Uusi Suomi kertoi eilen uutisessaan maahanmuuttoviraston Dublin-yksikön johtajan Kukka Krügerin näkemyksistä turvapaikanhakijoiden palauttamiseen liittyen. Krüger oli sanonut Ylelle, että käännytys on vain mahdollista, jos turvapaikanhakijalla on merkkejä siteistä toiseen Dublin-maahan.

Sen sijaan hän jättää mainitsematta sen, että jos mikään näistä kriteereistä ei toteudu, ”turvapaikkahakemuksen käsittely kuuluu sille jäsenvaltiolle, jonka kautta on tullut Suomeen” kuten Maahanmuuttoviraston nettisivuilta voi käydä lukemassa.

Kukka Krüger luettelee kriteerit, mutta toisin kuin jutusta voi ymmärtää, ne eivät ole kaikki samanaikaisesti voimassa. Ensinnäkin selvitetään, onko tulijalla perheenjäseniä maassa. Tavoitteena on se, että hakijat pääsevät siihen maahan, jossa jo valmiiksi perhettä on. Siis jos hakijalla on Suomessa perhettä, hakemus käsitellään Suomessa. Toiseksi selvitetään, onko jokin toinen maa myöntänyt oleskeluluvan tai viisumin. Jos on, hakija palautetaan sellaiseen maahan. Kolmanneksi selvitetään, onko hakija hakenut turvapaikkaa jossain toisessa maassa. Hakija ohjataan siihen maahan, jos hän on jo rekisteröitynyt.

Mutta olennaisinta palauttamisen kannalta on se, että jos hakija on tullut todistetusti jonkun toisen EU-maan kautta, tämän toisen EU-maan on käsiteltävä hakemus. Tämä on keskeinen idea Dublin-menettelyssä, jotta niin sanotulta "turvapaikkashoppailulta" vältyttäisiin. Se perustuu Euroopan unionin niin sanotun Dublin III-astuksen kolmannen luvun 13. momentin 1. artiklaan:

Jos tämän asetuksen 22 artiklan 3 kohdassa mainituissa kahdessa luettelossa selostettujen todisteiden tai aihetodisteiden, myös asetuksessa (EU) N:o 603/2013 tarkoitettujen tietojen, perusteella voidaan todeta, että hakija on ylittänyt jäsenvaltion rajan luvattomasti maitse, meritse tai lentoteitse kolmannesta maasta käsin, on kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa se jäsenvaltio, johon hän on tällä tavoin tullut. Tämä vastuu päättyy 12 kuukauden kuluttua päivästä, jona luvaton rajan ylittäminen tapahtui.

Jos hakija kertoo tulleensa esimerkiksi Ruotsin kautta, Dublin-menettelyn nojalla hakija pitää palauttaa Ruotsiin.

Välttämättä Suomeen pyrkivä hakija ei kerro tulleensa Ruotsin kautta, vaan sanoo esimerkiksi, että on tullut ihmissalakuljettajien rekka-autossa ja tämä on ensimmäinen maa, johon hän on saapunut. Kun rajalla turvapaikanhakijat kävelevät Ruotsin ja Suomen välisen rajan yli, ei pitäisi olla ongelmaa osoittaa, että Ruotsi on kauttakulkumaa.

Jos raja väliaikaisesti suljetaan, ei rajaa valvovilla viranomaisilla pitäisi olla mitään velvollisuutta ottaa turvapaikkahakemusta vastaan, jos hakija tulee Ruotsista.

Säännöistä ei muutenkaan pidetä kiinni.

Turvapaikanhakijoita opastetaan uutistietojen mukaan eri maissa auliisti juniin ja busseihin, jotka menevät toisiin maihin.

Jos Suomi alkaisi palauttaa ne ihmiset Ruotsiin, joiden hakemukset Dublin-sääntöjen mukaan kuuluisi käsitellä Ruotsissa (tai jossain aiemmassa kauttakulkumaassa), Suomi ainoastaan noudattaisi sääntöjä.

Tavitaan johtajuutta

Ei kriisitilanteessa tarkastella sääntökirjaa suurennuslasilla, kun kukaan muukaan ei sääntöjä noudata.

Silloin pitää tehdä pikaisia johtopäätöksiä ja ratkaisuja. Tilanne vaatisi johtajuutta kaikissa Euroopan maissa.

Miksei Suomi voisi olla sellainen maa, josta johtajuutta ja päättäväisyyttä löytyisi?

Edelleen olen sitä mieltä, että eurooppalaisella tasolla kyllä kuunneltaisiin herkemmällä korvalla niitä maita, joista johtajuutta löytyy. Turvapaikanhakijatulvan ratkaisu kun voi ainoastaan olla eurooppalainen.

