FOR NYLIG SÅ JEG ET TWEET, der fik mig til at spærre øjnene op. “Prøv lige at se denne imponerende afvikling af mobning i folkeskolen,” skrev formanden for Skolelederforeningen Claus Hjortdal. “Stor tak til dygtige ledere, lærere og pædagoger. Og for elevernes indsats.”

Hans tweet viste tre grafer med tre stejle nedadskridende bakker. Den ene graf viste for eksempel, at 48 procent af 13-årige drenge i 1994 havde mobbet andre elever i skolen mindst et par gange om måneden. Altså næsten halvdelen. I 2018 var det tal faldet til tre procent. Tre procent.

Tallene stammer fra den netop udkomne nationale Skolebørnsundersøgelsen 2018 fra Statens Institut for Folkesundhed. Den viser, at omkring hver tredje 11-årige elev og hver femte 15-årige oplevede at blive mobbet i 1998. I dag er det kun omkring hver 20. elev. Danmark er gået fra at være det land i Skandinavien, hvor flest elever blev mobbet i slutningen af 1990’erne, til at indtage en plads helt i toppen blandt europæiske lande, hvor færrest elever bliver mobbet.

Det lyder som en helt mirakuløs udvikling. Hvordan er det gået til?

Der viser sig faktisk at være et enkelt og fascinerende svar. Det involverer lærere, elever og pædagoger, som formanden for skolelederforeningen Claus Hjortdal skrev – men er alligevel meget mere omfattende. Det handler om at opdage, hvad mobning egentlig er.