Orban e out. Televiziunile scapă din nou?! Candidatul la primărie a cerut 50.000 de euro bani negri ca să dea televiziunilor, mereu cîștigătoare din orice combinație. După aceeași formulă funcționează și multe companii mari

luni, 11 aprilie 2016, 7:38

Povestea arestării lui Ludovic Orban este povestea decăderii televiziunilor din România.

Orban a plecat. S-a retras sin cursa electorală pentru București, din PNL și, probabil, din viața politică.

Procurorii îl acuză, rămîne să și probeze în instanță, că el a cerut 50.000 de euro de la un om de afaceri ca să dea mai departe suma suma televiziunilor.

De ce ar fi avut nevoie Orban de 50.000 ”la sacoșă” cîtă vreme există mecanisme legale de prin care afaceristul respectiv ar fi putut finanța campania?!

Pentru că nu după bani albi alerga Ludovic Orban!

Candidatului la Primăria Capitalei îi trebuiau bani negri, singurii care înlesnesc bunăvoința televiziunilor. Ca politician, cu bani albi cumperi spoturi publicitare electorale, însă atitudine favorabilă, prezențe în emisiuni și știri pozitive, pe ele le achiziționezi cu punga.

Și nu e vorba doar de politicieni ci, tot mai des, și de companii. Există multinaționale în România care au pe nota de plată bloggeri care scriu ”de bine” despre produsele sau acțiunile lor. Marile firme sînt cotate la bursă, au biblioteci întregi de coduri de conduită etică, însă cedează șantajului, fără să realizeze că multiplică un gen toxic.

Azi, el scrie de bine, dar mîine, cînd nu o să-i mai dai bani?

Răspunsul e unul singur. Cînd tu nu o să-i mai dai bani, el va scrie de bine despre concurență și de rău despre tine. Istoria e martoră că am mai trecut trecem pe aici. Acum două sute de ani, povestea cu șantajul se numea ”cercul vicios al ziarelor”.

Companiile le zic acestor bloggeri ”influenceri”, că trebuie să le spună cumva, nu pot să le zică cei-care-ne sperie-fără-să știm-de ce.

Uite că Orban a aflat de ce.

Penelistul va plăti pentru prostia lui, cum să negociezi tu în martie, cu DNA pe cap, un astfel de schimb ”bani contra influență viitoare”?! Dar cîți politicieni trebuie să achite nota pentru a ajunge justiția și la furnizorii de șmen din media? Și cîți politicieni trebuie să mai intre în închisoare?

Monica Iacob Ridzi, în caz că ați uitat, este după gratii pentru că a cumpărat știri pe bani publici, ca să se promoveze pe sine și pe Elena Băsescu. Așa arată monitorizările, nu noi.

Și, ca să plătească televiziunilor, Ridzi a manufacturat achizițiile publice. În 2009, DNA nu a înțeles toată simbioza mediatică și așa au scăpat televiziunile. Mai mult, au băgat în buzunar cîteva sute de mii de euro încasați bine mersi pentru știri și reportaje favorabile.

Cîți oameni trebuie să mai plătească? Sau, dacă sînt politicieni, nu le zicem oameni?!

La unul dintre termenele din ”Gala Bute”, Elena Udrea spunea pe hol: ”Dacă se spune că noi, politicienii, ne-am făcut imagine pe bani furați, foarte bine, să plătim! Dar să dea pelerinele, cizmele și zahărul înapoi și cei care le-au luat! Sînt bani ilegali, nu?”. Mi s-a părut fraza anului și am tot așteptat să o plasez într-un moment anume.

Poate că retragerea lui Orban e momentul.

Și să dea, spune în continuare Udrea, ”să dea, așadar, banii negri primiți, televiziunile sau ziariștii cumpărați”.

Pe tema asta, am avut mai multe lungi discuții cu Elena Udrea, sprijiniți de balustradele arse ale tribunalului. Un dialog fără ascunzișuri, ca între doi oameni care nu se simpatizează, nu vor să se impresioneze, să pară altceva decît sînt și nu-și datorează nimic altceva decît să spună ce cred. Bune premise de discuție.

Eu insistam pe ideea că fostul minstru exagerează cu presa cumpărată, iar ea zîmbea, tolerant, calm și, mai arunca, cîte un nume sau cîte o situație. Discuția a fost ”off the record” și va rămîne așa pentru totdeauna.

A plecat fiecare cu ideea lui.

Sînt convins și acum că știu mult mai mulți jurnaliști corecți decît știu politicienii ziariști mînjiți.

Dar, deocamdată, politicienii sînt în fața instanțelor sau în închisoare.

Acesta e argumentul lor și are sens.

Excepție face Dan Diaconescu, închis pentru șantaj. Și lotul Antena – RCS, care se judecă.

Și, oricît i-am detesta aprioric pe politicieni, ceea ce e altă eroare comodă, care nu face decît să ne conserve subdezvoltarea, nu putem să nu se gîndim și din perspectiva lor.

L-am văzut pe Ludovic Orban, acum cîțiva ani, pe scena unui liceu bucureștean. Era viceprimar și venise să le strîngă mîna ”olimpicilor”.

I s-au perindat prin față sute de copiii. A stat și i-a felicitat pe fiecare fată sau băiat în parte. Șirul s-a legănat vreme de peste o oră. Bărbatul a stat neclintit. Formalism? Poate.

Dar era o zi de sîmbătă, afară mirosea a primăvară, ca acum, și i-ar fi fost atît de ușor să-i lase pe oamenii de la Ministerul Învățămîntului să-i țină locul, după un act de prezență de un sfert de oră. Altul așa aș fi procedat. De pildă eu, că mi-e rușine în mulțime.

Aș fi tulit-o în parc să nu mai văd pe nimeni.

Orban a stat pe scenă pînă la final. Nu era nici o cameră de luat vederi. Doar el și puștii.

Și, văzîndu-l cum își f… acele cîteva ore de dimineață de week-end, singurele în care capul unui om stresat e ceva mai limpede, căci mai pe seară te apasă sentimentul că începe săptămîna, m-am gîndit că nu e deloc la îndemîna tuturor ce fac politicienii.

Pentru că nu poate strînge mîna tuturor oamenilor din oraș, Orban a ales să dea bani negri singurului loc unde oamenii se strîng de bună voie, unul în altul. În fața televizorului.

Televizorul i-a cerut bani lui Orban, l-a trimis pe liberal în instanță și i-a trădat pe oameni.

Atît de simplu.