I dag är det lucia. Jag hoppas att det går många tåg genom mörkret och lyser upp tillvaron inte bara bokstavligen utan också andligen. Jag hoppas på pojklucior med långt ljust hår, flicklucior med kort mörk frisyr, hip-hoplucior och luciatåg med bara sotare eftersom alla föräldrar glömt att köpa linnen i tid. Sjung ut korkade fördomar och sjung in gemenskapen mellan människor. Snart är det jul!

Tänd ett ljus och fortsätt spela. Faktum är att Triads gamla dänga blev förra årets mest spelade jullåt, enligt Stim. Som en kuriosa kan jag meddela att Jacob Dahlin är med och pratar ryska i en strof, och den som vill få sig ett riktigt gott skratt kan gå in på Youtube och titta på videon. Man kan också nynna lite lätt på hockeyversionen av samma låt: Ta en snus och låt den rinna. Eller kattversionen: Knip en mus och börja spinna. Eller den censurerade versionen: Knäpp upp en blus, låt handen finna.

David Batra har fått en utökad funktion efter det att hans hustru nu mer officiellt är Moderaternas nya ledare. Han är humorborgenär. Eftersom Anna Kinberg Batra har valt att skippa jiddret i framställningen av sig själv och framträder lugnt, sakligt och utan fniss så är Batra beviset för att hon måste vara en kul typ. Annars skulle de inte ha hängt ihop halva livet. I en tid där skojighetskravet vilar över både media och offentliga makthavare så skulle det kunna vara en lösning för många fler som inte orkar fjäskskämta sig fram i tillvaron. Skaffa en rolig partner så slipper du skoja själv.

Frågorna dyker upp från flera håll i sociala medier som ekande nödrop i vinternatten: Hur ska jag hjälpa mitt sönderstressade barn? Det enda hen pratar om i skolan är betygen?

Det enda jag vet är att det råder betygshets i alla möjliga skolor, fria och kommunala, på landet och i surdegsträsket. I alldeles för många skymningsskumma rum sitter det barn och gråter över att de misslyckats att nå delkriterierna för betyg B eller om det var C eller D som var målet, på ett sketet läxförhör.

De gråter av utmattning efter att ha pluggat oproportionerligt mycket till ett pyttelitet diagnostiskt prov, som ändå betygssätts och vägs in i delmålen, samtidigt som det är stort mattetest och SO-redovisning dagen efter.

"Jag måste plugga på allt för om man får fyra A i de olika delmålen och ett E så får man ändå D i betyg".

"Även om man har A på alla prov och kan analysera Harry Potters faderskomplex och Chelseas förutsättningar att vinna Premier League på engelska, så får man F om man inte vågar prata högt inför hela klassen."

Med andra ord så gör utformningen av dagens kunskaps- och målrelaterade betyg att en elev som till exempel uppnår A i alla betygskriterier utom ett där eleven får underkänt, inte blir godkänd alls.

Själva målen är för en utomstående dessutom så formulerade att det hela framstår som en bedömningssport snarare än en objektiv checklista.

Man förstår att svaga elever utan tillräckligt stöd struntar i alltihop. Att den som är briljant på några delmål men inte lyckas med allt får självförtroendet nedtryckt i skorna.

Sedan gråter de fortfarande små barnen också när "alla andra" får betyg på att de är mycket bättre än de själva enligt skolans bedömningsmatris. I en framgångsfixerad kultur kan det vara svårt även för en vuxen människa med flera års navelskådande terapi i bakfickan att skilja mellan människa och prestation. Om en majoritet i riksdagen i framtiden röstar för att sänka betygsåldern till fjärdeklass tänker jag att det kommer att gråtas ännu mer.

Det är bra i att vilja lära sig saker. Det är inget fel i att sätta höga mål och att följa upp dem. Det är viktigt med en nära kommunikation mellan lärare och hem om vad som behöver jobbas på. Men som stenåldersförälder tvingas man ändå göra en och annan reflektion över nu och då.

I dag får vi på utvecklingssamtalen i sexan höra att barnen redan nu borde tänka över vilket yrke de ska välja så att de kan sätta rätt mål för sina betyg.

Då uppmuntrades vi att pröva oss fram och hålla alla dörrar öppna.

I dag förhåller sig barnen till ett antal etablerade praxis i betygsystemet som får det att knyta sig i magen när de måste prestera målmedvetet och på topp vid varje enskilt prövningstillfälle för att inte bli loosers för livet.

Då hade vi en skola som tillät oss att balla ur på ett sätt som uppväxande människor inte sällan ballar ur. Vi fick lov att vara hormonella och utflippade tonåringar med temporära hjärnsläpp och ändå komma igen eftersom betygen baserades på helheten.

"Du lär för hela livet. Jämför dig inte med andra. Vi älskar dig för den du är inte vad du gör", rabblar vi nu som mantran till våra sönderstressade ungdomar och får en snäsning tillbaka.

"Det funkar inte så nu för tiden".

Det gör visst inte det.

En elvaåring som ännu inte fått betyg men hör vad de äldre skolkamraterna pratar om gör en mer drastisk analys:

"Om man tappar bort sin penna så kan man inte skriva, så då får man dåliga betyg och då får man inget jobb när man går ut skolan och då svälter man och dör."

Den som vill vägleda sina barn både mot en ljus framtid och själsligt lugn har en del att fundera över.

Hur gör man?

Den som har ett svar får inte betyg alls. Men en påse skumtomtar.