Președintele autorității nucleare: ”Soluția e ca lucrătorii Muzeului de Geologie care intră în zonele radioactive să poarte dozimetre, aparate individuale de măsurare” Deținătorul celui mai radioactiv depozit din București, Muzeul de Geologie nu era în evidența instituției care se ocupă de radiațiile din România. Vizitatorii și angajații nu sunt în pericol, spune autoritatea, dar muzeul a fost pus să ia măsuri

vineri, 17 februarie 2017, 6:43

Cel mai mare debit de radiație, de 240 de ori mai mult decât doza normală, este emis de o rocă din minereu de uraniu, care nu e din România, și despre care autoritatea nucleară nu știe de unde a fost adusă.

Muzeul a fost pus ca, împreună cu un expert acreditat CNCAN, să transforme cele două zone de radiație în ”zone supravegheate”, conform Directivei Euratom.

de Mirela Neag, Răzvan Luțac și Cătălin Tolontan

Gabril Petre este președintele Comisiei Naționale pentru Controlul Activității Nucleare.

El detaliază ce au găsit colegii săi când au ajuns la Muzeul de Geologie.

-Domnule Gabril Petre, printre alte atribuții, potrivit legii, vegheați în toate cazurile celor care lucrează în medii radioactive.

-Da, corect.

-Cum se explică faptul că angajații de la Muzeul de Geologie nu sunt în evidența dumneavoastră? Vă ocupați cu securitatea personalului expus profesional la radiații.

-Nu sunt pentru că cei din conducerea muzeului nu i-au înregistrat ca atare.

-Dar, până marți, 14 feruarie 2017, controale de radiații ați făcut la Muzeul de Geologie?

-Nu, pentru că muzeul însuși nu e în evidența noastră!

-Nu e în evidență? Ați mărturisit că ați găsit în beci, la un metru de roci, radiații de 30 de ori mai mari decât normalul și de 240 de ori mai mari la contactul cu rocile. Mai există un asemenea depozit atât de radioactiv în București?

-Din câte știm, nu mai există un asemenea depozit.

46 microSv/h este radiația măsurată la contactul cu minereul de uraniu

6 microSv/h este radiația măsurată la un metru de minereul de uraniu

-Muzeul de Geologie are depozitul cu cea mai mare radioactivitate din București și ei nu și-au trecut oamenii în evidența autorității care se ocupă de așa ceva?

-Asta am aflat și noi acum, după ce a devenit public totul. Am trimis imediat acolo doi inspectori și pe domnul Nicolae Dumitrescu, șeful de la minerit de la CNCAN.

-Ne puteți da cifrele exacte, vă rugăm?

-Sigur. Sunt date publice. Noi ceea ce măsurăm oferim publicului. Să le luăm pe rând. Au măsurat radiațiile din toate sălile și ele sunt în limita fondului natural, cu câteva excepții, unde radiația e de 3 ori mai mare decât fondul natural. Asta nu înseamnă niciun pericol și vă explic de ce. La un zbor cu avionul, doza e de 6 ori mai mare. Iar zborul durează ore. Nimeni nu stă în fața unui exponat atât.

-Cu excepția angajaților, care poate că le studiază și le manipulează.

-Corect, însă doza anuală permisă conform legislației europene și românești este de 1 miliSv pe an.

-Puteți explica oamenilor foarte simplu, vă rugăm? Noi am greșit și vrem să reparăm, pe larg.

-(Zâmbește) Nu e atât de simplu de explicat, dar să încercăm. Să spunem că ai în mână o rocă de 3 ori mai radioactivă decât fondul natural. Decât normalul. Dacă o ții 24 de ore în mână, acumulezi o,008 miliSv.

-Adică acumulezi într-o zi cât în trei zile medii, ca să le numim așa.

-Da, de aceea nu e periculos.

-Și în cazul mamutului aruncat sub o prelată, în curte?

-Mamutul e radioactiv, într-adevăr. La 2 metri de el suntem în valoarea fondului natural. La contactul cu el, avem de 10 ori valoarea. Nici asta nu e periculos, însă regulile cer să fie încercuit, semnalizat și asta am cerut muzeului. Asta vor face.

”Foarte succint explicat, mamutul devine radioactiv pentru că radiul din sol migrează în oase și înlocuiește calciul” Gabril Petre, președintele Comisiei Naționale pentru Controlul Activității Nucleare

-Dar…

-Să vă spun ceva. Vreau să fiu sincer. S-a întâmplat să măsurăm la graniță ceasuri de colecție care aveau de 10 ori mai mare radiația decât fondul natural. Cât am găsit în curtea muzeului.

-Ce conțin ceasurile?

