Det som skulle være opplæring i å håndtere sønnens diabetes, ble et mareritt for familien Hurthi Hekkilæ, skriver finnmarken.no.

I løpet av en uke i Hammerfest ble Erling Johannes Hurthi Hekkilæ (17 måneder) feilmedisinert i tre dager.

I tillegg fikk foreldrene gal opplæring i å sette insulin, noe som gjorde at sønnen ikke fikk medisin i det hele tatt.

Disse to hendelsene er nå registrert som avvik hos Helse Finnmark.

Historien starter 26. oktober, da Erling Johannes bleakutt syk. Fastlegen i Vardø hadde akkurat påvist at gutten er rammet av diabetes 1, og nå hadde han en blodsukkerverdi på 31, mot mellom 5 og 8, som er det normale.

Fordi været var dårlig, ble familien sendt til Tromsø, men etter tre døgn ble de overført til Hammerfest. Da startet det familien nå beskriver som et helvete.

– Det er den verste uka i mitt liv. Vi måtte kjempe for å overleve et system som ikke fungerte. At helsesystemet vårt kan være sånn i 2012, det er rett og slett helt forferdelig, sier Cato Hekkilæ.

To feil på et døgn

Den første feilen skjedde første kvelden. Familien hadde reist fra Tromsø i 15-tiden, men klokka ble halv åtte før Erling Johannes fikk spise igjen.

– Han pleier å ha spist to ganger på den tiden. Vi spurte om han ikke skulle ha korttidsvirkende insulin etter måltidet, for det hadde vi lært i Tromsø. Men vi fikk til svar at nei, han skulle bare ha langtidsvirkende. Halvannen time etterpå reagerte de på at han hadde over 13 i blodsukker. Da viste det seg at det hadde vært kommunikasjonssvikt mellom en student og lege, forteller Cato Hekkilæ og Karoline Hurthi Karlsen.

Selv om foreldrene egentlig visste at sønnen skulle ha langtidsvirkende insulin hver morgen og kveld, men hurtigvirkende insulin etter hvert måltid for å unngå for høyt blodsukker, hørte de på sykepleieren som sa det motsatte.

– Man hører jo på sykepleierne når man er på et sykehus. Det er de som er ekspertene, sier Hekkilæ.

Feil nummer to kom da mamma Karoline skulle sette insulin på sønnen gjennom et insulinkateter, en såkalt insuflon.

– Sykepleieren ville at jeg skulle sette den, noe jeg aldri hadde gjort før. Jeg kjente motstand, og spurte om det var rett. Da svarte hun at ja, det var rett. Men det viste det seg at det ikke var. Om du møter motstand har du ikke satt den riktig. Dermed fikk ikke Erling det hurtigvirkende insulinet, forteller hun.

Da begynte familien å stille spørsmål til hva de opplede.

– Hva er det egentlig som foregår? Her har vi opplevd både kommunikasjonssvikt og feil på et døgn, sier Cato Hekkilæ.

Feil medisin

Hensikten med oppholdet i Hammerfest var at familien skulle lære å håndtere sønnens diabetes. Med fare for føling, et blodsukkernivå som må måles flere ganger om dagen og stadig påfyll av insulin er det mye å sette seg inn i, men etter hvert som dagene går, føler ikke Cato og Karoline seg tryggere.

– Snarere tvert imot. I Tromsø hadde vi fått en sjekkliste, mens i Hammerfest fikk vi en helt annen.Da vi lurte på hvorfor, fikk vi til svar at det er sånn de gjør det i Hammerfest. Samtidig var det flere av sykepleierne som ikke visste hvor mye insulin Erling skulle ha, og som måtte ringe og sjekke det med andre. Vi var der for å få trygghet og hjelp, men fra time til time og dag til dag ble vi stadig mer usikre, sier Hekkilæ.

Seinere i uka føyet enda en feil seg til familien Hurthi Hekkilæs liste, da det var tid for at Erling skulle få hurtigvirkende insulin.

–Da kom seinvakta, og jeg spurte henne om jeg gjorde det rett. Da reagerte hun, og jeg skjønte at det var noe som ikke stemte. Det viste seg å være feil medisin. De hadde forvekslet ampullene, og gitt meg langtidsvirkende insulin, forteller Karoline Hurthi Karlsen.

Da hadde Erling Johannes blitt feilmedisinert i tre dager. Familien presiserer at den eneste grunnen til at feilen ble oppdaget, var at de selv spurte seg fram.

– Feilen ble oppdaget fordi vi var utrygge, sier Cato Hekkilæ.

Sjefen ville ikke snakke

Allerede på fjerde dagen bestemte familien seg for at de ville forlate sykehuset i Hammerfest til fordel for Tromsø. Men også det skulle vise seg vanskelig. For å få flytte, måtte Tromsø motta en henvendelse fra Hammerfest. Dette viste seg vanskelig, fordi familien var i Hammerfest på grunn av en akuttsituasjon.

