România Curată a consultat mai mulţi jurişti pentru a încerca să înţeleagă efectele deciziei şi motivării Curții Constituționale (CCR) asupra anchetei privind ordonanţa 13, pe de o parte, dar și asupra anchetelor procurorilor în general privind miniştrii care elaborează şi adoptă acte normative, pe de altă parte.

Notă: unii dintre specialiştii consultaţi au oferit explicaţii, însă au preferat să rămână anonimi.

Procurorii nu pot ancheta oportunitatea unei decizii politice

După decizia şi motivarea CCR privind ancheta DNA/PG în legătură cu celebra ordonanţă 13, la fel ca şi înainte, procurorii nu pot ancheta Guvernul pentru deciziile sale politice cum ar fi, de exemplu, să mărească salariile medicilor şi profesorilor prin ordonanţă de urgenţă. Această interdicţie pentru procurori de a nu ancheta oportunitatea unor decizii politice era şi este clară.

Mai pot procurorii ancheta miniştri dacă aceştia comit fapte penale în procesul de elaborare a unor acte normative?

Discuţiile, confuzia privind răspunsul la această întrebare au pornit (ea persistă şi după motivare) de la introducerea de catre Curte a sintagmei “legalitatea” actelor Guvernului la capitolul interdicţii pentru procurori.

“Ministerul Public (Parchetul – n.r.) nu are competenţa de a desfăşura activităţi de cercetare penală cu privire la legalitatea şi oportunitatea unui act normativ adoptat de legiuitor”, a decretat CCR.

Dacă era clar că procurorii nu pot ancheta oportunitatea unei decizii politice a Guvernului, acum nu mai e clar pentru toată lumea dacă procurorii mai pot ancheta faptele penale săvârşite de miniştri în procesul elaborării actelor normative (cum ar fi mita sau falsul).

Sau Curtea a vrut să spună doar că procurorii nu au voie să investigheze chestiunile ce ţin de tehnica legislativă, urgenţa unui act normativ sau negocierile politice dintre miniştri?

Confuzie, contradicţii

Dacă la un moment dat judecătorii constituţionali spun că:

“niciun ministru nu poate fi tras la răspundere pentru opiniile politice sau acţiunile exercitate în vederea elaborării ori adoptării unui act normativ cu regim de lege”,

tot ei fac trimitere în alte paragrafe la recomandările Comisiei de la Veneţia, potrivit cărora:

“Procedurile penale trebuie aplicate doar faptelor penale”.

Iarăşi întrebarea: miniştrii care comit fapte penale atunci când elaborează legi mai pot fi anchetaţi? La cine să ne uităm? La ce spune Curtea Consituţională din România sau la ce spune Comisia de la Veneţia?

În plus, deşi CCR spune în motivare că miniştrii nu pot fi anchetaţi întrucât au imunitate, nu precizează faptul că imunitatea miniştrilor poate fi ridicată de către Parlament sau Preşedinte tocmai ca să poată fi anchetaţi.

Danileţ/Postelnicescu: procurorii pot ancheta faptele penale sâvărşite de miniştri în procesul de elaborare a unor acte normative

Specialiştii consultaţi de România Curată precum judecătorul Cristi Dănileţ sau avocata Claudia Postelnicescu spun că procurorii pot ancheta faptele penale sâvărşite de miniştri în procesul de elaborare a unor acte normative cum ar fi mita sau falsul, chiar şi după decizia şi motivarea CCR privind OUG 13. Vezi în text, mai jos, argumentele lor.

Nicuţ: Doar funcţionarii mai pot fi anchetaţi, nu şi miniştrii

În schimb, avocata Elenina Nicuţ consideră că CCR le-a acordat o imunitate para-constituţională miniştrilor. Aceştia nu ar mai putea fi anchetaţi pentru acţiunile lor legate de elaborarea unor acte normative. Vezi de asemenea, mai jos, argumentele avocatei Nicuţ.

CCR a dezincriminat abuzul în serviciu prin emiterea de acte normative

O altă concluzie ce se desprinde după consultarea mai multor jurişti este că, prin decizia şi motivarea privind ancheta OUG 13, CCR a dezincriminat practic abuzul în serviciu prin emiterea de acte normative, adică exact ce voia să facă, printre altele, celebra ordonanţă 13.

