Dr. Blasszauer Róbert

Az IHNETOV munkanaplója

Vitéz Béldy Alajos vezérezredes Hadtörténelmi Levéltárban őrzött irataiból

1941—1943

Tartalom

Történeti ismertető és v. Béldy Alajos életútjának bemutatása vezeti be az önálló fejezetet alkotó naplórészeket, amelyeket – a könnyebb tájékozódás, valamint a szereplőkkel való alaposabb megismerkedés érdekében – a bennük szereplő intézmények, minisztériumok, sportszervezetek, sajtóorgánumok bemutatása, bő életrajzi adatok, valamint fontosabb rövidítések és mozaikszók követnek. A kötetet néhány korabeli irat, fotó zárja.

A szöveg érintetlenül hagyásával az is célunk volt, hogy az Olvasóval ne csak az írás tartalmát, hanem annak korabeli formáját is megismertessük

A dokumentumot eredeti, változatlan, azt is mondhatnánk szó szerinti formában adjuk közre. S bár a diktált, a kézzel írt, hevenyészett feljegyzéseket gépelő titkár nemegyszer tévedett a személy- és intézménynevek, a különböző meghatározások, kifejezések írásakor, ezeket, valamint az adott időszak katonai nyelvezetében előforduló nyelvhelyességi, gépelési, helyesírási és stílushibákat – néhány feltűnő hiba kivételével – nem korrigáltuk; azonban ahol szükségesnek látszott, lábjegyzetben hívtuk föl rájuk a figyelmet, vagy több helyütt a szövegbe beszúrt [sic!] (így) szócskával jeleztük. Ugyanígy glosszába foglaltuk a hatvan évvel ezelőtt éltek számára magától értetődő utalásokat, hiszen azok egy részét a ma embere magyarázat nélkül nehezen értheti meg, és az utca- és intézménynevek gyakori változásának figyelemmel kísérésével is igyekeztünk könnyebbé tenni az eligazodást.

Lehet, hogy sok jelentéktelennek tűnő, csak a résztvevők számára fontos epizódot is megörökítettek a naplóban, mégis – s talán éppen ezért – forrásértékű minden sora. Hiszen nem nekünk, nem az utókornak szánták – sokkal inkább emlékeztetőnek, a történésekkel csaknem egy időben született és rögzített hivatkozási alapnak.

Igaz, olyan ismeretekhez nem jutunk általa, amelyek a sorsfordító események átértékeléséhez vezetnének, esetleg új megvilágításba helyeznék őket. Ám a nagypolitika egy-egy szereplőjének (új szereposztásban történő) felbukkanása, a második vonalhoz tartozó politikusi-hivatalnoki garnitúra, a köztisztviselői-közigazgatási kar mindennapjainak sajátos vetülete, a katonák, a sportolók, a kisemberek ügyes-bajos dolgainak tárgyszerűen pontos rögzítése minden bizonnyal árnyalja, plasztikusabbá teszi ismereteinket a korról.

Sajnos, az 1942-es év és az 1943. június 30-át követő hónapok-évek dokumentumai nincsenek birtokunkban. Valószínűleg elkallódtak.

Pontosabban a Hadtörténelmi Levéltárban őrzött munkanapló két kötetét. Az első kötet – gondosan bekötött és gépelt példány – az 1941. augusztus 13. és 1941. december 31. közötti időszak hiteles tanúja, a másik: az 1943. január 1. és 1943. június 30. között történteket tartalmazza, szintén gépelt változatban, de kevésbé gondos kötésben.

Az ő munkanaplóját tartja kezében az Olvasó.

Alig néhány héttel Magyarország hadba lépését követően Horthy Miklós „határozott kívánságára a m. kir. kormány a magyar testnevelés és sport átszervezését határozta el”. (Levente, 1941. szeptember 15.) Az átszervezéssel kapcsolatos rendelkezések – 1941. augusztus 13-án léptek életbe – értelmében az ifjúság honvédelmi nevelésének és testnevelésének egységes vezetés és irányítás alá kell kerülnie. Ennek a célkitűzésnek a megvalósítása, az új intézményrendszer működtetése a honvédelmi miniszter és a vallás- és közoktatásügyi miniszter előterjesztésére a kormányzó által kinevezett országos vezetőre – v. Béldy Alajosra várt.

A továbbiakban tekintsük át a Munkanapló szerzője, v. Béldy Alajos életútját.

Shvoy Kálmán altábornagy, a leánylevente-ügyben protestáló püspök, Shvoy Lajos testvére ezt jegyezte be a naplójába 1944. december 3-án: „Béldyt lefogták, majd kiengedték, sétál este a Várban, s valaki jóakaratúlag figyelmeztette, hogy újra elfogják, erre elbújdosott.” (Shvoy Kálmán titkos naplója és emlékirata 1918–1945. Kossuth Könyvkiadó, 1983.)

* * *

„Kimerítő jelentést kell küldeni 30 napon belül arról, hogy az egyesületek milyen tárgyú és irányú működést fejtettek ki 1939. január 1. óta, milyen politikai szempontok érvényesültek a működésében, kik viseltek benne tisztségeket… A Nemzeti Bizottsághoz kell benyújtani a jelentést, amely 15 napon belül észrevételezi, a törvényhatósághoz továbbítja, innen a belügyminiszterhez kerül, aki saját hatáskörében dönt abban a kérdésben, hogy a bejelentést tevő egyesület működését tovább folytathatja-e.

Az új kormány belügyminisztere pedig az egyesületek működésének felülvizsgálatát rendeli el (1945. évi 20.165/I. BM sz. rendelet):

3. § Az 1. §-ban foglalt politikai irányzat miatt a kormány feloszlatja a következő egyesületeket:

„1. § A magyar kormány feloszlatja a magyar területen lévő összes Hitler-barát, vagy más fasiszta politikai, katonai jellegű szervezeteket, valamint egyéb olyan szervezeteket, amelyek az Egyesült Nemzetekkel szemben ellenséges propagandát folytatnak vagy folytattak…

Ám ez már egy másik történet, amelyet az Ideiglenes Kormány 529/1945. M.E. sz. rendelete is jelez. Eszerint:

S tudjuk azt is, hogy Vittay ezredes az angol parancsnokságnak kb. 60 ezer leventét ajánlott föl a Nyugaton rekedtek közül Kanadába való elszállításra. (Magyar Hadifogoly Híradó, 1946. január 28. In: Stark Tamás: Magyarország második világháborús embervesztesége. Budapest, 1989.) [27] Mint ahogy azt is, hogy a Szovjetunióból 1946-ban valamivel több mint 180, 1947. június 4-től 124 levente tért haza (az 1948-ban, valamint a később hazatértekről és a szovjet fogságban elhunytakról nincs adatunk.)

2.) …A magyar Nemzetvezető hangsúlyozta, hogy végső esetben kész arra, hogy minden 10 és 70 év között védköteles férfit igénybe vesz…” (Hadtörténelmi Levéltár, VKF szám nélkül 17 és 22/eln.1.-1944 jelzet alatt. In: vitéz Major Jenő vezérezredes: Emléktöredékek. Kiadja: Hadtörténelmi Levéltár, Petit Real Könyvkiadó é. n.)

Ezen felül a 16-18 évesek – 100.000 fő – bevetése a légierőnél és a haditengerészetnél (légvédelem) is következik. Ezeket előbb ot [sic!] kiképezik. Tervbe van véve ezeket később (legkorábban egy év után) mint a magyar hadsereg pótlásaként alkalmazni. Továbbá a német véderőnek segéderőként rendelkezésre lesznek bocsátva a 35 éven felüli hadkötelesek (kb. 190.000 fő).

Ez az 50 000 újonc a 21 évesek évfolyama. Ehhez jön:

1.) Az AHA (Allgemeines Heeresamt – szárazföldi haderő általános hivatala) megállapította, hogy magyar részről pótezredekbe összevont 50 000 újonc áttelepítése a póthadsereg főparancsnokságának területére be lett ígérve és a német kerületi pság-ok területére való átszállításuk el lett rendelve és folyamatban van. A német ker. pság-ok területén a német kiképző csapattestekre századonként való felosztása.[sic!]

„Részleteiben meg lett beszélve és le lett rögzítve:

1944. december 3-án azonnali hatállyal ún. Kisegítő Karhatalommá (KISKA) alakították át a leventeszervezeteket, majd 1945. január 6-án ezt feloszlatták s tagjainak egy részét átvették a Hungarista Légióba. [25] Hogy mindezek a rendelkezések hány fiatalt érintettek a harci cselekmények által egyre zsugorodó hungarista munkaállam területén, lehetetlen megállapítani. [26] Azt azonban tudjuk, hogy Feketehalmy-Czeydner vezérezredes 1944 novemberében Németországban tárgyalt: hogy megállapodást kötött-e a német kormánnyal, az nem dokumentálható, de a tárgyalásról készült feljegyzés szerint:

„…a hadkötelezettség annak az évnek január hó 1. napján kezdődik, amelyben a hadköteles a tizenhetedik életévét betölti…

1944. okt. 1-jén behívót kaptak a 19 évesek: őket az ún. pótalakulatok szervezésénél használták föl. Okt. 12-én a 229503/1944. sz. rendeletében az OSK a leventék és a sportegyesületi tagok nemzetőri egységekbe szervezéséről intézkedik. A néhány nap múlva hatalomra kerülő nyilas kormányzat – a totális mozgósítás szellemében – megszüntette a VIII. főcsoportfőnökséget s az Ifjúság Honvédelmi Nevelésének és a Testnevelésnek Országos Szervezetét (meghagyva a leventeszervezetet), és létrehozta a m. kir. Honi Hadsereg-parancsnokságot (parancsnoka Ternegg Kálmán altábornagy volt), melynek feladata a hátországban folyó kiképzés irányítása és a haderőn kívüli (levente- és lövész-) kiképzés összehangolása. Alárendeltségébe tartoztak a fegyvernemi felügyelők, a katonai nevelő- és kiképzőintézetek, a Leventék és Nemzetőrök Országos Parancsnokságán keresztül a leventék és a nemzetőrség stb. November 1-jén pedig a honvédelemről szóló törvényt ekként módosítják:

2. § A nemzetőrség a m. kir. honvédség fegyveres része. A nemzetőrséghez beosztott személyek honvédesküt tesznek…” (MRT, 1944)

szükség esetén a működő seregtest-parancsnokságok rendelkezései szerint a hadműveletek hátsó területének biztosítása.

„1. § …A nemzetőrség feladata a közbiztonsági szervek (a m. kir. csendőrség és a m. kir. rendőrség) támogatása az ország közrendjének és közbiztonságának fenntartásában:

Ezek az „előre nem látott”, bár várható események azonban bekövetkeztek. Sőt! Sokkal több történt. Lakatos Géza, az új miniszterelnök kormánya szept. 22-én az 1939: II. tc. 141. §-ának (2) bekezdésére hivatkozva nemzetőrség felállítását rendeli el. (A végrehajtás a leventeszervezetek parancsnokságainak feladata volt. A leventéket zsolddal, karszalaggal, puskával, pisztollyal – esetenként ruhával – látták el.) A Nemzetőrség parancsnokául v. Béldy Alajost nevezik ki. [23]

A leszállítást… csak oly értelemben fogjuk kihasználni, hogy csak a sorozás fog az eddigieknél előbb megtörténni, a bevonulás marad az eddigi életkorban… ha csak előre nem látott események mást nem követelnek…” (Az 1939. évi június hó 10-ére összehívott Országgyűlés képviselőházának irományai. XI. kötet.)

„…a m. kir. minisztérium 140/1944. M. E. sz. alatt kibocsátott rendeletével az állításköteles kor alsó korhatárát az 1924. évi születési évfolyamra nézve egy évvel leszállította… Az elrendelt leszállítás következménye annak az 1942 őszén kiadott… rendelkezésnek, amellyel az előző születésű évfolyamnak, az 1923. évben születetteknek állításkötelezettsége leszállíttatott…

1944 azonban nemcsak Szent László éve, hanem a német megszállás, a nyilas hatalomátvétel és az ország hadszíntérré válásának éve is. Egy 1943 őszén elfogadott törvényjavaslat nyomán a 3 korcsoportot (12-14, 15-18, illetve 19-21 évesek) alkotó leventeifjúságból 1943. okt. 1-jén bevonultatták a 21 éveseket, 1944. febr. 1-jén pedig a 20 évesek „vonattak össze” a honvéd kiképző táborokban. 1944 tavaszán a minisztertanács elfogadta azt a HM-javaslatot, hogy a tiszai védelmi munkáknál a 2. levente-korcsoport váltsa föl az addig igénybe vett munkaerőket. (Igaz, a korcsoportból végül csak a 18 éveseket hívta be a munkaügyi főcsoportfőnök.)

Fölépítik a Radnai-havasokban a borsafüredi síparadicsomot [22] (az alapkőletételre 1943. április 10-én kerül sor), elkészül a Horthy Miklós Nemzeti Sportcsarnok második nagy egysége, az Edzés Háza. Még 1942. június 2-án v. Béldy Alajos a VKM, az Iparügyi Minisztérium, a Közmunkatanács, a főváros, a TSTV szervezetének képviselőivel értekezletre ült össze a Nemzeti Sport Stadion számára kijelölt lágymányosi területek biztosítása céljából. A megállapodás alapján a stadion tervpályázatának előkészítése megkezdődött.

Még 1942 augusztusában az IHNETOV nyolc „kipróbált, derék és lelkes vidéki sportembert bízott meg a nyolc vidéki hadtest területével megegyező, nyolc OSK-kerület vezetésével” (Nemzeti Sport, 1943. máj.), 1943. május 17-én pedig az országot a 9 hadtest területének megfelelő sportkerületre osztják: a kerületi OSK-vezetők a hadtestparancsnokságok székhelyén, a parancsnoksággal együtt működtek. Az 1937. évi kormányrendeletet végrehajtva sorra jönnek létre az egyes gyárak, üzemek sportegyesületei, létesítményei, olyannyira, hogy az IHNETOV 1943-ban már 226 vállalatra, mintegy 230 000 munkavállalóra terjesztette ki befolyását. (Lásd Földes – Kun – Kutassi i. m.)

Létrehozzák a Levente Gazdasági Szövetkezéseket, 1943 márciusában Béldy kezdőrúgásával útjára indul az első országos levente labdarúgó-bajnokság, 1944-ben megszervezik az első országos levente atlétikai bajnokságot – igaz, a svájci, a spanyol és a szlovák leventékkel tervezett sporttalálkozó elmaradt.

