Kun koronan tuomat rajoitteet joskus loppuvat, mitä sinä teet ensimmäisenä? Lähdetkö pyjamanhousuissa työpaikalle suoraan etätöistä halaten jokaista vastaantulijaa?

Todennäköisesti pääset ainakin taas kättelemään kollegoja, ystäviä, ja puolituttuja kaupan parkkipaikalla. Mutta onko sittenkin syytä pitää kädet omalla puolella ja vaihtaa kättelytervehdyksen tilalle jotain muuta?

Ja mitä tapahtuu koronan jälkeen Linnan juhlille, kättelyn maratonjuhlalle?

Kättely – pysyvästi pois päiväjärjestyksestä?

Kättelyitä on monenlaisia: löysiä, puristavia, nahkeita, jämeriä. Nyt ne ovat kaikki pannassa, sillä kättely on harmittomuudestaan huolimatta epähygieeninen ele.

Kulttuurihistorioitsija, filosofian tohtori Annakaisa Suominen väitteli kättelystä ja tervehtimiskulttuurista vuonna 2014 (siirryt toiseen palveluun) (Turun yliopisto). Tutkimus sai aikansa kansanterveyssyistä: väitöskirjassa haluttiin selvittää, millainen ele kättely ylipäätään on, ja miksi ihmiset kättelevät.

– Kättely istuu tiukasti suomalaiseen ja globaaliin tapakulttuuriin. Se on suomalaisille erittäin käytännöllinen ja sopiva ele, koska se on samalla hieman virallinen ja sopivan välimatkan päässä, Suominen kertoo.

Annakaisa Suominen on tutkinut suomalaista kättelykulttuuria 1800-luvulta 2000-luvulle. Annakaisa Suomisen kotialbumi

Kättely on siitä kätevä, että siinä otetaan fyysinen kontakti toiseen, tunnustellaan vastapuolta. Toisen käteen tarttumiseen liittyy myös luottamusta.

Nyt Suominen on kuitenkin seurannut ilahtuneena sitä, miten käsihygieniaan ja kättelyyn on kiinnitetty huomiota. Niin traaginen kuin pandemia onkin, Suominen näkee tilanteessa mahdollisuuksia syvienkin rutiinien muuttamiseen. Suominen toivoo, että koronakriisillä olisi pysyviä vaikutuksia suomalaiseen kättelykulttuuriin ja käsihygieniaan.

Hän on itse mieluiten kättelemättä arkielämässä, jos vain mahdollista.

– Varmasti jokainen tietää, että kättely on epähygieenistä. Voisimme pohtia, onko se tarpeellinen tapa.

Vaikka eleessä on paljon hyvää, poikkeustilanne on suonut kullanarvoisen tilaisuuden saada hyväksyntä kättelemättömyydelle ja ottaa tilalle toisenlaisia tervehdyksiä.

Mitä ne voisivat olla?

Saako koronan jälkeenkin jättää kättelemättä?

Antropologian ja etnologian professori Outi Fingerroos saapuu Jyväskylän yliopiston pihalle kävellen. Hän kertoo, että koko matkan kotoa haastattelupaikalle päässä pyöri vain yksi asia:

– Nyt ei saa kätellä, Fingerroos toteaa.

Tavat istuvat erittäin tiukassa. Jopa niin tiukassa, ettei Fingerroos usko, että koronakriisi muuttaa kättelytapakulttuuria. Hän itse odottaa, että poikkeustila loppuisi, jotta pääsisi taas toimimaan sosiaalisten normien mukaisesti.

– Meidät on lapsesta saakka kasvatettu tietynlaiseen kättelykulttuuriin. Ei sitä yksi korona kitke meistä pois, hän toteaa.

Kättely on Fingerroosin mukaan arvokkuutta viestivä sosiokulttuurinen tapa. Sitä ei pysty kytkemään pois sen paremmin Terveyden ja Hyvinvoinnin laitos kuin esimerkiksi presidenttikään.

Fingerroos kertoo kuulleensa erilaisista etätervehdysvaihtoehdoista. Hän on itse kättelyn ystävä. Jaana Polamo / Yle

Mutta mitä jos ei yksinkertaisesti halua enää kätellä ihmisiä, vaikka se olisikin päästetty pannasta? Voiko niin olennaisesta eleestä kieltäytyä, ja onko sille vaihtoehtoja?

