Vad ska det bli av vänstern? Det är en fråga som människor både inom och utom vänstern ställer sig i dag. Vad innebär det ens att vara vänster? Från att ha varit en stenhård motståndare till religion har man i dag på många håll allierat sig med islamister. I stället för att argumentera mot att kvinnor ska behöva skyla sig, tar vänsterfeminister på sig slöja i solidaritet. Från att ha varit förkämpar för kvinnors rättigheter, ihop med liberaler, är det i dag vänstern som har svårast att tala klarspråk om hederskultur. Från att ha varit antirasister som kämpar för allas lika värde, har identitetsvänstern i dag blivit de som hårdast bevakar skillnader mellan människor baserat på deras hudfärg. Hur blev det så?

I mitten av 1900-talet pågick en identitetskris inom den bredare vänstern. Några viktiga händelser skapade ett behov av en ny vänster – det som i Sverige kallas 68-vänstern. 1956 slog Sovjetunionen ned protesterna i Budapest. Samma år höll Chrustjov ett tal vid partikongressen med skarp kritik riktad mot Stalin. Till följd av det tog Kina 1961 avstånd från Sovjetunion som ”revisionistiska förrädare”. Och 1968 rullade sovjetiska stridsvagnar in i Prag och slog ned den frihetliga revolten där. Så bytte vänstern subjekt. Den västerländska arbetarklassen var för småborgerlig, den sovjetiska kommunismen för förtryckande, i stället sattes hoppet till tredje världen. Blicken vändes österut och söderut. Där fanns vänsterns nya subjekt. Postkolonialismen blev allt viktigare. Ett slags tredje världen-ism. Och Kinas kulturrevolution inspirerade den mindre kulturrevolution som 68-vänstern försökte, och delvis lyckades, driva igenom här.