Staten bør træde ind og sørge for, at kirken omlægger deres store jordarealer til økologisk landbrug eller skov.

Den danske folkekirke er Danmarks tredjestørste jordbesidder med omkring 11.000 hektar, og her ligger der et stort potentiale til forbedring. Folkekirken bortforpagter nu det meste af jorden og tjener mellem 35 og 70 millioner om året. Den samlede værdi af jorden beløber sig til en milliard. Det er meget jord og mange penge, og derfor må kirken hellere end gerne blive mere klimatosset.

Det er kun en forsvindende lille del af befolkningen, der faktisk kender omfanget af kirkens besiddelser. Den historiske forklaring på kirkens store jordbesiddelser og formue skal blandt andet findes i det forhold, at de rige herremænd og godsejere ofte forærede deres gårde til kirken, når de døde, mod syndsforladelse. Derfor ejer kirken både skov og landbrugsjord.

Ud af de store kirkelige jordbesiddelser på i alt cirka 11.000 hektar er 8.322 hektar landbrugsjord. Heraf drives kun 11,4 procent økologisk, kan man læse i Menighedsrådenes blad nr. otte i år. Det er en langt mindre andel af økologisk landbrug end på både det statsligt og kommunalt ejede landbrugsjord. Kirkens resterende 3.322 hektar er for størstedelens vedkommende skov.

Jeg har vendt sagen med Niels Halberg, der er direktør for Nationalt Center for Fødevarer og Jordbrug på Aarhus Universitet. Han mener, at kirkens bidrag er alt for lille. Han vurderer, at det er helt tilfældigt, når Folkekirken skal bestemme, hvilken form for landbrug man ønsker, og at kirken bør være langt mere bevidst om, hvor stor en betydning kirkens arealer ville have for en markant forbedring af klima og miljø.

For hvis al jorden var økologisk drevet, ville det være et stort skridt i den rigtige retning. Det ville betyde, at de 8.322 hektar jord ville være uden kræftfremkaldende kemikalier, som om få år blandt andet kan betyde, at vi ikke mere har rent drikkevand i hanerne.

Og hvis man lod skovarealerne vokse vildt, ville det være en gevinst for miljøet og alle de dyr og fugle, som har brug for gemmesteder. Skovene ville også binde CO2 og omdanne det til kulstof.

Omlægningerne ville være til gavn for et bedre miljø og biodiversiteten og vil skabe bedre levevilkår for blandt andet de insekter som bier og sommerfugle, der er truede. Og sidst, men ikke mindst, skabe et bedre miljø for mennesket i al almindelighed.

Bæredygtig økologi

Diskussionen omkring fordele ved økologisk versus konventionelt jordbrug er omgærdet med myter og udokumenterede påstande. Således hævder nogle, at økologiske afgrøder giver lavere udbytte og dermed er dårligere for klimaet, og hvis det udbredes, vil det medføre sult og hungersnød i verden. Men både ifølge FN og Internationalt Center for Forskning i Økologisk Jordbrug og Fødevaresystemer (ICROFS) er det en myte. Økologiske fødevarer er netop en del af løsningen.

For mig, som ikke er fagmand, er det en kompliceret affære at finde hoved og hale i hele spørgsmålet om klima og miljø, så jeg læner mig op ad de konklusioner, som klimaeksperter i flere videnskabelige artikler har dokumenteret: at økologi generelt er langt mere bæredygtig end konventionelt jordbrug, som øger produktionen ved hjælp af kemikalier som stråforkortende midler for at opnå størst mulig udbytte og økonomisk gevinst.

Derfor er det vigtigt, at kirken også omlægger de arealer, de ejer, og bidrager til kampen for bæredygtighed.

En kollega fra menighedsrådet sagde engang til mig, at man da ikke kunne forvente, at kirken gik forrest, når det drejer sig om at forbedre klimaet.

»Der er da så mange andre, der forurener,« mente han og refererede til de private landmænd, der anvender giftstoffer og pesticider.

