Soten loppusodan ensimmäiset laukaukset on jo ammuttu perustuslakivaliokunnassa, jonka arvovalta on vaarassa murentua, arvioi politiikan erikoistoimittaja Timo Haapala.

Sote-sodassa on meneillään asemasotavaihe, kun lausuntoja valinnanvapaudesta, erikoissairaanhoidosta ja asiakasseteleistä jne. odotetaan joulukuun puoliväliin mennessä.

Ulkoistamiseen liittyvistä yhteenotoista kuuluu villejä rintamahuhuja Meri-Lapin suunnasta, mutta varsinaisia hyökkäysjoukkoja ajetaan asemiin eduskuntatalossa, tarkemmin sanottuna neljännen kerroksen perustuslakivaliokunnan huoneen ympärille.

Perustuslakivaliokunnassa käydään soten verinen loppusota. Ensi toukokuussa, jos arvata saa.

Eduskunta saa paketin eteensä helmikuussa ja perustuslakivaliokunta antaa mietintöä tekevälle sosiaali- ja terveysvaliokunnalle ratkaisevan lausunnon. Siinä ratkeaa, ovatko valinnanvapausesitykset perustuslain vastaisia vai eivät. Maakuntahallinto on seulan jo läpäissyt.

Taistelu valinnanvapauden kohtalosta on raakaa. Siinä taistelussa ei ole puolueettomia eikä vankeja oteta.

Peruslakivaliokunta joutuu soten loppukahinoissa ennen näkemättömän kovalle koetukselle. Se ei ole ihme. Kyseessä on yksi Suomen historian suurimmista uudistuksista, jossa ohjataan myös valtavia yhteiskunnallisia rahaviroja.

Alkaneessa taistelussa harhaluulot valiokunnan jäsenten ja asiantuntijoiden objektiivisuudesta ja riippumattomuudesta halutaan riisua. Asialla on kokoomus, tarkemmin sanottuna Ben Zyskowicz (kok), joka nostettiin oudossa näytelmässä valiokunnan operatiiviseksi varajäseneksi viime kesänä, kun Antti Häkkäsestä (kok) tuli oikeusministeri.

Kyse on siitä, että kokoomus pelkää jäävänsä valinnanvapautensa kanssa valiokunnassa yksin. Siksi taistelu on aloitettu jo nyt. Kovassa kisassa perustuslakivaliokunnan arvovalta on halpaa tavaraa. Tunnelma valiokunnan sisällä on tulenarka. Kokoomuksen ja keskustan valiokuntaedustajien välinen luottamus on nolla.

Tähän saakka valiokunta on välttänyt viimeiseen saakka esimerkiksi hallitus–oppositio -asetelmaa. Päätökset on tehty asiantuntijakuulemisten pohjalta. Ministerit ja eduskuntaryhmät eivät ole jäseniä ainakaan julkisesti ohjanneet.

Tälle tulee loppu, jos kokoomuksen / Zyskowiczin suunnitelmat toteutuvat.

– Tällainen uhka on nyt ilmassa. Se olisi historiallinen muutos – ja vaarallinen. Perustalakivaliokunnan kivijalkaa ollaan murtamassa, yksi valiokunnan jäsen pelkää.

Valiokunnassa ei ole enää keväällä siis mitään valiokunnan ”neutraaleja” jäseniä. Ei, vaan siellä istuu jatkossa keskussairaalakepulaisia, markkinatalouskokoomuslaisia ja ulkokehän sinisiä sekä joukko opposition edustajia, joista osaa leimaa sosialismin varjo, osaa yleismaailmallinen viherpiipertäjämäisyys jne. Ketä mikin. Sama pätee asiantuntijoihin. Toive lienee, että hallituksen esityksen viedään läpi jatkossa vain hallitus–oppositio -pohjalta.

Joka tapauksessa leimakirveet heiluvat.

Kokoomus etenee tässäkin kaksilla rattailla aivan kuten maakuntahallinnossa, jossa puolueella on sekä puheenjohtaja Petteri Orpon (kok) että Helsingin pormestarin Jan Vapaavuoren (kok) linja.

Viime päivinä Orpo on kritikoinut näkyvästi terveysfirma Mehiläistä Meri-Lapin terveydenhuollon ulkoistamisessa. Orpo on korostanut julkisuudessa myös perustuslakivaliokunnan asiantuntijaroolia, mutta kulisseissa käydään toista, Zyskowiczin ohjaamaa peliä, epäilemättä Orpon tieten ja suostumuksella.

Kaikki jotka jaksavat Zyskowiczia tästä ensi kesään saakka kuunnella, kuulevat saman saarnan: Perustuslakivaliokunta ei ole puolueeton, vaan poliittinen elin. Juridiikka on tulkintaa. Ja Zyskowicz sanoo olevansa valiokunnassa vaikuttamassa:

– Se (vaikuttaminen) ei ole pelkästään valiokunnan jäsenen oikeus, vaan myös velvollisuus. Mitä ne muut siellä tekevät? Zyskowicz ihmettelee.

Samalla on sanottava, että Zyskowicz on myös oikeassa: Perustuslakivaliokunta on oikeasti poliittinen elin siinä kuin muutkin eduskunnan valitsemat valiokunnat ja jaostot, mutta juuri sitä leimaa on haluttu välttää tähän saakka viimeiseen asti.

Puhe juridiikan, puhumattakaan valiokunnan jäsenten objektiivisuudesta on samanlaista fuulaa, jota Tampereen yliopisto harjoitti professori Kaarle Nordenstrengin johdolla 1970-80 -luvulla objektiivisen joukkotiedotuksen merkeissä. Ei sellaista olekaan, minkä lienee todistanut jo sosialistinenkin tiedemies.

Perustuslakivaliokunnassa istuu joukko kansanedustajia, jotka pyörivät pitkin maakuntia joko puhumassa soten valinnanvapauden puolesta tai sitä vastaan ja ovat tehneet sitä jo vaaleista saakka.

Valiokunnassa on puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja 15 jäsentä sekä 9 varajäsentä. Tapahtuuko sellainen sadunomainen ihme, että kansanedustaja muuttuu valiokunnan ovesta sisään marssiessaan riippumattomaksi oikeuden edustajaksi? Ei tapahdu.

Osa valiokunnan jäsenistä tukee ja on tukenut vaalikentillä soten valinnanvapautta ja kuuntelee esimerkiksi Mehiläisen (kokoomuslobbarit: Lasse Männistö ja Joonas Turunen), Terveystalon (kokoomuslobbari: Laura Räty) ja Pihlajalinnan seireenilauluja. Osa ottaa enemmän tosissaan julkisen puolen huolet ja pelot tulevasta.

Sama pätee asiantuntijoihin. Osalla heistä on selkeä, ennakkoon muodostettu ideologinen kuva, jonka mukaiseksi maailma pitäisi järjestää, nimiä nyt mainitsematta.

Vaikka viime vaalikaudellakin valiokunta oli soten osalta ratkaisevassa roolissa, vaalien jälkeisessä valiokuntien jaossa ennen vanhaan arvostetuin valiokunta jäi heittopussin asemaan, eikä sen puheenjohtajuus kiinnostanut ketään. Lopulta puheenjohtajan nuija meni puolivahingossa Vasemmistoliitolle ja Annika Lapintielle (vas), jota sivumennen sanoen kaikki valiokunnan jäsenet kehuvat kelpo puheenjohtajaksi.

Yhtä kaikki. Valiokunta on poliittinen elin. Oli silloinkin, kun Zyskowicz itse sitä pitkään johti, vaikka silloin hän osasi tosin olla asiasta hiljaa.