Turun yliopiston erikoistutkija Johanna Kaakinen ja pro gradu -tutkielmaansa valmistellut Suvi Holm pohtivat, mikä olisi sellainen aihepiiri, josta suomalaisilta irtoaisi helposti mielipiteitä.

Tutkimuksen aiheena oli selvittää tunnereaktioiden vaikutusta siihen, miten luettu teksti ymmärretään. Ennakkokyselyvaiheessa kirkastui, että maahanmuutosta oltiin riittävän eri mieltä.

– Meillä oli 353 vastaajaa. Lähestyimme Varsinais-Suomen alueella erilaisia järjestöjä kuten perussuomalaisten ja vihreiden poliittisia yhdistyksiä sekä yliopisto-opiskelijoita. 45 ihmistä tuli lisätutkimuksiin laboratorioon, jossa heitä kuvattiin silmänliikekameralla silloin, kun he lukivat maahanmuuttoon liittyviä väitteitä, Kaakinen sanoo.

Jokainen tutkittava sai luettavakseen 40 väitettä. Joukossa oli maahanmuuton myönteisessä valossa esittäviä väitteitä, kielteisesti esiin tuovia sekä täysin neutraaleja ja faktoihin perustuvia väitteitä.

Kysymykset kuuluivat esimerkiksi ”maahanmuuttajalasten koulutus maksaa enemmän kuin suomalaislasten koulutus, koska he tarvitsevat erityishuomiota”, ”maahanmuuton avulla voidaan ratkaista työvoimapulaa tietyillä aloilla Suomessa” tai ”suurin osa maahanmuuttajista on venäläisiä ja virolaisia”.

Samaa mieltä mutta kuitenkin…

Silmänliikekamera paljasti tutkijoille uutta tietoa. Johanna Kaakisen mukaan aikaisemmin on luultu, että ihminen kiinnittää huomionsa ennen kaikkea väitteisiin, jotka tukevat omia uskomuksia. Vastaavasti sellaisia asioita, joita ei haluta nähdä, yritetään vältellä. ** **

– Selvisi, että saatetaan päinvastoin käyttää enemmän aikaa jos näkee jotakin, josta ei pidä. Mitä vahvempi se tunnereaktio oli, sitä enemmän ne lukivat uudelleen sitä väitettä.** **

Tutkittavia pyydettiin lukemisen jälkeen kertomaan ääneen, mitä jokaisesta väitteestä tuli mieleen.

Koehenkilöt ilmaisivat myös hymy- ja murjotusnaamakuvia painelemalla, millaisen fiiliksen väite jätti. Lisäksi tutkittavat painoivat ”räjähdysukkokuvia” kertoakseen, miten vahvan tunteen väite heissä herätti sekä kertoivat, miten uskottavalta väite heistä kuulosti.

Kokeen aikana kävi niin, että kysymysten lisääntyessä, alkoivat tutkittavat olla niin sisällä aiheessa, että faktaväitteisiinkin alettiin suoltaa sekaan omia mielipiteitä.

– Esimerkiksi me ajattelimme, että väite ”yleisin syy maahanmuuttoon on opiskelupaikan hakeminen Suomesta”, on neutraali. Sitten alkoi tulla vastauksia, että ”olen samaa mieltä, kyllä ne varmaan tulevat, mutta tuleehan tänne myös elintasopakolaisia”, Kaakinen kertoo.

Maahanmuutosta pehmopornoon

Kaakinen ja Holm eivät löytäneet välittömiä reaktioita vahvasti tunnepitoisiin väitteisiin. Lonkalta ei siis heitetä vastauksia varsinkaan, jos asia herättää voimakkaita tunteita.

Tutkittavista kukaan ei edustanut maahanmuuttokeskustelun ääripäitä, mutta kaikki laboratorioon saakka päätyneet olivat kuitenkin pohtineet maahanmuuttoa etukäteen. Tutkimus ei myöskään ajoittunut maahanmuuton kaikkein kovimpaan aaltoon, joka olisi saattanut kärjistää keskustelua.

Koska tutkijat huomasivat, että osa ihmisistä käsittele hyvinkin aktiivisesti omaa maailmankuvaa vastaan olevia käsityksiä, kirjoittaa Johanna Kaakinen aiheesta kevään aikana artikkelin kansainväliseen tiedejulkaisuun.

Tällä hetkellä Kaakinen on laboratoriossa Pariisissa selvittämässä, missä määrin lukeminen on kehollinen ilmiö. Liikkeentunnistuksen avulla erikoistutkija tarkastelee muun muassa asentohuojuntaa eli missä asennossa keho milloinkin on.

Pariisissa koehenkilöt kuuntelevat pehmopornoa ja Stephen Kingin kauhutarinoita. Kaakinen seuraa reaktioita mittailemalla tutkittavien ihon sähköjohtavuutta ja sydämen syketaajuutta.

– Ja ensi viikolla tapaan tutkijan, joka kertoo, miten twiitistä pystyy tunnistamaan tunnereaktion.