Soturinaisen hiukset liehuvat tuulessa, kun hän tarttuu miekkaansa. Kuva olkavarressa muistuttaa Tytti Ripattia taistelusta, joka muutti hänen elämänsä.

Siitä ei ole edes kahta vuotta, kun kuvan paikalla oli valtava mustelma.

Muisto potkusta reiteen on yhtä kipeä kuin jouluyö vuonna 2016. Heitto päin patteria näkyy arpina kämmenensyrjässä ja selässä.

Kun nuori nainen menee kauppaan, hän saattaa saada paniikkikohtauksen. Vielä jokin aika sitten hän pystyi nukahtamaan vain niin, että makasi sängyssä kyljellään kasvot ikkunaan päin.

– Halusin nähdä, jos joku seisoo ikkunassa. Mies sanoi, että hänen kaverinsa eivät unohda, jos hän joutuu vankilaan minusta johtuvista syistä.

32-vuotiaalla Tytti Ripatilla ei ole kotia. Hän majailee välillä äitinsä, välillä siskonsa luona Kouvolassa. Muuttokuorma on mummolla. Pieni omaisuus mahtuu armeijakassiin.

Parisuhdeväkivalta Suomessa Noin joka kolmas nainen on kertonut kokeneensa väkivaltaa parisuhteessa

Viime vuonna avun piiriin hakeuduttiin selvästi aiempaa useammin

Yhteiskunnallinen keskustelu ja julkisuuteen astuneet uhrit ovat madaltaneet kynnystä hakea apua

Väkivalta myös tunnistetaan entistä paremmin

Apua voi hakea esimerkiksi netistä osoitteesta nettiturvakoti.fi (Lähde: Ensi- ja turvakotien liitto)

Osa ystävistä on katkaissut yhteydenpidon – eivät ehkä osaa lähestyä kaiken tapahtuneen jälkeen. Yleisillä paikoilla hän kävelee kovaa, koska ei halua kohdata ketään.

– En luota kehenkään. Vasta ihan viime aikoina olen uskaltanut tutustua uusiin ihmisiin.

Helvetti

Tytti Ripatti on kuullut oman tarinansa liian monen naisen suusta. Mutta kahden kesken käytyjen keskustelujen ulkopuolella näillä naisilla ei ole nimiä eikä kasvoja. Pelko ja häpeä kasvavat jokaisen iskun myötä. Noin joka kolmas suomalainen nainen on kokenut parisuhteessa väkivaltaa, mutta vain aniharva puhuu siitä.

Valta on miehillä niin kauan, kun he onnistuvat pitämään naiset hiljaa.

Ripatti ei halua vaieta. Astumalla esiin ja paljastamalla omat mustelmansa hän toivoo, että muut seuraavat häntä. Siitä huolimatta, että tie ei ole helppo.

– Tarinalla on syvempi vaikutus, kun sillä on kasvot ja kasvoilla on nimi. Näistä asioista pitää puhua, koska ilman sitä muutosta ei tule.

Helvetti alkoi isänpäivänä 2016.

Tämän kuvan Tytti Ripatti julkaisi vuosi sitten Facebookissa. Se on otettu jouluna 2016. Tytti Ripatti

“Vitun huora.”

30-vuotias Tytti Ripatti istui olohuoneen sohvalla ja katsoi telkkaria, kun mies seisoi äkkiä hänen vieressään. Ensimmäinen isku tuli.

– Mies oli nähnyt, että olin tykännyt erään julkkismiehen kuvasta Instagramissa. En silti osannut yhtään aavistaa lyöntiä.

Piti päästä äkkiä pois. Avaimet olivat yhteisen vuokra-asunnon naulakossa, koiran talutushihnan vieressä.

– Mies luuli, että ottaisin koiran mukaan ja otti talutushihnan naulakosta. Sitten hän löi minua remmillä. Kun sen metalliosa osui poskeeni, siihen nousi punainen kolmio.

Nainen pääsi pakenemaan siskonsa luo ja kertoi, että mies oli hakannut hänet. He lähtivät yhdessä lääkäriin.

– Sisko ihmetteli, miten pystyin olemaan niin rauhallinen. Ehkä olin vain liian järkyttynyt.

Maanantaina hän irtisanoi asuntonsa vuokrasopimuksen ja päätti, ettei enää palaa. Sitten mies soitti surullisen puhelun.

