OFFENSIVT: Et scenario der norske fly angriper mål i Russland er med å avgjøre hvorfor Norge skal kjøpe 52 amerikanske F-35 kampfly.

FRAMTIDAS FORSVAR

Kjøpet av F-35 er norgeshistoriens største offentlige anskaffelse. Likevel skjuler regjeringen begrunnelsen for hvorfor Norge trenger 52 fly i et gradert dokument, kalt antallsanalysen.

Klassekampen er kjent med innholdet i analysen, som benyttes som grunnlag av Forsvarsdepartementet. Her begrunnes kampflykjøpet med tre overordnede modeller:

Den ene modellen er et scenario der Norge er i full strid med Russland. Dette krever ifølge beregningene en full flåte på 52 fly, og innebærer angrep inne i Russland.

I det andre scenarioet skal Luftforsvaret håndtere en kortvarig krise i Norge, samtidig som tolv fly settes av til Nato-operasjoner i utlandet.

Den siste modellen er drift av kampflyvåpenet i fredstid.

Kampflykjøpet: • Norge har besluttet å kjøpe inntil 52 amerikanske kampfly av typen F-35. • Forsvarsdepartementet har beregnet at anskaffelsen av flyene vil komme på 69,7 milliarder 2015-kroner, mens de totale levetidskostandene (inkludert anskaffelsen) vil bli på 261,3 milliarder 2016-kroner. • Hovedbasen for de nye flyene blir på Ørland, med en framskutt base på Evenes. • De første norske flyene ble levert i USA i 2015, og i 2017 kommer de første flyene til Norge.

Bastionforsvaret

I scenarioet der Norge ligger i full krig med Russland, har russiske skip og fly tatt seg inn i norsk territorialfarvann. Scenariet har likhetstrekk med det såkalte Bastionforsvaret – en russisk plan for å beskytte de strategisk viktige atomvåpen-ubåtene med baser tett opp mot grensa til Norge.

Svaret fra norsk side blir da å bruke kampflyene, som etter planen skal bygges for å kunne unngå å bli oppdaget på radar, og dermed også unngå de svært langtrekkende russiske luftforsvarsmissilene. Scenarioet går under navnet «kraftsamling».

Klassekampen er kjent med at denne slagplanen innebærer å angripe russiske krigsskip og jagerfly i Barentshavet og i Norskehavet.

I tillegg inngår det i planen å angripe russiske fly, luftvern og andre militære mål – inne på russisk territorium.

I dette scenarioet brukes alle de 52 kampflyene i forsvaret av Norge.

Tett på atombaser

Store deler av det russiske atomvåpenarsenalet er basert i områdene rundt Murmansk, tett på grensa til Norge. Der holder de russiske atomvåpen-ubåtene havn.

Etter det Klassekampen erfarer er ikke militæranleggene rundt Murmansk – eller de russiske atomvåpenubåtene – mål for de norske kampflyene i denne slagplanen.

Det er likevel ikke mer enn drøyt elleve mil fra den norske grensa og til den russiske Nordflåtens hovedkvarter i Severomorsk i Murmansk-fjorden, og knappe 50 kilometer til ubåtbasen Zapadnaja i Litsa-fjorden.

Dette området er derfor svært viktig for det russiske forsvaret.

Tolv fly til Nato-operasjoner

Den andre av de to såkalt dimensjonerende oppgavene som bestemmer antallet fly, baserer seg på det Forsvarsdepartementet kaller samtidighet.

I langtidsplanen for Forsvaret fra 2007 besluttet Stortinget at kampflyene skal «ha en evne til å etablere et internasjonalt bidrag av skvadronsstørrelse, i henhold til Nato krav og standarder, samtidig som det nasjonale behovet for luftkontroll og beredskap dekkes».

Dette målet gjelder fremdeles. Det består i at luftforsvaret skal ha mulighet til å på samme tid kunne avskjære fremmede fly i Nord-Norge, kunne håndtere en kortvarig krise et annet sted i landet – og kunne ha fly i utlandet.

I antallsanalysen går det fram at departementet planlegger at tolv av flyene skal settes av til Nato-operasjoner utenfor landet.

I den langtidsplanen som nå ligger til behandling i Stortinget, heter det at kampflyvåpenet skal ha «evne til å løse flere oppgaver samtidig og over noe tid i en krisesituasjon».

Det inkluderer å «stille et bidrag av skvadronsstørrelse for internasjonal innsats».

Fredstidsdrift

I antallsanalysen ligger i tillegg en tredje modell til grunn, såkalt styrkeproduksjon. I langtidsplanen heter det at dette er «nødvendig styrkeproduksjon i fredstid som er tilstrekkelig til å kunne opprettholde løpende beredskapsoppdrag og løse de pålagte oppdragene i krise og konflikt».

Antallet fly som denne tredje modellen krever, er derfor avhengig av de to første modellene.

«Dette oppdragssettet dimensjoneres derfor i tråd med de kravene som stilles av de to foregående settene», heter det i langtidsplanen.

– Har ligget fast siden 2008

Klassekampen har forelagt opplysningene til Forsvarsdepartementet.

Statssekretær Øystein Bø (H) svarer i en epost:

«Oppgavene kampflyene skal løse har ligget fast helt siden 2008, og Stortingets beslutning i 2012 om å begynne hovedanskaffelsen bygget også på disse. Senere oppdaterte analyser har bekreftet at det antall fly vi trenger for å kunne løse disse oppgavene på ingen måte er redusert, tvert imot.»

Statssekretæren understreker videre at antallsanalysen bygger på informasjon fra E-tjenesten og Forsvarets forskningsinstitutt.

«Dimensjoneringen av kampflyvåpenet bygger på tre oppgavesett, hvor det største og mest krevende er forsvaret av Norge, noe som ifølge den siste oppdaterte analysen krever 52 fly. Dette igjen bygger på vurderinger fra Etterretningstjenesten og FFI.»

Analysene tar ifølge statssekretæren utgangspunkt i «hva vi minimum vil trenge for å kunne opprettholde det nivået av luftkontroll norske land, sjø og luftstyrker er avhengige av for å kunne operere i møte med den typen våpen og teknologi vi kan stå overfor, og for at våre allierte skal ha mulighet til å komme oss til unnsetning».

magnusl@klassekampen.no

siment@klassekampen.no