(Foto: Inquam Photos / George Călin)



Lipsa scandalului pare să provoace multă nemulțumire. În toată debandada logică a schimbării primului ministru, există un „silver lining" - lipsa scandalului. Am auzit comentarii cum că Mihai Tudose ar fi trebuit să lupte și să forțeze o nouă moțiune de cenzură în Parlament. Am mai auzit comentarii cum că președintele Iohannis ar fi trebuit să respingă propunerea (propunerile) PSD și să încerce să provoace alegeri anticipate. Sau să aibă un discurs mai incisiv/agresiv.



Atât Mihai Tudose, cât și președintele Iohannis au acționat pragmatic, urmărind minimizarea scandalului public și a numărului de zile de incertitudine (chiar instabilitate) politică.

Personal, consider că ambii au acționat responsabil și și-au bazat deciziile pe procese de gândire rațională. Nu vreau să intru în explicații complicate, dar decizia lui Tudose de a-și da demisia - ( Tudose putea să amâne demisia 2-3 zile să nu ratăm oportunitatea vizitei premierului japonez) - și decizia lui Iohannis de a accepta propunerea de prim-ministru a PSD-ului au fost deciziile optime în condițiile date.

Oricine ar face o simulare (modelare) folosind modelele de decizie rațională „Game Theory" și „Expected Utility Model" va ajunge la concluzia că cele două decizii au fost „optime".

Pe românește, gândind la rece și având în vedere contextul dat, nici Iohannis și nici Tudose nu puteau lua decizii mai bune.

Orice om cu capul pe umeri și cu picioarele în apă rece acceptă că minimizarea scandalului și incertitudinii sunt obiective de bun simț. Totuși, mulți au fost revoltați de rezultatul unui proces de decizie corect care a urmărit un obiectiv responsabil.

Deci, de unde revolta? Mai ales revolta contra președintelui Iohannis? Până la urmă, președintele a fost într-o situație de a lucra cu materialul clientului.

Psihologia a descoperit un efect foarte interesant: atunci când oamenii simt o emoție, de foarte multe ori nu identifică motivul care a provocat reacția emoțională. În schimb, oamenii atribuie reacția emoțională unei (false) surse care este (mai) vizibilă.

În cazul de față, emoția de revoltă a fost atribuită, eronat, deciziilor vizibile luate de personajele proeminente - Iohannis, respectiv Tudose.

Emoția de revoltă - o combinație de dezgust, dispreț și furie - a fost provocată de: (1) politicile sfidătoare ale PSD & ALDE - în special în zona justiției, (2) disprețul și aroganța „guvernării prin criză" - o majoritate stabilă nu are nevoie să își schimbe guvernul la 6 luni și (3) iresponsabilitatea sfidătoare a bunului simț de a propune o quasi-nulitate, excelent „om de paie", în funcția de prim-ministru.

Aceste cauze nu își au sursa în Mihai Tudose și, cu atât mai puțin, în Klaus Iohannis.

Guvernarea prin criză, schilodirea ideii de justiție egală pentru toți și promovarea incompetenței sunt decizia/opțiunea lui Dragnea și prin extensie a PSD-ului și ALDE.

Oricât de mare și de autentică este revolta, cred că nu este util să învinuim decidentul vizibil, dar cu mâinile legate la spate, pentru mârșăviile „păpușarului" care face mizerii cu mâna altuia.