Am ajuns să considerăm sărăcia un mod de viață. Să nu îți poți plăti facturile lună de lună nu e considerat la noi neapărat sărăcie, e… e viața. Așa e viața. Te duci la muncă, muncești, te scobești în buzunare de-o bere, te culci, te trezești, la muncă, iar la final de lună: bă, trebuie să mă mai împrumut patru sute de lei, că nu-mi ajunge salariul.

Aaa, da, știu: Dar de ce nu renunți la bere? Pentru că nu sunt robot, de-aia.

Așa, să revenim: iată cum arată un top al sărăciei în Europa. În procente, câți oameni sunt în sărăcie în diferite țări din Europa. Graficul este făcut de francezi ca să vadă cum stau în raport cu țările vecine. Stau bine, normal. Dar uitați cât de rău stau alții. Și când zic alții mă refer la noi. Mai avem puțin și picăm din grafic. 49% dintre români sunt în această stare de privare materială și socială. Oameni pentru care, deci, viața are o calitate proastă.

Una e sărăcia monetară, cu totul altceva sărăcia aceasta raportată la viața pe care o duci. Cum se spune la noi: nu te ajungi, frate!

Mai trăiești pe datorie, mai lipsește apa caldă, îți mai este tăiat curentul și-așa mai departe.

Și ceea ce ar trebui noi să înțelegem de aici cred că e legat de cei care trăiesc așa de mult timp și care nici nu au în față vreo schimbare radicală a vieții. Pentru că nu vorbim aici de „sărăcia” boemă a studentului. Nu, îngrijorătoare e sărăcia familiilor. A familiilor care muncesc dar nu-și pot plăti necesitățile.

Aici e de lucrat, pe aceste cifre ar trebui să lucreze partidele noastre, cu acești oameni trebuie vorbit. Ei au fost lăsați în urmă de tranziția asta împuțită.

Dar noi suntem ocupați să ne certăm ca idioții pe toate prostiile!