Hän löi minua remmillä. Tytti Ripatti

Ripatti meni kotiin. Mutta ei se enää ollut koti, turvapaikka.

– Mies lähti pidemmäksi aikaa reissuun kaverinsa kanssa, ja aloin tyhjentää kämppää. Vein astioita ja isoja huonekaluja mummolle.

Kun mies palasi, asunnossa ei ollut enää sohvaa eikä ruokapöytää. Mies sanoi rakastavansa ja pyysi jäämään. Se oli se hyvä, kiltti puoli miehestä, johon Ripatti oli rakastunut. Hän jäi, lähti taas seuraavan riidan tullen ja palasi jälleen. Monta kertaa. Joka kolmas väkivaltaa kokeneista naisista palaa miehensä luo.

– Hän oli helvetin hyvä puhumaan. Olin tyhmä ja kuvittelin, että kaikki muuttuu paremmaksi.

Joulukin oli tulossa. Sitä joulua Ripatti ei unohda koskaan.

Yle

Salamarakkaus

Tytti Ripatti tapasi miehensä syksyllä 2014. Mies oli paha poika ja alku sähäkkä. Pian he menivät naimisiin. Kirjoittamisesta innostunut tuore vaimo perusti blogin, jossa hän alkoi kertoa pariskunnan arjesta.

Mies muutti Ripatin ja kahden kissan luo vuokrakaksioon Kouvolaan. Kyseleminen alkoi pian muuton jälkeen. Ensin se tapahtui leikin varjolla, pienellä huumorilla.

– Se oli sellaista jännää utelemista. En tajunnut heti, mikä siinä on takana.

Kesällä 2016 miehen alkoholin ja huumeiden käyttö alkoi lisääntyä. Mies soitteli vaimolleen töihin ja kyseli, miksi hän oli tykännyt mistäkin kuvasta tai päivityksestä sosiaalisessa mediassa. Sanaharkat liukuivat hiljalleen kohti väkivaltaa.

Sitä kohtaa, jolloin riitely muuttuu henkiseksi väkivallaksi, on hyvin vaikea tunnistaa. Se tapahtuu, kun riidoissa ei ole enää kahta tasaväkistä osapuolta ja tilalle tulee pelko, alistaminen ja uhkailu.

Hiljaisuus ei ollut hyvästä. Eikä varsinkaan silmien pyörittely. Tytti Ripatti

Tytti Ripatin piti miettiä tarkkaan, miten mihinkin kysymykseen vastaa. Vastauksen piti olla sellainen, että se miellytti miestä.

– Aikaa vastauksen muodostamiseen oli muutama sekunti. Hiljaisuus ei ollut hyvästä. Paniikinomainen naurahdus ei ollut hyvästä. Eikä varsinkaan silmien pyörittely.

Ripatti alkoi perua työvuorojaan. Hän teki siihen aikaan homepurkuja – purki homeisia seiniä, irrotti lattiamattoja, jyrsi ja hioi lattiaa. Töihin oli yhä vaikeampi lähteä, koska uni ei tullut.

– En saanut nukuttua, kun toinen veti öisin vessassa amfetamiinia ja repi minut sängystä keskustelemaan asioista. Olin ihan hirveän väsynyt.

Kun puhelin soi, mies kysyi heti, kuka soittaa. Ripatti alkoi pitää puhelinta äänettömällä.

Syksyllä tarjottiin uutta työsopimusta. Ripatti lopetti työnsä.

Yle

Vuoden 2016 jouluaattona Tytti Ripatti meni yhdessä siskonsa kanssa äidilleen syömään ja joulusaunaan. Oma, aikaisemmin irtisanottu vuokra-asunto oli jo melkein tyhjillään. Mies halusi jäädä kotiin.

Joululahjat äidin luona oli juuri avattu, kun mies soitti ja pyysi tuomaan kaupasta olutta. Kiva ilta jäi kesken.

Pariskunta lähti viettämään iltaa läheiseen baariin. Kun he tulivat kotiin, miehen käytös muuttui taas uhkaavaksi.

– Taas alkoi se sama syyttely. Kuka tämä on, vitun huora. Yritin vastata kuten hän halusi.

Aamuyöllä Ripatti vaihtoi vaatteet ja istahti keittiön jakkaralle. Silloin tuli ensimmäinen isku. Isänpäivän pahoinpitely oli ollut pelkkää harjoittelua.

