai rotanpuremista pahoja infektioita, kuumetta, jopa kuolioita. Tällaiset potilaat erotettiin koulusta.

Oppilaiden lattialle heittämät ruoantähteet saivat rotat iltapäiväksi paikalle kouluruokalaan.

Koulujen tarjoama ruoka oli Tolvasen mukaan ala-arvoista. Vatsatautien pelossa hän vältti sitä parhaansa mukaan ja söi aina kun vain mahdollista ravintoloissa. Niiden ruoasta hän piti. kovasti.

– Kouluruokaloissa oli monasti tarjolla pelkkää kanannahkaa ilman lihaa, jänteisiä jämäpaloja tai esimerkiksi kissankieliä. Sipulin uloimpia, paperisia kuoria oli myös usein ateriana.

"Ilman kung-futa tuskin olisin lääkäri"

Muutama vuosi sitten Joonas Tolvanen jätti taakseen buddhatemppelien ylläpitämät kung-fu-koulut. Mies löysi itselleen arvostetun mestarin, Shifun. Sana on mandariinikiinaa ja tarkoittaa mestaria.

Tolvasen Shifu on 32. sukupolven Shaolin-munkki ja kamppailulajin temppelin entinen pääkouluttaja.

– Nykyään asun Kiinassa käydessäni aina Shifun ja hänen perheensä luona. Siellä on kaikki kunnossa, minulla on oma huone kylpymahdollisuuksineen ja oma tietokone.

Tolvanen on tätä nykyä myös yksi harvoista länsimaalaisista, jolla on oikeus opettaa Shaolin kung-futa Kiinan ulkopuolella. Hän on perustanut Kuopioon pienen kung-fu-koulun.

"Suurin synti on elämätön elämä", Joonas Tolvanen sanoo. "On tärkeää tehdä niin kuin oikealta tuntuu". Sakari Partanen / Yle

Perinteisessä Shaolin kung-fussa kamppailutaitoja harjoitellaan liikesarjojen kautta. Pääperiaate on vastustajan voittaminen.

– Ei alkuperäisessä kung-fussa sen isompaa filosofiaa ole, mutta siihen on aikojen saatossa lisätty filosofisia juttuja. Kaikkein tärkeintä, mitä laji minulle on opettanut, on itsehillintä, kärsivällisyys ja kurinalaisuus.

Tolvanen uskoo, ettei ilman vuosien kung-fu-kokemustaan työskentelisi nyt lääkärinä.

– Kun pyrin Kuopion yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan opiskelemaan, luin sadan päivän ajan 10 tuntia joka päivä. Yhteensä tuhat tuntia. Käytin Kiinan aikatauluani, se auttoi minua.

Puraisu kiveksiin pelastaa tukehtumiskuolemalta

Viime syksynä Tolvanen alkoi kirjoittaa kirjaa Kiinan-kokemuksistaan. Teos Soturimunkin oppipoika ilmestyy kesäkuun alussa.

Kirjassa Tolvanen kuvaa värikkäästi kung-fu-opintojaan sekä monia hengenvaarallisia seikkailujaan Kiinassa.

Mies on kokenut kauhunhetkiä kaukaisella, autiolla riisipellolla verenhimoisen kulkukoiralauman piirittämänä.

Hän vaipui kauppareissulla lähes hypotermiaan ohuissa vaatteissaan, kun Kiinan talvi yllätti lumimyrskyllä.

Kuolema on lähellä jälleen, kun kevytrakenteinen nuorukainen huijataan otteluun jättimäisen vastustajan kanssa. Hän pelastautuu varmalta tukehtumiselta Goljatin painiotteessa iskemällä hampaansa vastustajansa kiveksiin tuhatpäisen yleisön hurratessa.

Joonas Tolvanen kertoo olleensa pikkupoikana kung-fu-elokuvien suuri ihailija. Sakari Partanen / Yle

"Suurin synti on elämätön elämä"

Kaikista kokemuksistaan huolimatta – tai ehkä juuri niiden vuoksi – Joonas Tolvanen on jälleen vuodenvaihteessa lähdössä Kiinaan.

Hän kehuu maan monituhatvuotista kulttuuriperimää, nähtävyyksiä ja luontoa. Eniten Kiinaan vetävät kuitenkin ihmiset, Tolvanen sanoo.

– Kiinalainen ystävyys on ihan erilaista kuin muualla. Kun heidän kanssaan pääsee ystäväksi, se on elinikäistä.

Tolvanen kiistää löytäneensä Kiinasta suurta viisautta, sitä mitä hän lukiolaispoikana, 10 vuotta sitten matkusti maahan hakemaan. Hän on kuitenkin ylpeä kulkemastaan matkasta.

– Mielestäni suurin synti on elämätön elämä. Tärkeintä on tehdä juuri niin kuin oikealta tuntuu.