"Sunt mândru de tot ce am făcut în viaţă. Am construit de la zero ziare, radio sau televiziuni atunci când nu eram implicat în politică. Ca primar am construit case pentru tineri şi nevoiaşi, am îmbunătăţit infrastructura şi economia oraşului Constanţa." (RADU ŞTEFAN MAZĂRE, scrisoare-comunicat schiţată în Penitenciarul Rahova, redactată de avocat Lizeta Haralambie şi publicată marţi, 21 mai 2019.)

După aproape treizeci de ani de aventuri, Radu Mazăre a ajuns, târâş-grăpiş, pe un traseu sinuos, cu multe obstacole şi tergiversări, în destinaţia oarecum previzibilă, la puşcărie.

În opinia generală, pe drept. Covârşitoarea majoritate populară îl consideră pe Mazăre vinovat. Dacă nu era aşa, probabil că Sistemul nu l-ar fi pus la popreală. Am tot vorbit despre rolul educativ, didactic, electoral al jus­tiţiei, despre nevoia politică de a amăgi periodic setea utopică, teoretică, neostoită, naivă de dreptate a plebei.

Mazăre ţipă că e nevinovat. Vocal, ca orice prins faimos, el speră steril că gura cea mare de la care i s-au tras ponoasele va reuşi să-l tracteze şi în sens opus, eliberator.

Cum am demonstrat în repetate rânduri, chiar şi recent, nu va fi aşa. Mazăre va putrezi în puşcărie. Pentru ce a făcut, pentru ceea ce se vrea a se părea că a făcut, dar, mai ales, pentru vina de a fi dat cu sâc urmăritorilor. Cum ştie orice nevastă din Vaslui, cu cât alergi mai repede, cu atât mai tare te va bate bărbatul când te prinde.

Nu-mi propun să-mi dau cu părerea pe fondul cauzelor care au dus la întemniţarea lui Tutankamon, are cine s-o facă, cu vârf şi îndesat. Ce-mi propun e doar realizarea unui portret obiectiv al personajului, susţinut de fapte şi mărturii desigur uitate şi care, târziu dezgropate, vor elibera parfumuri de epocă prezente proustian în memoria generaţiei mele.

• Cum a început devenirea personajului de basm

Radu Ştefan Mazăre s-a născut la 5 iulie 1968 într-o familie prea numeroa­să pentru suprafaţa apartamentului de bloc din Drumul Taberei pe care îl ocupa.

Părinţii erau mijlocaşi, nici prea-prea, nici foarte-foarte.

Mai descurcăreaţă era mama, doamna Mazăre, funcţionară în Ministerul Indus­trializării Lemnului şi Materialelor de Construcţii, din 1972, apoi în Ministerul Industriei Lemnului înfiinţat, ca şi continuator, de FSN, în 14 ianuarie 1990, instituţie care a funcţionat în Calea Griviţei nr. 21.

Radu Mazăre a făcut şcoala generală în Drumul Taberei, apoi a urmat Liceul nr. 4 şi, în 1987, a intrat la Facultatea de Electromecanică a Institutului de Marină Civilă din Constanţa.

Revoluţia l-a prins student, căminist la "Mircea cel Bătrân".

La începutul anului 1990, Constanţa a intrat în efervescenţa noilor vremi, ca întreg teritoriul naţional. Au apărut partide, asociaţii studenţeşti, cercuri militante, sindicate, felurite organizaţii cetăţeneşti, întreprinderi private, speculaţii, bişniţăreli.

Mazăre a început să vină des în Capitală, să simtă pulsul momentului la nivel central.

Fostul său coleg de clasă din generală, Radu Preda, l-a dus la redacţia Caţavencu, în Câmpineanu, unde a colaborat prima dată cu tânăra presă democrată. Mazăre a publicat în numerele unu şi doi ale hebdomadarului. Ovidiu Nacu, primul patron al "Caţavencului", îşi aminteşte că Radu nu era rău ca scriitură, dar era încă şi mai bun la vândut ziare: "Radu Mazăre a venit la mine cu un text. I l-am publicat pentru că era bun, nu era lung, un textuleţ. El a vândut Caţavencu la staţia Izvor şi a vândut cea mai mare cantitate, era foarte activ, făcea reclamă, striga "Hai la Caţavencu!".

Aşa i-a venit ideea de a face un ziar.

• Primul ziar al lui Mazăre a apărut, ca Scânteia, în ilegalitate

La Constanţa, în primăvara anului 1990, cinci studenţi la Institutul de Marină Civilă s-au apucat să caute sponsori pentru o publicaţie "independentă": Radu Mazăre, Sorin Strutinsky, Bogdan Ionescu, Nicuşor Constantinescu, Valentin Ionescu, un bucureştean, un moldovean, un băiat din Sinaia, unul din Ploieşti, altul din Piteşti.

