Det startede ellers lige så hyggeligt som det plejer. Min kusine havde bakset med maden i timevis, jeg havde vanen tro haft vin i ret så betryggende mængder med fra Danmark. Nu var vi gået helhjertet ombord i både mad og vin, snakken flød lystigt hen over bordet. På et tidspunkt faldt snakken på forskellen mellem dansk og svensk politik – herunder udlændingepolitik.

DR1 i aften Få hele historien i Horisont, i aften klokken 21:55 på DR1.

- Det er for meget. Politikerne forkæler indvandrerne. Hvad med os, der arbejder og betaler for det?

Det var min kusines mand der med den bemærkning ødelagde den gode stemning.

Når jeg roder i min hukommelse, så er det det første gang, jeg hørte en svensker, der vel at mærke ikke var Sverigedemokrat, åbent give udtryk for, at noget var ved at gå skævt.

Læs også : Mulig voldtægt på Facebook: Svenske kerneværdier er i åbent opgør med hinanden

Den perfekte nabo

15 år senere sidder jeg med Eva Ek Törnberg i hendes køkken i Malmö-bydelen Seved. Hvis du nogensinde flyttede til et fremmed sted, skulle du ønske dig at få Eva som nabo. Hun ville banke på din dør, ønske dig velkommen og spørge, hvad hun kunne hjælpe dig med.

Eva har boet 28 år i bydelen, der engang var et svensk arbejderkvarter. I de år har hun utrætteligt engageret sig i sit kvarter og arbejdet for, at de mange nationaliteter og kulturer, der er flyttet til, kan leve harmonisk sammen.

-Tror du stadig på det multikulturelle samfund, spørger jeg. Den pause, der følger, fortæller en hel del.

- Jeg er kommet i tvivl, og det gør mig så ked af det, kommer det endelig.

Læs også : Europakorrespondent: Det svenske hus er fyldt op

Dyb identitetskrise

I dag er Sverige et land i dyb identitetskrise, et land der har mistet den fælles retning. 7 ud af 10 svenskerne mener nu, at indvandringen er for stor. Overfor dem står et mindretal, der mener, at indvandring er for lille eller passende. Yderfronterne er trukket op – den lunkne midtergruppe, der før mente, at indvandringsspørgsmålet ikke var så vigtigt, bliver mindre og mindre.

Med risiko for at bruge en noget forslidt kliche, så har svenskerne i den grad fået hul på bylden.

Da svenskerne gik ind i det nye årtusinde var befolkningen lige under 9 millioner indbyggere. I januar 2017 rundede sveriges befolkning 10 millioner. En million mennesker – på blot 17 år.

Læs også : Malmøs befolkningstal steg med 6.000 sidste år

Kløften vokser

Indvandrerdebatten rækker ud til alle dele af det svenske velfærdssamfund. Hvad enten det er skolerne, der har svært ved at skaffe både pladser til børn og uddannede lærere der kan undervise dem. Eller politiet har svært ved arbejde i de belastede forstæder. Uledsagede flygtningebørn fra især Afghanistan og Marokko, der giver både politi og kommuner masser af ekstra arbejde. Boligkøerne, der bliver længere og længere.

Selv om flere udenlandsk fødte er kommet i arbejde de senere år, så er kløften mellem arbejdende gammel-svenskere og arbejdsløse indvandrere ikke blevet mindre.

Staten poster hvert år ekstra milliarder ud til kommunerne – med direkte henvisning til indvandringen.

Jeg tør godt vædde en kasse lunkne folköl på, at indvandring bliver det, man taber eller vinder næste års Riksdagsvalg på.

Læs også : 64.000 personer fik opholdstilladelse i Sverige i 2016

Elefanten i rummet

For Eva Törnberg betyder udviklingen, at hun ikke længere føler sig hjemme i noget politisk parti. Politikerne har ikke set elefanten i rummet, og nu kan det være, at det er for sent, siger hun.

Eva Törnberg var som mange andre af sine landsmænd. Svenskerne har historisk set hørt til dem, der har været mest åbne over for indvandring – også den fra andre religioner og kulturer.

Samtidig var fortællingen om landet Sverige som et land med et ganske særligt internationalt ansvar, når det gjaldt om at tage imod flygtninge, i mange år dybt rodfæstet i brede dele af befolkningen.

- Sverige skal tage imod mennesker i nød, vi skal være et åbent samfund. Men jeg kan personligt ikke forstå, hvorfor mennesker fra andre kulturer ikke er mere nysgerrige efter at møde mig. Ikke fordi jeg er Eva, men fordi jeg er svensk. Det er jo her folk skal bo, hvorfor er de ikke mere interesserede i at vide, hvem vi er, og hvad vi står for, siger Eva Törnberg.

Læs også : Grænsekontrol giver færre asylansøgere i Sverige

Uforståeligt og sårende

Måske tog optimisterne blandt svenskerne fejl. De troede, at når først indvandrerne så, hvilket prægtigt fællesskab, svenskerne havde skabt her i verdens bedste land, så ville de nye alle sammen ønske at være en del af det.

For tidligere tilhængere af det åbne Sverige er det så grundlæggende uforståeligt og nærmest sårende, at det ikke er gået sådan hver gang.

Derfor ser vi en svensk værdidebat, der buldrer derudaf som nærmest aldrig før. Når man før i tiden sagde, at noget var ”u-svenskt” så betød det, at det var godt. Underforstået: Svenskt er skidt. Nu begynder u-svenskt lige så stille at skifte betydning. Jeg hører oftere og oftere svenskere tale med stolthed i stemmen om deres kerneværdier: Et sekulært, retfærdighedssøgende samfund med ligestilling mellem kønnene.

- Vi skal stå hårdere på, hvem vi er, og vi skal stille højere krav til dem, der bor her, siger Eva Törnberg: