Delovanje reklamnih agencija koje su pod direktnom političkom kontrolom jedan su od ključnih uzroka za pojavu autocenzure i ograničavanja slobode izražavanja u srpskim medijima.

Za razliku od drugih tržišta karakteristika Srbije je da u poslu posredovanja u prodaji oglasnog prostora u medijima vodeću ulogu imaju agencije koje su u vlasništvu ljudi iz vrha srpske politike.

Iako profit koji se ostvaruje prodajom reklama nije zanemarljiv faktor, suština ovog mehanizma je u kontroli medija i stavljanja javnih glasila pod kontrolu vladajućih struktura.

U prilog ovome govore i dramatične promene koje su pogodile marketinško tržište posle smene vlasti 2012. godine, a u kojima su značajnu ulogu odigrali ljudi bliski Srpskoj naprednoj stranci.

Istraživanje BIRN-a pokazuje da su u prethodne dve godine najmanje četiri kompanije, čiji je godišnji budžet za oglašavanje između devet i deset miliona evra, napustile do tada neprikosnovenu agenciju lidera DS-a Dragana Đilasa, Direct media (Dajrekt medija), i sklopile nove ugovore sa agencijama okupljenim oko Srđana Šapera, nekada člana Predsedništva DS-a.

U ovaj pul ulazi i agencija Second (Sekond) koja je registrovana u novembru 2012. godine, a iza čijeg osnivanja, prema saznanjima BIRN-a, stoji Goran Veselinović, član Glavnog odbora Srpske napredne stranke i bivši poslodavac Aleksandra Vučića.

Ova agencija uskoro dobija značajne klijente, poput Banke Intese, koja je prethodno koristila usluge Dajrekt medije.

„Sedeo sam u jednom beogradskom kafiću sa prijateljima, kada mi je Goran Veselinović, koga sam poznavao od ranije, predložio da osnujem firmu. Delovalo mi je kao interesantna ideja i prihvatio sam“, ovako Miloš Jovanović, mladi programer iz Niša, opisuje za BIRN kako je u novembru 2012. godine osnovao agenciju Sekond koja se bavi prodajom reklamnog prostora.

Jovanović, koji se nikada pre i posle toga nije bavio marketingom, nekoliko meseci kasnije prepušta svoj udeo firme direktorki Sekonda Sanji Lalović, poznanici Gorana Veselinovića.

BIRN je u vezi sa ovim razgovarao sa Veselinovićem, koji je negirao da poznaje Jovanovića i da ima bilo kakve veze sa osnivanjem Sekonda. Istog dana, Jovanović je vidno uznemiren, u novom razgovoru za BIRN odbio da iznese bilo koje detalje oko osnivanja Sekonda i tvrdio da sa novinarom BIRN-a nikad pre toga nije razgovarao.

Veselinović se do nedavno bavio isključivo poslovima promocije, u svojoj pi-ar agenciji Right (Rajt) koja je vodila izbornu kampanju naprednjaka 2012. godine (u tom periodu Veselinovićeva agencija zvala se Block and connect) i pre toga kampanju Srpske radikalne stranke 2008. godine. On insistira da je pi-ar i dalje njegov jedini posao i da sa tržištem oglašavanja nema nikakve veze.

Pet vlasnika reklamnih agencija sa kojima je BIRN razgovarao tokom rada na ovom istraživanju kažu da moć Veselinovića leži u tome što se on prepoznaje kao čovek od najvećeg poverenja najmoćnije stranke u Srbiji, koji medijima vlada iz senke.

Vladimir Andonov, vlasnik agencije Kompani, kod koga je Veselinović svojevremeno radio kaže: „Uvek je bilo političkih pritisaka na oglašivače sa kojom će agencijom da sklope ugovor, ali sam se nadao da će se posle 2012. godine razbiti monopol na tržištu, koji su imali Đilas i Šaper. Desilo se suprotno. Nikada nije bilo gore, nemoguće je sada doći do posla. Svi idu kod Šapera i Gorana Veselinovića, jer tu prepoznaju novi centar moći“.

Drugi vlasnik agencije, koji je želeo da ostane anoniman kaže da šema političkog uticaja na medije i da tržište oglašavanja postoje još od pada Miloševića.

„Sada je sistem usavršen. Suština celog posla je kontrola medija i pare koje se tu zarađuju. Od tada do Veselinovića mediji su već naučeni da slušaju, to je utabana staza“, zaključuje on.

„Zašto me uopšte ovo pitate“, negodovao je Veselinović, kada je BIRN tražio komentar na tvrdnje da je on ključna figura u poslovima vezanim za medije, „ne bavim se medijima, i nemam odnos sa Vladom Srbije, za razliku od prethodnih garnitura“.

