Detta är en analyserande text. Eventuella åsikter som uttrycks är skribentens egna.

**Redan vid jul i årskurs **1 ska eleverna ha knäckt läskoden. Tester i läsförståelse görs i åk 1 och 2, på hösten och våren.

Räknekunskaperna testas första gången hos sexåringarna i förskoleklass, sedan igen i åk 1.

Och så fortsätter det – i den finska skolan. För det är Finland som är förebilden för den Läsa-skriva-räkna-garanti som regeringen presenterade under onsdagen. Svårigheter i räkning och läsning upptäcks tidigt och resurser sätts in omedelbart. Sedan några år tillbaka är det också lag på att skolorna ska arbeta för att upptäcka svårigheter tidigt.

”De ska inte behöva känna att de inte kan, att de inte förstår”, säger en specialpedagog som vi möter på en skola kommunen Esbo utanför Helsingfors.

Det handlar nämligen inte bara om kunskaperna – att läsningen är grunden till alla fortsatta studier – utan lika mycket om självkänslan och självförtroendet.

Specialpedagogen uppskattar att en dryg tiondel av skolans elever får specialstöd någon gång.

**Hon är en av 14 **specialpedagoger på 500 elever. Några ägnar sig åt språkstöd till nyanlända elever. På en svensk skola i liknande storlek skulle en handfull specialpedagoger/speciallärare vara många.

Det är också det tidiga stödet och en snabb identifiering av elever med stödbehov, som forskare, rektorer och lärare i Finland lyfter fram som en av de faktorer som gör den finska skolan så framgångsrik.

Den svenska jämförelsen tål att upprepas: majoriteten av stödinsatserna i Finland har skett i just åk 1 och 2 – i Sverige i åk 8 och 9.

När vi berättar det i Finland så skakar de på huvudet och säger ”Men varför, då är det ju för sent?”

Olikt betygsfrågan, frågan om obligatoriskt gymnasium och den om tioårig grundskola, så finns det ingen politisk oenighet kring frågan om tidiga stödinsatser och fler specialpedagoger.

Ändå behövde vi en Pisakrasch och en mediedebatt utan dess like innan även vi i Sverige förstod vikten av att hjälpa de barn som behöver hjälp.