Vanhojen valtiopäiväasiakirjojen mukaan eduskunnassa käytiin värikästä keskustelua "homolaista" vuonna 1970.

SMP:n pitkäaikainen puoluesihteeri Eino Poutiainen ilmoitti vuonna 1970 tuntevansa "suurta inhoa" homokysymystä kohtaan. LEHTIKUVA/JORMA PUUSA

Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini ilmoitti tiistaina olevansa korviaan myöten täynnä " homorummutusta " . Soinin mukaan kyseinen " rummutus " loukkaa kansan syvien rivien tuntoja, eikä hän tule koskaan hyväksymään samaa sukupuolta olevien avioliittoja.

Vanhojen valtiopäiväasiakirjojen mukaan vähemmistöryhmiin kuuluvien ihmisten oikeuksista käytävä yhteiskunnallinen keskustelu, josta Soini käyttää termiä " homorummutus " , ei ole suinkaan uusi ilmiö. Eduskunnan istuntosalissa kuultiin jo vuonna 1970 tunnepitoisia puheenvuoroja lakimuutoksen puolesta ja vastaan.

Tuonaikainen rikoslaki määritteli samaa sukupuolta olevan kanssa harjoitettavan haureuden, toisin sanoen homoseksuaalisuuden, rangaistavaksi teoksi.

Rikoslain 20 luvun 12 § kuului seuraavasti: " Jos joku harjoittaa haureutta toisen samaa sukupuolta olevan kanssa; rangaistakoon kumpikin vankeudelle korkeintaan kahdeksi vuodeksi. Joka sekaantuu eläimeen taikka sellaista yrittää; rangaistakoon vankeudella korkeintaan kahdeksi vuodeksi. "

Liberaalista kansanpuoluetta edustaneen pääministeri Teuvo Auran virkamieshallituksen mukaan kyseinen pykälä oli kuitenkin auttamattomasti vanhentunut.

Komitean päätös

Rafael Paasion (sd) johtama hallitus oli asettanut 1. joulukuuta 1966 komitean harkitsemaan rikoslain 20 luvussa mainittujen ja muidenkin siveellisyyteen kohdistuvien rikosten rankaisemisesta annettujen säännösten uudistamista. Taustalla oli erityisesti homoseksuaalisuuden kriminalisoinnin ongelmallisuus.

Seksuaalirikoskomiteaksi sittemmin ristityn komitean puheenjohtajaksi kutsuttiin oikeusneuvos Voitto Saario ja jäseniksi professori Inkeri Anttila, filosofian maisteri Kaarlo Helasvuo, ylilääkäri Erkki Paavilainen ja lainsäädäntöneuvos L. H. Salonen. Komitea sai tehtävää varten aikaa vuoden 1967 loppuun asti.

Lukuisia eri alojen asiantuntijoita kuullut komitea katsoi mietinnössään, että sukupuolivietti on ihmisen elämään kuuluva luonnollinen asia, jonka olemassaoloa tai tyydyttämisen tarvetta ei tarvitse vastustaa tai paheksua.

- Komitea on sen vuoksi päätynyt esimerkiksi homoseksuaalisen käyttäytymisen osalta ehdottamaan sen yleisestä rangaistavuudesta luopumista, mutta seksuaalisessa kehitysvaiheessa oleviin nuoriin kohdistuvien homoseksuaalisten tekojen säilyttämistä edelleen rangaistavina, komitea lausui mietinnössään.

Komitean mukaan mietintöä valmisteltaessa ei ollut tarpeen käsitellä sitä, mikä tekee ihmisestä " homoseksualistin " , kuten tuohon aikaan oli tapana sanoa.

- Homoseksuaalisia henkilöitä lienee ollut sekä miesten että naisten keskuudessa kautta aikojen ja siinä mielessä heidän muodostamaansa seksuaalista vähemmistöryhmää voidaan edelleenkin pitää pysyvänä eikä tilapäisenä ilmiönä.

Rappio ja tuho

Auran virkamieshallituksen lakiehdotuksesta käytiin eduskunnassa ensimmäinen lähetekeskustelu perjantaina 24. kesäkuuta 1970.

Ensimmäisen puheenvuoron käytti SKL:n eduskuntaryhmän puheenjohtaja Raino Westerholm.