Valentin Gheorghe Ionescu, zis Grizzly, era singurul marinar adevărat, singurul navigator, viitor ofiţer punte. Ceilalţi erau toţi ingineri în devenire, viitori meşteri asudaţi în sala maşinilor, oameni despre care lupii de mare spun că străbat mările şi oceanele fără să le vadă, să le miroasă sau să le audă. Vali Ionescu avea, cred că mai şi are, şi un frate mai mare, Viorel, ofiţer de marină militară, secund de vas în acele vremi. Printr-un sistem de relaţii, Grizzly şi cu Radu Mazăre au ajuns la Sindicatul Liber al Navigatorilor, unde au cerut şi primit un ajutor financiar, în sumă de 5000 de dolari, o mică avere în acele timpuri, împrumut, pentru editarea unui săptămânal care să facă opoziţie FSN-ului şi oficiosului local, Cuget Liber, fost ziar socialist numit "Dobrogea nouă".

Împrumutul n-a mai fost niciodată rambursat, dar nici n-a plâns cineva după el. Ziarul pe care Mazăre şi Ionescu urmau să-l finanţeze va publica, sine die, "Situaţia Navelor la data de...", un buletin sumar informativ privitor la ce vapoare comerciale româneşti se aflau, care şi unde, în marş, porturi şi rade, şi Sindicatul considera că sunt chit.

Săptămânalul a fost botezat "Contrast", urma să aibă opt pagini, format tabloid, şi să coste 5 lei.

Cei cinci studenţi au adus un al şaselea asociat, de la Bucureşti, în persoana lui Radu Preda, vechiul amic al lui Mazăre. De aici şi numele primei firme la care Radu Mazăre a fost părtaş, Conpress Six. Dar, până la Legea 31, până la o societate comercială, mai era mult.

"Contrast" a apărut practic clandes­tin, fără nicio formă de organizare juridică a editorului. Cei şase aventurieri s-au împrietenit cu Nicu Moga, un alt faimos dregător local, mai târziu subprefect, parlamentar şi câte şi mai câte, dar, la acea dată, Preşedinte al filialei constănţene a PSL.

Partidul Socialist Liberal, o năzbâtie încropită de celebrul avocat Niculae Bulumac-Cerveni, împreună cu nişte colegi de barou, a fost un partid nedăinuitor care, în scurta sa exis­tenţă, a avut o singură filială, la Cons­tanţa.

Cu ajutorul lui Moga, Contrast-ul şi-a găsit sediu gratis pentru redacţie în strada Vasile Pârvan nr. 3, într-o casă a PNL în care se cuibărise şi fratele liberal mai mic, PSL.

Girat de două partide democrate, grupul lui Mazăre a scris o scrisoare către Primar prin care acestuia i se aducea la cunoştinţă că un grup de studenţi, sprijiniţi de Sindicatul Liber al Navigatorilor, PSL şi PNL, doreşte a edita, tipări şi distribui o publicaţie săptămânală.

Edilul, uşor mirat, a citit epistola dactilografiată, a scris cu pixul într-un colţ "De acord!", a semnat şi i-a dat hârtia înapoi lui Mazăre.

Mazăre l-a trimis pe Strutinsky la Tipografia "Dobrogea" şi aşa a fost imprimat "Contrast" - gazetă de opinie, informaţie şi reportaj.

Vreme de mai bine de un an şi jumătate, foaia dactilografiată cu care Primarul a fost, în principiu, de acord, a fost singurul înscris legal care a statutat apariţia publicaţiei.

"Contrast" n-a fost nici întreprindere mică, înfiinţată în baza decretului 54, n-a plătit niciodată impozit pe circulaţia mărfurilor, nici vreo taxă locală, n-a avut cont în bancă sau la CEC, n-a avut niciun fel de act.

Ştampila nu era nici ea ştampilă, adică una de cauciuc, confecţionată de un atelier autorizat şi care solicita autorizări. Era o bucată de zinc tipografic. Banii erau ţinuţi de Vali Ionescu, vistiernicul grupului, într-o pungă mare, verde, de shop.

• Cum s-au înmulţit banii şi cum s-au împuţinat asociaţii

"Contrast" a mers bine, erau vremuri când presa se vindea ca focul.

Primul număr a scos 20000 de exemplare, cu un cost de 18000 şi vânzări de 100000 lei. 100000 - 18000 - 20000, comisionul de difuzare, grosso modo, plus pierderi, egal 62000 lei profit net. În prima săptămână. În prima lună, tirajul a atins 40000 şi s-a stabilizat. Cei şase "asociaţi" primeau câte 12000 de lei pe lună. La fel doi sau trei colaboratori mai importanţi şi omul care se ocupa de distribuţie. Ziarişti angajaţi erau trei, primeau 6000 de lei lunar fiecare, un salariu de director de întreprindere socialist, cu spor de vechime şi indemnizaţie de conducere, la acea vreme. Mai erau remuneraţi un fotograf şi două secretare, una drăguţă şi isteaţă, cealaltă iubita lui Strutinsky.

