Doi oameni muncitori, care au traversat toate epocile cu demnitate, au ajuns victimele nepăsării autorităților, lăsând în urma lor o familie împietrită și o comunitate înspăimântată.

Aceasta este povestea vieții Elenei și a lui Neculai Coșeru.

Elena și Neculai Coșeru, în momentul în care se despărțeau de copiii veniți în vizită la sat, una dintre imaginile pe care milioane de români o recunosc ca familiară, ori de câte ori ajung acasă și pleacă înapoi la oraș

El și ea

Elena și Neculai Coșeru au fost găsiți morți în dimineața zilei de 22 august 2019, de către femeia care avea grijă de ei de câțiva ani. Ambii fuseseră străpunși de mai multe ori de un cuțit. Crima a fost săvârșită în comuna Zorleni, situată la mai puțin de o oră de orașul Vaslui.

Cei doi străbunici de 82 și 86 de ani au fost uciși în casa pe care au construit-o și în care au trăit toată viața. Suspectul este un tânăr de 24 de ani, vecin cu ei.

Urmărește cel mai nou VIDEO Știri VIDEO Ludovic Orban, vizită cu iz electoral în Giurgiu. A inaugurat o sală de sport, s-a văzut cu primarii PNL din zonă și a vorbit cu locuitorii

Comunitatea

Mulți dintre cei aproximativ 8.000 de oameni care locuiesc în Zorleni sunt speriați și furioși.

“Și procurorul, și preotul îmi spun că așa a fost să fie. Pot înțelege un accident, dar nu așa ceva. Adică erau bătrâni și cam atât. Cum?”, spune fiica lor.

Recomandări La ora 8, Bucureștiul a votat de două ori mai mult decât la localele din 2016, dar e încă foarte devreme pentru o tendință

“De tragedia noastră, ne-om vindeca vreodată, nici nu știu, dar durerea lor, în ultimele momente ale vieții lor, e îngrozitoare”, continuă fata Elenei și a lui Neculai.

Unul dintre frații Elenei locuiește la câteva case distanță de unde au murit cei doi. I-a vizitat ultima dată cu câteva seri înainte să le fie luată viața. Spune că sora lui i-a povestit că îi e frică de hoți, ca și cum ar fi presimțit ceva. Se temea chiar și să-și lase soțul să iasă seara să încuie poarta.

Suntem bătrâni și uite că ne omoară în casă. Tot satul este speriat și se minunează că nu știm nimic. Suntem în România, dar zici că suntem pe altă planetă. Copiii ne spun să plecăm de aici, noi ne îndârjim și nu plecăm.

Fratele Elenei Coșeru, femeia ucisă:

Minutele morții, eternitatea vieții

Elena Coșeru s-a născut pe 20 februarie 1937, iar Neculai Coșeru, pe 18 mai 1933, în comuna Zorleni, din județul Vaslui, unde și-au trăit toată viața.

Elena și Neculai Coșeru la nunta lor

S-au cunoscut la o horă, în anul 1952, când ea avea 14 ani, iar el, 19. Atunci au devenit unul pentru celălalt Lenuța și Culăiță.

Recomandări Tolo despre miza participării la aceste alegeri: ziua concluziei

În copilăria lor, joaca s-a transformat rapid în muncă. La 14 ani, el era deja tractorist, chiar dacă era atât de mic încât i se vedea doar nasul de după volanul tractorului, iar ea la 14 ani devenea soția lui.

Când nu muncea pe câmp, Neculai avea grijă de animalele gospodăriei. De mici, el și fratele lui aveau o căruță cu doi boi, fiecare cu animalul lui, și se duceau noaptea să îi hrănească, să fie mai puternici. De atunci a început dragostea lui de neșters pentru animale.

Elena și Neculai au făcut amândoi câte opt clase, el s-a autorizat ca electrician, repara tractoare și combine, iar ea a fost bobinatoare.

Elena a fost cea mai mare dintre cei patru copii ai familiei, de aceea, după obiceiul a generații întregi de români, ea și-a crescut frații. Unul dintre aceștia, cu șapte ani mai mic, își amintește că l-a întreținut când a făcut școala profesională.

“A fost deosebită. Iar dacă nu era nenea Culai (n.r. – cumnatul lui), cred că ajungeam un derbedeu”, spune bărbatul, care s-a ținut de carte și a ajuns învățător.

Recomandări Câte voturi a strâns Nicușor Dan în 2012 și 2016. De câte ar avea nevoie azi ca să iasă primarul Capitalei

Tot cumnatul a fost cel care îi împrumuta bicicleta acum 70 de ani, când a învățat să meargă pe două roți.