„1943-ban 17 helyen tartott LOK- és Kalot-tanfolyamokon 1803, LOK–KIE-tanfolyamokon 640… leventeegyesületi vezető került kiképzésre. …ez év októberéig 580.000, honvédelemmel foglalkozó tankönyv kerül a magyar ifjúság kezébe. Szeptemberben a leányiskolákban is megkezdődik a női honvédelmi ismeretek oktatása. A tanári kar részére 8 kötet, összesen 80.000 példány honvédelemmel foglalkozó könyv kerül kiadásra az 1943–44. évben. (Két év a honvédelmi nevelés történetéből. Magyar Katonai Szemle, 1943/8.) [21]

Az 1943-as év, illetve az 1944 őszéig terjedő időszak a leventeintézmény „fénykora”. Az országos vezető alá tartozott a HM 40. e., 40. k., a 13. oszt., a LOK, a honvéd-mérnöki tisztikar főnöke, a Honvédségi Jóléti Alap, a Honvéd Számvevőség főnöke, a HM Számvevőség I., II., III. osztálya. V. Kudriczy István helyébe – miként írtuk – Horthy a leventék országos parancsnokává, a VIII. csoport főnökévé v. Solymossy Ulászló vezérőrnagyot nevezi ki. 1943. jan. 24-én Kolozsvárott, a Szt. Mihály templomban celebrált ünnepi misét követően, a Mátyás szobor előtt v. Béldy Alajos kihirdeti a Mátyás király leventeévet, 1943. dec. 18-án Nagyváradon, a székesegyházban megkoszorúzta Szt. László szobrát, s „A belső arcvonalon teljesítsétek kötelességteket!” szavakkal megnyitja a Szt. László kiképzési évet.

A folyamat betetőzéseként 1944. máj. 18-án az OSK 227574/1944 OSK sz. határozata értelmében a megkülönböztető jelzés (Dávid-csillag, illetve sárga karszalag) viselésére kötelezett zsidók a sportrendezvényeket nem látogathatták.

„A magyar sportban már 98 százalékban sikerült végrehajtani, hogy a fajvédelmi törvényt betartsák.” [20]

Dr. Misángyi Ottó, a TF igazgatója és az OSK vezetője 1942. szept. 23-án ezt állapította meg:

vallás- és közoktatásügyi miniszter.” (A m. kir. vallás- és közoktatásügyi miniszter 1942. évi 242.000 VKM. számú rendelete a társadalmi sportegyesületek alapszabályainak átalakításáról. MRT, 1942.)

6. § Ennek a rendeletnek a hatálya nem terjed ki a motor- és repülősportegyesületekre, a lóverseny- és ügetőverseny-, valamint agarászsport céljára alakult egyesületekre, a postagalamb egyesületekre és a sporthorgász egyesületekre, továbbá a Magyar Egyetemi és Főiskolai Sportegyesületek Országos Központjának kötelékébe tartozó egyetemi és főiskolai sportegyesületekre…

Leventekötelezettség alatt álló, 18 éven aluli személyt csak a Leventeegyesületek Országos Központjának, az illetékes leventeparancsnok javaslata alapján adott engedélyével… lehet felvenni.

3. § (1) …A sportegyesület tagja nem lehet az a személy, akit az 1941: XV. tc. 9. §-a értelmében zsidónak kell tekinteni…

(4) A sportegyesület feladatkörét úgy kell megállapítani, hogy az egyesület a vallás- és közoktatásügyi miniszter rendelkezésére levente-keretet is felállíthasson és a keret tagjait a rendelkezésnek megfelelő sportfoglalkoztatásban és sportkiképzésben részesíthesse.

(i) a honvédelmi nevelés és a helyes jellemnevelés célkitűzéseinek érvényre juttatása.

(g) …tagjainak hazafias, nemzeti és keresztény szellemű irányítása, egyesületi sportelőadások, felolvasások és ünnepségek rendezése;

2. § (3) A sportegyesület feladatait úgy kell megállapítani, hogy azok a keresztény és nemzeti szellem követelményeivel összhangban álljanak és a honvédelmi nevelés és a helyes jellemnevelés célkitűzéseit érvényre juttassák. A sportegyesület feladatai általában a következők:

„1. § (1) ...Az átalakított alapszabályokat, illetőleg a sportszakosztály szabályait az 1942. évi december hó 31. napjáig kell a belügyminiszterrel egyetértve eszközlendő jóváhagyás végett a vallás- és közoktatásügyi miniszterhez (Országos Sport Központ, Budapest V., Alkotmány u. 3. sz.) felterjeszteni.

A szövetségekhez tartozó egyesületeknek igazolniuk kellett, hogy nincs tagjaik közt olyan, aki az 1941: XV. tc. 9. §-a értelmében zsidónak tekinthető. Az igazolást végre nem hajtó egyesületeket – hangzik a verdikt – a 242.000/1942. VKM rendelet értelmében föloszlatják, és vagyonukról a miniszter intézkedik. A rendelet így hangzik:

1942. február 24-én az OSK elrendelte a sportegyesületi tagok származási igazolását: ápr. 15-ig a szövetségeknek el kellett készíteniük működési szabályzatukat s ennek alapján meg kellett tartaniuk közgyűlésüket.

(3) Sportszövetség tisztikarának vagy más szervének és sportegyesületnek tagja nem lehet az, akit az 1941: XV. tc. 9. §-a értelmében zsidónak kell tekinteni. Az olyan sportegyesületet, amely ennek a rendelkezésnek nem felel meg, fel kell oszlatni…

2. § (1) Minden sportegyesületnek az illető sportágat irányító sportszövetség kötelékébe kell tartoznia.

(4) A sportszövetségek irányítását és ellenőrzését az ezeknek a tennivalóknak ellátására létesített Országos Sport Központ végzi.

(3) Új sportszövetséget csak a vallás- és közoktatásügyi miniszter létesíthet.

(2) Fennálló sportszövetség működését csak ennek a rendeletnek a rendelkezései szerint folytathatja.

„1. § (1) A sportszövetség az azonos vagy rokon sportágakat művelő sportegyesületeket (sportszervezeteket) összefoglaló és irányító szerv.

A megszorító intézkedések másik vonulatát a sporttal kapcsolatos tevékenység alkotta. 1941. szept. 29-én a Nemzeti Sportbizottság határozata értelmében a sportegyesületeknek a III. ún. zsidótörvény alapján módosítaniuk kellett alapszabályaikat, majd dr. Hóman Bálint elrendelte:

Mindenekelőtt arról, hogy a leventekorú zsidó fiatalokat az ún. „kisegítő”, előképzős ifjakból alakított munkacsapatokba szervezték, amelyek működését a 125.179/eln. 40-1942. sz. rendelet szabályozta. [19]

Végezetül szólnunk kell a leventemozgalomnak a „zsidótörvények” által érintett magyarországi népcsoporttal kapcsolatos aspektusáról.

A bolgár ifjúsági szervezettel, a „Brannik”-kal (a bolgár ifjúság katonai előképzését biztosító szervezet neve „védő”-t jelent) elsősorban a TF-en keresztül, személyes kapcsolatok kiépítésére került sor, míg a finn „LOTTA” a leventeleány-mozgalom számára adott mintát. A horvát és a szlovák ifjúsági szervezettel való kapcsolattartás formális, a románokkal – és a Jelentésben fölsorolt többi állam ifjúsági szervezetével – még ilyen szinten sem került sor a kapcsolatfelvételre, legalábbis a rendelkezésre álló dokumentumok szerint.

Spanyolország: a katonai előképzést még csak a 15. életévvel lehet megkezdeni... A 18. évtől kezdve az ifjak már bekerülnek a »Miliziába«.

Szlovákia: A szoros értelemben vett katonai előképzés a 16-17. évben kezdődjék, a pubertás utáni időben.

Azokban az országokban, amelyeknek szociális és anyagi helyzete megengedi, a katonai előképzés 6 hónappal előzheti meg a katonai szolgálatot... ez alatt... az ifjak mindennapos katonai kiképzésben részesíthetők.

Románia: ahol az ifjúság kénytelen a megélhetésért dolgozni, csak hetenként néhány órára vehető igénybe a katonai előképzés céljaira. Ezeknél az ifjúságot a 17-20. életévig kell összefogni.

Horvátország: az usztasa ifjúsággal a katonai előképzést annál a csoportnál kezdjük, amelybe a 10. évtől a betöltött 14. évig tartozók sorolnak.

Németország: a katonai előképzés... a 14. életévvel kezdődik (a 10-14 év közöttiek, a „Pimpf”-ek sportkiképzésben részesülnek).

Dánia: „A dán fiú 10 éves korában lép be az NSU-ba, s a katonai előképzés… akkor rögtön meg is kezdődik.

„Bulgária: a katonai előképzés a 10. életévvel kezdődik.” (S tart a hadseregbe való belépésig.)

„...A katonai előképzés megkezdése alsó korhatárának elsősorban való feldolgozását határoztuk el, és pedig olyképpen, hogy a Munkaközösség képviselői ez irányú állásfoglalásaikat... megküldik a Munkaközösség elnökének, aki valamennyi állásfoglalást egy folyóiratban közzéteszi... Minthogy Munkaközösségünknek ez idő szerint még nincs saját folyóirata, fenti kötelezettségemnek ebben a Jelentésemben tesz eleget... Minthogy Belgium, Hollandia és Norvégia képviselői nem küldötték be állásfoglalásaikat, azokat itt nem ismertethetem.”

A Munkaközösség jelentést készített, amelyet Budapesten, 1943-ban adtak ki. Ebből idézünk:

Ha az európai fiatalok munkaközösségét erre a három pillérre építjük fel, biztosak lehetünk abban, hogy az új Európa épülete minden vihart ki fog állni.”

„A fiatal Európa feladatát ezekben a nehéz időkben nem tudom másban meghatározni, mint a hazaszeretet, a keresztény erkölcs és a család ápolásában…

Ugyancsak 1942-ben, ősszel 14 nemzet képviselői jelentek meg Bécsben, hogy megalakítsák a keresztény és a nemzeti eszmékért harcoló – korábban említett – Európai Ifjúsági Szövetséget. Ezen szövetség – melynek legfőbb célja Baldur von Schirach szerint: „ápolni az európai összetartozás eszméjét” – egyik szekciójának, az európai ifjúság katonai előképzésének elnökévé v. Béldy Alajost választották meg, aki a megválasztását követő beszédében hangoztatta:

A fiúk úszásban az 1. helyet (a németekkel holtversenyben), kerékpározásban a 2. helyet, atlétikában, céllövészetben és teniszben a 3. helyet szerezték meg. A leányok két számban (atlétika és úszás) a negyedikek lettek.

Csakúgy, mint a GIL által 1942. szeptember 24–27-én, Milánóban megrendezett sporttalálkozón. Ide Magyarországról 75 fiú- és 13 leánylevente utazott vezetőivel együtt. A vetélkedőn, melyen 11 nemzet ifjúsága vett részt, kiválóan szerepeltek a magyarok. Több sportágban is előkelő helyezést értek el.

A HJ és a GIL 1942 nyarán kulturális találkozóra hívta Európa állami ifjúsági szervezeteit Weimarba, illetve Firenzébe. Természetesen a leventék is képviseltették magukat. (Weimarban hegedűben és énekben harmadikak lettünk, Firenzében Nagy Gyula megszerezte a „festőverseny” első díját, s a 4-dik és 5-dik hely is a magyaroké volt.)

Az olasz Gioventu Italiana del Littorio (GIL) férfiszervezetei: az Opera Nazionale Balilla (Balilla egy genovai kisfiú neve volt, aki harcolt az osztrákok ellen a XVIII. században) a 8-14 év közötti fiúkat, az avantgardista („élcsapat”) a 14-18 év közöttieket egyesítette a fasiszta mozgalom keretei között, miként az azonos korosztályú leányokat is a GIL női tagozata. A Fascionak is volt Budapesten irodája, s Béldy németországi látogatásáról Olaszországon keresztül érkezett haza.

Az 1926-ban alapított német Hitlerjugendnek, melynek célja mindkét nembeli ifjúságnak a nemzetiszocialista párt és a német birodalom katonájává való nevelése, Budapesten állandó megbízottja tartózkodott a harmincas évek elejétől. Ő 1941 nyarától folyamatos kapcsolatban állt Béldyvel, akinek a kinevezését követő első külföldi útja 1941. szeptember 17-én Berlinbe vezetett. (Utazását 1942 márciusában megismételte: Berlinen kívül Hannoverben, Braunschweigben stb. járt.)

A harmadik vonatkozása a leventemozgalomnak a hasonló indíttatású és azonos ideológiájú külföldi szervezetekkel való mind szorosabbá váló együttműködés, mely 1942-ben az Európai Ifjúsági Szövetség megalakulásához és e szövetségben való tevékeny szerepvállaláshoz vezetett. Ez a kapcsolat sportrendezvényeken, táborozásokon, üdültetések formájában (1942-ben pl. kb. 10 ezer német iskolásfiú jött Magyarországra; 2 ezer a kormány vendége volt, a többi a német népcsoporté), cserelátogatásokon realizálódott.

A magyar ifjúságra vonatkozó 1939. évi II. tc. megfelelő paragrafusai azonban rájuk is vonatkoztak, a leventekötelezettség alól nem bújhattak ki. Sőt! Kállay Miklós miniszterelnök 3050/1942. M.E. sz. rendelete a „Leventeköteles ifjak politikai tevékenységének megtiltását” tartalmazta. (Más kérdés, hogy az ilyen jellegű tevékenység tilalmának betartására miként lehetett kötelezni azokat, akik a D. J. keretei között olyan kiképzést kaptak, mely „a német hadsereg igényeihez volt szabott, és eltért a leventecsapatoknál folyt kiképzéstől; és nemzetiszocialista szelleme is különbözött a leventemozgalomban uralkodó reakciós szellemtől, amelyben több volt a véglegességektől némileg visszatartó, konzervatívabb összetevő.” (Tilkovszky: i. m.) A nemzetiségi vidékeken rendezett leventeünnepségek és -előadások nyelvére vonatkozó Béldy-rendelet elsősorban a német ajkúakat érintette. [18]

A 2320/1941. M. E. számú rendelet meghatározta azokat az alapelveket, amelyeket a német ajkú magyar ifjúság iskolán kívüli gondozására és művelésére nézve a kormányzat megállapított. Ezen rendelet, valamint a nemzetiségekre vonatkozó egyéb jogszabályok alapján létesült Német Ifjúság (D. J. in Ungarn) néven egy külön egyesületi jellegű szervezet, amelynek alapszabályait a vallás- és közoktatásügyi miniszter hagyta jóvá. A honvédelmi előképzést azonban továbbra is a leventeoktatás keretében kapták a szervezet levente fiataljai. Ám „számos bonyodalom támadt abból, hogy azok a leventék, akik a Deutsche Jugendnek is tagjai voltak, szabotálták a leventefoglalkozásokat, vagy ha nem, hát gyakorta német szervezetük egyenruhájában jelentek meg azokon… a parancsokat sokszor megtagadták, vagy ímmel-ámmal, rendetlenül hajtották végre…” (Tilkovszky Lóránt: A mecseki német bányászok művelődése. 1919–1945, Századok, 1987/2.)

