DEBATT | MEDIER. Min bok handlar inte om ras eller religion. Den handlar om ett väldigt svensk brott – den kollektiva tystnaden som följde sexövergreppen på unga tjejer i samband med We Are Sthlm-festivalen 2015. Framför allt handlar den om mediernas svek.

Självklart förstod jag att en sådan bok knappast skulle få ett varmt mottagande hos de medier som skuldbeläggs. Men lite högre nivå på debatten hade jag ändå förväntat mig.

Trampat på en mycket öm tå

Alla som känner mig vet att jag inte är högerextrem. Jag har ägnat min karriär åt att kämpa för demokrati, yttrandefrihet och jämställdhet. Gemene man vet förmodligen inte ens om att jag existerar. Det är därför intressant att medier som aldrig tidigare brytt sig om att recensera mina böcker nu ägnar spaltmetrar åt att avfärda just denna som meningslös, aningslös och extrem. Det är uppenbart att jag trampat på en tå som är så öm att man är beredd att ljuga, medvetet feltolka eller helt lyfta saker ur sitt sammanhang.

Låt oss börja med Kajsa Ekis Ekman. Hon går i Etc igenom hela min författargärning och tolkar retroaktivt in högerextremism i samtliga böcker. Som del i bevisföringen beskriver hon hur Afrikagrupperna sågat min Zimbabwebok ”Ge mig kolera”. Hon avstår dock från att nämna att bokens redaktör är en av Afrikagruppernas mest hängivna styrelsemedlemmar som aldrig skulle befatta sig med ett rasistiskt bokprojekt. Ekis Ekman nämner inte heller att Afrikagrupperna i en annan text, författad av deras representant på plats i Zimbabwe, hade ett positivt omdöme om boken. En halv sanning är också en lögn.

DN ägnar uppslag åt att insinuera

DN, i sin tur, ägnar ett helt uppslag åt att insinuera att jag lierat mig med mörka krafter.

”Normans obevekliga budskap, att muslimska flyktingar är det huvudsakliga problemet för Sverige, skapar dessutom en mycket obehaglig konnotation”, säger journalisten David Crouch.

I en tid där ytterkanter tillåts dominera debatten har balans och verklig öppenhet blivit det nya radikala. Låt inte andras etiketter bli dina egna.

Alla som läst boken vet att de misstänkta förövarnas eventuella religionstillhörighet inte berörs alls. Det är Crouch själv som drar den obehagliga slutsatsen att en invandrare som begår sexövergrepp måste vara muslim. Istället för att ifrågasätta vad han grundar det på, ger DN utrymme åt hans attack. Man underlåter dock att nämna att Crouch är part i målet: Min bok tar upp hans osakliga rapportering i samband med We Are Sthlm.

Ett beställningsjobb

Inte heller nämner man att Crouchs egen Sverigebok var ett beställningsjobb från Karl-Adam Bonniers stiftelse som har som uttalat syfte att öka Sveriges attraktionskraft. De kläckte idén, täckte hans utgifter och förmedlade kontakter till lämpliga ”movers and shakers”. En vän ifrågasatte vad Crouch egentligen visste om Sverige. Han var nyinflyttad, talade inte svenska och följde nyheterna med hjälp av Google translate. ”Fair point” skriver Crouch. Men vad gjorde det. ”Bonnier, the publishing empire whose philanthropy has funded this book, is a big name in Sweden and would open doors.”

I DN uttrycker Crouch sin besvikelse över att jag ”tycks omedveten” om att utländska krafter sprider inflammatoriska lögner om Sverige för sina egna syften. För mig är det en besvikelse att Crouch, som undervisar i grävande journalistik vid Göteborgs universitet, nedlåter sig till propaganda.

Verklig öppenhet anses radikalt

I en tid där ytterkanter tillåts dominera debatten har balans och verklig öppenhet blivit det nya radikala. Låt inte andras etiketter bli dina egna. Läs min bok och döm själv. Är det som DN, Crouch och Ekis Ekman menar; är ”En alldeles svensk historia” högerextrem och islamofobisk? Eller är den ett ärligt försök att förstå vad det innebär att vara svensk?

Av Kajsa Norman

Författare och journalist

Aktuell med boken ”En alldeles svensk historia”