Lui Neculai i-a plăcut să construiască și să nu se lase răpus de deznădejde. La cutremurul din 1977, faptul că li s-a crăpat casa l-a făcut să o reconstruiască, mai mare, mai frumoasă. Până în 90, locuința lor era printre cele mai frumoase din comună. Cea mai mare bucurie era când cineva venea și le lăuda casa.

Au avut doi copii pe care i-au crescut așa cum s-au priceput ei mai bine. Ce le-au repetat mereu a fost lecția despre corectitudine și cât este de important să fii un om cinstit.

Elena și Neculai Coșeru în concediu la Sinaia

Din cămara lor nu a lipsit niciodată șerbetul, pe care mama îl cumpăra pentru prăjituri, iar copiii începeau să îl mănânce din mijloc, astfel încât din exterior borcanul părea plin. Când mama descoperea asta “îi mai atingea un pic”, o compensare a alintului dinspre tată; bărbatului nu îi stătea în fire să-i certe.

Mama a avut grijă ca masa să fie mereu un festin, gătea atât de bine încât pentru multă vreme fiica ei a fost complexată și credea că n-ar avea cum să o egaleze. Elena făcea de toate – cozonaci, plăcinte rotunde, ca niște floricele, prăjitură cu biscuiți.

Dragostea pentru muzică și dans e ceva ce le-au cultivat copiilor, mergeau împreună la grădina publică din Bârlad, aduceau de acasă pui și îl făceau la grătar, apoi mâncau și dansau împreună.

Hora la care se cunoscuseră ei doi se multiplica, divers și pe ritmurile epocilor succesive pe care le-au trăit, în evenimente pe care le împărțeau în patru.

S-au plimbat peste tot, mergeau la Sinaia, la mare, chiar dacă pe copiii lor nu i-au lăsat pe Litoral, de frică să nu se înece. A fost o frică telurică, a oamenilor legați de sat, care o face și acum pe fiica lor să zâmbească, cu înțelegere. Ea își amintește că era în facultate atunci când a văzut pentru prima dată marea.

Elena și Neculai Coșeru la o petrecere

Apoi au devenit bunici și străbunici, au avut trei nepoate care și-au petrecut multe veri acolo și care își amintesc cum uneori se simțeau prințese în camerele mult mai înalte decât cele în care creșteau în casele de la oraș.

Anii au trecut și cei doi au ieșit la pensie de la S.M.T. Zorleni, iar el nu a avut niciodată propriul tractor.

Viața lor acasă nu a fost însă însoțită de abandon. Au continuat să muncească, să sufere, să iubească și să se izbească de colțurile destinului.

Când avea vreo 70 de ani, peste Culai a trecut o căruța, accident care i-a adus mai multe probleme, mai ales la o mână. El și soția lui au continuat însă să facă ceea ce știau, să muncească. “Așa sunt bătrânii, vor să muncească până mor”, spune fratele Elenei. Aveau în grijă porci, vaci și păsări.

Când Elena nu a mai putut să mulgă vacile, le mulgea Neculai și tot nu a vrut să le dea. Simțea că dacă le-ar da, nu ar mai ști cine e. Le-a vândut abia acum câțiva ani, când a fost nevoit să aibă grijă de nevasta lui.

Boala ei, bătrânețea lor

Pe 1 aprilie 2017, Elena Coșeru a avut un accident vascular și a stat o lună în spital, de unde a ieșit cu escare. Boala ei, un diagnostic de handicap de gradul 1, a venit la pachet cu imobilizare, cu controlul asupra propriului corpului care se pierde.

Elena și Neculai Coșeru în fața casei în care au trăit

Boala ei însemna dependență, însemna minimum patru mâini puternice pentru a fi ridicată din pat, sau măcar întoarsă de pe o parte, pe alta.

Cele patru mâini au devenit, în timp, doar două, aceleași, ale soțului care a îngrijit-o cu dragoste, atenție și răbdare.

Seara, încălzea prosoape pe sobă și i le punea pe picioare, așa știa el, de aceea nu a folosit șoșonii electrici cumpărați de fiica lor. În același timp, îi cânta – ”Leano, pentru tine beau seară de seară, am un dor la inimioară”.

Când ea îl privea cu ochi străini, pentru că boala îi fura uneori luciditatea, el îi spunea: “Sunt Culai al tău”.

Apoi, se ducea să doarmă în patul lui, vecin cu patul ei special, pat de spital în casă de oameni. Înainte să doarmă, se închina și făcea mătănii pentru ea.

Dimineața, îi băga în gură câte un cubuleț de ciocolată, să o îndulcească.

Treptat, Lenuța și-a mai revenit și a reușit să se ridice singură, “cu bastonașul sau ținându-se de mobilă”. Faptul că nu își putea mișca mâna stângă și că purta pamperși aminteau de boala care îi însoțea bătrânețea.