Külön kell szólnunk egy ellenkező irányú mozgásról, nevezetesen a Volksbund ifjúsági tagozatának, az 1942-ben megalakult Deutsche Jugendnek az önállósulási törekvéséről.

A klérus által működtetett szervezeteknek – KIOE, Kalot stb. – szintén voltak érintkezési pontjaik a leventemozgalommal [17] – leventeügyben egyébként Czapik Gyula egri érsek képviselte a hercegprímást –, a leventelelkészi intézmény kialakítása is ezt a kapcsolódást jelzi (az 1943 elején megtartott értekezleten mintegy 200 lelkész vett részt), de ez esetben is legföljebb átfedésekről beszélhetünk. A középiskolásokat tömörítő Diákkaptár mintájára létrehozzák a Leventekaptárt – és mindkettő működik a másiktól függetlenül.

A zavartalan együttműködés jegyében a Cserkészbolt Szövetkezet 1942. jún. 25-től Levente- és Cserkészbolt Szövetkezet – Ifjúsági Bolt nevet viseli, de a Budapest II., Hárshegyi úton lévő Cserkészpark, a Népszigeten lévő Vízitelep stb. továbbra is az önkéntes alapon szerveződő, demokratikus hagyományokra támaszkodó s inkább a népi megújulási mozgalomhoz közeledő (regős-cserkészet) szervezet tulajdonában maradt. (Megemlítem: Tárczay-Felicides Román idézett írásában e témáról ezt mondja: „A magyar Cserkészszövetség mindig is a magyar nemzet szolgálatában állt, és sohasem szolgált nemzetközi célokat. Sőt: a magyar szövetség megtiltotta a nemzetközi cserkészkalap viselését, s helyette bevezette a leventesapkát. Ma a cserkészet nevelési intézmény, amely az általános hadkötelezettségen nyugvó levente-szervezeten kívül a válogatás szellemében, de mindenfajta osztályellentét kizárásával működik, és a tisztek katonai előképzését szolgálja.”)

S amikor Béldy és Farkas között nézeteltérés robbant ki az együttműködéssel kapcsolatosan [16] , Bartha honvédelmi miniszter avatkozott közbe, miniszteri paranccsal vetve véget a vitának.

Az 1690/1942. M.E. sz. rendelet „úgy intézkedik, hogy a cserkészmozgalom fejezze ki sajátos magyar jellegét, feleljen meg mind a honvédelem, mind az ifjúság nevelése tekintetében fennálló korszerű követelményeknek, biztosítsa a leventeintézménnyel való zavartalan együttműködést és óvja meg a mozgalom értékes hagyományait.” (Levente, 1942. jún. 15.)

A gróf Teleki Pál halála miatt vezető nélkül maradt magyar cserkészet (Teleki 1923. márc. 22-től volt tiszteletbeli főcserkész, mely tisztség „választás alá nem eső, hanem az államfőtől – a kormányzótól – kinevezett méltóságnak” számított) a maga néhány tízezres létszámával, kiválóan megszervezett csapataival (ezeket neveléssel foglalkozó testületek tartották fenn, noha tőlük függetlenül működtek) szinte védtelennek tűnt az egyesítési szándékkal szemben. Legfelsőbb helyen azonban nem támogatták Béldyéket. Horthy 1942-ben kisbarnaki Farkas Ferencet, a Ludovika akkori parancsnokát kinevezte országos főcserkésznek, aki a következőket közli:

„Az ifjúsági vezetőképzésben a magyar cserkészet is közreműködik. A közreműködés módját az országos vezető és az országos főcserkész egyetértve állapítják meg. Az országos vezető és az országos főcserkész egyetértően gondoskodnak arról, hogy a cserkészcsapatokba felvett leventéknek cserkészkiképzése leventekötelezettségeik teljesítése mellett zavartalanul megtörténhessék.” (In: Levente, 1941. szept. 15.)

Az 5.520/1941. M. E. sz. rendelet 5. §-a szerint:

A másik kitapintható szándék, hogy a magyar fiatalságnak a leventemozgalmon kívül működő szervezeteit [15] , testületeit integrálni akarja: akár bizonyos tevékenységek átvállalásával, akár a „rivális” intézmény bekebelezésével. Ha teheti, a mind szorosabbá váló együttműködés révén az önálló mozgalmak életébe történő aktív bekapcsolódással.

(2) A leventeleányok országos vezetőnőjét működésében tanácsadás útján az Országos Leventeleány Tanács támogatja. A Tanács elnökét és tagjait – akiknek száma tizennégyet nem haladhat meg – a vallás- és közoktatásügyi miniszter három évi időtartamra nevezi ki. A Tanács tagjai közül legfeljebb öt férfi is lehet…

9. § (1) A leventeleány-mozgalmat a vallás- és közoktatásügyi miniszter közvetlen felügyelete alatt a leventeleányok országos vezetőnője irányítja … megbízatását a vallás- és közoktatásügyi minisztertől kapja: hivatali működése a VKM hivatali szervezetébe illeszkedik bele. A leventeleányok országos vezetőnője csak főiskolai képesítésű nő lehet.

(2) Csapatot ott lehet alakítani, ahol az önként jelentkező leányok száma legalább huszonnégyet elér…

d) ha a leventeleányt a mozgalomból kizárják.

c) ha a 2. § (1) bekezdésének a)–c) pontjaiban megkívánt kellékeknek többé nem felel meg;

b) egyetemnek vagy főiskolának nem hallgatója (növendéke),

a) tizedik évét betöltötte, de tizenkilencedik életévét még nem haladta túl,

2. § (1) A leventeleány-mozgalomba törvényes képviselőjének engedélyével, önkéntes jelentkezés alapján fel lehet venni minden olyan magyar állampolgár leányt (hajadont), aki

(3) A leventeleány-mozgalom a vallási ismeretek bővítésével és a vallásos életmód gyakorlásával, állampolgári és honvédelmi, egészségügyi, gyermekápolási és gyermeknevelési, gazdasági és háztartási ismeretek közlésével és gyakorlásával igyekszik célját megvalósítani. A vallási ismeretek bővítése és a vallásos életmód gyakorlása a leventeleányok vallásfelekezetének lelkésze vagy a vallásfelekezet megbízottja által és a leventeleányok vallásfelekezetének szabályai szerint történik… [14]

„1. § (1) A leventeleány-mozgalom célja, hogy a leányifjúságot a hagyományos női erények szellemében való nevelés útján a haza és a család szolgálatára, különösen pedig a magyar anya feladataira és a honvédelmi szolgálatra előkészítse.

Pontot az ügy végére a VKM 1943. évi 9800/sz. rendelete tett. Ennek tervezetét 1943 áprilisában kapta meg a hercegprímás, aki az önkéntesség elvéhez ragaszkodott a kötelező képzéssel szemben. Az ő elképzelése alapján változtattak az eredeti szövegen, melyet átdolgozott formában tettek közzé.

…a képviselőházban éppen a honvédelmi tárca keretében tették szóvá a képviselők és annak az óhajuknak adtak kifejezést, hogy leány-leventeintézmény minél előbb létesüljön…ha fegyverforgatásra tanítják őket vagy esetleg együtt gyakoroltatják őket a fiúleventékkel, akkor én ez ellen a leghatározottabban tiltakozom, mer (!) hiszen nekünk nem leány-leventeintézetekre van szükségünk, hanem becsületes, erkölcsös, vallásos dolgozó magyar leányokra és magyar anyákra…”

…Újabban már Németországban is súlyos aggodalmak hangzanak el katonai körökből, vajjon helyes-e a testi nevelés túlhangsúlyozása a szellemi nevelés elhanyagolása mellett … az iskolákban a leventeoktatásnál bizonyos megkülönböztető jelvényeket akarnak használni s úgy értesültünk, hogy a jelvények használatával kapcsolatban egy általános igazoltatást kívánnak az iskolában meghonosítani. Lehetetlen dolog az, hogy 13 éves gyermekeknek, pláne leányoknak, nagyapjáról, nagyatyjáról nem tudom, micsoda igazolványokat kívánjon bármely közeg. (Úgy van! Úgy van!)… jóformán egyebet sem teszünk, mint folyton irkálunk különféle igazolványokért... Micsoda zaklatás az, ami ebben a kérdésben folyik! Kérem a miniszter urat, szíveskedjék minden befolyásával arra törekedni, hogy a leventeintézmény nagy nemzetvédő érdekeinek megtartása mellett, azok az aggályos momentumok, különösen a leánylevente intézményben, amelyek a püspöki kart és mondhatnám, az egész katolikus közvéleményt nyugtalanítják, kiküszöböltessenek…

Harmadszor és ezt hangsúlyozottan kérem a miniszter úrtól: az iskolásleányokat hagyja meg leventéknek az iskola keretén belül (Élénk helyeslés), ne vegye ki az arra hivatott megbízható pedagógusok kezéből…” (Az országgyűlés felsőházának 55. ülése 1941. évi december hó 18-án, csütörtökön. Az 1939. évi június hó 10-ére hirdetett országgyűlés nyomtatványai. Felsőház-Napló. II., a továbbiakban: Felsőház-Napló II.)

Másodszor: a leánylevente-mozgalom ne csak papíron, hanem a valóságban is erkölcsi nevelést adjon leányainknak. (Úgy van! Úgy van!) Valláserkölcsi nevelést természetesen csak erre megfelelően képzett, – aláhúzottan mondom – biztos világnézeti alapon álló vezető adhat. (Úgy van! Úgy van!) A most kiképzett legfőbb vezetők e téren semmi kiképzést nem kaptak (Gróf Széchenyi Viktor: Cipészsegédek!), tehát semmi nevelést nem adhatnak…

Aztán a történelemmel példálózik: „…Hellasz akkor vesztette el életerejét és történelmi vezetőszerepét, amikor az olimpiászokra beengedte a leányokat, és elfajult misztériumában a nő a közösség prédája lett. Róma világhódító erejét is a saturnáliák tették tönkre. A kapitalizmus minden érdeme mellett azzal követte el a legnagyobb hibát az egyoldalú társadalmi berendezkedésen kívül, hogy a nőt kivonta a családból és a gyárba állította be… a Szovjet a nőket nemcsak a gyárakba, hanem még a kaszárnyákba is bevonta, s a családból teljesen kiemelte… Mély tisztelettel kérem… a honvédelmi miniszter urat, hogy a leányleventék megszervezését kizárólag hozzáértő nőkre bízza…

Ezután néhány esetet sorol föl, többek között elmondja: „Egy harmadik helyen dobszó útján összetoborozták a leánysereget 10 évtől felfelé azzal, hogy a megjelenés kötelező. (Olvassa): A fiúleventecsoport vezetősége formaruhában megjelent a községi iskolába terelt leányok között a községi tanítónővel, aki szemrehányást tett a még iskolás leányoknak azért, hogy a katolikus népiskolába iratkoztak be, aztán kijelentette a leányok előtt, hogy ezentúl ők is leventébe járnak, és majd nem úgy kell köszönniük, mint eddig, hogy »Dicsértessék a Jézus Krisztus«, hanem úgy, hogy »Szebb Jövőt!«” (Gróf Széchenyi Viktor: Szovjetíze [sic!] van ennek a dolognak!)

A leányleventéről így vélekedik: „…sehol sincs nyoma a valláserkölcsi nevelésnek és ezen nevelés megbecsülésének sem…, sőt olyan tüneteket látok, mintha a vezetés ezzel ellenkező álláspontra helyezkednék.”

Shvoy Lajos: „A második mondanivalóm… a honvédelmi miniszter úrnak szól. A hazafias, komoly aggodalom beszél belőlem, nemcsak a papnak az aggodalma, hanem a hazáját és fajtáját szerető pedagógus aggodalma is…”

A magyar politikai elit egy része támogatja a leánylevente ügyét, ugyanakkor mások – bizonyos konzervatív körök – kételyeiknek adnak hangot, sőt – pl. Shvoy Lajos, Czettler Jenő és br. Fiáth Tibor – egyenesen a Felsőházban támadják a szerintük militáns igyekezetet.

Azt tervezik, hogy 1942 nyarán 50 000 fiatalt fognak kiképezni a különböző táborokban.

„Pluhár Pista bácsi is itt van – tudósít az újságíró –, viaszlemezre veszi az ünnepséget, amelyet a rádió december 14-én forgat le.” (Szebb Jövőt! I. évf. 49. szám.)

Elhatározzák, hogy 17-20 éves fiatalokból ifjúvezetőket képeznek. Ezt a munkát indították el 1941. december 4-én a Tattersaal csarnokában. 860 fiú jelenik meg a rendezvényen, ahol Fricsay Richárd főkarnagy a leventezenekart és az új ifjúsági indulót előadó 120 tagú énekkart vezényelte.

a háztartási kiképzésre” is szükség van. (Szebb Jövőt! I. évf. 48. szám.)

A másik, az igazi feladat: az anyaságra nevelés…

„Egymillió-kétszázezer leány életsorsába és fejlődéstörténetébe kapcsolódik bele a női nemzetvédelmi szolgálat. A társadalmi válaszfalak a leányifjúsági intézményekben is leomlanak…”

A női nemzetvédelmi tanfolyam megnyitóján, 1941 októberében Béldy a női egyenjogúság leventeprogramja alapján a leventeleány-mozgalom feladatainak felsorolása kapcsán kifejti azt a kohéziós erőt, mely – meggyőződése szerint – az osztálykülönbségek (-ellentétek) eltüntetését, a nemzeti egység megteremtését fogja eredményezni:

Wonkéné Zsigmond Judit, aki a TST II/2 alosztályának lett a vezetője, a női nemzetvédelmi szolgálat irányítójaként az elhangzottakkal összhangban fölvázolja ugyanitt a férfi leventével egyenrangú, vele párhuzamosan működő – tehát nem neki alárendelt – női honvédelmi nevelés rendszerét. E szerint kerületek-körök-járások-körzetek-koszorúk-bokréták-füzérek alkotnák az országos szervezetet, amelynek irányítása a leventeleány-központ – a Nagyasszonyi Tanács – feladata lesz. (1943 februárjától a központ új elnevezése: Leventeleányok Országos Központja – ekkor már dr. Kokas Eszter a vezető –, márciustól pedig csoport, csapat és kör lesz az egyes leventeleány-egységek neve.) [12]

„Abban a községben, ahol 10-19 éves korú leányokból legalább 15 önként jelentkezik, ott a fiúk leventeegyesületében meg kell alakítani a leventeegyesület női szakosztályát.” (Szebb Jövőt! I. évf. 42. szám.)

