Med ett fåtal informationskanaler och ett grundmurat förtroende för både statsmakt och statsmedia var svenskarna länge ett lättkontrollerat folk. De accepterade sin lott och litade till att politikernas motivering var rätt och riktig. Den tiden är förbi.

Vi lever i en hyperdemokratisk era där medborgaren har uppgraderats från passiv åskådare till aktiv deltagare i den demokratiska processen. "Vallen", som den polske journalisten Ryszard Kapuscinski uttryckte det i boken Shahernas Shah, har rämnat.

Det stör många vars privilegierade position i den gamla ordningen nu utmanas. De satt på makten att definiera vad som var sant och falskt, gott och ont. Privilegiet att bestämma dagordningen för samtalet är helt bruten. Makten över informationen är borta - och det gick snabbt.

Ta Göteborg som ett exempel: Trots att de stora partierna antingen ignorerar eller kritiserar västlänkmotståndarna så försvinner de inte. De borrar ned sig i alla tekniska detaljer - överklagar, driver opinion och vägrar ge upp.

Det irriterar såklart politikerna. De vill ha medborgardialog, men bara artig sådan. Folkomröstningar, men bara av det rådgivande slaget.

Det här motståndet är något nytt och därför kämpar den gamla ordningens företrädare desperat för att bibehålla sin makt. Den bråkiga facebookaktivisten utmålas som en oseriös och tidsrik rättshaverist. Den som kritiserar varsamt utmejslade kommunikationsstrategier och värdegrundsarbeten anklagas för populism.

"När bortstötningen börjar kan processen aldrig stoppas", skriver Kapuscinski. Kostnaden för att sprida information har länge varit noll. Men det är först nu som tillräckligt många utnyttjar det faktumet. Vinstdrivande företag har skapat den demokratiska arena som politiken alltid vurmat för, men aldrig riktigt önskat skulle uppstå.

Ett Facebookinlägg sprids blixtsnabbt och saknar både mellanhänder och grindvakter. Den politiska makten kan bli avslöjad på en minut och oavsett antal heltidsanställda kommunikatörer kan inte informationsprivilegiet återskapas.

Utvecklingen är irreversibel och, fortsätter Kapuscinski: "Det enda som behövs är egentligen övertygelsen om att den framtvingade samhällsformen gör mer skada än nytta". Utan filter skapar människor en egen uppfattning, de behöver inga uttolkare.

Många tror att det här är demokratins slut. Att politiken kommer att tas över av bråkiga aktivister och deras gapiga representanter inom partipolitiken. Men det är precis tvärtom, vi lever i en tid då demokratin vitaliseras och träder in i en ny fas. Det kommer vara stökigt ett tag, allt kommer skakas om. Men den gamla politiska elitens trygga tillvaro är bruten. De kan inte längre ta makten för given.