Restul de bani se furau, se delapidau, se beau, se tocau, se împărţeau frăţeşte. Fratele mai mare, Valentin Ionescu, lua cam jumătate, că la el era sacoşa verde cu bani, jumătatea cealaltă era a celorlalţi cinci.

S-au împărţit şi funcţiile... Mazăre a fost pus redactor şef onorific. Vali Ionescu era adjunct şi trezorier, Strutinsky - secretar de redacţie şi om de relaţie cu imprimeria, adică cel care gestiona şpăgile tipografilor, unde mai era rost de muls ceva bănet. Nicuşor Ionescu n-avea nicio sarcină, era zmardoiul, bodyguardul redacţiei, scria o rubrică de protecţia consumatorului şi primea bani zilnic cât să se îmbete porceşte la terasa "Zorile".

Relaţiile au evoluat în grup. Ramura Mazăre-Strutinsky-Constantinescu s-a sudat. Ceilalţi trei s-au îndepărtat, treptat, pentru a fi scoşi, într-un final, de la împărţeala caşcavalului.

În vara anului 1991, Valentin Iones­cu, care pusese la cale un trafic de valută, făcea naveta Constanţa-Timişoara, schimba mărci pe dolari şi cumpăra dolari cu mărci, profitând de cursul local, s-a gândit să ruleze banii obştii. I-a rulat, a uitat să îi mai înapoieze şi a fost exclus din colectiv. S-a ales cu o Dacie break şi cu ceva numerar, dar şi-a pierdut privilegiile la Constanţa.

Apoi a fost mazilit Bogdan Ionescu, care a plecat cu mâna goală, s-a angajat la Evenimentul Zilei, în 1992, s-a căsătorit cu Magdalena Manea şi a emigrat mai apoi în Canada.

Radu Preda, bucureştean, pui de nomenclaturişti, cu vilă în Cotroceni în strada Doctor Mirinescu, n-a fost greu de alungat. Era mai mult leneş decât lacom. A făcut ceva carieră prin presa economică a Varanului şi prin periferiile unor guverne, a trecut pe la Evenimentul Zilei şi a eşuat la un blog.

Mazăre, Strutinsky şi Nicuşor au rămas singuri jupâni pe averea celor şase dintâi.

• Credit neperformant garantat cu nume de ziar performant

Banii mari de-abia după aceea au început să curgă...

"Contrast", săptămânalul, a fost transformat în cotidianul "Telegraf".

A fost atras în combinaţie Mihail Cârciog, mogulul de la Trustul Expres.

Grupul a obţinut un credit de la o mare bancă pe care n-o numesc, vremurile s-au schimbat, la fel şi oamenii, bancherii, cei de acum n-au nicio vină... Un milion de dolari. Garantaţi cu titlul ziarului "Telegraf", o enormitate fără precedent sau postcedent în istoria creditării româneşti. Banii n-au fost restituiţi niciodată. Nici ziarul executat silit...

Băieţii s-au lansat în difuzarea de presă, au făcut chioşcuri în toată ţara. Ca să fie şi mai rentabile, le-au burduşit cu ţigări. Că la Constanţa se găseau şi erau ieftine, ca-n port...

S-au creat firme: Conpress Six, mai apoi Conpress Group SRL, Tutun şi Ziare SRL, Tutun şi Ziare Retail SRL, Tutun şi Ziare Ardeal, Tutun şi Ziare Neamţ etc. etc. etc.

Soti Neptun, NTV, Nova, televiziuni, posturi de radio, felurite afaceri...

Toate au ajuns în insolvenţă, în faliment, scoase la mezat de lichidatori, de creditori - ANAF, Taxe locale, bănci, furnizori ş.a.m.d.

Se putea vorbi, prin 1996 de o avere adevărată.

Din care s-au înfruptat mai cu seamă moldoveanul Strutinsky şi prahoveanul Nicuşor Constantinescu, copii săraci, lacomi, dornici de parvenire şi înavuţire.

Banii sifonaţi au început să plece spre Suceava, Neamţ şi Valea Prahovei.

Mazăre era ocupat cu bărcile, cu zmeiele, cu fetele, cu prafurile, cu dansurile din buric şi costumele interbelice cu borsaline.

Ca să-i dea de lucru, Sorin şi Nicu l-au împins pe Radu în viaţa publică.

