I praktiken innebär det att krigsresande unga som återvänder till Sverige ska ges en förtur till stadens sociala insatser. Ett ställningstagande som är ohållbart i det förebyggande arbetet och ett agerande som kritiseras av såväl professionen som forskare inom området. Det är ett daltande med personer som ofta är grova brottslingar. Trots detta vägrar det ansvariga borgarrådet Ewa Larsson, Miljöpartiet, att se denna problematik.

Alliansregeringen tog frågan på stort allvar under sin tid vid makten och inledde ett långsiktigt arbete för att stärka Sveriges förmåga att hantera de nya hoten. Alliansregeringen avsatte resurser till olika former av avhopparverksamhet från extrema organisationer och utsåg en nationell samordnare mot våldsbejakande extremism. Detta var viktiga och nödvändiga steg som nu måste följas upp med konkreta handlingar i kommunerna.

Stockholm måste bemöta frågan om våldsbejakande extremism ur ett helhetsperspektiv, där förebyggande och tidiga insatser är avgörande men också stöd och kunskap till näromgivningen. Stockholm måste arbeta tillsammans med polis och frivilligsektorn för att förebygga att unga rekryteras. När ungdomarna väl har rest utomlands är vi för sent ute.

Därför vill vi moderater i Stockholm arbeta mot extremism genom att:

1. Öka kunskap och förståelse bland ungdomar. Det är genom att bygga upp positiva alternativ till engagemang och ungdomarnas eget förtroende som vi kan minska dragningskraften till våldsbejakande miljöer, utan att stigmatisera specifika grupper eller områden som snarare riskerar att locka ungdomar. Här har frivilligsektorn och ungdomarnas närmiljöer en viktig roll i samverkan då aktörer som inte regleras av myndighetsregler kan ha en annan förtroendeställning bland unga.

2. Ökad kunskap bland vuxna som möter ungdomarna i sin vardag. Det är lika viktigt att verka för ökad kunskap och förståelse bland stadens medarbetare som bland de vuxna som under fritiden möter ungdomar som kan riskera att rekryteras. Genom att öka deras kunskap och insikter kring unga som befinner sig i våldsbejakande miljöer ökar vi möjligheten att bryta en negativ tankespiral bland unga och motverka att fler rekryteras.

3. Tydligt och effektivt stöd till avhoppare och dess familjer. Ungdomar som vill lämna en destruktiv miljö eller riskgrupp måste ges snabbt och effektivt stöd att bryta ett destruktivt mönster. Detta arbete måste bygga på individuella planer och ha ett långsiktigt perspektiv. Lika viktigt är det att stötta familj och omgivning, som visar oro för en ungdom, genom tydliga och tillgängliga kanaler för stöd och råd.

4. Tydliga konsekvenser. För de unga som har rest iväg och återkommit till Sverige måste först och främst den svenska rättssäkerheten agera i kombination med rätt insatser utifrån individens behov. Vilka åtgärder som krävs beror på hur situationen ser ut kring den enskilda personen.

Vi kan aldrig acceptera att människor i Sverige, och i Stockholm, värvas till extrema grupper som begår vålds- och terrordåd, oavsett om det är religiösa grupperingar eller våldsbejakande. Men vi kan inte heller acceptera ett arbetssätt i Stockholm som premierar de ungdomar som väljer att åka och strida.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.