Scenariile României Curate

România Curată a imaginat mai multe scenarii pentru a ilustra şi pentru a înţelege mai bine dacă şi, mai ales, ce anume mai pot ancheta procurorii din activitatea Guvernului după decizia şi motivarea CCR.

Scenariul 1 (invocat de preşedintele Senatului Călin Popescu Tăriceanu, autorul sesizării la CCR):

“În curând vom vedea DNA anchetând parlamentari şi miniştri pentru că au decis să crească salariul minim sau pentru că au decis să înăsprească politica fiscală faţă de multinaţionalele care îşi exportă profitul”, a postat preşedintele Senatului Călin Popescu Tăriceanu pe Facebook la sfârşitul lunii februarie.

E posibil un astfel de scenariu? Evident că nu. Nu a fost, nu este şi nu va fi. Şi nimeni nu avea astfel de aşteptări. Nici măcar procurorii, explică specialiştii consultaţi.

Astfel de măsuri ale Guvernului ţin de oportunitate, de decizia politică, care nu pot fi anchetate de procurori.

Doar CCR şi Parlamentul pot cenzura astfel de decizii politice. Şi cetăţenii la vot, dacă sunt nemulţumiţi de politicile Guvernului.

Scenariul 2:

“G. BUNEA STANCU: Nu vă închipuiţi că scoatem o lege specială pentru Stancu să facă nu ştiu ce importuri ca pe timpuri, ca pe timpul lui Năstase. Ştii? Ştii cum era atunci.

CRISTI BURCI: Da.

BUNEA STANCU: Dădea o din aia, o scutire 24 de ore – ăla era cu nava în radă şi, pac, în jumătate de zi ajungea în radă şi făcea importul. Păi ce, nu ştim golănelile astea?

CRISTI BURCI: Da.”

Este stenograma unei discuţii reale interceptate în 2009 de procurorii DNA între, pe atunci baronul puternic şi influent la vârful PSD, Gheorghe Bunea Stancu (fost preşedinte al CJ Brăila, condamnat între timp la puşcărie) şi omul de afaceri Cristian Burci.

Dacă scenariul descris de Bunea Stancu s-ar repeta şi Guvernul ar da o ordonanţă de urgenţă cu dedicaţie astfel încât să scutească pentru o zi de taxe importatorii sau mai bine zis un anume importator, procurorii ar mai putea să ancheteze Guvernul pentru aşa ceva?

Răspunsul specialiştilor e că procurorii pot ancheta o astfel de ordonanţă cu dedicaţie doar dacă dovedesc fapte de corupţie savârşite pentru adoptarea ei. Dacă s-a dat mită, de exemplu.

Însă dacă mita se dă în Brazilia – de exemplu – şi e imposibil de dovedit, procurorii nu mai pot ancheta ordonanţa cu dedicaţie încadrând-o doar la abuz în serviciu.

Prin urmare, CCR ar fi dezincriminat de facto abuzul în serviciu prin emiterea de acte normative, adică exact ce voia să facă, printre altele, celebra ordonanţă 13.

Iată cum modifica celebra OUG 13 adoptată de Guvern pe 31 ianuarie şi retrasă apoi la presiunea străzii definiţia infracţiunii de abuz în serviciu.

“Articolul 297 se modifică şi va avea următorul cuprins:

„Art. 297. – Abuzul în serviciu

Fapta funcţionarului public care, în exercitarea atribuţiilor de serviciu, cu ştiinţă, îndeplineşte un act prin încălcarea unor dispoziţii exprese dintr-o lege, o ordonanţă sau o ordonanţă de urgenţă a Guvernului sau nu îndeplineşte un act prevăzut de dispoziţiile exprese dintr-o lege, o ordonanţă sau o ordonanţă de urgenţă a Guvernului şi prin aceasta cauzează o pagubă materială mai mare de 200.000 lei ori o vătămare gravă, certă şi efectivă a drepturilor sau intereselor legitime ale unei persoane fizice sau juridice, astfel cum sunt prevăzute şi garantate de legile în vigoare, se pedepseşte cu închisoare de la 6 luni la 3 ani sau cu amendă.

