Det hele startet en ganske vanlig dag på jobben.

Vi skulle skrive en nyhetsartikkel om Forsvarets Bell-helikoptre. Politikerne i Rygge vil nemlig ha helikoptre til nettopp Rygge, som foreslått i langtidsplanen for Forsvaret. Vi jobbet journalistisk som vanlig, vi intervjuet flere politikere, og vi tok kontakt med Forsvaret for en kommentar.

Vi sendte av gårde en SMS til politisk rådgiver Audun Halvorsen i Forsvarsdepartementet. Et par enkle spørsmål om departementets holdning til saken. Skulle det bli helikoptre på Rygge? Hvordan sto egentlig saken?

«Hemmeligstemplet»

Vi fikk svar på SMS ganske raskt. Svaret låt som følger: «Denne saken kan jeg dessverre ikke kommentere for øyeblikket, da det i skrivende stund er hemmeligstemplet. Ønsker de mer informasjon i denne sak kontakt forsvarets øverstkommanderende.»

Sett i etterpåklokskapens lys: Det burde kanskje ha ringt en bjelle. En ting er det overraskende i at en sak omtalt i Forsvarets langtidsplan plutselig skulle være hemmeligstemplet. En annen ting er referansen til forsvarets øverstkommanderende. Hadde det vært Forsvarets overkommando, så kanskje, selv om den ble lagt ned i 2003 da Forsvarsstaben ble opprettet. Men Forsvarets øverstkommanderende? Det er jo Kongen. Som sagt, det burde kanskje ha ringt en bjelle.

Og viktigst av alt, vi burde kanskje sjekket ekstra nøye da vi tastet inn telefonnummeret til Forsvarsdepartementets mann. For det var jo ikke Audun Halvorsen vi hadde sendt SMS til. Det var en helt annen. En helt tilfeldig fyr et sted på Vestlandet.

Feil mann

Man burde jo strengt tatt være ærlig hvis man får en feilsendt SMS. Et perfekt, veloppdragent menneske vil vel sende en høflig tekstmelding tilbake til journalisten og si «Heisann, dette var kanskje til noen andre enn meg, eller?» Men vi skjønner også at det er fristende å slå til med en liten spøk, når det blir så enkelt. Hvis tennisballen svever for seg selv tjue centimeter over nettet og du står klar med racketen ... vi har forståelse for at det er fristende å kline til. Selv om det skapte litt problemer, denne gangen.

For å gjøre en lang historie litt kortere: Saken kom på trykk. Med den uvanlige beskjeden fra Forsvarsdepartementets mann om hemmeligstempling.

Dagen etter ringte Forsvarsdepartementet. For Audun Halvorsen hadde jo ikke vært i kontakt med oss? «Joda», sa vi. «Neida», sa departementet. Sannheten hadde nemlig ikke gått opp for oss ennå.

Tre på rad

Situasjonen ble ikke særlig bedre da vi tirsdag trykket en rettelse. En lang og kronglete setning om at vi hadde sitert Halvorsen, avsluttet med «Det medfører ikke riktighet». Det er jo sant, men det gjorde nok ikke leserne særlig klokere.

Sannheten er enkel og grei: Vi tabbet oss ut. Tre ganger! Tabbe 1: Å taste feil nummer. Tabbe 2: Å ikke kontrollsjekke de overraskende svarene. Tabbe 3: Å ikke være tydelige nok da vi rettet. Et kinderegg av tabber, der altså.

Nå har vi derimot bestemt oss for ikke å gjøre tabbe 4: Å fortsette med dette tullet.

Derfor vil vi gjerne si unnskyld, så høyt og tydelig vi kan, både til Forsvaret, Audun Halvorsen og våre muligens litt forvirrede lesere.

Vær så snill å tilgi oss! Vi lover full skjerping. Eller, vi lover i hvert fall å prøve.

Med vennlig hilsen, og håp om snarlig forsoning, redaksjonen i Dagsavisen Moss Dagblad.