Az Országos Vezető az 1941-ben induló – szombatonként megjelenő – Szebb Jövőt! című képes hetilapban meghirdeti a női egyenjogúság leventeprogramját, és a későbbiekben oly sok vitát kiváltó leventeleány-intézményről a következőket mondja:

A Béldy Alajos vezette szervezet – mely egy kisajátítást követően a Bp. V., Alkotmány u. 5–7. sz. alatti ún. Ifjúság Házába költözött – hatalmas energiával fog hozzá a törvényben előírt feladatok elvégzéséhez, a célok megvalósításához. E sokirányú tevékenység [11] – melynek dokumentuma a Munkanapló – néhány aspektusát kíséreljük meg a továbbiakban fölvázolni.

A német, olasz, japán és nem utoljára a magyar és finn hadsereg emberfelettinek tűnő sikereinek titka a széles alapokra helyezett és a népi lélekkel összeforrt sportolás.” (In: Magyarországi sportegyesületek története. Szerk.: Pluhár István, Bp., é. n.)

Jelmagyarázat 1. Leventék Országos Parancsnoksága (HM 40. oszt., vez.: v. Kudriczy István) 2. Szervezési alosztály (Lovass László vezérkari százados) 3. Kiképzési alosztály (Verbőczy Kálmán alezredes) 4. Testnevelési alosztály (Schenker Zoltán ezredes) 5. Nyilvántartási alosztály (Szecsey Sándor alezredes) 6. Hadbiztosság (v. Bazsó Jenő hadbiztos-alezredes) 7. Leventesport Országos Központ (v. Kudriczy István) I. Elvi, jogi, személyi, költségvetési, szervezési ügyek oszt. (dr. Palkovics Pál) II. Iskolai testnevelés, női honvédelmi nevelés és testnev. (v. Czakó István dr.) II. Testnevelési Intézmények, Sportlétesítmények felügyelete (v. Schmidt József) IV. Számvevőség (Holló Zoltán tanácsos) V. Segédhivatal (Bucsinszky Viktor)

Az Ifjúság Honvédelmi Nevelésének és a Testnevelésnek új országos szervezete

Hogyan függ össze a katonaság, leventeség és a sport, ez a három pedig nemzeti törekvéseinkkel?… Az egészséges test rendszeres nevelése, edzése, erősítése együtt jár a lélek művelésével. Ennek eszköze a sport… Az egészséges, kenyerét megkeresni tudó és családot alapító ember olyan tényező, akire mindig lehet számítani. Ez az emberanyag a legjobb katonának…

„A régi liberális világban életre szólított Országos Testnevelési Tanács helyét az Országos Sport Központ foglalta el, amely nem játssza az alkotmányosdit, hanem dolgozik az ifjúság honvédelmi és testnevelésének vezetője irányításával. Katonás szellemben, öntudatos akarattal, az egész országot átfogó szervezettséggel folyik a kiképzés. Jobb, edzettebb, kiképzettebb, erősebb és önmaga teljesítőképességét pontosan ismerő magyart kell nevelnünk… ma már köztudomású, hogy vitéz Béldy Alajos huszárezredes (ma altábornagy és az ifjúság honvédelmi nevelésének és testnevelésének országos vezetője) parancsnoksága alatt néhány hetes (még fel sem esküdött újoncok) kiképzésben részesült gyerek-emberek rohantak el négy nap alatt 270 kilométeres úttalan utakon, hófúvásban, viharban, búvóhelyről leselkedő ellenséggel viaskodva a Kárpátok tetejére, és tűzték ki Horthy Miklós zászlaját…

S hogy nemcsak átalakításról, hanem új alapokra helyezésről is szó van, azt Kisigmándy Géza írásával, majd a mozgalom további történetével igazoljuk, illetve bizonyítjuk.

Mindezek értelmében jött létre az új szervezet. (Felépítését lásd a következő oldalon lévő táblázatban.)

Az ország sportjának legszélesebb körökben való fejlesztése érdekében a Leventék Országos Parancsnoka alá rendelt kerületekkel azonos beosztású sportkerületek létesítendők. A sportkerületek élén az elnökök állnak. A kerületek sportalkerületekre tagozódnak. Élükön alkerületi főtitkárok állnak. Az alkerületek ismét sportjárásokra tagozódnak. A járások élén titkárok állnak. A helyi sport fejlesztését helyi előadók irányítják… (Levente, 1941. szeptember 15.)

g) a Nemzeti Sportbizottság (NSB) elvi állásfoglalásának figyelembe vételével megállapítja a társadalmi sportegyesületek megalakulásának és működésének szabályait, továbbá a sportszövetségek szervezetét;

f) ellátja azokat az ügyviteli tennivalókat, amelyek a m. kir. vallás- és közoktatásügyi miniszternek a társadalmi sport egyesületei és egyesületi jellegű szervezetei feletti főfelügyeleti joga gyakorlásával kapcsolatosak;

d) gondoskodik a társadalmi és általában a minőségi sport fejlesztését szolgáló sportlétesítményekről;

c) megszervezi és irányítja az alája rendelt vidéki sportkerületek, alkerületek és járások működését;

b) vezeti és ellenőrzi az országos sportszövetségeket és a sportegyesületeket;

a) irányítja és fejleszti Magyarország társadalmi és általában minőségi sportját;

„Az OSK szervezeti szabályzatát és ügyrendjét a m. kir. vallás- és közoktatásügyi miniszter úr a 180.000-1941.VKM sz. rendeletével állapította meg. E szerint az OSK a m. kir. vallás- és közoktatási miniszter szerve.

i) mindazok a tennivalók, amelyeket jogszabály az Országos Testnevelési Tanács feladatkörébe utalt…

h) a testneveléssel vagy a sportüggyel kapcsolatos mindazok a tennivalók, amelyeket jogszabály a vallás- és közoktatásügyi miniszter feladatkörébe utalt;

g) az ifjúság egészségügyi nevelésének és fejlődésének figyelemmel kísérése és a szükséges javaslatok megtétele;

f) a társadalmi sport, valamint a sportszövetségek és sportegyesületek ügyeinek intézése, továbbá a sportorvosi szolgálat megszervezése és irányítása;

d) az iskolán kívüli leányifjúság önkéntes honvédelmi nevelésének és testnevelésének megszervezése és kötelező honvédelmi nevelésének és testnevelésének bevezetéséhez szükséges előkészítő intézkedések;

c) a lövészkötelezettséggel kapcsolatos sporttevékenység megszervezése és irányítása;

a) a leventeintézmény vezetése és a leventeképzés irányítása;

(2.) Az országos vezetőt a honvédelmi miniszter és a vallás- és közoktatásügyi miniszter együttes előterjesztésére a kormányzó nevezi ki és menti fel.

(1.) Az ifjúság honvédelmi nevelését és a testnevelést egységesen kell vezetni és irányítani. Az egységes vezetést és irányítást az ifjúság honvédelmi nevelésének és a testnevelésnek országos vezetője (országos vezető) látja el.

A kormányrendelet, illetve az általa megszüntetett OTT helyébe lépett Országos Sport Központról szóló VKM rendelet így hangzott:

Így érkezünk el a már többször emlegetett átszervezéshez – ennek mindennapjait rögzíti hűségesen e Napló –, melynek „a társadalmi és általában a minőségi sportra vonatkozó rendelkezései az 1941. évi XII. tc. 3. §-ában foglalt felhatalmazás és az erre a törvényre támaszkodó 5520/1941. M.E.sz. kormányrendelet VII. §-a alapján kiadott 180.000/1941. VKM. sz. rendeletbe foglaltan augusztus 16-án életbe is léptek.” (Levente, 1941. szeptember 15.)

„Egészséges, megfelelően és főleg okosan táplált, egy kis tartalék energiával bíró fiatalember pompás anyag a katonai nevelésre… A leventeköteles ifjúság a növekedés, az örökös testi és lelki változás korában van… A leventekiképzés kezdetén az ifjúság még a romantikus korban van… A második kor a nyugtalanság, a kalandszerű élmények keresésének kora. A serdüléstől az ifjúkor bekövetkezéséig tart… Kalandvágyukat talán legjobban úgy lehetne kielégíteni, ha a felderítés, kémelhárító szolgálat, járőrharc és általában a kisháború ezernyi lehetséges és változatos formáját játszatják le velük… Célszerű lenne a kispuskáról lassan áttérni a hadipuskára és a lehetőséghez képest megismertetni a nehéz fegyvereket is… A harmadik kor: a lelkesedés kora… A kötelező katonai szolgálat utáni időszakban nyugodtan mondhatjuk, hogy az már a megfontoltság kora.” Ekkor a katonai szellemet ébren kell tartani, mert: „A béke nem lehet más, mint a háborúra való előkészület.”

Nagyjából ezidőtt fogalmazza meg dr. Saád Ferenc százados, egyetemi m. tanár A katonás szellem felébresztése az ifjúságnál című dolgozatát. Ebből idézünk.

7. A levente legfőbb kincse a becsület (A becsület törvénye)

6. A levente a zászlót és bajtársait sohasem hagyja cserben (A hűség törvénye)

2. A levente elöljáróinak bizalommal és készségesen engedelmeskedik (A fegyelem törvénye)

1. A levente istenfélő és hazájához mindhalálig hűséges (A vallásosság és hazaszeretet törvényei)

A leventeképzésnek – amely a magyar ifjúság nevelésének egyik eszköze – célja az, hogy az ifjúságot a hagyományos magyar katonai erényekben való nevelés útján a haza védelmének magasztos feladataira testben és lélekben előkészítse.

1941. június 15-én a leventék szabadidő-mozgalmának irányítására és vezetésére a Leventesport Országos Központot (LOK) hívták életre. Ugyanezen a napon ismertetik a 81.000/eln. vkf 1941. számú rendelet 5. sz. mellékletét a leventeélet erkölcsi alapjairól. Íme:

3. § A MEFSOK élén miniszteri biztos áll. A miniszteri biztost a vallás- és közoktatásügyi miniszter nevezi ki négy évi időtartamra…” (MRT, 1941.)

2. § (1) A MEFSOK feladata a magyar egyetemi és főiskolai ifjúság sportjának egységes megszervezése, az egyetemi és főiskolai sportegyesületek működésének közvetlen ellenőrzése és irányítása.

„1. § A magyar egyetemi és főiskolai ifjúság sporttevékenységének egységes megszervezésére és irányítására Budapest székhellyel Országos Központ állíttatik fel. A Központ teljes címe: »Magyar Egyetemi és Főiskolai Sportegyesületek Országos Központja«; rövidített megjelölése: MEFSOK.

Ugyanő március 26-án átszervezi a felsőfokú intézmények ifjúságának sporttevékenységét a 177.500 sz. rendeletével:

„1. § Nyilvános iskola fenntartója – tekintet nélkül az iskola jellegére – köteles iskolája helyiségeinek, udvarának, sporttelepének, valamint a testnevelés céljára szolgáló berendezéseinek és felszerelési tárgyainak leventeképzés céljára való használatát megengedni.” (MRT, 1941.)

Dr. Hóman Bálint vallás- és közoktatásügyi miniszter 1941 februárjában kiadott 24.344. sz. rendelete a m. kir. honvédelmi miniszterrel egyetértésben elrendeli:

Mindezeket azért soroltuk föl, mert – véleményünk szerint – szoros összefüggés állapítható meg köztük és a leventemozgalom belső életének mozgása, [10] fokozódó militarizálódása s az ifjúság honvédelmi nevelését és a testnevelést egységes irányítás alá helyező, második nagy átszervezést eredményező s 1941. aug. 13-án életbe lépő 5520/1941. M. E. sz. kormányrendelet között.

Nem feladatunk Magyarország két világháború közötti történetének, illetve két világháborús szerepének megírása, értékelése, sőt: a leventemozgalom teljes keresztmetszetének megrajzolása sem, mégsem mulaszthatjuk el emlékeztetni az olvasót, hogy 1938-ban megszületik a XV. tc. „a társadalmi és gazdasági élet egyensúlyának hatályosabb biztosításáról”, a XVIII., ún. sajtótörvény, november 2-án sor kerül az első bécsi döntésre, 1939-ben a már említett II. tc. kiadására, majd a IV.-re, amely „a zsidók közéleti és gazdasági térfoglalásának korlátozásáról” intézkedik, 1940-ben megszületik a XX. tc. az iskolázási kötelezettségről és a nyolcosztályos népiskoláról, ez év augusztusában hozzák meg a második bécsi döntést, 1941 áprilisában megjelenik a zsidónak minősülő személyek katonai szolgálatáról (munkaszolgálat) intézkedő kormányrendelet s visszacsatolják a Délvidéket, júniusban a kassai és rahói provokációt követően hazánk hadiállapotban lévőnek deklarálja magát a Szovjetunióval, augusztus 8-án az országgyűlés elfogadja a XV. tc.-et, azaz a harmadik zsidótörvényt.

Az ún. Fejlődési törzslap vezetését kötelezővé tették. Ez „a leventének nem pillanatnyi állapotát rögzíti, hanem 12 éves korától kezdve végigkíséri testi, lelki, szellemi fejlődését mindaddig, míg tényleges katonai szolgálatát meg nem kezdi” – írja dr. Rosztóczy Ernő (Levente, 1941. márc. 14.) –, mert „A végső cél… a honvédség.” A II. tc. Végrehajtási Utasítása értelmében a törzslapokat a körzetparancsnokok fogják őrizni. E lapok a következőket tartalmazzák:

…a leventekötelezettség felső korhatárául az eddigi 21. életév helyett a katonai szolgálatra való bevonulás időpontját illetőleg a 23. életév betöltése évének szeptember 30. napját állapítja meg, azért, hogy a katonai szolgálat közvetlenül kapcsolódjék a leventekiképzéshez.