Fapta funcţionarului public care, în exercitarea serviciului, îngrădeşte exercitarea unui drept al unei persoane ori creează pentru aceasta o situaţie de inferioritate pe temei de rasă, naţionalitate, origine etnică, limbă, religie, sex, orientare sexuală, apartenenţă politică, avere, vârstă, dizabilitate, boală cronică necontagioasă sau infecţie HIV/SIDA se pedepseşte cu închisoare de la o lună la un an sau cu amendă.

Dispoziţiile alin. (1) şi (2) nu se aplică în cazul emiterii, aprobării sau adoptării actelor normative.”

Scenariul 3:

Dacă un ministru ia şpagă ca să dea o astfel de ordonanţă cu dedicaţie precum cea invocată de Bunea Stancu,

dacă un ministru ia mită ca să introducă amendamente la un proiect de lege aşa cum a fost cazul eurodeputatului Adrian Severin, aflat acum în puşcărie tocmai pentru acest lucru,

dacă un ministru falsifică un aviz atunci când emite un act normativ,

dacă un ministru sustrage sau distruge documente ori instigă la sustragerea sau distrugerea de documente,

mai poate fi el anchetat de procurori?

Aici specialiştii consultaţi de România Curată au păreri împărţite. Judecătorul Cristi Dănileţ şi avocata Claudia Postelnicescu spun că da.

“Din paragraful 119 al motivării deciziei eu deduc că cercetările pot continua pentru infracţiunile de drept comun comise în legătură cu elaborarea sau adoptarea unui act normativ”, a opinat judecătorul Danileţ pe Facebook.

„Procurorii pot, chiar în urma acestei decizii a CCR, să investigheze orice aspect de natură penală aflat în legătură directă cu emiterea unui act normativ, cât timp sunt îndeplinite condiţiile esenţiale ale infracţiunii astfel cum sunt definite de Codul Penal. De altfel au existat condamnări în instanţe pentru fapte penale de corupţie asociate cu emiterea unor acte normative”, a declarat pentru România Curată şi avocata Claudia Postelnicescu.

În schimb, avocata Elenina Nicuţ, ca şi jurnalista Ioana Ene (aici) consideră că CCR le-a acordat miniştrilor imunitate para-constituţională şi că aceştia nu mai pot fi anchetaţi pentru fapte penale comise cu ocazia elaborării unui act normativ, ci doar funcţionarii care i-au ajutat.

“Regula instituită de CCR (paragrafele 81 si 112) este că “niciun ministru nu poate fi tras la răspundere pentru opiniile politice sau acţiunile exercitate în vederea elaborării ori adoptării unui act normativ cu regim de lege”.

Se observă că imunitatea este extinsă şi la „acţiunile exercitate în vederea elaborarii ori adoptării”, iar nu doar „voturile exprimate (în exercitarea mandatului)”, astfel cum prevede art. 72 alin. 1 din Constituţie.

Pe de altă parte, la paragraful 83 din Decizie se arată că în materia procedurilor de adoptare a actelor cu caracter normativ ale Guvernului, singura sancţiune aplicabilă pentru nerespectarea dispoziţiilor legale sau constituţionale este una de drept constituţional, extrapenal, respectiv constatarea neconstituţionalităţii.

În aceste condiţii, un ministru rămâne răspunzător doar pentru acte şi fapte care nu au legătura cu opiniile politice şi acţiunile exercitate în vederea elaborării ori adoptării unor asemenea acte.

Prin urmare, nicio eventuală faptă penală săvârşită de un ministru ce se va circumscrie unor „acţiuni exercitate în vederea elaborării ori adoptării unui act normativ cu regim de lege” nu va mai putea fi, în opinia mea, cercetată.

În schimb, faptele săvârşite de orice alt participant în procedurile de elaborare şi adoptare acte cu caracter normativ, în mod normal, ar trebui să poată fi cercetate în continuare”, a declarat avocata Nicuţ pentru România Curată.