Raiskaus

Mies löi nyrkillä ja hakkasi vaimonsa päätä seinään ja lattiaan. Ripatti sai jugurtit päälleen, ja mies potkaisi hänen päänsä keittiön alasokkeliin.

– Mies käski minua siivoamaan jugurtit naamastani. Kylpyhuoneen peilistä katsoi nainen verta hampaissaan. Olin juuri ottanut smiley-lävistyksen, ja se oli revennyt irti.

Keittiön puolella hakkaaminen jatkui. Mies potki, repi hiuksista, kuristi ja heitteli. Ripatti ei uskaltanut laittaa vastaan, ei edes itkeä.

– Se olisi vain ärsyttänyt häntä lisää.

Ripatti menetti yön aikana monta kertaa tajuntansa.

– Sillä, olinko tajuissani, ei ollut hänelle merkitystä. Lopulta rupesin odottamaan, että tapa jo.

Olin niin yksin kuin ihminen voi yksin olla. Tytti Ripatti

Mies lopetti, kun joulupäivä valkeni. Ripatti yritti nukkua ja kävi suihkussa. Sitten mies halusi mennä kauppaan ja käymään kaverillaan. Vaimon piti lähteä kuskiksi. Tämä ei kuitenkaan saanut nousta autosta, jotta kukaan ei näkisi mustelmia.

– Kaverinsa luo mennessään mies piilotti auton avaimet, etten pääse karkuun.

Kotona Tytti Ripatti alkoi ottaa itsestään valokuvia. Puhelin nieli talteen jokaisen mustelman, ruhjeen ja haavan. Asunnon tyhjässä vierashuoneessa oli makuupussi, johon hän käpertyi nukkumaan. Hän heräsi siihen, kun mies tuli pimeään huoneeseen.

– En tiedä, paljonko kello oli. Hän tuli viereeni eikä sanonut mitään, kun raiskasi minut.

Yle

Aamulla Ripatti uskaltautui ulos asunnosta, istui autoon ja ajoi parhaan ystävänsä luo Mikkeliin. Kun ystävä avasi oven, sen takana seisoi nainen kasvot turvoksissa ja pää oli täynnä muhkuroita. Ystävän kasvoilta paistoi järkytys.

– Kerroin hänelle, että mies oli hakannut minut. Päivän verran lepäsin, kasailin itseäni ja yritin ymmärtää, mitä oli tapahtunut.

Mies soitteli perään ja vaati palaamaan kotiin. Ripatti ei suostunut.

Päänsärky oli valtava. Jonkin ajan kuluttua tekstiviestin kirjoittaminen ei enää onnistunut.

– Sitä sanaa, jota olin kirjoittamassa, ei vain tullut. Ajattelin, että kaikki ei ole nyt hyvin.

Ystävä vei Ripatin päivystykseen Mikkeliin. Ulkoisten vammojen lisäksi naisella todettiin aivotärähdys, ja hän sai lähetteen pään magneettikuvaukseen.

Raiskauksesta hän ei kertonut. Ei ystävälle eikä lääkärille.

– Tunsin itseni niin äärimmäisen nöyryytetyksi. Oma mies hakkaa ja raiskaa, häpesin sitä.

Kupla

Muutto oli hoidettava loppuun, koska asunto piti luovuttaa uutenavuotena. Äiti tuli auttamaan muutossa ja näki mustelmat. Hän kysyi, onko mies taas hakannut. Ripatti vastasi, että oli liukastunut koiran kanssa lenkillä.

Samalla hän alkoi sulkeutua ympäröivältä maailmalta. Upota väkivallan ja hiljaisuuden pieneen kuplaan.

Tammikuun alussa mies soitti ja ehdotti, että he asuisivat tämän vanhemmilla jonkin aikaa. Ripatti ei nähnyt muuta vaihtoehtoa kuin mennä, vaikka rakkautta ei enää ollut.

– Mies hallitsi minua pelolla. En pystynyt kertomaan kenellekään kaikkea, mitä jouluna oli tapahtunut. Omalle perheelleni en kertonut mitään.

Tytti Ripatti päätti tappaa itsensä.

Yle

Epätoivo paheni heti uudenvuoden jälkeen.

– Minua jännitti aina, kun puhelin soi. Pelotti, että kuka sieltä soittaa. Lopulta en uskaltanut vastata puhelimeen edes silloin, kun äiti tai sisko soittivat.