„A leventekötelezettség az 1921. LIII. törvénycikkel szabályozott testnevelési kötelezettség helyébe lép… A törvényjavaslat… megadja az alapot arra, hogy a jelenlegi állapottól eltérően a jövőben az iskolát (főiskolát) látogató ifjak is… az iskolát elhagyó ifjúsággal együtt tegyenek eleget levente kötelezettségüknek.

a foglalkozásokon nem jelenik meg,

az orvosi vizsgálaton nem jelenik meg,

171. § (1) A leventeköteles kihágást követ el és két hónapig terjedhető elzárással büntethető, ha:

(2) A leventekötelezettséggel kapcsolatos egyesületi élet országos megszervezését és irányítását a honvédelmi miniszter az érdekelt miniszterek bevonásával és a vallás- és közoktatásügyi miniszterrel egyetértve intézi… A leventekötelesek a vallásos egyesületeken, valamint a magyar cserkészszövetség kötelékébe tartozó cserkészcsapatokon kívül semmiféle egyesületnek vagy bármilyen más megjelölésű egyesületi jellegű szervezetnek tagjai nem lehetnek.…

13. § (1) A nyilvános iskolák tanszemélyzetének a leventeképzésben és a leventeegyesületek irányításában való közreműködését a vallás- és közoktatásügyi miniszter a honvédelmi miniszterrel egyetértve szabályozza.

a) arra testileg vagy szellemileg alkalmatlan,

(6) Mentes a leventekiképzés alól az, aki

9. § (1) A leventék évente legfeljebb tíz hónapon át és legfeljebb heti négy órában kötelesek leventekiképzésben részt venni. Ezenfelül minden levente abban a naptári évben, amelyben tizennyolcadik életévét betölti, összefüggő gyakorlaton köteles részt venni. Ennek a gyakorlatnak időtartama három hetet nem haladhat meg…

7. § (1) Minden magyar állampolgár ifjú annak az évnek szeptember hó 1. napjától, amelyben tizenkettedik életévét betölti, mindaddig, míg tényleges katonai szolgálatát meg nem kezdi vagy a katonai szolgálatra való alkalmatlanságát végleg meg nem állapítják, az alábbi szabályok szerint leventeköteles. A leventekötelezettség általában megszűnik legkésőbb annak az évnek a szeptember hó 30. napján, amelyben az ifjú a huszonharmadik életévét betölti. Ezen az életkoron túl is leventekötelesek maradnak tényleges katonai szolgálatra való bevonulásukig azok, akik a tényleges katonai szolgálat megkezdésére halasztást kaptak.…

6. § (2) A leventekötelesek nevelését és képzését a honvédelmi miniszter irányítja. A honvédelmi miniszter a leventefoglalkoztatás nevelési anyagát… a vallás- és közoktatásügyi miniszterrel egyetértve állapítja meg.

A leventemozgalom első jelentős átszervezésére – mint arra már utaltunk –1939-ben, a honvédelemről szóló 2. tc. alapján került sor. Az országgyűlés elé terjesztett törvényjavaslat szerint:

„A művelt Nyugat korszerű iskoláiban, de különösen azokban az iskolákban, ahol a brit szellem uralkodik, bölcs mértékkel adagolják az iskolai fiatalságnak az értelmi oktatás és nevelés tananyagát és tanulási feladatait, nehogy a fiatal agyakat túlterheljék, és viszont, hogy az iskolai fiatalságot még az iskolában töltendő idő alatt is megvédjék a padban való ülés és a zárt helyiségben való hosszú tartózkodás veszélyei ellen, időben, hely és felszerelés dolgában bőségesen gondoskodnak időközi egészséges testmozgásról és testnevelési foglalkoztatásról… A mi iskoláinkról – sajnos – ezt nem állíthatjuk, mert vagy határozott túltengésben van az értelmi tananyag…, vagy pedig el van hanyagolva a testnevelés… Sürgősen minden lehetőt el kell… követni, hogy a magyar iskolák már a jövő, 1933/34-es tanévtől fogva gyakorlatibb tudású, életrevalóbb, elszántabb, gerincesebb és küzdőképesebb nemzedéket neveljenek az országnak. …a lényegtelen, szükségtelen, nélkülözhető anyaghalmaz elhagyásával nemcsak a tananyag csökken le az életben szükséges mértékre, hanem az egyes elméleti tantárgyakra a tantervben előírt óraszám is jórészben változni… fog és az így megnyert óraszám fel lesz használható az ifjúság minden új megterhelése nélkül olyan foglalkoztatásokra (nem tantárgyakra), melyek alkalmasak és hivatottak az iskolai értelmi… munka és igénybevétel folytonosságát helyes mértékkel üdvösen megszakítani és inkább testi mozgással és enyhe munkával ellensúlyozni . Ezek között az üdvös és hasznos foglalkoztatások között a gyorsírás, szlöjd („kézügyesség, a kézügyességet fejlesztő foglalkozás” B.R.), kézimunka stb. mellett első a testnevelés…” (In: A tantervelmélet forrásai; 7. OPI, 1986. Szerk.: Antall József.)

A kétségkívül jelentős változások – a maguk pozitív és negatív következményeivel (amint arról a következőkben lesz szó) – a szakma elégedetlenségével szembesültek. Az 1933 márciusában összeült, a középfokú oktatás és a középiskola szervezeti reformjáról tanácskozó értekezleten az OTT emlékiratot adott át a VKM-nek. Ebből idézünk:

1932-ben Gömbös Gyula akkori miniszterelnök kezdeményezésére az olasz Nazionale Depolarovo mintájára megalakult a Nemzeti Munkaközpont, célul tűzve a dolgozók szabadidejének megszervezését (üzemi torna, kirándulások, egészségügyi tanfolyamok stb. révén). Wonke Rudolfné 1937-ben – elsőként az országban – „megalakított egy olyan csoportot az újpesti Angol–Magyar Cérnagyárban (Váci út 91.), amely a nemzeti érzés ápolásában, a családi hivatástudat kialakításában és a mozgásműveltség (ritmikus tánc, néptánc, népi játékok) elsajátításában határozta meg célját.” (Földes – Kun – Kutassi: A magyar testnevelés és sport története. Budapest, 1982.)

Ám a „tömegek” fogalmába nemcsak az iskolaköteles korú, illetve a 21. életévét el nem érő, iskolát elhagyó ifjúság tartozik bele, hanem az egész magyar munkaképes társadalom.

1928-ban megrendezik az „Első Országos Leventeverseny”-t, s 1929–31-re a fentiek szellemében kialakítják az egész országot átfogó leventebajnokságok rendszerét. 1936-ban a kultuszminiszter – akkor már Hóman Bálint – elrendeli, hogy a nemzetvédelmi testnevelést (játékdélutánt) csak leventeoktatókká átképzett tanárok taníthatják. [7]

Még 1926-ban gr. Klebelsberg Kunó előadást tartott a rádióban; gondolatmenetének lényege, hogy a magyarság csak a tömegek testedzése révén találhat kiutat az urbanizáció és a Trianon okozta depresszióból. A kultusztárca e kiút kiépítése érdekében 1928-ban 40.175/VKM sz. rendeletével bevezeti minden alsó- és középfokú iskolában a harmadik testnevelési órát [6] „szigorúan kötelező játékdélutánként”. 1930-ban a HM, a VKM és az OTT közösen kidolgozta e – valójában katonai előképzést szolgáló – játékdélutánok tantervi anyagát és szervezeti rendjét.

A jelvények is többször változtak. Már az induláskor akartak egyet rendszeresíteni: ez zománcozott, nemzetiszínű pajzs lett volna, fehér mezőben „Levente” felírással, de a tervet elvetették. Aztán 1923-ban Raics Károly javaslatára megszületik a hosszú ideig viselt változat: egy kis zománcozott zöld fenyőág nagy fehér „L” betűvel és kék nefelejccsel. Jelentése: „Leventék, ne felejtsetek és reméljetek!” 1934. január 1-jétől a sapka előrészének jelvénye háromszögletű pajzs lett: leventék részére alpakkából, oktatók és főoktatók részére zománcozott kékeszöld alapon, vezető főoktatók részére aranyozott alapon. Közepébe ún. levente-kettőskereszt került. (A leányleventék kettőskeresztjére kört rajzoltak, s bele „L” betűt.) A húszas évek második felében terjedt el az egységek megnevezése: a „pajtásság” 10-15 leventét jelentett, a „tized” 3 pajtásság volt, 2-3 tized alkotott egy „csapatot”, a nagyobb alakulatok neve „lobogó” és „törzs” volt.

Egyenruhájuk a leventéknek egyelőre nincs. 1925 őszén leventesapkát rendszeresítenek: khaki színű volt, formája a huszársapkához hasonló, bal oldalán „topánok”-kal. (Leventéknél meggyszínű, oktatóknál aranyozott fonalas.) Elöl sapkapajzs díszítette, melynek mezőjében a kettős kereszt a hármas halommal volt látható, a kereszten a leventejelvény s a háttérben a felkelő nap. A pajzs felső szélén, szalagon a leventeegyesületek jelmondata volt olvasható, fölötte a szent koronával. A pajzs hátsó lapjára tolltartó-hüvelyt erősítettek. 1927-ben egyenruhát – a sapkán kívül kabátot, nadrágot, bőrövet, inget, lábszárvédőt, cipőt, fehér atlétainget, fekete atlétanadrágot, tornacipőt – rendszeresítettek, de anyagi okok miatt kötelezővé nem tették viselését. A ruhához a sapkapajzson levőhöz hasonló jelvény is tartozott: a testnevelők részére aranyozva, a többi oktató számára zölden zománcozva. 1926-ban rendeletben szabályozták a versenyen részt vevők ruházatát: ez ujjatlan fehér trikó, tornanadrág, tornacipő volt, melyet mindenki maga szerzett be, vagy az egyesülete vásárolt meg. Később címer került a mezre, de ennek viselésére 1934-től csak leventeünnepélyen volt lehetőség. [5]

A mozgalom hivatalos lapjává 1923. július 1-jén a „Levente” lett (1940-től alcíme szerint: „a leventeparancsnokok hivatalos lapja”, 1943 januárjától: „a leventeparancsnokok, oktatók, ifjúvezetők hivatalos lapja”), mégpedig azáltal, hogy ekkor az 1922 áprilisa óta megjelenő Testnevelő (szerk.: Dürmayer Gusztáv és Török Pál László) átvette a Bodó János OTT-titkár szerkesztette, 1921 januárjától létező „Levente” nevet. [4]

A levente – a mozgalom Sirsich Béla rendeletére vette föl e nevet – hivatalos köszönésévé 1926 decemberében a dr. Matolcsy László győri leventeparancsnok által bevezetett „Szebb Jövőt!” (Szebb, azaz: Sz abad, E rős, B ecsületes, B oldog) vált, s válaszköszönésül kötelezővé az „Adjon Isten!”-t tették.

A testnevelési törvény végrehajtási rendelete értelmében az iskoláknak díjtalanul át kellett engedniük leventefoglalkozás céljára tornatermeiket, az intézményhálózat létrehozására, illetve bővítésére azonban nagy szükség volt. Ezért történt, hogy gr. Klebelsberg Kunó vallás- és közoktatásügyi miniszter 1929. december 24-én meghirdeti sportlétesítmény-építési programját. A tervben Nemzeti Stadion, Nemzeti Sportuszoda és Sportcsarnok felépítése szerepelt, vidéki stadionok, illetve a Szövetségek Házának létrehozása – a 146.256/1928-VII. sz. belügyminiszteri rendelet egy sportágban csak egy szövetség működését engedélyezte –, valamint egyéb létesítmények kialakítása. 1937-re készül el az Európa legszebb diákstadionjának tartott KISOK-pálya Pesten, a Népligetben stb.

A magyar állam, illetve a testnevelési törvény által a mozgalom működési feltételeinek biztosítására kötelezett községek sokat áldoztak a társadalmi sport és a testnevelés ügyére. Az 1925-ben létrehozott honvéd testnevelési intézménnyel – a Toldi Miklós Sporttanár- és Vívómesterképző Intézettel – csaknem egy időben nyitotta meg kapuit az 1928-tól a Sportorvosi Intézetnek is otthont adó, kezdetben három, majd négy évfolyamos felsőoktatási intézmény: a M. Kir. Testnevelési Főiskola, mely a testnevelés és a sport szakembereit (tanárokat, edzőket) képezte. (Az 1926/27-es tanévtől leventeoktató-képzés is folyt itt.) [3]

Az a felnőtt, aki a gondjára bízott leventeköteles ifjút testgyakorlási kötelezettségének teljesítésében akadályozza, vagy figyelmeztetés ellenére sem gondoskodik arról, hogy az illető a kötelezettségét teljesítse, 24 pengőtől 80 pengőig terjedő pénzbírsággal sújtható.

Változás csak 1924-ben érzékelhető: összeírják az ifjakat, a kultuszminiszter által megállapított és a belügyminiszter részéről jóváhagyott Leventeegyesületi Alapszabályok értelmében országszerte létrejönnek a leventeegyesületek. Oktatói tanfolyamokat indítanak, hogy legalább minden 50 leventére jusson 1 oktató. 1926-ban szabályozzák a leventék jelentkezési kötelezettségét, az 1740/927. sz. B.ü.M. rendelet az oktatókat (1926-ban kialakult a főoktatói tisztség is) e minőségükben hatósági személyeknek nyilvánítja. A 69.000/927. sz. VKM rendelet a testgyakorlásra kötelezett ifjak kötelességeiről és e kötelességek teljesítésének biztosításáról intézkedik. Ennek értelmében, aki nem tesz eleget leventekötelezettségének, az fegyelmi úton büntethető, mégpedig: 1. megintéssel, 2. a szülő (gyám, munkaadó) értesítésével, 3. megfeddés végett az elöljáró (polgármester stb.) elé idézéssel, 4. visszatartással, amely reggel 8 órától este 8 óráig, három órától tizenkét óráig terjedő tartamban alkalmazható.

1923-ban még voltak megyék, amelyekben csak elvétve alakultak meg leventeegyesületek. Hiányoztak a képzett oktatók is: tanítók és közigazgatási tisztviselők tartják a foglalkozásokat, többnyire társadalmi munkában, ellenszolgáltatás nélkül. A felszerelés is hiányos: az egyesületeknek az OTT biztosította, s akik igényelték, azok céllövő puskát és kisöbű fegyvert – német Geco típusú kispuskát – is kaptak. 1925-től kezdik használni a kedvezményes áron beszerezhető Fég-puskákat (a Fegyver- és Gépgyár kispuskája).

„A nép nagy része – írja az 1922-es év kapcsán – idegenkedik az intézménytől, sőt különösen a városi lakosság és a munkásság ellenszenvvel fogadja.”

Tornay Károly – akitől az előzményekről írtak jelentős részét kölcsönöztük – a mozgalom első 15 évét áttekintő művében (A leventeintézmény története. Budapest, 1936. Stádium) elmondja, hogy a törvény gyakorlati alkalmazása számos akadályba ütközött:

A VKM-ben 1921-ben főhatóságként létrehozták a XIII. (testnevelési) ügyosztályt – egy ideig testnevelési főcsoportként működött, élére a miniszter 1923-ban Tárczay-Felicides Románt nevezte ki –, melynek fennhatósága alá rendelték az OTT-ot, az összes fővárosi, megyei, járási, kerületi, városi, községi testnevelési bizottságot.

