Maata ravistelevat päivä päivältä laajenevat poliittiset lakot. Vastaavaa hallituksen ja ay-liikkeen yhteenottoa ei Suomessa ole koettu sitten 1990-luvun alun.

Riidan nostatti hallituksen lakiehdotus, joka helpottaisi työntekijän henkilöperusteista irtisanomista alle kymmenen työntekijän yrityksissä.

Sisäpoliittinen tilanne on nyt Suomessa hyvin poikkeuksellinen.

Hallituksilla ei ole tapana lietsoa kovia riitoja vaalien alla

On ennenkokematonta, että hallitus aikoo tuoda näin rajua vastustusta herättävän lain eduskuntaan pikavauhdilla, vain vajaat puoli vuotta ennen eduskuntavaaleja.

Hallituksen toimintatapa kertoo paljon nykyisestä pääministeristä, Juha Sipilästä (kesk.).

Tapaus synnyttää vaikutelman, että Sipilä on valmis toteuttamaan hallituksen työmarkkinapoliittiset tavoitteet murehtimatta operaation seurauksista.

Tuo vaikutelma ei vastanne todellisuutta aivan täysin. Sipilä pelaa kovaa peliä ja janoaa voittoja, mutta hän ei jahtaa pelkkiä tyrmäyksiä. Pistevoitotkin näyttävät riittävän, jos ne edistävät kylliksi hallituksen suuria tavoitteita.

Pääministeri on leimautunut ay-vastaisuuden ruumiillistumaksi

Palkansaajaliike pitää pääministeri Sipilää meneillään olevan työmarkkinariidan syntipukkina. Ammattiyhdistysliikkeen silmissä Juha Sipilä on irtisanomissuojan heikentäjä, joka haluaa romuttaa myös työehtosopimusten yleissitovuuden.

Sosiaali- ja terveysalan ammattijärjestön, Tehyn puheenjohtaja, Millariikka Rytkönen kommentoi eilisessä Iltalehden haastattelussa (siirryt toiseen palveluun)oman järjestönsä työtaistelutoimia näin:

– Tämä työtaistelu ei ole potilaita tai Suomen kansaa vastaan, vaan Juha Sipilää (kesk), ja hänen toimiaan vastaan.

Pääministeri Juha Sipilästä on tullut hallituskauden aikana ammattiyhdistysliikkeen vastaisen politiikan ruumiillistuma. Esimerkiksi työministeri Jari Lindströmiin (sin.) palkansaajaliike ei ole yhtä vahvaa leimaa lyönyt. Valtiovarainministeri Petteri Orpoon (kok.) vastaava tahra ei näytä tarttuneen lainkaan.

Jos Juha Sipilä ajaa pääministerinä irtisanomissuojaa heikentävän lain voimaan ammattiliittojen protesteista välittämättä, hän ottaa merkittävän poliittisen riskin.

Temppu saattaisi karkottaa keskustalta koko joukon potentiaalisia äänestäjiä. Se voisi myös varmistaa oppositiossa olevien sosiaalidemokraattien nousun maan suurimmaksi puolueeksi.

Onko esitys irtisanomissuojan heikentämisestä taktinen harhautus?

Onko pääministeri todella valmis ajamaan irtisanomissuojaa heikentävän lakiesityksen läpi hinnalla millä hyvänsä? Tuskin. Onko koko ehdotus teatraalinen bluffi? Kenties.

Viime viikolla hallitus koetti hillitä ammattiliittojen lakkohaluja mittauttamalla eduskunnassa hallituksen luottamuksen. Äänestys koski hallituksen työllisyyspolitiikkaa koskevaa tiedonantoa.

Politiikkaa seuraavat asiantuntijat arvioivat tempun poliittiseksi teatteriksi. Osaksi tuo johtopäätös perustui kaiketi siihen, että Sipilän hallitus teki vastaavanlaisen tiedonanto-operaation jo vuonna 2015.