Fingerroos miettii, että nykytilanne saa ihmiset varmasti ajattelemaan esimerkiksi riskiryhmien vointia ja tautien leviämistä myös tulevaisuudessa. Kättelemättömyydestä voi tulla siten hyväksyttävämpää, mutta kyseessä on aina tilannekohtainen asia. Kättelemättä jättäminen on sosiaalisen koodin rikkomista, joka vaatii jonkinlaista selitystä.

Suominenkin pohtii, että poikkeustilanteiden väistäessä ihmisillä on tapana palata totuttuun malliin. Hän muistaa, miten sikainfluenssan jälkeen osa ihmisistä huokaili, kuinka ihanaa on taas saada kätellä toisia. Jos kättelystä kuitenkin haluaisi kieltäytyä, Suominen uskoo, että selitys on aina parempi kuin pelkkä torjunta.

Pääministeri Juha Sipilän ja Alexander Stubb kohahduttivat rystystervehdyksellä keväällä 2016. Mauri Ratilainen / AOP

Ideaali tervehdys käsihygieniasuositusten kannalta olisi Suomisen mukaan sellainen, joka ei sisällä fyysistä kosketusta. Tosin hän toteaa, että ihmiset tarvitsevat kosketusta sosiaalisessa kanssakäynnissä, koska silläkin on vaikutuksia hyvinvoinnille.

Jos kuitenkin pitäydytään tiukasti tautinäkökulmassa, Suominen miettii yhdeksi vaihtoehdoksi kyynärpäätervehdystä, jota kutsutaan myös ebola-tervehdykseksi (siirryt toiseen palveluun) (Helsingin Sanomat). Jos se tuntuu oudolta, rystystervehdystä on nähty jo Suomen valtiollisissa tiedotustilaisuuksissa. Suominen huomauttaa myös, että nyrkkien kopsauttaminen on todettu tutkimuksissakin kättelyä hygieenisemmäksi (siirryt toiseen palveluun) (Helsingin Sanomat, vain tilaajille).

Myös toimittajan ehdottama, Star Trekistä tuttu Spock-hahmon käyttämä vulcan-tervehdys kelpaisi Suomiselle. Huumori voi olla tarpeen poikkeustilanteessa, joten populaarikulttuuriviittaukset voisivat olla avuksi kättelyä vältettäessä.

Kelpaisiko mikään näistä Linnan juhliin kättelyn korvaajaksi?

Linnan juhliin rystystervehdys tai kyynärpääkopautus?

Heti alkuun selvennykseksi: Linnan juhlien tulevaa muotoa voi vain arvuutella. Kun itsenäisyyspäivän kättelytilannetta utelee tasavallan presidentin kansliasta, tulee vastaus sähköpostilla ja diplomaattisen lyhyesti: asian miettiminen ei juuri tällä hetkellä ole ajankohtaista.

Poikkeusolojen takia asia on kuitenkin ihmisten mielessä: Twitterissä on jo pohdittu, suorittaako presidenttipari tänä vuonna 1 500 kyynärpäätervehdystä, vai tuleeko juhlia laisinkaan. Pyydetään siis asiantuntijoitakin spekuloimaan aihetta.

Suominen toteaa, että perinteistä kättelykierrosta voisi rohkeasti tarkastella uusin silmin.

– Jos valtakunnan ykköskättely muuttuu, ehkä on mahdollista, että kättelemättömyys ottaa jalansijaa muidenkin yhteisesti jakamana tapana.

Jos Suominen saisi päättää rystystervehdyksen, kyynärpäätervehdyksen ja kumarruksen välillä, Linnan juhliin sopisi parhaiten hänen mielestään käsi rinnan päällä suoritettava lyhyt kumarrus tai nyökkäys.

– Uskon, että se voisi olla myös presidenttiparille ihan hyvä vaihtoehto.

Sauli Niinistö ja Jenni Haukio valmiina kättelemään linnan juhlissa 6. joulukuuta 2019. Mårten Lampén / Yle

Entä mitä mieltä professori Outi Fingerroos on arvuuttelusta: toimisivatko Linnan juhlat ilman kättelyä?

– Ei! Eivät toimi, sanoo Fingerroos hieman skandalisoituneena.

Kulttuurintutkijana hän pitää kättelyä koko juhlan ideana.

– Yhtä hyvin voisi sanoa, että tästä eteenpäin suomalaiset eivät voi matkustaa linja-autossa ilman kumihanskoja.