Pään magneettikuvaus lähestyi. Ripatti toivoi, että päästä löytyisi jotain, joka tappaisi hänet. Hän ei kuitenkaan saanut mentyä tutkimukseen vaan siirsi aikaa monta kertaa eteenpäin.

Kun hän lopulta kävi kuvauksessa, mitään poikkeavaa ei löytynyt. Yhteydenpito kaikkiin läheisiin katkesi.

Kupla nielaisi Ripatin yhä syvemmälle. Äänet sen ympärillä vaikenivat, ja kuplan vangiksi jäi tahdoton nukke.

– Tunsin itseni yhdeksi suureksi, kipeäksi mustelmaksi. Olin niin yksin kuin ihminen voi yksin olla. Minulla ei ollut töitä, ei kotia. Ei ystäviä eikä perhettä.

Ripatti lähetti miehelleen kuvat mustelmistaan. Hän kysyi, miten mies voi tehdä omalle vaimolleen näin.

– Mies raivostui ja huusi, että kuvat pitää poistaa. Tein tietenkin kuten hän halusi.

Sitä mies ei tiennyt, että kuvat jäivät talteen pilvipalveluun.

Lähtö

Ripatti alkoi miettiä, että jospa hänen ei tarvitsisikaan tehdä itsemurhaa. Jospa hän pääsisikin miehestä eroon jollakin muulla konstilla. Kuten muuttamalla tarpeeksi kauas.

Hän haki töitä Kilpisjärveltä. Työ jäi saamatta aivan viime metreillä.

Sitten tuli päivä, joka muutti kaiken.

Yle

Oli taas riita. Keittiön pöydällä oli hedelmäveitsi.

– Mies katsoi veistä ja sanoi, että minut pitäisi kyllä tappaa. Taas tuli nyrkistä olkavarteen. Silloin ajattelin, että ei. Tämä ei voi mennä näin.

Hän pakkasi tavaransa ja lähti. Illalla tuli taas viesti, että voisit kotiinkin tulla. Oli maaliskuu 2017, eikä Tytti Ripatti palannut enää koskaan.

Vasta nyt hän antoi kyynelten tulla.

– Olin vihdoin vapaa.

Ero

Avioeroa piti odottaa puoli vuotta. Se tuntui ikuisuudelta. Ripatti päätti pyytää apua. Hän kirjoitti kokemuksistaan presidentti Sauli Niinistölle ja pyysi avioeron käsittelyn nopeuttamista. Avioeron voi saada ilman puolen vuoden harkinta-aikaa vain, jos pari on asunut erillään kaksi vuotta.

Presidentin kansliasta tuli kieltävä vastaus. Kirjeessä pahoiteltiin tilannetta ja perusteltiin asiaa niin, että presidentillä ei ole keinoja puuttua tällaiseen.

– Alaikäinen voi mennä Suomessa naimisiin poikkeusluvalla, mutta kun ihmisellä on oikeasti hätä, ei voida tehdä mitään. Minusta se on outoa. Siihen pitäisi saada muutos.

Totuuden kertominen läheisille oli vieläkin mahdotonta. Pahaa oloa oli kuitenkin pakko purkaa. Tytti Ripatti lähetti äidilleen kuvat, joissa hän oli päästä varpaisiin mustelmilla.

– Kirjoitin kuvien mukana äidille viestin, että olit oikeassa. Oli valtava helpotus, kun kaksoiselämä loppui.

Samat kuvat lähtivät siskolle ja parhaalle ystävälle Mikkeliin. Sitten Ripatti päätti julkaista kuvat vammoistaan Facebookissa.

– Ihmisillä oli oma käsityksensä asioista ja jotkut kyselivät, että miksi eroatte. Tuli sitten kaikille selväksi.

Oli valtava helpotus, kun kaksoiselämä loppui. Tytti Ripatti

Äiti etsi Rikosuhripäivystyksen yhteystiedot, ja Ripatti kävi siellä juttelemassa monta kertaa. Keväällä hän lähti matkalle Espanjaan, jossa sai rohkeutta tehdä rikosilmoituksen.

– Vielä silloinkin ajattelin, että voinko tehdä toiselle näin. Oli lähellä, etten perunut koko juttua.

Sitten Facebookiin laitetuista kuvista alkoi tulla palautetta.

Yle

Viestit tulivat naisilta, jotka kertoivat olevansa samassa tilanteessa. Mies hakkaa, nainen ei uskalla tehdä mitään.