Megszervezik a kerületi testnevelési felügyelőségeket, amelyeket „összhangba hoztak a vegyesdandár-parancsnokságok kerületi beosztásával, a központi vezetés személyzetét állományilag a HM, a testnevelés végrehajtó szervezetét pedig az illetékes vegyesdandár-parancsnokságok »anyakönyvi« állományába helyezték át… Az ún. »leventeszemlélőt« (aki nyíltan mint az OTT társelnöke szerepelt), a honvédség főparancsnokának rendelték alá. (Gergely – Kiss i. m.) Alapvető változás – amint később még utalunk rá – csak az 1939-es, honvédelemről szóló törvény elfogadása után következik be. Ez a leventekötelezettséget honvédelmi kötelezettségként határozza meg, a fenti feladatokat pedig a HM-ben 1940/41-ben újonnan létrehozott haderőn kívüli kiképzési osztály vette át, s a VKF 6. osztályával közösen hajtotta végre. 1941-től a HM 40. osztály, 1942 és 1945 között a 40. e., illetve a 40. k. osztály feladata lesz a haderőn kívüli kiképzés irányítása.

– a leventeintézménnyel mint ifjúsági mozgalommal kapcsolatos ügyek koordinálását a VKM-mel együttműködve végzi.

Az ő tervezete alapján indult meg a már említett testnevelési törvény előkészítése – igaz, a végeredményt tekintve az iskolai és az iskolán kívüli sport a VKM hatáskörében maradt. Bár Witz Béla, a cserkészek országos elnöke azt mondta: „1928 óta az Országos Testnevelési Tanács... kezéből lassan a HM kezébe ment át a levente minden ügye.” (In: Gergely Ferenc: A magyar cserkészmozgalom, 1919–1933. Társadalmi Szemle, 83/2.) És joggal! Hiszen 1927-ben létrejött a HM és a VKM között az a megegyezés, amelynek értelmében „a leventeintézmény szervezeténél fogva… katonai és polgári személyek kölcsönös együttműködésére van alapítva.” (HL levente 2. doboz. OTT TE-nek az I/TE 1927. sz. biz. rendeletet kiegészítő körrendelete. In: Gergely Ferenc – Kiss György: Horthy leventéi. Kossuth, 1976.) S ennek értelmében a haderőn kívüli kiképzés elvi irányítására és minden, a haderőn kívüli kiképzéssel kapcsolatos szervezési, nyilvántartási és személyi ügy elvi irányítására, a leventekötelezettség végrehajtásából keletkező ügyek intézésére a HM-ben 1939-ig kiképzési osztály működött, ám tevékenységét:

„Annak a középponti testnevelési intézményünknek, amelyhez ifjúságunk és a hadseregben meghonosítandó testnevelés szabályos és szilárd mederbe terelése fog tartozni, meg kell még oldania majd a következő kérdéseket is: a gyermekhalandóság csökkentését, a csecsemővédelem kiépítését, az ipartörvény módosítását az ifjúság munkaerejének kizsarolásával szemben. Mindmegannyi szociális reform.” (Magyar Katonai Közlöny, 1920/1.)

Az elveszett Kárpátok helyett alkossuk meg az Alföld bástyáit ifjúságunk edzett phalanxjaiból…”

„a testnevelés és a honvédelem szoros összefüggésben állanak egymással… az iskolán kívüli ifjúság testedzése az a nagy probléma, amelyet sikeresen meg kell oldanunk, hogy népünket a honvédelemre készen tartsuk…

A háborús vereséget, az összeomlást, Trianont követően v. Béldy Alajos – jelen „Munkanapló” tulajdonosa – reformtervezetet készített Testnevelés-Honvédelem címmel, amelyben egyebek közt ezt írja:

Jelentős civil kezdeményezésre is sor került. 1909-ben a fővárosban összeült az Első Magyar Testnevelési Kongresszus; ennek végrehajtó bizottsága törvényjavaslatot dolgozott ki, amelyet az országgyűlés 1913. XIII. tc-nek fogadott el, s ezzel létrehozta a már említett OTT-ot, melynek szervezeti szabályzata értelmében véleménynyilvánításra, javaslatok megtételére volt joga. Élt is vele! Egyebek között szakvéleményt készített az iskolán kívüli testnevelés reformjáról, az ifjúság katonai szolgálatra történő előkészítéséről, javasolta az iskolai és iskolán kívüli testgyakorló helyek és terek összeírását, az iskolán kívüli ifjúság előkészítését a háború alatti katonai szolgálatra. Elkészítette az Ifjúsági Honvédő Egyesületek vezetőinek útmutatóját és testgyakorlati munkatervét.

Az 1868. évi XXXVIII. tc. létrehozta az ún. Ifjúsági Véderőt, s ezzel a katonai oktatást és testgyakorlást a népiskolai rendes tantárgyak sorába iktatta. A századfordulót követően Jekelfalussy Lajos és br. Hazai Samu (előbbi 1906 és 1910, utóbbi 1910 és 1916 közt volt honvédelmi miniszter) utasítására ifjúsági lövésztanfolyamokat szerveznek – önkéntes alapon. A cél: katonai rend- és testgyakorlatok, illetve céllövészet oktatásával katonai előképzés biztosítása. Hogy vonzóvá tegyék a tanfolyamokat, az 1912: XXX. tc. 48. § (1) pontja alapján a tartalékos (póttartalékos) viszonyban teljesítendő utolsó fegyvergyakorlat alól felmentették azokat, akik az ifjúság katonai előképzésében részt vettek, illetve a katonai testgyakorlás terén és a céllövészetben a szükséges ismereteket megszerezték. Az első világháború alatt pedig minden katonai kerületi parancsnokságnál egy-egy ifjúsági testnevelői állást rendszeresítettek, s a HM-ben a testnevelési ügyek vezetésére külön osztályt szerveztek.

A mozgalom nem volt előzmény nélküli.

5. § ...a mulasztót... a testnevelési bizottság figyelmeztetésben, ismételt mulasztás esetében dorgálásban részesíti...” (Magyarországi Rendeletek Tára [a továbbiakban: MRT], 1936)

„1. § A testgyakorlásra kötelezett leventeifjak kötelesek legalább 8 hónapon, és legfeljebb 9 hónapon keresztül heti 3 órán át testgyakorlást végezni...

Az 52000/1924. V.K.M.-rendelet alapján a leventeköteles fiatal legalább öt hónapon át heti két óra alatt és legfeljebb 8 hónapon át heti két óra alatt és egy délután tartozik testgyakorlást végezni. Ezt a m. kir. vallás- és közoktatásügyi miniszter 800/1935. sz. rendelete az alábbiak szerint módosítja:

A magyar nemzetgyűlés 1921. december 19-én Vass József előterjesztésében jóváhagyja a „Lex Karafiáth”-ot, azaz az LIII. tc-et, az ún. testnevelési törvényt, mely a Végrehajtási Utasítással: az 1924. január 31-én közzétett 9000/1924. sz. V.K.M.-rendelettel együtt kimondja: a testnevelés az állam feladata. Hogy ennek megfeleljen, létrehozza a Levente Egyesületeket, s elrendeli, hogy az iskolát elhagyó ifjúság (pontosabban a nemzetnek minden férfi tagja) 21. életévének betöltéséig köteles részt venni a Levente Egyesületek keretei között megszervezett foglalkozásokon. Az irányítás az OTT megszűnéséig az OTT feladata volt. [2]

A szerző, akinek tevékenységéről az Olvasó kezében tartott Napló részletesen beszámol, a németek számára szemléletesen mutatja be a magyar sport és honvédelem helyzetét, s egyben megjelöli azt a stratégiát, amelyet a magyar társadalomnak követnie kell, ha teljesíteni akarja „nagy és fontos” küldetését a „Kárpát-medencében”.

Mi, magyar sportolók hálásak vagyunk a német hadseregnek és a Führernek, hogy most, amikor a háború olyan időszakát éljük, amikor egy új Európa születik, nemcsak a versailles-i diktátumot, hanem a trianonit is szétzúzta! Szilárdan hiszünk abban, hogy a testnevelésben és a sportban fegyelmezett, kitartásra nevelt ifjúsággal teljesíteni tudjuk nagy és fontos küldetésünket a Kárpát-medencében.” [1]

A trianoni diktátummal az Antant Magyarországot teljes mértékben izolálta, úgy, hogy ebben az időszakban megszűntek az ország kapcsolatai a külfölddel. A sport volt az egyetlen, amellyel sikerült az elzártság bilincseit meglazítani, és a külföld figyelmét magunkra irányítani. Amit nem sikerült a gondos diplomáciának, azt sikerült sportolóinknak és a nemzetközi táborokban (jamboree-kban) fellépő cserkészeinknek: lassan megismerték és megtanulták tisztelni a magyar nemzetet barátok és ellenségek egyaránt...

Ezzel kezdetét vette a mai magyar testnevelési rendszer működése, amelyet Magyarország első számú sportembere, a Kormányzó Úr Őméltósága 1924. január 21-én kézjegyével szentesített...

Ezért hozta meg a Nemzetgyűlés már 1921-ben a testnevelésről szóló törvényt, amely a középiskolai és főiskolai-egyetemi testnevelést, valamint a sportról való társadalmi gondoskodást a Vallás- és Közoktatásügyi Minisztérium hatáskörébe utalta. Minden olyan 12 és 21 év közötti magyar fiatal, aki nem járt iskolába, ahol is kötelező volt a testnevelés, köteles volt hetente egy bizonyos óraszámot gimnasztikai gyakorlatokkal tölteni. Ez a törvény fektette le az alapjait a leventeképzésnek, amely most, hogy visszanyertük katonai egyenjogúságunkat és megszabadultunk Trianon béklyóitól, a Honvédelmi Minisztérium irányításával a katonai előképzést szolgálja. Magyarország volt tehát az első ország, ahol az államhatalom törvényesen szabályozta a testnevelést.

A trianoni diktátum – békeszerződésnek semmiféleképpen sem lehet nevezni – minden közepes hatalom közül Magyarországot sújtotta a legjobban, mert hűen és teljes lélekkel kitartott fegyvertársai mellett. Mivel a Párizs környéki szerződések ily módon megbüntették, népünk elsőként jutott a felismerésre: csak akkor lehet a szörnyen megcsonkított országot és a nemzetet ismét talpra állítani, ha testi erőnlét révén képesek vagyunk fizikailag és szellemileg is ellenállóképes ifjúságot nevelni.

„A világháború után minden nemzet azon törte a fejét, hogy a nagy vérveszteséget követően csak úgy állhat talpra, ha fokozott mértékben törődik az ifjúság fizikai erőnlétének erősítésével. A plutokrata államokban, mint amilyen pl. Amerika és Anglia, az anyagi jólét széles tömegek számára elérhetővé tette a sport és a testedzés áldásait. Ezzel szemben azokban az államokban, amelyeket a békeszerződések elszegényedésre ítéltek (mint Németország), avagy amelyeket magukra hagytak (Olaszország), államilag szervezték meg a fiatalok fizikai erőnlétének erősítését. Tisztában voltak vele, hogy sikeres sporttevékenységet – a plutokrata felfogás szerint – vagy a jólét révén, vagy pedig állami segítséggel lehet elérni.

V. Tárczay-Felicides Román miniszteri osztálytanácsos tollából 1941-ben néhány oldalas német nyelvű beszámoló jelent meg a Deutschland–Ungarn (Herausgeber und Verlag: Gauverlag-NS-Schlesien, Druck und Farbdruck: NS-Druckerei im Gauverlag-NS-Schlesien Breslau V. Sonnenplatz) című propagandakiadványban „Így neveljük az ifjúságot erőssé” címmel. Ebből idézünk:

Tábornoki rendfokozatának helyreállítására azonban a mai napig nem került sor.

„…a Budapesti Népbíróság Nb VII/1509/1945/6 számú ítéletét és a NOT 287/1945/8 számú végzését hatályon kívül helyezi, és a terheltet az ellene emelt vád alól felmenti…”

* * *

S a rosszindulatú cikk megjelenése után egy hónappal elmezavar és gyomordaganat diagnózisával a súlyosan beteg embert a Bajcsy-Zsilinszky (1945-ig Horthy Miklós) kórházba szállították. Itt (?) halt meg 1946. december 22-én. [44]

„Tisztelettel közlöm, hogy Béldy Alajos elítéltet a f. hó 11-i főtárgyalásra nem állíthatom elő, mert az országos gyűjtőfogház betegsége miatt nem adta ki. Kérem új határnap kitűzését. Budapest, 1946. évi nov. hó 9-én. fogházfelügyelő.” (468/1945 tkvsz - Nb. 4016/1946 Fővárosi Levéltár.)

Úgy tűnik, a vesebajnál komolyabb betegség támadta meg a lefokozott, megalázott katona szervezetét. Mert korántsem szimulálásról volt szó, amint azt a v. Kudriczy István büntetőperének egyik dokumentuma igazolja. Eszerint:

„Béldy Alajost keressük – írja –, aki leventéket küldött a halálba, de megtudjuk, hogy elmebajt szimulál és a megfigyelőben van.” (Ítélet, 1946. november 14.) [43]

(Ries) Igazságügyminiszter : A vizsgálat kész és arról írásban fog jelentést tenni. A Béldy-féle ügy, illetőleg az ezzel kapcsolatos eset még két hónappal ezelőtti. Más okból folyólag leváltottak egy őrt a fogházban és ezzel összefüggésben írta a Világ a szóbanforgó cikket, arra gondolva, hogy a Béldy-esetből folyólag történt az elbocsátás.”(Dálnoki Miklós Béla kormányának… minisztertanácsi jegyzőkönyvei. Magyar Országos Levéltár, Budapest, 1997. Szerk.: Szűcs Zoltán.) [42]

„(Miklós) Miniszterelnök bejelenti, hogy Vorosilov érdeklődik a Béldy üggyel kapcsolatban a Világban megjelent közlemény tárgyát képező esetről…

A szeptember 12-i minisztertanácsi ülésen azonban érdekes napirendi pontot tárgyaltak. A Világ egyik cikkéről – melyben azt állt, hogy Béldy a börtönben ellenkormányt alakított – esett szó:

Béldy ügye végül a Nemzeti Főtanács elé került, mely testület legfelsőbb elhatározásából augusztus 13-án a halálbüntetést életfogytiglani kényszermunkára változtatta. A háborús bűnös beköltözött a Kozma utca 13.-ba. Hogy részt vett-e a sorstársai által végzett kényszermunkán a Drasche téglagyárban, nem tudjuk.

A kegyelmi kérvény elutasítását a NOT hasonló végzése követte. Megállapították ugyan, hogy „…a tárgyalás alatt óriási zaj volt, és ezenfelül a hallgatóság komolyan fenyegető magatartása is akadályozta a védelmet jogai érvényesítésében. Ekként az elsőfokú bíróság, helyesebben a tárgyalásvezető bíró perrendellenes tárgyalás vezetési módjával nem teremtette meg az előfeltételeit a védekezés szabadságát biztosító jogok érvényesítésének.” És „az elsőfokú bíróság ítéletének rendelkező része érthetetlen, mert az eszmei halmazatba vett cselekményekre is a Btk. 96., 99. §-aival szabta ki a büntetést, ebből a törvénysértő rendelkezésből azonban a védelem jogokat nem formálhat (kiemelés tőlem, B.R.) (NOT 287/1945/8 Tanácskozási jegyzőkönyv, Vizsgálati TH V-119950)

A tárgyalás légkörére [41] jellemző, hogy a tárgyalóteremben, de már előző nap este, az utcán is bizonyos személyek röpcédulákat osztogattak, amelyek szerint Béldy ágyútölteléknek dobta oda az ifjúságot a német rabló imperialista törekvésekért.

