Uuden hallitusohjelman mielenkiintoisia paloja tutkijan kannalta on kokeilukulttuurin edistäminen. Systemaattisen kokeilutoiminnan avulla pyritään mm. parantamaan julkisia palveluita. Kokeilujakin on kuitenkin kahdenlaisia. Toisten perusteella saadaan selville, miten hyvin politiikka toimii, toisten jälkeen joudutaan edelleen arvailemaan.

Suomessa on paraikaa meneillään mm. työllisyyspoliittinen kuntakokeilu. Kokeilussa on mukana 63 kuntaa, jotka etsivät uusia tapoja pitkäaikaistyöttömien työllistämiseen. Kokeiluun valittiin kuntia, joissa työttömyysaste ja pitkäaikaistyöttömien osuus on tavallista korkeampi. Lisäksi valinnassa kiinnitettiin huomiota hankkeen sisältöön ja tavoitteisiin. Kuntakokeiluun liittyy samoissa kunnissa käynnistetty työllistymisrahakokeilu. Työllistymisrahakokeilun ajan maksetaan pitkään työttömänä olleelle työmarkkinatukea kuukauden verran työllistymisen jälkeenkin. Työllistymisrahakokeiluun laskettiin kuluvan vuosina 2013 - 2015 yhteensä 3,7 miljoonaa euroa. (HE 115/2012)

Kuntakokeilu on läheistä sukua muutaman vuoden takaiselle työllistymisbonuskokeilulle, jota suunniteltiin työ- ja elinkeinoministeriössä SATA-komitean ehdotuksen perusteella. Siinäkin työpaikan löytäville pitkäaikaistyöttömille olisi maksettu kuukauden työmarkkinatuen suuruinen porkkanaraha. Erona toteutuneeseen kokeiluun oli että tässä kokeilussa tukeen olisivat olleet syntymäpäivän perusteella - käytännössä satunnaisesti - valitut työttömät. Minullakin on jossain tallella hallituksen esityksen luonnos, jossa luki että “tämä laki koskee parittomina päivinä syntyneitä”.

Kummassakin kokeilussa työttömiä kohdellaan eriarvoisella tavalla. Perustuslakivaliokunta piti lausunnossaan kuntakokeilua silti hyväksyttävänä koska “tarkoituksena on pyrkiä selvittämään yhden työllisyyspoliittisen keinon, työllistymisrahan, vaikutuksia pitkäaikaistyöttömien työllistymiseen”, koska “tavoite vastaa perustuslain 18 §:n 2 momentissa julkiselle vallalle asetettua velvoitetta edistää työllisyyttä” ja koska “työllistymisrahan saaminen laissa määritellyllä tavalla yhden kuukauden ajalta ei aseta ihmisiä kohtuuttomasti eri asemaan”. (PeVL 20/2012) Sen sijaan aikaisemman työllistymisbonuskokeilun kaatoi aikanaan apulaisoikeuskanslerin kannanotto jo ennen kun esitys pääsi eduskunnan käsittelyyn eikä sitä koskaan käynnistetty.

On etukäteen epäselvää vaikuttaako työttömille maksettava kannustinraha työllistymiseen. Oleellinen ero kuntakokeilun ja satunnaistetun kokeen välillä on kuitenkin se, että jälkimmäisen vaikutuksia olisi ollut paljon helpompi arvioida. Jos työllistymisbonukseen oikeutetut valitaan satunnaisesti, ei bonukseen oikeutettujen ja muiden työttömien välillä ole systemaattisia työllistymiseen vaikuttavia eroja. Mahdolliset kokeilun jälkeiset erot voidaan siis suoraan tulkita kokeilusta johtuviksi. Sen sijaan kuntakokeiluun kunnat on valittu mm. työttömyystilanteen perusteella ja tulee olemaan paljon vaikeampi osoittaa että mahdolliset työllistymiserot johtuisivat kokeilusta eikä vaikkapa työllisyystilanteen erilaisista muutoksista eri kunnissa tai eroista työvoimaviranomaisten toimintatavoista.

Summa summarum: Jos kokeilukulttuuria halutaan aidosti edistää ja kokeiluista jotain oppia, on syytä suunnitella kokeilut huolellisesti. Kontrolloitu, satunnaistettu ja riittävän suuri kenttäkoe on tällaiseen tarkoitukseen paras tähän mennessä keksitty tapa.

Aihealueet: Julkinen talous, Työmarkkinat