– Sydämeni särkyi joka kerta, kun luin niitä. Väkivallasta ei puhuta eikä siitä varsinkaan julkaista kuvia. Pitäisi olla hiljaa, tyytyä tilanteeseen ja mennä eteenpäin.

Tytti Ripatti päätti tehdä kaikkensa murtaakseen hiljaisuuden. Ehkä se auttaisi muitakin naisia astumaan esiin. Ensin hän kirjoitti blogiinsa raiskauksesta.

– Istuin äidin kotona keittiön pöydän ääressä ja lähetin hänelle linkin blogitekstiin. Äiti oli silloin makuuhuoneessa. Hän tuli luokseni, halasi minua ja itki.

Muutos alkoi nopeasti. Eräänä aamuna hän huomasi, että oravat hyppivät äidin kotipihalla. Tulppaanit kukkivat.

– Aamukahvi maistui taas hyvältä. Olin ihan ihmeissäni, kun tajusin että pystyin taas nauttimaan pienistä asioista.

Raiskausteksti oli Ripatin viimeinen blogipäivitys. Oikeudessa siitä tuli tärkeä todiste.

Tuomio

Kun miehen syytteiden käsittely alkoi kesällä 2017, Tytti Ripatti asteli oikeussaliin pää pystyssä. Olkavarressaan hänellä oli tuore tatuointi. Soturinainen. Symboli taistelulle, jonka aikana uhrista tuli selviytyjä.

– Istuin oikeudessa ilman näkösuojaa ja taistelin. Nousin todella väkivaltaista ja arvaamatonta ihmistä vastaan.

Mies todettiin syylliseksi lukuisiin rikoksiin, muun muassa Tytti Ripatin raiskaukseen ja törkeään pahoinpitelyyn. Hänet passitettiin viideksi ja puoleksi vuodeksi vankilaan.

Mutta Ripatin toipuminen oli vasta alussa.

Istuin oikeudessa ilman näkösuojaa ja taistelin. Tytti Ripatti

Se tuntui ensin käsissä. Tytti Ripatti istui isossa kauppakeskuksessa Kouvolassa, kun hänen mieleensä juolahti pelottava ajatus. Joku entisen miehen kavereista voisi nähdä hänet.

– Sormet tuntuivat kylmiltä. Yritin lämmitellä niitä naputtamalla sormia pöytään.

Se ei auttanut. Alkoi itkettää. Ripatti alkoi pälyillä ympärilleen. Hän nousi ylös, paniikki lisääntyi jokaisen askeleen myötä.

– Askel nopeutui, kohta jo juoksin. Menin suoraan autoon itkemään.

Viime jouluna Tytti Ripatti matkusti Teneriffalle saadakseen onnellisia joulumuistoja. Tytti Ripatti

Paniikkikohtaus, totesi lääkäri. Ripatti sai siihen lääkityksen. Hän ei kuitenkaan halunnut syödä lääkkeitä vaan alkoi tietoisesti hakeutua yleisille paikoille.

– Aloin tehdä ihmiskokeita antamalla itselleni siedätyshoitoa. Tajusin tekeväni itselleni vain hallaa, jos annan pelolle periksi.

Hiljalleen se alkoi tepsiä. Kohtauksia tuli harvemmin. Mutta vieläkin yleisillä paikoilla piti kävellä mahdollisimman kovaa, karkuun muilta.

– Ajattelin, että kaikki tuntevat jotain kautta entisen mieheni ja yrittävät satuttaa.

Elokuussa 2017 Ripatti pääsi töihin suojeluvalvojaksi Loviisan ydinvoimalaan. Oman turvallisuudentunteensa kerran menettänyt nainen valvoi tulitöitä ja huolehti nyt siitä, että muilla on kypärät ja suojalasit kunnossa.

Esiinmarssi

Työ teki hyvää. Oli pakko siirtää ajatukset muualle. Ripatti alkoi vapaa-ajallakin pakottaa ajatuksiaan pois ikävistä asioista. Jouluna hän matkusti siskonsa kanssa Teneriffalle.

– Edellisenä jouluna minut hakattiin ja raiskattiin. Halusin joulusta toisenlaisia muistoja.

Tänä keväänä Ripatti julkaisi mustelmakuvat yli 100 000 jäsenen Naistenhuone-ryhmässä Facebookissa. Julkaisu aiheutti palautevyöryn – satoja kommentteja ja yli 10 000 reaktiota.