Kuten edellisessä blogissani kirjoitin, EU:n ulkorajoista pitää tehdä pitävät. Ulkorajoille on perustettava turvapaikanhakijakeskuksia, joissa tulijat rekisteröidään. Tähän eurooppalaiset viranomaiset tarvitsevat myös rahallisia panostuksia. Lopulta myönteisen päätöksen saaneet jaetaan EU-maihin niiden kantokyvyn mukaan. Samaan aikaan myös Syyrian naapurimaat tarvitsevat tukea useampien miljoonien syyrialaispakolaisten auttamiseksi. Lopulta EU:n pitää yhtenäisellä äänellä hakea ratkaisua Syyrian ja Libyankin kriiseihin.

Hiljainen enemmistö kyllä haluaa auttaa niitä, jotka pakenevat sotaa, mutta jos suuri osa tulee turvallisilta alueilta (kuten Somaliasta), auttamisen idea katoaa. Syyrialaisia sotaa pakenevia ei ole Suomeen ilmaantunut kuin muutama sata, kun turvapaikanhakijoiden tulva on tänä vuonna paisumassa pääministeri Juha Sipilänkin mukaan yli 50 000:en.

Hiljainen enemmistö tiedostaa tämän ja on siksi pettynyt, että ihmisille on alun perin annettu vääränlainen kuva.

Pettymys tämä on ollut myös minulle.

Olen Lahdessa kaupunginvaltuustossa puolustanut syyrialaisten pakolaisten vastaanottamista. Minusta Bashar al-Assadin ja Isisin samanaikaisesti suorittamaa kansanmurhaa pakenevia ihmisiä pitää auttaa, mutta se ei tuo velvollisuutta auttaa kaikkialta maailmasta paremman elintason perässä tulevia.

Olen myös sitä mieltä, että paremman elintason perässä muuttaminen on hyväksyttävä syy, mutta silloin yhteiskunnassa pitäisi olla työtä, mitä tarjota. Puheenvuorot siitä, miten turvapaikanhakijoiden tulva ratkaisisi Suomen kestävyysvajeen ovat absurdeja.

Siirtolaisuus helpottaa Suomen kestävyysvajetta, mikäli meidän työmarkkinajärjestöt ovat maksimaalisen joustavia ja kaiken matalapalkkatyön teettäminen on kannattavaa. Niin kauan kuin järjestelmämme on jäykkä, turvapaikkaprosessin kautta Suomeen tulleiden työllisyysaste pysyy jossain alle 20 prosentin tietämillä kuten nykyään. Se tarkoittaa, että tulijat päinvastoin rasittavat Suomen julkista taloutta, koska suurin osa pysyy elätettävinä.

Pitää hyväksyä se, että humanitaarinen siirtolaisuus ja pakolaisuus ovat auttamista, mikä maksaa, mutta emme me voi tarjota apua kuin korkeintaan osalle niistä, jotka apua todella tarvitsevat. Olen sitä mieltä, että niille, jotka Suomesta turvapaikan saavat, pitää tarjota entistä paremmat työllistymisen ja kotoutumisen edellytykset. Hallituksen esitykset oleskeluluvan saaneiden turvapaikanhakijoiden sosiaaliturvan tiukentamiseksi ja kotouttamisen parantamiseksi ovat hyviä.

Kuitenkin vasta sitten, kun Suomen työmarkkinat on laitettu kuntoon, on aika toivottaa tervetulleiksi työn perässä Suomeen tulevat siirtolaiset. Silloin siitä voi olla jotain apuakin kestävyysvajeen hoitamiseen.

Sosiaaliturvan perässä Suomeen muuttavia ei kannata toivottaa tervetulleiksi.

PS. Kotikaupunkiini Lahteen ollaan perustamassa hätämajoituspistetta entisen Hennalan varuskunnan tiloihin. Minusta on ymmärrettävää ja hyväksyttävää, että Suomen sisällä pyritään samaan hallintaan turvapaikanhakijoiden tulva, ja jonnekin ihmiset pitää yöksi majoittaa. Tällaisista päätöksistä pitäisi tosin tiedottaa kaupunkia. Itse sain lukea päätöksestä lehdestä, vaikka olettaisin, että tieto kulkisi edes kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajalle. Se ei kuitenkaan ole olennaista. Olennaisinta on se, että asukkaat ja kansalaistet tietävät, mitä tapahtuu, koska jos päätöksiä tehdään kansalaisten selän takana, millekään toiminnalle ei enää tule hyväksyntää. Me olemme sentään demokratia.