Comisia de la Veneţia: Procedurile penale trebuie aplicate doar faptelor penale

Deşi – aşa cum arată avocata Elenina Nicuţ – CCR spune în paragrafele 81 şi 112 din motivare că:

“niciun ministru nu poate fi tras la răspundere pentru opiniile politice sau acţiunile exercitate în vederea elaborării ori adoptării unui act normativ cu regim de lege”,

tot CCR face trimitere în motivare la Comisia de la Veneţia (paragrafele 91 şi 93):

“Procedurile penale trebuie aplicate doar faptelor penale.

(…)

Procedurile de punere sub acuzare sau alte proceduri penale nu trebuie folosite împotriva adversarilor politici din motive politice, ci trebuie invocate doar în acele câteva şi extraordinare cazuri în care un ministru este suspectat de o încălcare clară a legii”.

În plus, CCR spune în motivare că miniştrii nu pot fi anchetaţi întrucât au imunitate, însă nu mai precizează faptul că imunitatea poate fi ridicată de către Parlament sau Preşedinte.

Motivarea, în loc să clarifice, stârneşte confuzie

Prin urmare, nici după motivarea CCR, redactată de judecătorii Valer Dorneanu şi Daniel Morar, lucrurile nu sunt clare.

Nu ştim în continuare la ce se referă sau ce înţeleg judecătorii consituţionali prin “legalitatea” actelor Guvernului:

“Ministerul Public (Parchetul – n.r.) nu are competenţa de a desfăşura activităţi de cercetare penală cu privire la legalitatea şi oportunitatea unui act normativ adoptat de legiuitor”

Înseamnă că procurorii nu mai pot ancheta nicio faptă penală săvârşită de un ministru în procesul elaborării unui act normativ, nici de mită sau fals?

Sau înseamnă că procurorii nu mai pot ancheta doar chestiunile ce ţin de tehnica legislativă, urgenţa unui act normativ sau negocierile politice dintre miniştri aşa cum a declarat preşedintele CCR Valer Dornenau încă din 27 februarie când a dat decizia (aici)?

Scenariul 4:

Mai poate continua ancheta Parchetului general privind Ordonanţa 13 pentru suspiciunile de fals, sustragere şi distrugere de documente?

Judecătorul Cristian Danileţ şi ministrul Justiţiei Tudorel Toader consideră că da.

“Procurorii îşi vor continua ancheta pentru a finaliza respectivul dosar, pentru a da o soluţie temeinică şi legală, dar nu vor mai urmări aspectele de oportunitate, circumstanţele, împrejurările adoptării Ordonanţei”, a declarat ministrul Tudorel Toader. Vezi aici.

În schimb, avocata Elenina Nicuţ spune că ancheta poate continua doar cu privire la funcţionarii care au sustras sau distrus avizul negativ al Ministerului pentru Relaţia cu Parlamentul, nu şi faţă de eventualii miniştri care i-au instigat la acest lucru.

“Referitor la soluţiile în dosarul penal privind posibilele fapte săvârşite cu ocazia elaborarii şi adoptării OUG nr. 13/2017, se constată că, prin paragrafele 110 şi următoarele, CCR infirmă practic Ordonanţa din data de 01.02.2017 prin care s-a început urmărirea penală in rem cu privire la infracţiunile de favorizarea făptuitorului şi prezentare cu rea-credinţă, de date inexacte, Parlamentului sau Preşedintelui României cu privire la activitatea Guvernului sau a unui minister, pentru a ascunde săvârșirea unor fapte de natură să aducă atingere intereselor statului.

În aceste condiţii, cu privire la aceste fapte, de la data publicării Deciziei in Monitorul Oficial, nu se va mai putea efectua niciun act de procedură.

Cercetările ar mai putea continua doar în ceea ce priveşte faptele cu privire la care s-a dispus în data de 24.02.2017 extinderea urmăririi penale, respectiv sustragerea sau distrugerea de înscrisuri, sustragerea sau distrugerea de probe ori de înscrisuri şi fals intelectual, în măsura în care nu vor rezulta indicii rezonabile că aceste fapte au fost săvârșite de un ministru, caz în care se va dispune clasarea”, a declarat avocata Nicuţ.