Esiin astuneita naisia on muitakin. Yksi heistä kertoi tarinansa Ylelle aivan hiljattain. Toinen (siirryt toiseen palveluun) on julkaissut blogissaan itsestään kuvia hakattuna. Kolmas (siirryt toiseen palveluun) kirjoitti kokemuksistaan kirjan, joka julkaistiin helmikuussa.

– Näin vähän aikaa sitten tv-ohjelman, jossa eräs nainen kertoi kokemuksistaan. Hänelläkin oli jälkikäteen paniikkikohtauksia. Jokaisen hakatuksi tulleen pitäisi puhua. Eihän se koskaan muuten lopu.

Väkivallan kokemuksistaan julkisesti puhuvilla on valtava voima. Hänestä, joka avaa suunsa, tulee selviytyjä. Hän, joka lukee tai kuulee tarinan, ehkä saa rohkeutta hakea apua. Tytti Ripatti kertoo alla olevalla videolla omat syynsä sille, miksi hän haluaa puhua.

Kynnys onkin madaltunut. Ensi- ja turvakotien liiton mukaan parisuhteessa väkivaltaa kokeneet hakivat viime vuonna selvästi aiempaa enemmän apua. Avopalveluissa kasvu oli hurja, jopa 35 prosenttia. Uhrien lisäksi yhä useampi väkivaltainen puoliso hakee apua.

Väkivalta myös tunnistetaan paremmin kuin ennen. Liitosta arvioidaan, että taustalla on yhteiskunnallinen keskustelu ja julkisuuteen astuneiden uhrien esimerkki. Joskus julkisuus hiljentää tekijän, mutta vainoaminen voi myös pahentua. Riski on olemassa.

Jos muuri ei ole vielä murtunut, ainakin se halkeilee lupaavasti.

Siivet

Vieläkin päiviä, joina ruoka ei maistu ja iltoja, joina uni ei tule. Silloin Tytti Ripatti lähtee juoksulenkille järven rantaan. Liikunta tuo hyvän olon, vesi rauhoittaa.

Hän käy terapiassa joka viikko. Siellä on paljastunut, että hänellä on trauma. Kokemusten käsittely voi kestää jopa kaksi vuotta.

– Olen jo saanut vastauksia moniin kysymyksiin. Kuten siihen, miksi minusta on tullut niin epäluuloinen ja hyökkäävä.

Ripatti ei ole onnistunut puhkaisemaan kuplaa, jonka sisään hän upposi väkivaltaisessa suhteessa. Hän yrittää kiivetä sieltä pois, mutta seuraavassa hetkessä kupla saattaa imaista takaisin sisälleen. Se turhauttaa.

– Ei minun kuuluisi enää siellä kuplassa olla, mutta siitä on ajan saatossa tullut turvapaikka. Joudun tekemään itseni kanssa todella paljon töitä.

Siksikin väkivallasta pitää puhua.

– Sitä kuvittelee, että pärjää ihan hyvin omineen. Henkiset arvet ovat kuitenkin niin valtavat, ettei niiden kanssa selviä yksin.

Minusta tuntuu, että olen vahvempi kuin koskaan. Tytti Ripatti

Äidin koti Kouvolassa on alkanut täyttyä astioista, esineistä ja tauluista. Ne Tytti Ripatti ottaa aikanaan mukaan omaan kotiinsa. Hän on heittänyt pois vanhat lautaset ja lasit, joista ex-mies on syönyt ja juonut.

Oman kodin hankinta voi olla edessä hyvinkin pian, sillä hän on juuri saanut opiskelupaikan VR:ltä. Hänestä tulee liikennöintitarkastaja, ja työpaikka on jo varma. Ydinvoimala vaihtuu junaraiteisiin.

– Tulevaisuus jännittää, koska työ ydinvoimalassa toi rytmin päivään ja on auttanut toipumaan. Haluan kuitenkin ottaa paikan vastaan, sillä työsuhde muuttuu vuoden jälkeen vakituiseksi.

Hiljalleen aika kuluu, hyviä päiviä on yhä enemmän. Siivet kantavat pidempiä matkoja.

– En ole asettanut toipumiselleni mitään aikarajaa. Jo nyt minusta tuntuu, että olen vahvempi kuin koskaan.

Jutussa on käytetty lähteenä myös Ensi- ja turvakotien liiton antamia tietoja sekä tilastoja, oikeuden pöytäkirjoja, valokuvia ja Tytti Ripatin sekä presidentinkanslian välistä kirjeenvaihtoa.