Forleden fik Danmark - efter 20 år - endelig en ny virksomhed med over 1.000 ansatte. Stifteren var, tør jeg sige det, en indvandrer.

Nå, det er en helt normal dag i dansk politik – for når man staver sig igennem aviserne er de som sædvanlig fyldt med lige dele tilsvining af muslimer og humanister:

Rasmus Jarlov, et konservativt folketingsmedlem, folder sig ud i et interview i Berlingske:

”Det ville være en berigelse for Danmark, hvis vi overhovedet ikke havde nogen fra Mellemøsten…Jeg frygter, at Danmark aldrig bliver det samme igen…Jeg ser det som vores generations største opgave at sætte en stopper for den ukvalificerede indvandring.”

Da jeg bad Jarlov svare på – bare som en begyndelse – om han eksempelvis mente, at Danmark ville have været et bedre land, hvis Naser Khader, hans partifælle i Folketinget, aldrig var kommet til landet, løb han fra den første sætning. Resten står han ved.

Alex Ahrendtsen, en af Dansk Folkepartis ypperste, har denne melding i Fyens Stiftstidende:

”Nogle gange tænker jeg på, hvorfor venstreorienterede kvinder synes, det er så berigende at importere mellemøstlige mænd med et forældet og ofte farligt kvindesyn, og jeg kan ikke slippe tanken om, at der ligger en urgammel undertrykt seksuel drift og lurer i disse kampkvinder. Draget som de er af et lønligt håb om en omgang fifty shades of grey.”

Åh, det her er så stupidt og klamt, at man tænker, at det er løgn. Det er det ikke. Fjolset skrev det selv. Overrasker det mig? Overhovedet ikke. Folkepartisterne siger så meget dumt.

Morten Uhrskov, formand for mikropartiet Dansk Samling, meddeler dette i Jyllands-Posten:

”Det er banalt at sige, at skal vi som etniske danskere vælge imellem om natten at gå forbi en gruppe arabere eller afrikanere og på den anden side en gruppe etnisk danske unge vil vi alle – også Zenia Stampe og David Trads – vælge gruppen af etniske danskere.”

Tal dog for dig selv, Uhrskov, men lad være med at projicere din egen diskrimination over på andre. Din evindelige delen danskere op i dem og os er ikke til at holde ud. Du spreder frygt.

Heldigvis er der en verden uden for de dystopier, som det sorte kor altid synger om. Den verden kaldes også virkeligheden – for i den ved vi alle, at Danmark i dag er et rigere land end for 50 år siden, og at denne rigdom i udstrakt grad skyldes indvandring.

Der er lande, som er blevet endnu rigere end Danmark. Det mest succesrige er USA. Her har massiv indvandring og massiv vækst gået hånd i hånd. Indvandrere bidrager på alle niveauer:

Fra timebetalte løsarbejdere i landbruget, som under kummerlige arbejdsvilkår plukker tomater i varmen, til de mest succesfulde skabere af mega-virksomheder som Youtube, Google og Apple. Og, nå, ja, Obama og Trump har begge forældre, som kom fra andre lande.

Og hvis du nu ikke tror på mig, så hjælper denne historie fra Wall Street Journal måske:

”Indvandrere skabte 51 procent af USA's start-ups i milliardklassen.”

En undersøgelse fra National Foundation for American Policy, en uafhængig tænketank, viser, at indvandrere står bag over halvdelen af de nye start-ups, som i dag har en værdi på over en milliard dollar. 70 procent af nøglemedarbejderne var indvandrere. Titusinder er ansat.

Sidste år udtrykte statsminister Lars Løkke Rasmussen dyb bekymring over, at der i de forløbne 20 år ikke var blevet skabt nogen ny dansk virksomhed med over 1000 ansatte. De 168, som vi har, står for 50 procent af vores eksport. Store virksomheder er guld værd.

I år – nærmere betegnet den 31. januar – kunne Løkke imidlertid glæde sig. Endelig havde en ny virksomhed brudt muren og ansat mere end 1000. Statsministeren skrev på Twitter:

”Tillykke til @_Netcompany_DK med de 1000 ansatte! Regeringen vil sikre, at flere når samme mål. For få virksomheder vokser sig store.”

Og, nå, ja, André Rogacsewski, stifteren og direktøren for Netcompany, han er for resten født i Polen, inden han som dreng kom til Aalborg med sine forældre. En indvandrer med andre ord.

Selvfølgelig er indvandring en gevinst – og det ville alt sammen gå meget bedre for os, hvis typer som Jarlov, Ahrendtsen og Uhrskov holdt en ordentlig tone. Vi har brug for det store perspektiv, ikke det smålige.