Vuoden 2015 tiedonannossaan hallitus uhkasi “pakkolaeilla”

Tuolloin hallitus antoi tiedonannon (siirryt toiseen palveluun) “kustannuskilpailukykyä vahvistavista toimista”. Hallitus teki niin sen jälkeen, kun työmarkkinaosapuolten kanssa käydyt neuvottelut yhteiskuntasopimuksesta olivat kariutuneet. Sopimuksella oli tarkoitus kohentaa nopeasti vientiteollisuuden kilpailukykyä ja leikata julkisen sektorin menoja.

Silloisessa tiedonannossaan hallitus luetteli viisi palkansaajien työmarkkinaetuuksia leikkaavaa uudistusta, jotka se aikoi panna toimeen. Ay-liike nimesi uudistukset “pakkolaeiksi” ja järjesti massiivisen mielenosoituksen torjuakseen niiden säätämisen.

Hallitus ei ”pakkolakeja” lopulta eduskuntaan tuonut. Syynä oli se, että työmarkkinajärjestöt saivat aikaan niin sanotun kilpailukykysopimuksen eli kikyn.

Vuonna 2015 Ay-liike heikensi itse jäsentensä työehtoja

Työmarkkinaosapuolten on miltei mahdotonta luopua saavutetuista eduista. Vuoden 2015 kilpailukykysopimuksessa ay-liike siihen kuitenkin taipui ja palkansaajien etuihin tehdyt leikkaukset olivat huomattavia.

Kiky muun muassa alensi yritysten työvoimakustannuksia, pidensi työntekijöiden vuosittaista työaikaa ilman korvausta ja leikkasi julkisen sektorin työntekijöiden lomarahoja määräajaksi 30 prosentilla.

Hallitus onnistui siis painostamaan työmarkkinajärjestöt määrittämään itse palkansaajien etuisuuksiin tehtävät leikkaukset.

On mahdollista, että hallitus saa nyt aikaan samantapaisen ratkaisun uhkaamalla ay-liikettä irtisanomissuojan leikkaamisella.

Hallitus on valmis vetämään lakiehdotuksensa pois tietyin ehdoin. Se käy, jos ay-liike esittää vaihtoehtoisen ratkaisun, jolla pienyritysten edellytykset uusien työntekijöiden palkkaamiseen kohentuisivat. Ehtona on, ettei uudistus saa maksaa valtiolle mitään.

Leimautuuko pääministeri näytelmän sankariksi, vai konnaksi?

Kaikessa hiljaisuudessa pääministeri Juha Sipilä käy nyt ay-johtajien kanssa neuvotteluja mahdollisista vaihtoehtoisista malleista, joilla hallituksen ja ay-liikkeen välinen riita ja poliittiset lakot saataisiin katkaistua.

Jos tuollainen sopimus syntyy, Juha Sipilän ottama poliittinen riski saattaa raueta ja pääministeri voi onnistua ottamaan hallitukselle erävoiton tässäkin teatraalisessa kahakassa.

Jolleivät ay-pomot onnistu esittämään pääministerille kyllin vaikuttavaa vaihtoehtoista mallia, Juha Sipilän täytyy ajaa irtisanomissuojan heikennys läpi eduskunnassa. Muutoin hallitus menettäisi asiassa kasvonsa täysin.

Lakiesitystä ei tästä syystä voi pitää puhtaana bluffina, mutta käyttökelpoinen painostusväline se joka tapauksessa hallitukselle on.

Nappasi pääministeri tässä kiihkeässä kamppailussa voiton tai ei, on vaikea ennustaa, pitävätkö kansalaiset häntä lopulta näytelmän sankarina vai konnana. Kumpaakin viittaa hänelle varmasti vielä tarjotaan, koska vaalit lähestyvät vääjäämättä.

Juttua on päivitetty klo 17.15. Tekstiin on lisätty maininta siitä, että vuonna 2015 valmisteilla olleella yhteiskuntasopimuksella tavoiteltiin paitsi vientiteollisuuden kilpailukyvyn kohentamista, myös julkisen sektorin menojen leikkaamista.