Når eksperter erklærer, at straf ikke virker ved at henvise til forskning, der viser det modsatte.

Jyllands-Posten kører for tiden en artikelserie om straffe. Og det er ærlig talt bedrøvelig læsning. De to journalister har ladet sig besnakke af en række eksperter og slået den ene historie op efter den anden med en præmis om, at højere straffe ikke virker - ifølge forskningen.

Eksperterne bag artiklerne er Flemming Balvig, Sysette Vinding Kruse og Linda Kjær Minke, der i flere artikler fastlår om strafforøgelser, at ”al forskning viser, at den ikke har en gavnlig effekt”. Som (eneste) evidens herfor henviser sidstnævnte til en rapport som Justitsministeriets Forskningskontor offentliggjorde i februar 2016.

Man skal i sig selv være ret indskrænket for at hævde noget så gakket som at al forskning viser, at straf ikke virker. Der findes omfattende statistisk evidens for, at alle mulige former for straf har en positiv virkning, og man skal være en aldeles blæst kriminolog for overhovedet ikke at have kendskab til den. Men måske var den omtalte rapport fra Justitsministeriet et banebrydende, ja endog paradigmeskiftende, metastudie? Jeg besluttede mig i hvert fald for at læse det.

I første omgang blev jeg skuffet over, at der overhovedet ikke var tale om noget metastudium, men snarere en effektundersøgelse af nogle straffeforhøjelser, som Fogh-regeringen gennemførte. Til gengæld blev jeg overordentligt positivt overrasket over rapportens konklusioner.

I rapporten skelnes der mellem tre former for virkninger af straf. Der er en afskrækkende effekt, en resocialiseringseffekt og en uskadeliggørelseseffekt. Førstnævnte er uhyre vanskelig at undersøge uden et kontrolleret forsøg (sådan et kan man i øvrigt læse om her), og derfor nøjes rapporten med at beskæftige sige med resocialisering og uskadeliggørelsen. Skulle nogen være i tvivl om, hvad uskadeliggørelsen går ud på, er det effekten af, at lovbryderne bliver holdt indespærret i en periode og ikke kan begå ny kriminalitet bag tremmer.

Om resocialisering konkluderer rapporten, at strafforøgelsen er alt for lille til, at man overhovedet kan forvente en effekt, mens der for de strafformer, hvor straffeforøgelsen er substantiel (6-10 måneder), er der for få observationer til, at man kan påvise signifikante effekter. Til gengæld peger rapporten på amerikanske studier (her og især her), hvor straffeforøgelsen har været væsentligt større, og hvor der er fundet en positiv effekt på resocialiseringen.

Endnu mere bemærkelsesværdige er rapportens konklusioner vedrørende uskadeliggørelseseffekten. Forfatteren peger på en hel række udenlandske studier (og et enkelt dansk), der klart viser en positiv effekt. Ingen studier peger på hverken nul eller negativ effekt. Ret beset er det jo også bare almindelig sund fornuft, at kriminelle ikke begår forbrydelser, når de er spærret inde. Rapporten estimerer effekten (af de små) straffeforøgelser, som Fogh-regeringen gennemførte og når frem til følgende:

Simpel vold er strafforøget med (sølle!) 9 dage, hvilket estimeret giver mellem 13 og 25 færre lovovertrædelser for 1.115 lovbrydere. (1-2 færre overtrædelser per 100 forbrydere)

Grov vold er strafforøget med (sølle!) 20 dage, hvilket estimeret giver mellem 22 og 33 færre lovovertrædelser for 564 lovbrydere. (4-6 færre overtrædelser per 100 forbrydere)

Uagtsomt manddrab i trafikken er strafforøget med 135 dage, hvilket estimeret giver mellem 8 og 19 færre lovovertrædelser for 75 lovbrydere. (10-12 færre overtrædelser per 100 forbrydere)

Voldtægt er strafforøget med 218 dage, hvilket estimeret giver mellem 36 og 43 færre lovovertrædelser for 187 lovbrydere. (19-23 færre overtrædelser per 100 forbrydere)

Som det (selvindlysende) fremgår er effekten markant større, når straffeforøgelsen også er det. Bemærk i øvrigt de mikroskopiske strafforøgelser for vold, som Venstre og Konservative i sin tid solgte som massive stramninger. Og selvfølgelig, at den rapport som Linda Kjær Minke henviste til som støtte til påstanden om ”at al forskning viser, at straf ikke virker, ” viser præcis det modsatte af, hvad hun påstod.

Læren for journalister er den følgende. Når kilder udtaler, at straf ikke virker, så er der som udgangspunkt tale om løgn og propaganda. Tillad mig at understrege: løgn og propaganda.

I bedste tilfælde er påstanden et propagandistisk forsøg på at lade som om, at straf alene handler om resocialisering kombineret med uvidenhed om, hvad forskningen faktisk viser. I værste tilfælde er der tale om ideologisk motiverede løgne.