De kräver ett bättre boende. Denna protest har retat många. Det finns tydligen en uppfattning i Sverige om att flyktingar som kommer hit inte har rätt att ställa några krav. De ska med andra ord vara oerhört tacksamma att vi tar emot dem, de tycks vara här av nåd och därmed ska de tiga och lida och vara glada över att välfärdslandet Sverige öppnat sina armar. När dessa flyktingar protesterar och till och med hungerstrejkar kränker de många svenskar.

Jag känner mig illa till mods. Många pratar om detta och är förbannade över dessa asylsökandes agerande. "Vad tror dom att de är, varsågod och åk tillbaka till kriget" är några kommentarer jag fått.

Jag tycker däremot att deras protester är befriande. Sverige har en flykting och integrationspolitik som inte fungerar. Vi har politiker som duckar i frågan och hellre skäller på SD än arbetar fram en politik som passar den verklighet vi har i dag med flyktingströmmar från hela världen. Grunden för den flyktingpolitik vi har i dag tillkom efter andra världskriget och bygger på att vi skulle ta emot flyktingar från gamla öststaterna.

Efter att ha besökt ett antal asylboenden på landsbygden utanför tätorterna och pratat med de flyktingar som sitter fastlåsta där önskar jag att fler skulle protestera. Hur ska vi annars få upp missförhållanden för asylsökande på agendan? Migrationsverket som upphandlar boendena har ingen kontroll över hur läget ser ut. De har fullt sjå med att få fram nya boenden och nya platser. Med jämna mellanrum minskar de ytan för vad en flykting och en säng kan kräva i kvadratmeter. Kommunerna där de asylsökande hamnar protesterar, de har inte kapacitet att ta emot så många flyktingar på kort tid. Klyftan mellan rikspolitiken och kommunpolitiken är enorm. Mitt emellan har vi Migrationsverket som krockkudde, ett verk som inte har en möjlighet att fullgöra sitt uppdrag på ett mänskligt sätt. Det är ganska talande att ansvarig minister Morgan Johansson vägrade att uttala sig.

De asylsökande som hamnar på en flyktingförläggning får minst vänta ett halvår för första mötet med Migrationsverket. De har ungefär 700 kronor i månaden att leva på. På landsbygden finns som regel inga bussar, det är svårt för dem att få läsa svenska och många har varken kläder eller körkort. Ta sig från landsbygden till storstaden kostar i många fall hela månadsbeloppet. De människor som kommer och det särskilt de som flytt från Syrien är välutbildade, vana att jobba och göra rätt för sig och vill inget hellre än att få ett arbete och betala skatt. Det är en fantastisk arbetskraftsreserv som sitter fastlödda på förläggningarna, läkare, arkitekter, ingenjörer, snickare och entreprenörer. Men en politik som tar vara på dessa människors olika kunskaper finns inte i Sverige. Många kommunpolitiker berättar att många flyktingar lever i misär, med undernäring och vägglöss. Men det är inte kommunernas uppgift att lösa de problemen utan statens.

Ni som tycker att flyktingarna ska vara så oerhört tacksamma borde ställa krav på regering och riksdag i stället. Det är politikerna som skapat lagarna, det är politikerna som ser till att de människor som kommer hit får bo 130 personer i dragiga gamla hus på landsbygden med små möjligheter att påverka sin situation.

Hade vi en migrationsminister som brydde sig om sitt uppdrag skulle han åka upp till Grytans flyktingförläggning och prata med de människor som nu har försökt göra sin röst hörd.