Jos joku keksisi laittaa kättelemisen Suomessa lopullisesti roskakoriin, Fingerroos olisi valmis kansalaisaloitteen tekemiseen tavan säilyttämisen puolesta.

Suominenkin tiedostaa, että Linnan juhlien kättely on pyhä lehmä, johon kajoaminen voi kiukustuttaa. Hänkään ei puhu kättelyn täyskiellosta, mutta huomauttaa, että uusiinkin tapoihin voidaan tottua. Kättelyn lopettamisen hän ottaisi sinänsä ilolla vastaan.

– Ei minkään tavan tarvitse olla muuttumaton. Linnan juhlissa on tiettyjä elementtejä, jotka säilyvät, ja sitä olisi silti mukava seurata, hän toteaa.

Onhan Linnan juhlissa ollut kättelyn välttäjiä ennenkin. Ilta-Sanomat nosti vuonna 2012 otsikoihin Iranin suurlähettiläs (siirryt toiseen palveluun)Seyed Rasoul Mousavin, joka ei kätellyt rouva Jenni Haukiota tapakulttuurisista syistä.

Etnologian ja antropologian professorina Fingerroos miettii, että koronatilanne ravistelee miettimään asiaa myös monikulttuurisesta näkökulmasta. On kulttuureja, jossa naiset ja miehet eivät kättele toisiaan, ja on kulttuureja, joissa korkea-arvoinen ihminen ei kättele kaikkia.

Toisille taas kämmen voi olla kulttuurisesti saastainen ruuminosa. Voi olla, että diplomaattikumarrus Linnan juhlissa nähdään eri valossa tulevaisuudessa.

– Olisi tervetullutta, että joskus miettisimme perimmäisiä tapojamme. Se, mikä on meillä sallitua, voi olla toisessa kulttuurissa kiellettyä.

Työpaikalle kalsareissa vai bleiserissä?

Fingerroos muistuttaa, että maailmassa on ennenkin ollut poikkeusaikoja, eivätkä ihmiset ole alkaneet käyttäytymään poikkeuksellisesti niiden jälkeen. Suuret muutokset vaativat aikaa. Fingerroos pitää silti mahdollisena, että korona-aika jättää pysyviä jälkiä kansakuntaan.

– Tilanne koskee meitä kaikkia. Sekä kansakunnan tasolla että globaalilla tasolla on edessä vielä vaikka mitä, Fingerroos huomauttaa.

Kättelykulttuurin lisäksi muutoksessa on mitä ilmeisimmin ollut työpaikkakulttuuri. Brittihallituskin kokoontui vastikään Zoomissa pääministeri Boris Johnsonin johdolla:

This morning I chaired the first ever digital Cabinet.



Our message to the public is: stay at home, protect the NHS, save lives. #StayHomeSaveLives pic.twitter.com/pgeRc3FHIp — Boris Johnson (@BorisJohnson) 31. maaliskuuta 2020

Monen suomalaisen siirryttyä etätyöhön on erilaisissa verkkovideopalavereissa ja etäoppitunneilla saatu ihastella muun muassa taustalla viuhahtelevia kalsarisankareita (siirryt toiseen palveluun) (Seura). Fingerroos kertoo huomanneensa, ettei etäyhteyksien päässä käytetä esimerkiksi meikkiä niin paljon kuin muutoin.

Voidaanko koronakriisin jälkeen odottaa, ettei fyysiselle työpaikallekaan enää tarvitse tulla bleiserissä ja ehostettuna, vaan paikalle voi saapua kuin kotitoimistoon?

Suominen ei usko, että työpaikoille vaeltaa kriisin jälkeen pyjamahousuinen etätöihin tottuneiden armeija. Koti ja työpaikka ovat niin eri ympäristöjä, että oloasussa työpaikalle ilmestyminen näyttäisi selvästi ristiriitaiselta.

Myös Fingerroos on pistänyt merkille, että ihmiset ovat etätyöpalavereissakin työtilanteen mukaisesti asiallisissa vaatteissa.

Hän itse suorastaan odottaa työpaikalle pääsyä etähommien jälkeen.

– Voin normaalien aamurutiinien kautta laittaa itseni kuntoon ja lähteä ihmisten ilmoille fiksusti.

Mitä pysyviä tapoja korona jättää sinulle? Voit keskustella aiheesta 5.4.2020 klo 10:00 asti.