Arbejderbevægelsens Erhvervsråd roser den franske økonom Thomas Pikettys nye bog Kapital og Ideologi for at komme med en lang række forslag, som kan være med til at udvikle det danske og de europæiske velfærdssamfund i rådets kronik i serien »Kan vi lære af Pikettys politik i Danmark?«.

Rådet roser især Pikettys forslag til beskatning af CO2-udledninger, ændring af uddannelsesudgifterne og beskatning af de multinationale selskaber.

Men rådet afviser hans forslag i forhold til arbejdsmarkedet med borgerløn og 25-års-fødselsdagsgaver til alle i form af en kapitalbevilling, fordi den danske flexicuritymodel, som den ser ud nu, er effektiv og indeholder et stærkt socialt sikkerhedsnet.

Men er det nu rigtigt? Det danske flexicuritysystem er i de senere år blevet tyndslidt på grund af reducerede ydelser, en forstærket tendens til lønarbejdstvang og stigende utryghed for flere. Førtids- og fleksjobreformen fra 2013 betød, at lønarbejde blev gjort til løsning på alle sociale problemer og ødelagde en selvstændig socialpolitik.

Regeringen er klar over, at det er nødvendigt at gentænke kontanthjælpssystemet, hvorfor man har nedsat en ydelseskommission, der skal foreslå forenklinger af hele systemet for at fjerne de voldsomme bureaukratiproblemer. Men samtidig har man planer om, at alle nyankomne udlændinge skal pålægges krav om 37 timers aktivering, hvilket vil skabe yderligere bureaukrati.

Det grundlæggende problem i den danske arbejdsmarkedsmodel er utrygheden hos stadigt flere. Nogle bliver arbejdsløse med en meget lav dagpengedækning, andre falder ud af dagpengesystemet, nogle kan ikke komme ind i a-kassesystemet på grund af midlertidige ansættelser og over 160.000 modtager ingen form for offentlig understøttelse, selv om de hverken er i job eller under uddannelse.

Ret til eksistensminimum

Der er behov for en gentænkning af kontanthjælpssystemet, så alle får en ret til et eksistensminimum (borgerløn) og ikke et midlertidigt, usikkert behovsbestemt system med gensidig forsørgelsespligt. Det vil skabe et sikkert gulv, som ingen kan falde ned under.

I dag har man et sikkerhedsnet, hvor maskerne bliver stadigt større, og hvor man meget let bliver viklet ind i nettet, så man ikke kan komme ud. Med et sikkert gulv vil man altid have noget at falde tilbage på.

Oven på dette nye kontanthjælpssystem (borgerlønssystem) vil der være plads til en socialpolitik, som kan tildele særlige ydelser til forskellige grupper, der har specielle behov og ikke kan klare sig på det lønnede arbejdsmarked – uden at der er krav om at stå til rådighed for arbejdsmarkedet. Sådan et system ville leve op til manges ønske om en ny og selvstændig socialpolitik.

Samtidig kan der indrettes et nyt a-kassesystem oven på borgerlønssystemet inden for nogle af staten definerede solidariske rammer, der giver en højere og mere sikker kompensation ved arbejdsløshed.

Samlet set ville der i det nye system være skabt en sammenhæng mellem et nyt borgerlønssystem og et a-kassesystem. Man ville have gjort op med lønarbejdstvangen, og det ville forenkle beskæftigelsesbureaukratiet.

Arbejderbevægelsens Erhvervsråd kalder Pikettys forslag om borgerløn »et primitivt system«, måske fordi de ikke kan forestille sig, at et borgerlønssystem kan kombineres med et reformeret a-kassesystem.

Det forekommer besynderligt, at rådet som interesserepræsentant for lønarbejderne ikke kan acceptere et borgerlønselement i den danske flexicuritymodel.

Det ville øge trygheden for alle. Det ville svække den øgede lønarbejdstvang, som især de svagest stillede i og omkring arbejdsmarkedet har mærket. Endelig ville det kunne reducere bureaukratiproblemet ved at skabe et mere enkelt system uden den megen kontrol, der foregår i dag.

Måske vil progressive arbejdsgivere også kunne se visse fordele ved et sådant nyt system. De vil sikkert specielt være skeptiske over for en svækkelse af lønarbejdstvangen, men kunne måske se fordele ved en reduktion af bureaukratiet og en forøgelse af mobiliteten. Så måske kunne et borgerlønssystem ligefrem danne grundlag for et nyt stort forlig på arbejdsmarkedet, hvis fagbevægelsen og Arbejderbevægelsens Erhvervsråd forstod at forsvare arbejdernes interesse for øget tryghed.

Der er mulighed for at ændre stive, fastlåste systemer, når samfundene åbner igen efter coronakrisen. Med borgerløn som element i det danske arbejdsmarkedssystem vil man stå meget stærkere, når den næste pandemi eller voldsomme konsekvenser af klimakrisen melder sig. Alle vil på forhånd være sikret et eksistensminimum, og man ville derfor undgå en del af arbejdet med at lave store, komplicerede hjælpepakker.