-Aveau radiu. Le-am confiscat. În cazul unui muzeu, e o instituție responsabilă, care poate avea grijă de oameni în condițiile radiațiilor.

-Și depozitul?

-Aici e, într-adevăr, altă situație. Există acolo minereu de uraniu, o rocă practic, care are de 240 de ori mai multă radioactivitate la atingere decât doza normală. Și la un metru de ea am măsurat de 30 de ori doza naturală.

-Adică oamenii care intră acolo acumulează într-o zi, sigur că nu stau o zi întreagă, dar să zicem o zi adunată într-un an, cât într-o lună.

-Da. E nevoie de restricții și în acea încăpere. Cea mai bună soluție, pentru că una e radiația emisă și alte e cea absorbită, sunt dozimetrele individuale pe care să le poarte fiecare om de la muzeu care lucrează în astfel de zone. (Ia aparatul mic și ni-l arată. E ca un pager).

-Dar ce rocă e în acel depozit?

-Și colegii mei au întrebat când au văzut valorile măsurătorii. Un minereu de uraniu.

20 mili Sv/an este, conform președintelui autorității nucleare, limita de expunere la care există corelații documentate semnificativ pentru apariția cancerului

-Am discutat cu geologi care și-au exprimat dubii că avem uraniu atât de bun.

-Păi nu e din România. Asta am întrebat și noi și ne-au zis că e din străinătate. De ce l-au adus și cine, asta nu vă pot spune, că doar ei știu și răspund pentru asta. Era într-o cutie.

-De lemn.

-(Tace).

-În aceste condiții, înseamnă că raportul din 2016 pe care l-am publicat e corect, că rezultă valori apropiate de cele măsurate de colegii dumneavoastră în 2017.

-Noi am făcut propriile măsurători. Nu e niciun pericol pentru populație, pentru vizitatori și nici pentru angajați. Dar există acele zone și trebuie tratate cu grijă.

-Dacă depășești 1 mili Sv pe an ești considerat personal cu risc. Pentru cei care lucrează în medii radioactive, limita europeană, obligatorie și în România, e de 100 de mili Sv adunați în 5 ani consecutivi. O medie de cel mult 20 mili Sv pe an, dar mai mult de 50 de mili Sv pe an.

-Așa e. Le respectăm și noi. La Centrala Nucleară de la Cernavodă, de pildă, e de 20 mili Sv pe an.

-Și monitorizați lucrătorii?

-Sigur! Asta credem că e normal să facă și cei de la muzeu. Noi le-am indicat ce trebuie să facă în privința celor două zone. Ele vor fi împrejmuite, semnalizate, ventilate.

-Practic, ele devin arie supravegheată, în definiția Directivei 96/29 Euratom, exact ce au propus semnatarii raportului din mai 2016.

-Da, devin arii supravegheate.

-În raport se indica și segmentarea rocilor ca măsură de scădere a riscului.

-Da, s-ar reduce radiația. Dar nu știu dacă e foarte bine, din alte puncte de vedere, să transformi roca de uraniu în bucăți atât de mici, mai ușor de împrăștiat. (Și tace)

Discuția s-a încheiat.

Un bolovan de uraniu despre care nu a știut autoritatea nucleară.

Se mai întîmplă.

Sau nu?

Dincolo de asta, scurtă întrebare către Institutul Geologic al României, de care aparține muzeul. Directorul Ștefan Marincea confirmă că a primit adresa cu măsurile de la CNCAN.

”Da, vom face toate aceste lucruri. Vom împrejmui, vom marca, vom ventila, vom scrie exact radiația, vom cumpăra lăzi și vitrine de plumb”.

Precedentele episoade ale investigației GSP la Muzeul de Geologie:

1. Radiații mult mai mari decât dozele admise au fost măsurate la 100 de metri de mulțimea din Piața Victoriei! Un raport de sănătate publică e ascuns de conducerea Muzeului de Geologie. Articol rectificat

2. Conducerea de la Geologie închide temporar muzeul și recunoaște raportul. Documentul are o eroare de redactare care a împins și ziarul la comparații exagerate. Pentru ele ne cerem scuze! Concluziile sunt însă neschimbate: radiațiile mult mărite există și au fost ținute secrete

3. FOTOGRAFII: La Muzeul de Geologie, angajații demonstrează conducerii că au descoperit eșantioane radioactive depozitate în pungi de Mega Image!

4. Cifrele oficiale confirmă raportul secret. În două zone din perimetrul Muzeului de Geologie sunt radiații mai mari, în pivniță și de 240 de ori peste normal! Comisia pentru Control Nuclear a indicat conducerii măsurile, Muzeul se conformează