Täydenkuun aikoihin, pääsiäisviikolla kokoomuksen puoluehallituksen jäsenet saivat puhelun – muutamat useammankin puhelun – puoluejohtaja Stubbilta. Hän halusi tietää, suostuisiko puoluetoveri allekirjoittamaan kirjeen, jolla annetaan täysi tuki – Alexander Stubbille.

– Meidät pantiin selkä seinää vasten, eräs puoluehallituksen jäsen huokaisi kertoessaan keskustelustaan Stubbin kanssa.

Ne, jotka eivät heti luvanneet tukeaan, saivat myöhemmin toisenkin puhelun, jonka mukaan kaikki muut olivat jo allekirjoittaneet, "kai sinäkin".

– En halunnut olla tämän pääsiäisen Juudas, tunnustaa puoluehallituksen jäsen, joka toisella maanittelulla suostui antamaan nimensä tukikirjeeseen.

Palaute ei ollut mairitteleva. Kokoomuksen kansanedustajien luonnehdinnat kirjeestä vaihtelivat tänään eduskunnan käytävillä janalla harkitsematon–idioottimainen. Puolueaktiivit kokivat tulleensa pakkopaimennetuiksi aitoon pohjoiskorealaiseen tyyliin.

Mitä ihmettä Stubb ja hänen esikuntansa haki operaatiolla, jonka olisi luullut näyttäneen silkalta mämmiltä jo etukäteen?

Taustalla on tietysti kokoomuksen ahdinko hallituksessa ja Stubbin pelko siitä, että uudelleenvalinta ensi kesän puoluekokouksessa ei olekaan 110-prosenttinen.

Hallituksessa kokoomus on joutunut nöyrtymään mm. sote-uudistuksen maakuntajaossa ja yhteiskuntasopimuksen sisällä on monia elementtejä, jotka karvastelevat varsinkin puolueen markkinaliberaaleja. Edessä on ensi viikolla hallituksen kehysriihi ja sielläkin on miinakenttä viritetty.

Kokoomuksen kansanedustajien luonnehdinnat kirjeestä vaihtelivat tänään eduskunnan käytävillä janalla harkitsematon-idioottimainen.

Kaiken lisäksi Stubbin yksimieliseltä näyttänyt valinta jatkokaudelle ensi kesän puoluekokouksessa Lappeenrannassa ei olekaan enää välttämättä läpihuutojuttu.

Stubbin edellinen haastaja, ex-ministeri Jan Vapaavuori (kok.) julkaisi pari viikkoa sitten kirjansa, jossa luetaan tylyt madonluvut harjoitetulle talouspolitiikalle ja viitataan epäsuorasti Stubbiin toteamalla, että politiikkaan on noussut merkittävillekin posteille julkisuushakuisia narsisteja. Vapaavuori ei myöskään sulkenut ehdottomasti pois mahdollisuutta tavoitella kokoomuksen puheenjohtajuutta uudestaan.

Ensikauden kansanedustaja Hjallis Harkimo (kok.) on jo ilmoittanut harkitsevansa Stubbin haastamista. Urheilupomona Harkimo osaa pelin politiikan. Hänellä on päällä moniosainen oma talk show Maikkarilla, eikä puheenjohtajakisaan kannata ilmoittautua, ennen kuin kaikki jaksot on lähetetty joskus toukokuussa. Miksi kieltäytyä ilmaisesta julkisuudesta, jollaisesta kuka tahansa riviedustaja unelmoi? Ennenaikainen ilmoittautuminen kokoomuksen puheenjohtajakisaan saattaisi pistää koko show'n hyllylle – vaikka mainokset siihen varmasti on jo myyty.

Mikä olisi komeampaa kuin ilmoittautua kokoomuksen puheenjohtajakisaan oman talk show'n viimeisessä jaksossa?

Jo viime kaudella varapaikalta eduskuntaan noussut Elina Lepomäki (kok.) on antanut ymmärtää harkitsevansa ehdokkuutta puheenjohtajavaalissa. Vahva veikkaus on, että hän myös lähtee.

Jos kokoomuspakka näin leviää ja haastajia ilmaantuu, pitääkö edes sisäministeri Petteri Orpon (kok.) lupaus olla lähtemättä ehdolle? Ehkä tätä Stubb pelkääkin eniten? Ehkä juuri tätä pommia piinaviikon kirjeellä yritettiin purkaa.

Stubb tuntuu maalanneen itse itsensä jälleen kerran nurkkaan. Sieltä ei yleensä pääse ulos kuin Tex Willer -menetelmällä: ampumalla silmittömästi joka suuntaan.

Ensimmäinen laukaus taisi pamahtaa jo pääsiäisenä – mutta kuti osui sankarin omaan varpaaseen.