Jos ärhentelyni Greenpeacea ja muuta ympäristöaktivismia kohtaan ihmetyttää, selitys löytyy tästä kirjoituksesta.

Alla olevassa kuvassa on ydinvoiman kasvukäyrä (sininen) rakentamisen alusta vuoteen 2008. Voimakkain kasvu koettiin 80-luvun puolivälissä, jolloin valmistui parhaimmillaan yli 30 voimalaa vuodessa. Sen jälkeen rakentamistahti on taantunut. Punainen käyrä on tuulivoiman kasvukäyrä.

Olen alustavasti selvittänyt, millainen nykyinen energiantuotannon rakenne ja hiilidioksidipäästöt olisivat, mikäli ydinvoiman nopein kasvuvauhti olisi jatkunut, tai kiihtynyt. Teknistä estettä tälle ei olisi ollut. Syyt kasvun taantumiselle olivat poliittisia. Energiankulutuksen kasvu jatkui entiseen malliin, mutta fossiilienergian turvin. (Tätä sanottiin edellisessä keskustelussa olkiukoksi) Kasvu on näyttänyt tältä:

Viime vuosien hyppäys hiilen kulutuksessa johtuu yksinomaan Kiinan kasvusta. Minkäänlaista merkkiä kasvun taittumisesta ei siis ole nähtävissä, päinvastoin. Sellaisen odottaminen, saati riittävän suuren pudotuksen odottaminen on aivan epärealistinen harhakuvitelma, sellaista ei tulla näkemään.

Selvitykseni ydinvoiman toteutumattoman kasvun vaikutuksesta on keskeneräinen. Valmiiksi asti sellaisen on tehnyt Michael Dickey blogissaan, jonka myös WattsUpWithThat (!) julkaisee otsikolla Anti-Nuclear Power Hysteria and its Significant Contribution to Global Warming. Lainaan tekstistä yhden kuvan:

Kuvasta nähdään Yhdysvaltojen toteutuneet hiilidioksidipäästöt, ja kolme skenaariota. Sininen käyrä kuvaa toteutuneita päästöjä. Vihreä käyrä näyttää, millainen tilanne olisi, jos ydinvoimaa ei olisi rakennettu lainkaan. Punainen käyrä näyttää tilanteen, jossa ydinvoimaa olisi rakennettu alun perin suunniteltu määrä. Hiiltä ja maakaasua ei käytettäisi sähköntuotannossa lainkaan, ja vaikutus päästöihin olisi melkoinen. Ne olisivat vain puolet nykyisestä.

Violetti käyrä on skenaario, jossa ydinvoiman rakentamista olisi jatkettu vielä suunniteltuakin pidemmälle. Päästöt olisivat nyt neljäsosa nykyisestä.

Lähdeartikkeli kannattaa käydä lukemassa yllä olevista linkeistä. Siellä on useita muitakin havainnollisia kuvia.

Ydinvoiman rakentamiselle yllä kuvatulla tavalla ei olisi ollut teknisiä eikä taloudellisia esteitä. Jos se olisi toteutunut Yhdysvaltojen lisäksi muualla maailmassa, kasvihuonekaasupäästöt olisivat tänään alle puolet nykyisestä, tai jopa alle. Ilmastonmuutos olisi edelleen uhkana, mutta ei läheskään niin akuuttina kuin nyt. Lähtötilanne sen torjumiseksi olisi huikeasti parempi kuin nyt. Fossiilienergian ehtyminen ei uhkaisi talouttamme ja hyvinvointiamme, ja loppujenkin päästöjen poistamisen olisi mahdollista.

Ydinvoimateknologia olisi kehittynyt jättiharppauksen nykyisestä, turvallisemmaksi, halvemmaksi, arkipäiväisemmäksi. Ydinjätettä syntyisi vähemmän kuin tänään, eikä uraania tarvitsisi juurikaan louhia. Öljysotia ei käytäisi, eikä metsiä tarvitsisi raivata polttoaineviljelmiksi.

Kaatunutta maitoa ei kannata surra. Suren silti. Ja syytän, aivan rehellisesti ja selkä suorana syytän sitä 70- ja 80- lukujen ympäristöaktivismia, joka pilasi mahdollisuutemme parempaan maailmaan. Sanoivat, ja sanovat edelleen, että ydinvoima sysää ongelmat jälkipolville. Totuus näyttää olevan päinvastainen. Ydinvoiman käyttämättä jättäminen on sysännyt ongelmat jälkipolville. Olen katkera. Siksi syytän myös kaikkia tahoja, jotka jatkavat temppuilua yhä tänään.

Ydinvoiman kampittaminen oli alusta asti ympäristöliikkeen ykkösasia. Se onnistui paremmin kuin hyvin, mutta homma jäi puolitiehen, ja mokattiin lopulta pahasti. Maailma ei muuttunutkaan, vaan kulutus jatkoi kasvuaan. Nyt fossiilienergian turvin, koska se oli yhtä halpaa. Aivan malliesimerkki vallankumouksesta, joka ei johtanut alkuunkaan sinne mihin oli tarkoitus.

Tämän päivän ympäristöaktivismilla olisi nyt itsetutkiskelun paikka. Halutaanko vieläkin hakata päätä tähän samaan puuhun, vai halutaanko alkaa tekemään asioita oikein? Halutaanko vielä uskoa omiin kuvitelmiin, vai ollaanko rehellisiä? Halutaanko vieläkin muuttaa maailmaa, vai joko uskotaan, että se ei käskemällä muutu? Ihminen on sellainen.

Ihminen on evoluutionsa tässä vaiheessa ahne paskiainen, eikä siitä lyhyessä ajassa muuksi muutu. Itse en enää usko mihinkään pelastavaan muutokseen ihmisissä lähimpien sukupolvien aikana. Tähän uskominen on ympäristöliikkeeltä ollut koko planeetan kokoinen emämunaus, josta kärsimme kaikki.

Kun ensimmäisen kerran luin James Lovelockin ajatuksia ydinvoimasta, pidin niitä suuruudenhulluina. En enää:

Global warming is now advancing so swiftly that only a massive expansion of nuclear power as the world’s main energy source can prevent it overwhelming civilisation, the scientist and celebrated Green guru, James Lovelock, says. His call will cause huge disquiet for the environmental movement. It has long considered the 84-year-old radical thinker among its greatest heroes, and sees climate change as the most important issue facing the world, but it has always regarded opposition to nuclear power as an article of faith. Last night the leaders of both Greenpeace and Friends of the Earth rejected his call.

Uusiutuvasta energiasta Lovelock sanoo:

On that basis, he says, there is simply not enough time for renewable energy, such as wind, wave and solar power – the favoured solution of the Green movement – to take the place of the coal, gas and oil-fired power stations whose waste gas, carbon dioxide (CO2), is causing the atmosphere to warm.

Teksti on vuodelta 2004, James Lovelock on ollut oikeassa koko ajan.

(Kaikenhuippu kertoo tämän saman tarinan vähän toisin sanoin.)