Védő: „Az ítélet rendelkező részét, az ott felhívott törvényhelyeket az állandó nagy zajban nem hallottam, és csak most szereztem tudomást arról, hogy az ítélet a vádiratban nem említett 13. § 1. pontját [40] is felhívja, mely esetben fellebbezésnek helye van, tisztelettel kérem utólagos bejelentésemet tudomásul venni. Az ítélet ellen fellebbezést jelentek be a büntetés súlyossága miatt, enyhítés végett. Egyébként a kegyelem iránti kérelmemet fenntartom.” (Jegyzőkönyv… a budapesti népbíróságnál Budapesten, 1945. évi július hó 20. napján… tartott nyilvános tárgyalásról. NB VII. 1509/1945/6 Vizsgálati TH V-119950)

„A vádhatóság érezve a vádak tarthatatlanságát,… az összes eddigi vádakat elejtette, csak a Rendelet 11. § 1. pontjának első és második bekezdésében meghatározott háborús bűntettben kérte bűnösség kimondását, de minden bizonyíték nélkül, mert vádja támogatására mindössze két fotográfiát mutatott fel.” (Béldy ügyvédjének beadványa a Nemzeti Főtanácshoz… Vizsgálati TH V-119950) Az Egyed-tanács verdiktje: kötél általi halál, mellékbüntetésül: teljes vagyonelkobzás (Béldy tulajdonában volt a Budapest I., Fortuna u. 18. sz. alatti házon kívül a Budapest I., Batthyány u. 31. sz. ház 1/3-ad része), állásvesztés.

Dr. Halász Lajos ügyvéd a védencének fogházorvossal való megvizsgálását kéri (ezt már korábban, június 27-én is megtette, sürgős szabadlábra helyezésért folyamodva – eredménytelenül.) A tárgyalás elnapolását követő orvosi vizsgálat [38] heveny vesegyulladást állapított meg, ez azonban nem volt akadálya annak, hogy v. Szombathelyi Ferenc ügyében kihallgassák, július 20-án ismét a tárgyalóterembe citálják Béldyt. [39] Noha dr. Egyed Lajos, a tanácsvezető bíró megállapította, hogy a beidézett tanúk közül Miklós Béla miniszterelnök nem jelent meg, nem látta szükségesnek a megfelelő intézkedéseket megtenni. S az sem zavarta – amint az a védő felfolyamodásából is kitűnik –, hogy:

Itt – miután ismertették a vádiratot – váratlan dolog történt: az ügyész újabb vádat emelt a 15. § 1. pontja alapján. Ekkor a „vádlott… rosszul lett, mire a közönség hangos megjegyzéseket tett, melyek kórusban többször megismétlődtek.” (Jegyzőkönyv… a budapesti népbíróságnál 1945. évi július hó 6. napján… tartott nyilvános tárgyalásról. Vizsgálati TH V-119950.) [37]

Az első főtárgyalásra július 6-án került sor a Markó u. 27. sz. alatti ún. „Esküdtszéki terem”-ben.

A kormány, illetve a kormány nevében Vörös János vk. vezérezredes, honvédelmi miniszter adatszolgáltatás helyett ország-világ tudomására hozza, hogy június 19-én „a 667/1945. M. E. számú rendelet 1. §-a alapján alább megnevezetteket (47 főről van szó, köztük Béldy Alajosról, B.R.) mint háborús bűnösöket közigazgatási úton lefokoztam és a honvédség kötelékéből kicsaptam.” (Honvédségi Közlöny, 1945. október 1.)

Március 10-én hozták fel Budapestre, a Magyar Államrendőrség Budapesti Főkapitányságának Politikai Rendészeti Osztályára [35] , s április 21-én előzetes letartóztatásba helyezték. Itt folytatódnak a kihallgatások, majd ügyét vádemelési javaslattal átteszik a budapesti népügyészségre. Az ügyészség sajtóelőadója a kijelölt népügyésznek, dr. Szegő Vilmosnak előkészíti az anyagot, s eközben sajnálattal állapítja meg, hogy: „…a nyomozás anyagából hiányzik annak tisztázása, volt-e szerepe Béldynek a levente-nevelésben ténylegesen… Nem terjedt ki a nyomozás arra a közismert tényre, hogy a zsidó lakásokból leventékkel raboltatták el az ingóságot…” Feljegyzését ezzel a meghökkentő mondattal zárja: „Ha a kormány felvette őt a háborús bűnösök listájára [36] , nyilván tud is róla adatokat.” (1945. Nü. 949/3 Vizsgálati TH V-119950)

Ezt követően egy ideig nem történt semmi. Ült a debreceni rendőrkapitányság fogdájában, s arról elmélkedhetett, hogy akit a németek és a nyilasok üldöztek, az miként kerülhetett ilyen helyzetbe.

Nem telt el azonban egy hónap sem, amikor február 11-én Vörös János megjelent Béldy lakásán, a plébánián, s burkoltan ugyan, de célzott arra, hogy a volt országos vezetőnek tanácsos lenne Debrecent minél előbb elhagynia. Hogy szervezett akció folyik ellene, azt a debreceni újságok előző napi Béldy-ellenes cikkei is sejtették vele. Másnap este 6 órakor a Magyar Államrendőrség debreceni kapitányságának politikai osztálya letartóztatta, s 13-án megkezdte kihallgatását. A rendőrségen felvett jegyzőkönyv tanúsága szerint a nyomozók részletes önéletrajzot kívántak tőle. Ezután csak 26-án kellett ismét vallomást tennie: ekkor hat – általa 1941-1944-ben elmondott, s a 13-i jegyzőkönyvhöz csatolt – beszédéről kellett nyilatkoznia, majd március 1-jén bizonytalanul körvonalazott vádakra (a németeknek kiszolgáltatta a magyar ifjúságot, a kiürítés elrendelésében játszott szerepe, a leventeifjúság igénybevétele) reagálnia.

Máig tisztázatlan körülmények között november 20-a táján megszökött (?) a Gestapo börtönéből – állítja a továbbiakban –, s visszatért (!) lakására. Két nap múlva egy 5 tagú nyilas járőr kereste, ám egérutat nyert, elrejtőzött a Rózsadombon, majd a Vác melletti Kláraháza-pusztán bújt meg. [34] Mivel itt sem érezte magát biztonságban – egy külügyi tisztviselő a felesége útján figyelmezette, hogy a nyilasok a nyomában vannak –, dr. Czettler Jenő egyetemi tanár csörögi szőlőjébe ment, s itt várta be a szovjeteket. A Vörös Hadsereg egy repülőgépe Vörös János röpcéduláját dobta le, amelyben a debreceni kormány honvédelmi minisztere elrendelte, hogy az összes magyar tiszt jelentkezzen a kormány székhelyén. Ezt követően, január 16-án – egész nap fagyott, itt-ott havazott – a parancsteljesítéshez szokott katona gyalog útnak indul, majd „tengelyen” folytatva útját, január 19-én a cívis városba érkezik. Itt jelentkezik dálnoki Miklós Bélánál s Vörös Jánosnál, akik szívesen fogadták, s azt tervezték, hogy a fegyverszüneti bizottság, majd a békedelegáció katonai elnökeként hasznosítják diplomáciai tapasztalatait (és nyelvtudását), valamint katonai ismereteit. A kormány igazoló bizottsága feltételesen igazolta – úgy tűnt, megtalálta helyét az új világban.

Ez utóbbi esetről annyit tudunk, hogy Vörös János 1944 szeptemberében azt közölte vele: „Nyelvtudásodat a közeljövőben ki fogom használni, fontos politikai célra.” (Jegyzőkönyv… Készült Béldy [Bruckner] Alajos ellen… nyilvános tárgyalásról, NB VII. 1509/1945/6 Vizsgálati TH V-119950. Vörös János tanúvallomása) Azaz: kiküldik Svájcba, a titkos fegyverszüneti tárgyalásra.

Béldy lakásán – visszaemlékezése szerint – október 16-án reggel fél 8-kor jelent meg a Gestapo, s tartóztatta le őt. Börtönében illusztris személyekkel volt összezárva – egyebek közt dr. Major Ákossal, a NOT későbbi elnökével. Őrizetbe vétele azért történt – idézzük őt! – „mert az ifjúságot nem vezettem az általuk kívánt módon, másodszor, mert a kormányzó fiával jóban voltam, harmadszor, mert egy zsidó személynek én visszaadattam a rádióját, ami meg is felel a valóságnak, negyedszer, hogy én nekem Svájcba kellett volna hivatalos kiküldetésben [sic!] menni.” (Jegyzőkönyv – felvétetett a budapesti népügyészségen, 1945. évi június hó 9. napján. Vizsgálati TH V-119950.)

Miként az Ihnetov is! „…vitéz Béldy Alajos vezérezredest, az Ifjúság Honvédelmi Nevelésének vezetőjét eme szolgálati állása alól felmentem, és utódául Finta József vezérőrnagyot bízom meg.” (HL 53. számú Házi parancs. Budapest, 1944. évi október hó 17-én, HM 1944. Eln. tétel- és alapszám nélkül. 84.251. sz.) Október 20-án pedig v. Kozma Istvánt nevezik ki a Nemzetőrség parancsnokává és Ihnetovvá.

A Lakatos-kormány által szeptember 22-én létrehívott – Béldy vezette – Nemzetőrségbe szervezett fiatalok a honvédség részét képezték, ám hogy valójában hányan tettek honvédesküt, azt nehéz megállapítani. Október 12-én az OSK rendeletet adott ki a leventék és sportegyesületi tagok egységbe szervezéséről, de három nap múlva elhangzik a kormányzói proklamáció, amelyet ugyan nem követett fegyvernyugvás, ám rendszerváltás mindenképpen. A hungarista munkaállam a háború folytatása érdekében totális mozgósítást rendelt el, s félreállított mindenkit, aki ennek útjába állt.

A hadműveleti területen működő kiürítési kormánybiztos utasításait a hadtest-, illetve a kerületi parancsnokoknak kellett végrehajtaniuk, akik a területükön lévő leventeparancsnokságokkal együtt cselekedtek, az országos vezető a kiürítési intézkedéseket csak „szíves tudomásul végett” jelzéssel és utólag kapta meg. Így munkája legföljebb az átvonuló leventékről való gondoskodásra korlátozódott: menetvonalakat adott meg, az érintett községek lakosságát szólította föl a leventékről való gondoskodásra.

Nem sokkal később a Belügyminisztériumból telefonáltak s kétezer leventét kértek a lefoglalt zsidó ingóságok elhordására. „A limine” megtagadta, elutasította az akcióban való részvételt. Egyáltalán: „a német megszállás és a Sztójay-kormány alatt az ifjúság vezetésében lényeges vacoom állott be, mert a kormány kizárólag a zsidókérdésre vetette magát” – állapította meg idézett önéletrajzában utólag.

1944 májusában Jurcsek Béla a minisztertanácsban javasolta a leventekiképzés időszaki beszüntetését a mezőgazdasági munkák fokozása érdekében. Így július 1-jétől nem tartottak az országban leventefoglalkozásokat, csak a vasárnapi mise után volt községenként parancskihirdetés. Majd megkezdték az ún. póthadsereg megszervezését, s elvitték a levente-tisztikar kb. 80%-át. „Így jóformán vezetés nélkül maradt a magyar ifjúság.” (Jegyzőkönyv – készült a m. kir. rendőrség debreceni kapitányságánál, v. Béldy Alajos vallomása, Fővárosi Levéltár.)

Március 31-én nyolc zsidó olimpikon fordult hozzá, azt kérve, hogy mentesítsék őket a Dávid-csillag viselése alól. Béldy támogatta kérelmüket, annál is inkább, mert egyikük, Hajós Alfréd, a MOB elnöke gyerekkori jó barátja volt. Kétszer megismételt támogató nyilatkozatát azonban Antal István igazságügy-miniszter nem fogadta el, határozott utasítást adva ellentétes értelmű válaszadás megtételére.

Megmaradt tehát beosztásában, noha mozgástere, tevékenységi köre igencsak beszűkült, ugyanakkor a hadiesemények következtében más – nehezen vállalható – feladatokkal egészült ki.

Amikor 1944. március 19-én bekövetkezett az ország német megszállása, v. Béldy Alajos – január 1. óta vezérezredes – nyugdíjba helyezését kérte Horthytól. Már említett önéletrajzában azt írta, hogy a kormányzó kijelentette: „…e nehéz helyzetben ő kitart, én is ki kell hogy tartsak. A kérésemet május, június hónapokban megismételtem Csatay H.m. úrnál. Visszautasítottak.”

– a kormányzó által megadott instrukcióknak megfelelően (1. az ifjúság honvédelmi nevelése politikamentes legyen, 2. az 1939. évi II. tc. alapján pártsemleges „honvédő polgár” képzése a cél) igyekezett a magyar leventéket a formálódó új Európához kapcsolni, mindvégig hangsúlyozva a vallásosság és az istenfélelem jelentőségét a mi mozgalmunkban.

– a Trianon által elszakított, ám időközben visszatért területek (Felvidék, Kárpátalja, Erdély, Délvidék) ifjúságát integrálta az anyaországi szervezetekbe, szemleútjai során erősítette a magyar fiatalok együvé tartozásának tudatát (ezt is szolgálta az általa meghirdetett Mátyás király leventeév, illetve a Szent László kiképzési év programsorozata),

– az iskolai testnevelés hatékonyabbá tételére, a honvédelem szolgálatába állítására számos kezdeményező lépést tett (elrendeli az Országos Testnevelési Tanárvizsgáló Bizottság létrehozását, szélesre tárja a kapukat a leventeleány-mozgalom előtt, bevezeti a honvédelmi ismeretek oktatását),

– A magyar sportmozgalom fellendítése érdekében tágította a leventebajnokságok körét, megfelelő objektumok építésével, illetve építtetésével igyekezett az intézményi hátteret biztosítani, biztosíttatni,

Munkásságának részletes bemutatása, értékelése nem lehet e vázlatos életrajz feladata: a teljesség igénye nélkül azonban néhány aspektusát ki kell emelnünk.

Horthy azonban változatlanul megbízik benne. Még 1941. október 28-án altábornaggyá nevezteti ki, s 1942. december 6-án, „névünnepe alkalmából” a Magyar Érdemrend középkeresztje a csillagokkal kitüntetést adományozza neki.