I Srđan Šaper negira da je u poslovnom partnerstvu sa Veselinovićem.

„Gospodina Veselinovića, kao i veliku većinu kolega koje posluju u reklamnim, medijskim ili pi-ar agencijama u Srbiji poznajem dugi niz godina. Nismo imali priliku da sarađujemo ni pre ni posle 2012. godine“.

Posao se širi i van Srbije U februaru ove godine vlasnica agencije Sekond iz Beograda Sanja Lalović postala je i vlasnica 50 odsto kapitala agencije Aquarius (Akvarijus) iz Banjaluke, jedne od najvećih i najuspešnijih marketinških agencija u Bosni i Hercegovini. Direktorka i vasnica drugih 50 odsto kapitala agencije Akvarijus je Brankica Janković iz Banjaluke. Sedište agencije Akvarijus je u ulici Kralja Petra II u Banjaluci. Na istoj adresi nalazi se i agencija Sekond koja se bavi prodajom reklamnog prostora, a čiji je vlasnik Siniša Milovanović. U razgovoru za BIRN Milovanović je negirao da je njegova agencija povezana sa beogradskim Sekondom, kao i da poznaje Gorana Veslinovića i Sanju Lalović. U kompaniji m:tel za BIRN su potvrdili da su početkom ove godine angažovali Sekond za potrebe kupovine oglasnog prostora u medijima, dok je agencija Akvarijus angažovana za osmišljavanje i proizvodnju reklama. Brankica Janković, suvlasnica agencije Akvarijus, kaže da iako privatno poznaje Gorana Veselinovića on nije posredovao u poslovnom aranžmanu između nje i Sanje Lalović.

Demokratski izum

Tržište oglašavanja u Srbiji iznosilo je 2001. godine svega 30 miliona dolara, a 2008. godine oglašivači u Srbiji su za reklamu na televiziji, radiju i u novinama izdvajali skoro sedam puta više novca, preko 206 mliona dolara. Kada je nastupila ekonomska kriza ova suma je pala na 170 miliona dolara.

Paralelno sa ekspanzijom marketinškog tržišta uspostavljene su oglašivačke imperije čiji su vlasnici bili visoki funkcioneri DS-a, ili ljudi bliski stranci. Kao najveći igrači izdvajaju se Dragan Đilas, sa Dajrekt medijom, Srdjan Šaper, vlasnik nekoliko agencija među kojima je najveća Univerzal medija, i Branimir Dimitrijević Tucko, Šaperov partner i vlasnik agencija Media pool (Medija pul) i Media jobs (Medija džobs).

Vladimir Andonov, koji je u poslu oglašavanja skoro 20 godina, kaže da su Dragan Đilas i Srđan Šaper od 2003. godine preuzeli primat u poslu oglašavanja. U takvoj situaciji druge agencije bile su prinuđene da se udružuju kako bi mogle da im pariraju.

„Tokom 2003. godine sam osnovao neprofitni pul gde su članovi bili svi oni koji iz nekog razloga nisu hteli ili nisu mogli da rade sa Đilasom ili Šaperom”, kaže Andonov.

U periodu između 2008. i 2012. godine, objašnjava Andonov, Đilasova firma je postala toliko dominantna da je 2010. godine Šaperov Mc Cann (Meken) pristupio njegovom pulu sa idejom da zajednički pariraju konkurentu.

„Ubrzo potom moja agencija je naglo počela da gubi klijente, pa sam izašao iz pula 2012. godine”, kaže on.

Uz materijalnu dobit ostvarenu u ovom unosnom poslu, vladajuće strukture su stekle i indirektnu kontrolu nad medijima pošto su mediji u velikoj meri bili zavisni od poslovnih ugovora sa Đilasom i Šaperom.

I Đilas i Šaper u razgovoru za BIRN negiraju da su se bavili uticajem na medije kroz rad svojih kompanija i ističu da se budžeti za oglašavanje dele prema realnim proračunima i da klijenti koji troše novac na reklame ne mogu biti obmanuti.

Jedini pravi uticaj je politički, kaže Đilas. „Vidite kako me sada tretiraju mediji kada nisam na vlasti“, dodaje on.

Srđan Šaper kaže: „Teza da su agencije čiji sam vlasnik mogle da utiču na medije nekom vrstom uslovljavanja budžeta za oglašavanje političkom podobnošću medija pojavljivala se u pojedinim opisima medijske scene u Srbiji, i to uvek paušalno, i bez dokaza“.