Odată cu boala ei, li s-a schimbat și programul, nu mai stăteau până târziu la poartă sau în curte, ci se retrăgeau devreme în casă, unde stăteau la televizor, ascultau muzică populară și se uitau la știri.

Realitatea de la televizor îi supăra, îi indigna și îi făcea să se simtă singuri și vulnerabili, doi bătrâni în fața unei lumi care a uitat să simtă.

Când nu erau copiii sau nepoții în vizită, o femeie de vreo 60 de ani avea grijă de ei. Chiar și atunci continuau să se simtă ca într-o familie.

Pentru că deja nu mai aveau vaci, o altă femeie le aducea lapte, el punea sticla și banii într-o găleată la poartă și doamna lăsa sticla cu lapte în schimb.

Elena și Neculai Coșeru în comuna Zorleni

Iarna se încălzeau cu lemne, era printre puținele lucruri care le aminteau că sunt la țară. Asta și liniștea din jur. Deja din vară, curtea lor era plină de bușteni stivuiți pentru a le ține de cald în iarna ce urma. Așa e la sat, într-un sezon te pregătești pentru următorul și trăiești mereu cu gândul la viitor.

Pentru pregătirea lemnelor care urmau să îi încălzească în iarna ce se apropie acum, i-a ajutat ginerele, care a avut febră musculară după două zile. Socrul, Neculai, în schimb, a rămas vesel și cu forțele întregi.

Salutul lor preferat era “Doamne ajută” și își luau la revedere urându-le oamenilor sănătate.

Oricine le deschidea poarta, la plecare primea flori. Cei doi iubeau florile, aveau de toate: ghiocei, lalele, narcise și bujori albi, roz și roșii.

Nu s-au gândit că micile furturi care însoțesc traiul la țară le-ar putea răpi și viața. Au spus că e ceva ce se întâmplă, atunci când cineva le-a scos ușa de la găini din balamale și le-a furat orătăniile. La fel au spus și când le-a dispărut cazanul de țuică sau când cineva le-a intrat în casă, după ce a tăiat un geam, și le-a furat niște lucruri. S-au dus la poliție și s-au rugat să fie ultima dată când cineva se furișează la ei în casă.

Dar copiii lor s-au speriat, de aceea le-au instalat mai multe alarme, menite să îi țină în viață. Fiica lor s-a rugat timp de 15 ani să se mute în același oraș cu ea, undeva aproape de mare. Apoi a mai îmbătrânit și ea și a înțeles de ce părinții ei nu au vrut să plece din casa lor.

Aici sunt îngropați Elena și Neculai Coșeru

Acum, cei doi sunt îngropați în sat, au rămas acasă, iar la înmormântare femeile s-au îmbrăcat în rochii, pentru că și-au amintit că Lenuței i-ar fi plăcut să le vadă elegante.

Pe 22 noiembrie, ar fi împlinit 67 de ani de căsătorie, dar au fost uciși împreună, pe data de 22 august.

“Tataia a murit ca un erou”, au spus nepoatele. Apoi, au închis casa, iar în urma lor a rămas bolta de viță-de-vie, florile și un măr înflorit. Și-au amintit cum le răspundea când îl întrebau cum mai e:

– Ce faci, tăticule?

– Eu cu tinerețea noastră, cu mămica, cu muzica.

Mormântul celor doi

Nu au vorbit niciodată de moarte. Fiica o mai întreba pe mamă dacă ar vrea ceva anume în ziua aia, în ziua în care n-o să mai fie.

Singura dată când au făcut ceva în direcția asta a fost în vara lui 2017, când el a zis că vrea cavou. Dintr-odată. A stat atunci în cimitir două zile, pe un scăunel, în soare, să vadă cum se fac casele pentru vecie. Apoi nu au mai vorbit despre asta.

Citeşte şi:

Mihai Constantinescu a murit la vârsta de 73 ani. Era internat în spital de aproape 6 luni

Procurorii militari îl anchetează pe șeful ISU București, Orlando Șchiopu, pentru că a înjurat morții de la Colectiv în noaptea incendiului

Un jurnalist, pe urmele lui Paul Le Roux, personaj unic în lumea criminalității organizate: trafic de cocaină, de arme, lingouri de aur și asasini plătiți. Au fost și programatori români care au lucrat pentru el!

PARTENERI - GSP.RO "Vei muri de foame cu copii cu tot". Incredibil cu cine a intrat în conflict Anamaria Prodan

PARTENERI - PLAYTECH BOMBA despre Gabi Firea a fost DETONATĂ cu 24 de ore înainte de alegeri. Bucureștenii vor afla acum adevărul despre ea

HOROSCOP Horoscop 27 septembrie 2020. Balanțele au parte de un context avantajos pentru a renunța rapid la planurile păguboase

Scoala9.ro EDUCAȚIA ÎN LUME. Protestul „nu contează cât de lung am părul” al elevilor thailandezi