"Min rekommendation är att man själv tar livet av kaninen med ett rejält slag i nacken, om man inte står ut med att se den plågas", sa Ludvigsson i HD.

Han fick veta att han levde. "Väldigt osnyggt av Ängelholms kommun. Det är för de flesta obehagligt att med våld ta livet av ett djur, och särskilt ett så stort djur som en kanin", löd en kritisk kommentar på hd.se. Upprörda invånare ringde kommunen som efter mötesverksamhet bytte ståndpunkt.

Djurskyddet Ängelholm-Bjäre gladdes på Facebook åt att medborgare som larmar om lidande kaniner nu ska få kontakt med jägare "som ska avliva kaninerna på ett humant sätt".

Ett par veckor efter kaninfejden i Ängelholm larmade en HD-läsare i Landskrona om kommunens försumlighet. Läsaren hade hittat en påkörd duva med bruten vinge, ringt kommunen och fått besked om att skyddsjägare skulle skickas. Men elva timmar senare låg duvan kvar. Levande. Och fotograferad av den upprörda läsaren.

"Det är skattepengar som betalar för det här, jag kan inte åka på minsta lilla händelse", säger Mats Lundh, som är kommunjägare i Landskrona till HD.

Ganska självklart. Kommunjägarna är inte till för att bamhärtighetsskjuta sjuka vilda djur. De är till för att bekämpa djur som innebär bekymmer för invånarna. När det gäller råttor frågar få ens efter orsaker. När det gäller gulligare arter, som kaniner och rådjur, handlar det om att de annars tar död på de fina växterna i parkerna. Eller trädgårdarna.

Många av dem som kritiserar uppmaningar om att de själva kan förkorta små djur och fåglars pina hänvisar till Naturvårdsverket. På sin sida om trafikolyckor med vilt skriver man: "Du bör inte själv försöka avliva skadade djur, om du inte är van att handskas med vilda djur."

Vad de överkänsliga missar är att verket anser att skadade djur är en del av naturen, att den vingbrutna fågeln blir föda åt ett annat djur. När kommunjägaren avlivar och tar kadavret till destruktion är det rent matslöseri.

Nu låter sig säkert inte de bambifierade övertygas av dessa argument. Men då kan de göra något annat själva. Naturen har inte djursjukhus. Men människor anlitar veterinärer, allt mer, för sina husdjur. För egna pengar.

De som vill ha en kår av barmhärtighetsjägare kan lämpligen bilda en förening, och med sina medlemsavgifter bekosta avlivningarna. Att använda skattemedel för att lindra människors medlidande med skadade djur är totalt oansvarigt.

Numera besvaras ofta frågor där svaret är ett givet ja med frasen "skiter björnen i skogen?". Det är läge att variera den, så att det som före Bambi var en självklarhet blir det igen: Dör vilda djur i naturen?