I niendeklasse skrev jeg en større opgave om rødstrømperne. Jeg læste dengang, at rødstrømperne brændte bh'erne i protest mod patriarkatets seksualisering og undertrykkelse af kvinder.

Denne myte er i mellemtiden blevet aflivet, omend det har været en sejlivet myte. Nok mest fordi myten på bedste vis har beskrevet, at kampen mod patriarkatet har været og stadig er, at mænd kan rende og hoppe, når de forsøger at bestemme, hvordan kvinder skal klæde sig.

Fandenivoldske feminister i Dansk Kvindesamfund bærer stolt traditionen videre med at give patriarkatet langefingeren, når de harcelerer imod privatklinikken Nygarts reklamer for silikonebryster på bybusserne.

Reklamer skal ikke seksualisere kvindekroppen i det offentlige rum og pådutte kvinder et specifikt skønhedsideal.

Dansk Kvindesamfund går i det hele taget på barrikaderne imod ’den hyperseksualiserede kvindekrop’ i det offentlige rum: Nygarts silikonebryster på busser, Fitness World reklamer af en kvinde med god røv. Eller Cult reklamen af en kvinde iført g-streng.

De er alle udtryk for sexistiske kropsidealer for kvinder.

Men det er da paradoksalt, at Dansk Kvindesamfund har så massivt fokus på den seksualiserede kvindekrop i Vesten, men ikke ser den seksualiserede kvinde for bare tørklæder.

For jeg er da helt med på, at kvindens krop ikke skal være en vare.

Men jeg fokuserer også på, at kvinder ikke skal seksualiseres ved at blive krævet tildækning i form af tørklædet. I min verden er en feminist oprigtig optaget af, at kvinder skal sættes fri af patriarkatet. Og dermed er der ingen forskel på ’den hyperseksualiserede krop’ i det vestlige samfund og den hypertildækkede krop i de muslimske minoritetsmiljøer. For gæt engang, hvem der endnu sidder med definitions- og fortolkningsretten i islam: Mænd.

Og den maskuline tolkning, som danner grobund for tildækningskravet for muslimske kvinder, er en kæmpe seksualisering af kvinden, når hun afkræves tildækning for ikke at vække det modsatte køns opmærksomhed og begær.

Når en muslimsk kvinde afkræves tildækning, fordi hun skal værne om sin dyd, bliver utildækkede muslimske kvinder dermed til nogle, der ikke værner om sin dyd.

Tørklædet deler ganske enkelt kvinder op i rene og urene kvinder. Feminister er da vel imod den slags, ikk’?

Men jeg skal da love for, at de fandenivoldske feminister i Dansk Kvindesamfund pludselig bliver til nogle stumme victorianske kvinder, når det kommer til kritik af tørklædets seksualisering af kvinden.

Langefingeren, som ellers dagligt gives det vestlige patriarkat bliver til hånden for munden af frygt for ikke støde muslimske kvinder og al kritik af tørklædet bliver til hyldest af det frie valg.

En kvinde, der frivilligt selv vælger nye bryster eller sveder løs i træningscenteret for at få en god røv har ikke noget frit valg, men er undertrykt af mænds kapitalisme. De må reddes ved at høre feministisk stand-up, mens reklamer som Nygarts silikonebryster skal være forbudt, lyder rationalet fra Dansk Kvindesamfund. Men en kvinde, som vælger at tildække sig i form af tørklædet, omend det er af egen vilje, må ikke stilles et kritisk spørgsmål.

Eksempelvis: ’Hvorfor accepterer du den patriarkalske fortolkning af ære, tildækning og anstændighed ved at bære tørklæde?’

Nej, tørklædet vælger Dansk Kvindesamfund derimod at hylde med indlæg i Politiken og en SoMe-kampagne, fordi kvinder frit skal kunne klæde sig, som de vil, uden at blive udsat for chikane og vold i det offentlige rum. Ja, det skal kvinder kunne. Man er ualmindelig afstumpet, hvis man victimblamer kvinder for selv at have inviteret til at blive voldtaget eller udsat for vold eller sexchikaneret på grund af deres påklædning.

Men kritik af tørklædet er også en feministisk sag. Den ytres bare aldrig af Dansk Kvindesamfund.

Havde der været bål med bunker af bh’er, havde Dansk Kvindesamfund åbenbart hellere end gerne kvalt bålet med tørklædet.