OBS! Den här artikeln är från 2016 och sprids nu på nytt i sociala medier.

Kvinnor har utsatts för sexuella trakasserier i Köln i Tyskland. Vedervärdiga övergrepp av en testosteronstinn mobb på allmän plats som låtit nyårsfirande kvinnor löpa gatlopp.

Strax kommer nästa nyhet om att Eriksdalsbadet i Stockholm kommer att erbjuda bubbelpooler för enbart kvinnor och den hetsande främlingsfientliga mobben ropar att Sverige håller på att införa sharialagar och att muslimerna tar över.

Detta trots att det inte uppgetts vare sig vilka kvinnor som önskat separata bubbelpooler eller vilka män som har polisanmälts.

Rasister får syre och tar täten i en debatt som engagerar allmänheten. Invandrarmäns kvinnosyn ventileras. Specifikt män från Nordafrika, Afghanistan och Syrien.

På sociala medier delas upprörda inlägg med vittnesskildringar från utsatta och krav på obligatorisk utbildning för flyktingar om jämställdhet och den svenska synen på kvinnor.

Som asiatisk kvinna i Sverige reagerar jag mot den självgoda peka-finger-debatt som uppstått.

Vulgär och förnedrande kvinnosyn med inslag av grova trakasserier är inte reserverat invandrande män från Mellanöstern. Jag är adopterad från Sydkorea och har sedan decennier får lära mig att förhålla mig till svenska mäns självpåtagna rätt att dra in mig i sina sexfantasier.

Att vissa miljöer är riskmiljöer såsom badhus, restauranger och uteställen är så självklart att jag reflexmässigt sätter upp en känslomässig skyddsmur och inte längre funderar så mycket på hur sunt eller värdigt det är ett samhälle att det är så. Svenska män som utan att blygas berättar om att de har koreanska tjejer som specialintresse. För att vi är så nätta och trånga.

Svenska män som säger att de önskar att svenska tjejer kunde vara lite mer som mig – som ju ställer upp på allt och dessutom inte klagar så förbannat hemma. Och som blir upprörda när jag säger ifrån. Eftersom de själva tycker att de gett mig en komplimang.

Och så det obligatoriska ”Jävla hora! Åk tillbaka till Thailand!”.

Jag förvånas över hur enkelspårigt svenskt debattklimat har blivit. Klarar vi verkligen inte av att vara mer sofistikerade än så här och låta fler parametrar än en (just nu invandrares kvinnosyn) belysas åt gången?

Vad hände med förra sommarens debatt kring Zara Larsson och de råa, våldspornografiska trakasserier som kvinnor som vågar ha en offentlig åsikt utsätts för? Vad hände med debatten kring rättsväsendets friande domar med långsökta bortförklaringar om att männen inte förstått att kvinnans nej inte var på skoj, eller att de inte förstod att en ensam kvinna inte vill ha gruppsex med en kavalkad okända män inlåst i ett mörkt rum? Vad hände med upprördheten över att försvarsadvokater får fortsätta att ställa frågor om kvinnors klädsel och tidigare sexuella erfarenheter men att männens sexuella mönster inte ansetts relevant?

Vi behöver verkligen lyfta jämställdhetsfrågorna i Sverige. Mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter är färskvara som ständigt behöver matas för att inte tappa mark.

Det är ett stort problem att så många män i vårt land ser kvinnor som andra klassens medborgare. Som en grupp som bara är till för att behaga och passa upp. Som ska låta bli att tycka och ha åsikter och definitivt inte uttrycka dem offentligt. Som det är fritt fram att förlusta sig på.

Jiang Millington

Adopterad från Sydkorea