Det är ingen hemlighet att riksdagspartierna helst vill diskutera sina frågor. Den som lyckas erövra problemformuleringsprivilegiet har en stor fördel. Det ger möjlighet att styra diskussionen, framhålla sina egna styrkor och blotta motståndarnas svagheter. Det är partipolitikens motsvarighet till att spela på hemmaplan.

Alliansens framgångar har varit beroende av dess förmåga att sälja berättelsen om arbetslinjen. På samma sätt som vänsterns förmåga att mobilisera historiskt har centrerats kring krav på rättvisa och välfärd.

Av dessa skäl ägnar sig partistyrelser, valstrateger och opinionsanalytiker inte enbart åt att mejsla ut det politiska innehållet, utan i lika hög utsträckning åt hur det ska kommuniceras för att vinna gehör.

Hur och varför en fråga blir en valfråga är inte helt enkelt att reda ut. Givetvis finns det en ideologisk dimension – att partierna driver de frågor som är viktigast för de egna medlemmarna. Men huruvida frågan vinner momentum avgörs i ett komplext samspel mellan politiska intentioner, media, gräsrotspåverkan, stämningar i samhället och influenser från omvärlden.

Valfrågorna får så att säga en egen gravitationskraft som tvingar alla partier, även de som försöker driva andra frågor, att förhålla sig till och besvara frågor om dem.

Men det strålkastarljus som riktas mot dessa frågor medför också att andra frågor, som kan vara minst lika angelägna, hamnar i skuggan. Valfrågor och icke-frågor är två sidor av samma mynt, resultatet av samma process.

Därför kan det ibland vara nyttigt, eller åtminstone lärorikt, att titta närmare på vilka frågor som gallrats bort. I valdebatten 2014 kommer följande politikområden inte stå på agendan:

Utrikespolitiken

Bomberna faller ånyo över Gaza, inbördeskriget i Syrien har fått precis de spridningseffekter alla befarade och det alltjämt pågående kriget mot terrorismen har urholkat de mänskliga rättigheterna globalt.

I den mån utrikespolitiken alls får någon uppmärksamhet kanaliseras den främst genom Carl Bildts geopolitiska rallarsvingar på twitter.

Integriteten

I samband med FRA-debatten 2008 växten frågan om den personliga integriteten till en mindre folkrörelse, som flyttade ut från bloggosfären till gator och torg och bar Piratpartiet hela vägen till EU-parlamentet. I dag är frågan stendöd trots att dess aktualitet ökat snarare än minskat.

Klimatet

Under det svenska EU-ordförandeskapet 2009 såg Reinfeldt chansen att etablera sig som en global ledare och gjorde klimatfrågan till sin. Ett misslyckat klimattoppmöte i Köpenhamn senare så förändrades prioriteringarna.

Den globala uppvärmningen är en ödesfråga för mänsklighetens överlevnad, varken mer eller mindre, men tycks helt enkelt inte vara tillräckligt het.

Även kulturen kommer att vara en icke-fråga. Men det är å andra sidan ingenting nytt.