„Ez nem tetszett a németeknek – mondotta a budapesti népügyészségen 1945. június 9-én –, és ezért 1942 óta titokban mindig az állásomból ki akartak túrni…” (Jegyzőkönyv – felvétetett a budapesti népügyészségen 1945. évi június hó 9. napján, Vizsgálati, TH V-119950.)

Tevékenységét mindvégig az a meggyőződés hatotta át, hogy a magyar ifjúság – a magyar feltámadás, a magyar jövő záloga – nevelésének két alappilléren kell nyugodnia:

Két, közvetlen munkatársát „készen kapta”: v. Kundriczy István vezérőrnagyot, a leventék országos parancsnokát és a civil Tárczay-Felicides Románt, a társadalmi sport és testnevelés vezetőjét. Nagyon hamar bebizonyosodik, hogy közte és két alárendeltje között felfogásbeli, mondhatni „ideológiai” ellentét feszül. Amikor kiderül, hogy Kudriczy a leventeifjúságot „jobboldali szellemben” akarta nevelni, Béldy ezt jelentette Bartha honvédelmi miniszternek, aki a HM 40. osztálya vezetőjéből időközben a VIII. csoportfőnökség vezetőjévé előlépett Kundriczyt az ő javaslatára „azonnal leváltotta és csapathoz vezényelte ki.” (2356/1945. sz. jegyzőkönyv, Vizsgálati, TH V-119950.) Utóda v. Solymossy Ulászló lett, akit 1944. július 1-jén Szász Ferenc követett. Tárczay-Felicides felváltását Horthy Miklóstól – a kormányzónál három-négy havonta jelentkezik kihallgatáson – kérte: „Ő Hómannak ezt el is rendelte” – közben azonban miniszterváltás történt. „Szinyei a kormányzótól a felváltásra az utasítást meg is kapta. Engem kért meg, hogy egyelőre visszakoztassam a kormányzónál a rendelkezést, mert minisztereit nem akarja »taglózással« [sic!] kezdeni. A kormányzó engedett. Így maradt legnagyobb sajnálatomra Tárczay a helyén.” (Részlet Béldy önéletrajzából. In: Jegyzőkönyv Nb. VII. 1509/1945-II. Vizsgálati TH V-119950). [33]

Az 55.653/eln. 8-1941. sz. áthelyezési rendelet értelmében az immár Országos Vezetőnek titulált Béldy elbúcsúzott a Köti tiszti és tiszthelyettesi karától, s a HM épületében megkezdte törzsének szervezését, majd beköltözött a Testnevelés Házába, az Alkotmány u. 3.-ba, amelyet a szomszédos 5–7. sz. házzal együtt – annak kisajátítása és birtokbavétele után – Ifjúság Házává kereszteltek át. Szolgálati helyiségének bejárata fölé táblát függesztetett, amelyen II. Rákóczi Ferenctől származó jelmondat volt olvasható: „Egész büszkeségemet abban látom, hogy az ifjúságot hazám szolgálatára előkészíthessem.”

Magyar „Jahn-papa”-ként nagy energiával és elhivatottsággal fog hozzá a munkához, s talán nem tévedünk, ha megkockáztatjuk: neki is köszönhető, hogy a Timót utcai intézmény alig több mint 7 hónap után főiskolává válik, s Központi Testnevelési Intézetként (Köti) működik 1944-es megszűnéséig. E röpke félév alatt megtisztelő megbízatás is éri: 1941. február 1-jei hatállyal kinevezik a Legfelsőbb Honvéd Törvényszék alelnökévé. [31] Majd – de ezúttal adjuk át a szót neki – „június hó végén a kormányzó hivatott, és közölte velem, hogy vagy hadtestparancsnok, vagy pedig az ifjúság honvédelmi nevelésének országos vezetője akarok-e lenni. Minthogy én a háború folyamán (Magyarország június 26-ától hadiállapotban volt a Szovjetunióval, B.R.) parancsnokló tábornoki tisztséget nem akartam vállalni, úgy kértem a kormányzót az utóbbi adminisztratív állás kijelölésére. Ezen állás következtében a Honvédelmi Minisztériumban mint az ifjúság honvédelmi vezetésének (helyesen: nevelésének, B.R.) országos vezetője, a Honvédelmi Minisztérium fő csoportfőnökévé [32] neveztettem ki, de egyúttal az ifjúság testnevelésének, valamint a sportnak felülvizsgálására államtitkári jogkörrel a Vallás- és Közoktatásügyi Minisztériumban személyem beillesztetett a minisztérium adminisztratív tevékenységébe…” (Jegyzőkönyv – felvétetett a budapesti népügyészségen 1945. évi június hó 9. napján, Vizsgálati, TH V-119950)

Talán a „harctéri” tapasztalat is okozta, hogy újabb konfliktusba keveredett, ezúttal Werth Henrik vezérkari főnökkel. Népbírósági pere alkalmával Béldy azt nyilatkozta, hogy rámutatott arra a papiros-harcászatra, amely az évente megrendezett vezérkari hadijátékok ürügyén folyt, arra, hogy nem valódi, hanem csak „szemrevaló” vezetőket termeltek ki, akik minél szebb kifejezéseket használtak, annál sikeresebbnek számítottak, így előmenetelük, karrierjük nem valódi katonai erényeiktől, hanem látszateredményektől, külsőségektől függött. A vezérkart bíráló szavak, a Werthtel való „differencia” következményeként – állítja – elmozdították a lovasdandár éléről, s 1940. december 24-ével kinevezték a „Toldi Miklós” Honvéd Sporttanár- és Vívómesterképző Intézet (SPOTI) parancsnokává. Annak az intézménynek az élére, amelyet 1920-as reformtervezetében ő álmodott meg a bécsújhelyi „Fechtkurs” helyébe, s amely 1925-től az eredeti elképzeléstől eltérően a „civil” tanárképzésben ugyan nem vett részt (az a TF feladata lett), de a honvédség keretein belül színvonalas munkát végzett. (Víváson kívül az atlétika, az úszás, az ökölvívás stb. is a tantárgyai között szerepelt. Biztosította a leventeoktatók és a haderő sportoktatóinak képzését, honvéd sporttanári és segédoktatói tanfolyamokat szervezett.)

Az I. lovasdandár parancsnokaként részt vett a Felvidék, majd a Kárpátalja visszafoglalásában, illetve megszállásában. 1939 februárjában Munkácsra települtek, s március 13-án rövid tűzharc után elfoglalták a várost környező magaslatokat, majd bevonultak Szolyvára. Onnan előrenyomulva 2 nap alatt elérték a Vereckei hágót. (Perbenyik 1942 nyarán, Alsóverecke 1943. március 15-én, a bevonulás évfordulóján díszpolgárává avatta Béldyt.) 1940-ben Észak-Erdély visszacsatolásakor alakulatával elsőként vonult be a Székelyföldre.

Nyíregyházán 1940 karácsonyáig tartózkodott – 1937. október 1-jétől az I. lovasdandár parancsnokaként – s 1939. november 1-jétől tábornoki rangban. Beosztottjai szerették az egyenes jellemű, nagy tudású, az alantos tiszteket, egyszerű katonáit apai szigorral, ám emberségesen irányító parancsnokot. Gondoskodó törődésének ékes bizonyítékaként a Foncière biztosítótól saját anyagi felelősségére telket és építési kölcsönt szerzett, így altisztjeinek – némi túlzással – egy egész falut épített! [30]

Egy magánlevele arról tanúskodik, hogy Budapesten bizonyos körök „hadjáratot” indítottak ellene – a vádak mibenlétét a levélben említett mellékletek hiánya miatt nem sikerült kiderítenem –, azonban az eset a pozícióját nem rendítette meg, karrierjét nem befolyásolta. Sőt! 1931-es hazatérése után, rövid csapatszolgálatot követően – a soproni 3. számú gróf Nádasdy Ferenc huszárezredhez vezényelték – a HM Elnökség B csoportjának (katonapolitikai ügyosztály) vezetőjévé nevezik ki, s kiváló nyelvtudását is figyelembe véve (angol, francia, német tökéletes, lengyel, orosz gyenge) a Genfi Leszerelési Konferencia magyar bizottságába delegálják. 1936-ban rendelték haza, s vezérkari ezredesként (1934. november 1-jén lépett elő) átvette a nyíregyházi 4. számú gróf Hadik András huszárezred parancsnokságát, s 1937. október 1-jéig ő volt a kecskeméti 2. lovasdandár parancsnoka is. Tehát önálló csapatparancsnok lett! Mi állhatott mégis a vidékre történő száműzetés hátterében? Béldy 1945-ben írt önéletrajzában azt állította, hogy Gömbösnek egy magánbeszélgetésen kifejtette a gömbösi revíziós politikával kapcsolatos nézeteit, s a miniszterelnök „ettől kezdve gyűlölt”. (Vizsgálati, TH V-119950)

Eközben katonai pályafutásában jelentős változás következik be. 1926-ban vk. őrnagyként (1925. május 1-jén nevezték ki) Varsóba küldik ki katonai szakelőadónak, majd 1927 novemberében londoni katonai attasé lesz. Az 1929. november 1-jén vk. alezredessé előléptetett Béldyt Washingtonba is akkreditálják, ami 2-3 hónapos tengeren túli tartózkodással jár együtt. Külképviseleti munkája lehetőséget teremt arra, hogy megismerkedjék az angolszász hagyományokkal, katonai képzéssel, hasznosítható tapasztalatokat szerezzen az angol-amerikai honvédelmi nevelésről és sportról.

A már elfogadott testnevelési törvény ismeretében írja meg európai horizontú dolgozatait: 1925-ben „A modern német testnevelés alapgondolata, tervezete és irányai”, 1927-ben pedig „A svéd nemzet és testnevelés. – Helyszíni tapasztalatok alapján” című munkáit. Ez utóbbiban megállapítja, hogy a svéd központi tanintézet „igen hasonlít a volt bécsújhelyi katonai torna- és vívóintézethez. Ebbeli első benyomásom pozitív alakot öltött, amikor az intézet jelenlegi igazgatója… megmutatta a bécsújhelyi parancsnokok fényképeit s kijelentette, hogy Bécsújhellyel mindig a legszorosabb kapcsolatot tartották fenn…”

Jahn papának, azaz Friedrich Ludwig Jahnnak, a német (porosz) iskolai tornászat atyjának köszönhető – írja –, hogy Poroszország győztesként ülhetett le a bécsi kongresszus tárgyalóasztalához. Amikor ugyanis a megalázó tilsiti béke Poroszországot Napóleon vazallus államává tette, Jahn fölállította Berlinben, a Hasenheidén tornacsarnokát, ahol rövid idő alatt oly sok német ifjút készített fel a leendő háborúra, hogy Blüchernek a lipcsei majd a waterlooi csatában gyerekjáték volt őket győzelemre vezetni. Nos, Magyarország Tilsitjét Trianonnak hívják, s hogy lesz-e Lipcsénk, az a magyar ifjúság honvédelmi előképzésén múlik.

A trianoni diktátum és az országcsonkítás őt is a revízió elkötelezett hívévé tette. A velünk esett igazságtalanságot csak nemzeti összefogásra képes, testben és lélekben erős, valláserkölcsi alapon álló ifjúság tudja fölszámolni: „A nemzet jövője – a jövő nemzedéke” – vallja. S amikor megírja Testnevelés-Honvédelem című reformtervezetét, német (porosz) példára hivatkozva vázolja föl elképzeléseit, amelyeknek szellemisége végül is a testnevelési törvényben realizálódik majd.

Érdeklődésére, széles körű tájékozottságára vet fényt, hogy – szolgálat mellett – 1920-ban a Keleti Akadémiát, 1921-23-ban a Közgazdasági Egyetemet látogatta. Erre az időre esik sportvezetői pályafutásának kezdete is. 1920-ban alelnöke lesz a Magyar Úszó Szövetségnek, tagja az Országos Testnevelési Tanácsnak. 1936-tól elsősorban a szervezet I., II. és III. (az iskolai testnevelés ügyeivel, a sportszövetségekbe tömörült társadalmi testnevelés és testedző egyesületek ügyeivel, valamint az iskolán és a sportszövetségeken kívül álló testnevelés és testedző egyesületek ügyeivel foglalkozó) szakbizottságában tevékenykedett.

Belép a nemzeti hadseregbe, elvégzi a hadiiskolát pótló tanfolyamot, s immár vezérkari századosként Janky Kocsárd vezérkari főnök, majd főparancsnok mellett teljesít szolgálatot. 1924-ben vitézzé avatták.

Az összeomlás idején – vállalva magyarságát – nevet változtat. Ettől kezdve használja a Bruckner helyett a Béldyt (kezdetben Béldinek is írták). 1918 végén – tehát már a köztársaság idején – a Honvédelmi Minisztériumba kerül, s amikor a csehek megindítják támadásukat Tanács-Magyarország ellen, annyi más, hazájához hű katonatiszthez hasonlóan, belép a Vörös Hadseregbe, s megszervezi a budapesti 2. hadosztályt, annak vezérkari tisztjeként részt vesz a felvidéki harcokban. Augusztus 1-jét követően ismét a HM-ben szolgál, harcol a románok ellen Szentesnél, a Szolnok körüli végső ütközetben, majd a hadsereg felbomlása után visszatér a szövetségesek ellenőrzése alatt álló HM-be.

Rátermettségét, szaktudását nemcsak a felettesei által készített minősítvényei jelzik, hanem kitüntetései is. 1912/13-ban mozgósítási keresztet kapott. 1914-ben, amikor úsztatási gyakorlat alkalmával életét veszélyeztetve – teljes felszereléssel – Szentendrénél egy huszárt és két lovat kimentett az örvénylő Dunából, a király piros szalagon a Signum Laudisszal tüntette ki. Kiérdemelte a III. oszt. katonai érdemkeresztet a kardokkal, a bronz katonai érdemérmet a kardokkal, az ezüst katonai érdemérmet. Megkapta a II. oszt. Vaskoronarendet, s 1917-ben másodszor is az ezüst katonai érdemérmet. Birtokosa lett a Károly csapatkeresztnek és a II. oszt. porosz vaskeresztnek. Írásbeli dicséretben részesült a 3. lovashadosztály parancsnokától.

Nos, Béldy mindezen feltételeknek megfelelt, letette az elővizsgálatokat is, ám a háború keresztülhúzta számításait. 1914. augusztus 1-jén előléptették főhadnaggyá, s századparancsnokként a frontra vezényelték (harcolt a szerbek, a románok, az oroszok és az olaszok ellen), majd a vezérkarhoz beosztva a cs. és kir. budapesti 32. gyaloghadosztály, illetve a cs. és kir. 3., később a 4. lovashadosztály vezérkarába került. 1917-ben elvégezte a laibachi vezérkari tanfolyamot, s századosnak előléptetve kinevezték az I. önálló (népfölkel