Laveste fællesnævner afgør tit og ofte alt for meget og fører til handlingslammelse. Argumentet for ikke at gøre noget bliver: Hvorfor skal vi gå forrest, når ingen andre gør?

Men hvis nogen i denne kontekst har et særligt ansvar, må det da være kirken, som burde beskytte Vor Herres skaberværk.

»Du gav os, o Herre, en lod af din jord«, skriver salmedigteren K.L. Aastrup i en smuk metafor.

Positive små skridt

Og det er jo ikke, fordi kirken slet ikke vil. Grønkirke.dk har ydet et særdeles stort arbejde for at gøre kirkens drift mere bæredygtig. Plastikbægere er skiftet ud med papkrus, de konventionelle pærer er skiftet ud med LED-pærer, og sukkeret og fløde til kaffen er blevet økologisk.

Dronning Margrethe, der jo er Den Danske Folkekirkes overhoved, sagde engang i sin nytårstale i halvfjerdserne denne visionære ørehænger: »Madpapir og æggeskaller hører ikke til i skovens haller«.

Man kan måske nok sige, at ambitionsniveauet i dronningens lille digt i den aktuelle sammenhæng ikke er tilstrækkelig højt, og ligesom de små driftsforbedringer befinder de sig på mikroplanet i forhold til seriøse klimaforbedringer.

På dette område som på så mange andre er det almindeligt at individualisere og udlicitere ansvaret, og myndighederne har svært ved at komme med tiltag, der mere radikalt løser problemerne. Men sagen er alt for kompliceret til at kunne løses ved små og nemme tiltag, og det er nødvendigt at følge op med en mere overordnet indsats.

Heldigvis er der flere positive tendenser i den påtrængende sag. Der har også på større plan været tiltag i den rigtige retning. For fem år siden var det for eksempel blot syv procent af kirkens jordarealer, der blev dyrket økologisk, nu er det tal vokset til de tidligere nævnte omkring 11 procent. I Elsted Kirke, som ligger et stenkast fra Århus, har menighedsrådet allerede for mere end 30 år siden besluttet, at man udelukkende bortforpagter jorden til økologiske landmænd. Her kan man vist tale om et fremsyn, der er unikt.

Også provsten Lars Munch i Lejre Provsti har fortalt mig, at provstiet har besluttet sig for, at mere end halvdelen af provstiets 17 sognes jordbesiddelser nu kun må drives økologisk. Det betyder, at 50 hektar nu skal drives økologisk.

Duer ikke med 2.169 beslutninger

Men skiftet går for alt for langsomt. For generelt er det desværre en kompliceret sag at realisere visionerne. Arbejdet vanskeliggøres blandt andet af, at det er de enkelte sogne med 2.169 menighedsråd, der, som det er nu, ejer jorden og bestemmer, hvordan den skal dyrkes. Med Folkekirkens til tider alt for tunge bureaukrati i denne forbindelse vil det uden tvivl tage årtier, hvis der skal træffes 2.169 beslutninger på landsplan.

Men her har en samlet Folkekirke med kirkeministeren og miljøministeren i spidsen en unik chance og mulighed for at tage initiativer, der virkelig vil skabe forandring.

For den nye regering har nu sat klimaet og miljøet meget højere op på den politiske dagsorden end den forrige regering. Der bliver nu mere seriøst lyttet til aktivister, forskere, initiativer som klimabevægelsen og andre udskældte klimatosser, og det kunne passende oversættes til lovgivning om kirkens jordarealers miljøvenlighed.

Man kunne forestille sig, at loven bliver ændret således, at de folkevalgte, i skikkelse af Folketinget, kirkeminister Joy Mogensen, klimaminister Dan Jørgensen og miljøminister Lea Wermelin, undtagelsesvis træffer beslutningerne i stedet for de enkelte menighedsråd. Dette giver mulighed for, at de store arealer allerede inden for en overskuelig årrække kan lægges om fra konventionel til økologisk landbrug.

Denne sag er for vigtig til, at den skal dø på grund af et uigennemsigtigt kirkebureaukrati og den aktuelle lovgivning.