Gata să ajungă la închisoare pentru un articol de presă, graţiat de Iliescu în 1996, pe ultima sută de metri de mandat, Mazăre, devenit oarecum notoriu şi pe plan naţional, a lăsat mai moale înjuratul politicienilor şi a devenit unul dintre ei.

Mazăre a fost deputat PD, din 1996, iar în 2000 a candidat la Primăria Constanţa, ca independent.

Principalul contracandidat, pesedis­tul Tudor Baltă, care mai fusese primar al Constanţei, între 1990 şi 1992, a pierdut, surprinzător. De fapt nu chiar surprinzător... Echipa de campanie a lui Baltă a fost condusă de Valentin Grizzly Ionescu şi Loredana Defta.

Baltă s-a consolat cu un mandat de parlamentar, în toamnă, Grizzly s-a împăcat cu Mazăre şi Strutinsky, primarul ales a ales să intre în PSD, care nu-l putea refuza, că e bine să ai un edil membru de partid...

• Cum unii au jucat mari eroi pe scena vieţii publice şi alţii s-au mulţumit cu discreţia vocaţiei de contabil

Ce făcea Mazăre între 2000 şi 2015 se ştie. Edilul s-a dat cu parapanta, cu motoscuterul, cu surful, a călcat o fată cu barca, o alta cu maşina, s-a îmbrăcat în salvamar pentru un clip, a făcut o telegondolă, s-a costumat în Ştefan cel Mare, în pirat, în faraon, în hegemon roman, a colindat globul, a cheltuit tone de mărunţiş.

Când voia Mazăre să plece în vilegiatură, Strutinsky şi Nicuşor intrau în panică... "Alo, hai, mă, vino şi tu cu nişte cash, merge Radu în Brazilia, cică îi trebuie 50000, nu pot să-i zic că n-avem, că ştie că ne-au intrat alea două milioane ieri, hai, fii om de înţeles, pune şi tu jumate!"

Dar, când eşti mereu euforic, îmbătat cu adrenalină, în al nouălea cer, pe val sau pe coaste însorite, nu prea mai poţi ţine contabilitatea...

Unde s-au dus zecile de milioane?

Cel mai bine ştiu Sorin Strutinsky, Nicuşor Constantinescu şi Vali Ionescu, toţi ajunşi la mititica între timp.

Ianina, Petcu Florianina Doroteea, mama fiului lui Radu Mazăre, n-a pupat mare lucru. În 1997 s-a certat cu Mazăre, a venit la Bucureşti şi s-a măritat, pentru o vreme, cu Radu Preda. Ceea ce i-a şters definitiv pe amândoi de pe orice listă de aşteptări de plată din partea Republicii Mazăre...

Copilul lui Radu a primit, ceva-ceva, la fel şi fraţii şi o listă lungă de amici, dar nu cât să se îmbogăţească nesimţit.

Valentin Gheorghe Ionescu, în schimb, a puit o groază de societăţi concepute cu fecundul Sorin Gabriel Strutinsky: Compania de Servicii şi Consultanţă, Sisteme Integrate de Afaceri, Habitat şi Ambient, Tomis Marina Management, Resident Com SA, D&L Stars Comp., Eco Industries, Euro Pro Contract, Meregalli...

În 2000, înainte de a administra glorioasa campanie electorală a lui Baltă, care-l va fi uns pe Mazăre primar, Vali Ionescu locuia într-un apartament de două camere, închiriat cu 250 de dolari pe lună, şi conducea un Daewoo Cielo auriu, cam ponosit.

În 2010, Grizzly administra Portul Tomis, deţinea zeci de terenuri în Constanţa, municipiu şi judeţ, o vilă şi mai multe apartamente în Bucureşti, un parc de eoliene, o hală în Şoseaua Berceni, Conacul Otetelişenilor din Beneşti, Bălceşti, Vâlcea, dimpreună cu multe hectare de teren şi pădure, plus o arie protejată.

În niciuna din numitele deţineri Mazăre nu e parte.

Aşa cum sigur n-are habar ce acareturi au construit şi ce rubedenii au înzestrat, la ei acasă, Nicuşor Constantinescu şi Sorin Strutinsky. Nici ce a pus de-o parte alde Elan sau nenumăraţi nenumiţi parteneri tradiţionali de afaceri...

În 2004, un ONG, un centru de jurnalism de investigaţii stipendiat de Soros printr-o fundaţie daneză, a pus un premiu de 20000 de euro pe o mostră biologică certificată (păr, sânge, urină dovedite a proveni de la Radu Ştefan Mazăre).

O persoană a reuşit să obţină proba biologică dar a decis s-o vândă la licitaţie.

ONG-ul s-a oprit la 30000. Obiectul a fost adjudecat de un cumpărător din Constanţa rămas anonim.