- Homoseksuaaliset suhteet ovat Pyhän kirjan mukaan kauhistus. Kun kansakunta on lähtenyt niiden hyväksymisen ja suosimisen tielle, on kansakuntaa kohdannut rappio ja tuho, Westerholm ilmoitti ja totesi puheenvuoronsa jatkuessa " homoseksualistien " edustavan " pienen pientä " vähemmistöä kansasta.

- Amerikassa suoritetun tutkimuksen mukaan on Yhdysvalloissa noin 4 prosenttia varsinaisia homoseksualisteja. Homoseksualismi saattaa kuitenkin nopeasti keinotekoisesti lisääntyä, ellei sille aseteta ajoissa rajoja, Westerholm varoitti puheenvuoronsa päätteeksi.

Kaunis asia

Seuraavana vuorossa ollut SKDL:n Terho Pursiainen ilahdutti istuntosalissa olleita edustajakollegoitaan pamfletin pituisella puheenvuorollaan.

- On selvää harhaanjohtamista, kristinuskon vääristelyä, kun annetaan sellainen käsitys, että mitä kahden rakastuneen nuoren välillä voi tapahtua jonakin kauniina kesäyönä, on jumalattomampaa kuin kokonaisten kansakuntien tai yhteiskuntaluokkien väkivaltainen riistäminen, tekemällä täten sukupuolielämän uskonnon ja moraalin tärkeimmäksi asiaksi, pastori Pursiainen julisti.

Pursiainen sivusi pitkässä puheenvuorossaan myös perinteistä avioliittokäsitystä, joka ei ollut hänen mukaansa " taivaasta tullut, muuttamaton asia " .

- Avioliitto tulee vieläkin kokemaan syvällisiä muutoksia, joiden ei välttämättä tarvitse sinänsä olla pahoja ja antikristillisiä, mutta kristittyjen velvollisuus on valvoa, että näissä muutoksissa kenenkään, minkään osapuolen ihmisarvo ei joudu kyseenalaiseksi, Pursiainen sanoi.

Pursiaisen mukaan ajatus siitä, että Jumala olisi jotenkin erityisen kiinnostunut ihmisten sukupuolielämästä, oli jokseenkin erikoinen.

- Tällainen on Jumalan halventamista, ja toivoa sopii, että seksuaalilainsäädännössä vähitellen päästään asiallisille yhteiskunnassa todellisia olosuhteita vastaaville linjoille.

Kuppa ja kuitti

Yksi värikkäimmistä puheenvuoroista kuultiin lakiehdotuksen toisen käsittelyn yhteydessä 24. marraskuuta 1970.

Pappamopostaan tunnettu SMP:n Eino Poutiainen kertoi lukeneensa hiljattain eräästä miespotilaasta, jolta lääkäri oli löytänyt kupan peräaukosta.

- Täytyy sanoa, että tämän jälkeen minä tunsin entistäkin suurempaa inhoa koko homokysymystä kohtaan, jota kohtaan käsitykseni mukaan myös Suomen kansan valtaenemmistö tuntee samantapaista vastenmielisyyttä ja näin ollen haluaa sen rangaistavaksi teoksi, Poutiainen sanoi.

Poutiainen piti valitettavana, että kansanedustajien enemmistön näytti vallanneen jostakin syystä " toisenlainen ajattelu- ja menettelytapojen hyväksyminen " .

Kun Poutiainen päätti puheenvuoronsa, tuli SDP:n 24-vuotiaan ensimmäisen kauden kansanedustajan Erkki Tuomiojan vuoro.

- Herra puhemies! Puuttumatta edustaja Poutiaisen esityksen yksityiskohtiin haluaisin vain puheessa ilmenevän käsitteiden sekaannuksen johdosta huomauttaa, että vaikka epäilemättä on niin, että Suomen kansan enemmistö kokee vastenmielisyyttä vennamolaisuutta kohtaan, niin kenenkään mieleen ei juolahtaisi tehdä siitä rikosoikeudellisesti rangaistavaa tekoa, Tuomioja letkautti.

- Herra puhemies! Lienee edustaja Tuomiojalla vähän oikaistavaa. Minä en ole puhunut vennamolaisuudesta yhtään sanaa enkä yhdistänyt sitä homo- ym. eläinkysymyksiin, Poutiainen vastasi Tuomiojalle.

Homoseksuaalisuus dekriminalisoitiin lopulta vuonna 1971. Samalla rikoslaista poistettiin Poutiaisen mainitsema " eläinkysymys " , eläimiin sekaantuminen.