Judar mördas i Västeuropas länder, av det enda skälet att de är judar. Attacken mot synagogan i Köpenhamn skördade bara ett offer, inne på konfirmationsfesten befann sig 80 vuxna och barn som var en hårsmån från att beskjutas. Deras liv kan ha räddats av att Dan Uzan stod på vakt.

De allra flesta européer firar årets högtider och livets övergångar utan att behöva ägna en tanke på att skydda sitt sällskap mot angripare. Att detsamma inte gäller judar är i sig en skam för Europa.

Vi bevittnar en antisemitisk terrorvåg. Om den fortsätter, kommer Sverige inte att besparas. Vi ser hur terrorn uppnår sitt syfte: att sprida rädsla. Davidsstjärnor döljs i Malmö, Milano, Marseille. Judiska föräldrar tvekar inför att sätta sina barn i judisk skola, för även den som vägrar att låta sig skrämmas av döden kan vilja bespara sina barn den dagliga åsynen av vakter med maskingevär.

Något måste göras, men idéerna är få. Utpostering av fler poliser vid synagogorna? Kanske nödvändigt, men ingen lösning - snarare ett monument över Europas skamliga tillstånd. Liksom frånvaron av polisbeskydd för de utfattiga romer vars boplatser angripits i Sverige, i en antiziganistisk terrorvåg som löper parallellt med den antisemitiska.

Bekämpa fördomar via attitydövningar i skolan? Självklart, men det stoppar inte fanatiker från att massakrera minoriteter.

Här gäller det att hålla isär problemen. Vissa talar om en våg av antisemitism i dagens Europa, men detta stämmer inte, påpekar David Cesarani, professor i judisk historia. Antisemitismen är ingen politisk massrörelse och judarna är inte isolerade på det sätt som de varit förr. Men på vissa håll är läget värre än på andra håll, exempelvis i Malmö.

Den slovenske filosofen och debattören Slavoj Žižek är föredömligt tydlig om problemets allvar i sin senaste essä i tidskriften London Review of Books, men begår ett grovt misstag när han skyller antisemitismen på "den aggressiva muslimska minoriteten i Malmö". Det är knappast belagt att de som attackerat judar i Malmö skulle vara praktiserande muslimer, även om många har en muslimsk familjebakgrund.

Vad gäller terrordåden är läget ett annat. Vi vet vilken ideologi som har motiverat de män som mördat slumpvis valda judar (samt noga utvalda tecknare) i Frankrike, Belgien och Danmark. Det är samma ideologi som är drivkraft för slaktargängen IS och Boko Haram. Den kallas salafism och utgör en specifik variant av fundamentalistisk sunniislam. Det är ingen kvarleva från medeltiden utan en högst modern rörelse, där europeiska konvertiter tycks vara överrepresenterade.

Salafismen äger uppenbara likheter med nazismen. Båda rörelserna borde bekämpas med liknande medel, men förutsättningarna skiljer sig. Salafisternas verksamhet har aldrig blivit belyst på samma sätt som nazisternas. Kunskapsbristen gör det inte bara svårt att organisera protester, utan öppnar för spekulationer, ryktesspridning och kollektivt skuldbeläggande av muslimer.

Ett välkänt faktum är att salafismen i Europa finansieras med oljepengar från Saudiarabien. För den som vill starta en moské är den enklaste lösningen att acceptera bidrag från aktörer i Saudiarabien, som i utbyte kräver att få utse moskéns imam.

På senare tid har det avslöjats hur salafistiska predikanter, kända för sitt hat mot judar och homosexuella, har bjudits in av bland andra Örebro moské och av Märsta unga muslimer. Det har framkommit enstaka uppgifter om de miljöer som värvar unga män till IS. Men det räcker inte.

Antinazistiska rörelser har sedan länge backats upp genom en kartläggande journalistik som bygger en allt större kunskap om hur nazisterna organiserar sig och sprider propaganda. Något liknande behövs i fråga om salafismen.

Jag önskar mig en motsvarighet till tidskriften Expo, fast inriktad på den salafistiska rörelsen. Uppgiften är inte lätt. Det skulle kräva expertkunskaper i både språk och teologi. Det skulle kräva en kraftfull antirasistisk kompass, för att inte underblåsa fördomar mot muslimer. Framför allt skulle det kräva resurser. Men ska det vara omöjligt att skaka fram?

Följ Expressen Kultur på Facebook - där kan du kommentera våra artiklar.