– Det var feil. Det var ikke en akuttsituasjon lenger da vi kom til Hammerfest, sier Hekkilæ.

En overflytting måtte også godkjennes av overlege Pal Ivan på barneavdelingen.

– Men først var han ikke interessert i å prate med oss, for det var ikke noe spørsmål, det var i Hammerfest vi skulle være. Hadde han vært profesjonell, hadde han tatt seg tid til å snakke med oss, mener Hekkilæ.

Etter fire dager fikk familien til et møte der blant annet overlege Ivan var til stede.

– Der skulle vi diskutere overflytting, men han ga uttrykk for at han ikke skjønte hva som var galt. Han sa tvert imot at vi hadde fått god behandling. Da sprakk det for Karoline, og hun raste ut av rommet, mens overlegen fulgte henne med et oppgitt blikk. Deretter sa han at vi bare måtte skrive oss ut, men at det ikke var lov, og at han i så fall måtte skrive en bekymringsmelding til barnevernet, forteller Hekkilæ.

Aldri tilbake

Til slutt, etter en uke i Hammerfest, ble det bestemt at familien skulle flyttes over til Tromsø. I ettertid har det blitt registrert to avvik etter besøket, og i tillegg fikk familien signaler om at oppførselen til overlege Pal Ivan ville bli rapportert inn. Nå er familien Hurthi Hekkilæ fast bestemt på at de ikke vil tilbake til Hammerfest sykehus igjen.

– Å komme tilbake til Tromsø var som å komme til en annen verden. Der følte vi oss ivaretatt og trygge på at de visste hva de holdt på med. Der var vi på et sykehus, sier Hekkilæ. Fram til Erling blir 18 år må familien reise på kontroller fire ganger i året.

– Det skjer ikke i Hammerfest. Da hopper vi heller over kontrollene, sier Hekkilæ.

Beklager opplevelsen

Overlege Pal Ivan vil ikke svare på anklagene mot seg selv, men beklager familien Hurthi Hekkilæs opplevelse.

Helse Finnmark og overlege Pal Ivan på avdelingen for kvinne, føde og barn ønsker ikke å kommentere den konkrete historien til familien, og henviser med det til taushetsplikten. Derimot tar de til seg historien, og velger å svare på generelt grunnlag.

– Vårt mål er at familier skal oppleve at de får god og trygg behandling og oppfølging under sykehusoppholdet. Det er også et mål at de opplever å bli møtt med respekt av vårt personell. Historien beskriver en familie som ikke er tilfreds, og det beklager vi, skriver overlege Ivan i en e-post til Finnmarken.

Han kommenterer ikke beskyldningene om hans egen oppførsel, men sier på generelt grunnlag at pasienter i Hammerfest skal behandles med vanlig folkeskikk.

– Hvis det ikke skjer, er det beklagelig. Men det vil ikke alltid være mulig for oss å gjøre behandling eller annen oppfølging utelukkende etter familiens ønsker. Vi må ta hensyn for helheten i behandlingen, skriver han.

Han mener pasienter ved sykehuset blir tatt på alvor dersom de setter spørsmålstegn ved behandlingen de får, og søker overflytting til andre sykehus.

– De blir tatt på alvor. Når det oppstår tvil om hva som er rett behandlingssted er rutinen å drøfte saken med den avdelingen some r aktuell for overføring av pasienten, skriver Ivan.

Skal følge opp avvik

Han ønsker heller ikke kommentere de konkrete avvikene som har blitt registrert i forbindelse med familien Hurthi Hekkilæs besøk i Hammerfest.

– Men generelt vil alle avvik bli fulgt opp videre. Det innebærer at avdelingsledelsen går gjennom dem og iverksetter tiltak for å hindre at de kan skje igjen. Dette kan være oppfølging av enkeltpersoner og gjennomgang av arbeidsrutiner, skriver han.

De aktuelle avvikene omhandler også medisinhåndtering. Ifølge Ivan blir slike avvik også meldt til legemiddelmyndighetene. Den siste uken har Hammerfest sykehus vært i hardt vær, blant annet på grunn av beskyldninger for juks med ventelistene. Nå skjønner Helse Finnmark at folk stiller spørsmål ved driften.

– Vi både skjønner og respekterer at folk stiller spørsmål ved driften. Vi håper folk forstår at vårt helsepersonell har gode hensikter. De jobber tett på mennesker hver dag, og ønsker bare å gi den beste behandlingen. Etter vår oppfatning har de ansatte også som mål at pasientene og pårørende skal være fornøyde etter et opphold hos oss, skriver overlege Ivan.