Enda en tenåring har blitt drevet til å ta sitt eget liv.

Jeg ble spurt om å holde en tale for de etterlatte på skolen. Si noen velvalgte ord om at det er lov å være annerledes, at vi må ta vare på hverandre, at vi aldri må tåle at noen blir mobbet.

Men jeg gråter. Og jeg vil ikke snakke på skolen han gikk på. Jeg vil brenne den ned.

Jeg vil ikke trøste passive lærere og bedritne medelever. Jeg vil skreddersy pinsler for hver og en av dem og knuse dem fra innsiden.

Så jeg holder meg hjemme ... Men jeg vil prøve å finne deg. Du som våkner med en vond klump i magen og et skrik i brystet, som gruer deg til å gå på skolen. Du som allerede har fått mer enn et menneske skal tåle.

Jeg vil ta hånden din og fortelle deg at verden er så mye større enn det du kan forestille deg nå. Den er full av ting som kan gi deg glede. Full av mennesker som vil godta, akseptere og elske deg.

Du kan ikke se det nå, men det det er sant. Det er sant. Jeg kjenner deg ikke, men jeg lover deg at jeg liker deg veldig mye bedre enn jeg ville likt de ubrukelige folka som prøver å ødelegge deg.

Be om hjelp, igjen og igjen til noen hører deg. Let etter livbøyer der du kan finne dem; i musikk, tegneserier, bøker, hva som helst, finn det du liker og klamre deg fast til det til ting blir bedre. Det blir bedre. Jeg lover deg at livet etter skolen er helt annerledes. Ikke gi opp. Ikke la drittsekkene vinne.

Av hele mitt hjerte ønsker jeg deg alt godt i verden.

KJEMP VIDERE

Lise

Teksten ble først trykket på siste side i årets sommerutgave av Nemi-bladet. TV 2 deler innlegget med tillatelse fra Lise Myhre.