Suomesta on löytynyt suojelukohde, joka voisi täyttää Unescon maailmanperintökohteen mitat. Tämä muinaisjäännös on Ympäristöministeriö. Suomalaiset ympäristöjärjestöt ovat nyt esittäneet hätähuudon suojelukohteen säilyttämiseksi. Maailmanloppu tulee, jos Sipilän hallitus pilkkoo ministeriön.

Ympäristöorganisaatiot, Suomen luonnonsuojeluliitto, Luontoliitto, WWF, Greenpeace ja muutamat muut ovat huolissaan byrokratian vähenemisestä. Järjestöt aloittivat hallitusneuvottelujen kunniaksi kampanjan Pelastetaan ympäristöministeriö.

Byrokratian purkaminen on yksi tulevan hallituksen lempiaiheita. Kun Suomi velkaantuu, on pakko miettiä myös toimintojen järkevöittämistä. Joka puolella löytyy tehottomuutta ja tyhjäkäyntiä. Suomesta on tulossa ulkoilmamuseo, jossa kyllä riittää hallintoa, mutta jossa tuotanto hiipuu. Hallinnon aika kuluu säädeltäessä asioita, joita ei edes tarvitse säädellä.

Ympäristöministeriö perustettiin aikoinaan hyvässä tarkoituksessa. Ajatuksena oli luoda virasto, joka pitäisi huolta ympäristölakien toteuttamisesta. Siitä tuli kuitenkin rönsylilja, joka alkoi levitä kaikkialle kuin Elanto Helsingissä.

Huippu saavutettiin, kun Jyrki Kataisen hallitus kirjasi tavoitteeksi ympäristöministeriön laajentaminen superministeriöksi valtiovarainministeriön tapaan. Tämä oli vihreiden märkä uni. Ministeriö voisi tämän jälkeen puuttua Suomessa lähes jokaiseen asiaan.

Mikään ei kuitenkaan hallinnossa voi olla ikuista, onhan meillä kirjoitettu perustuslakikin uudelleen. Kuka muistaa enää kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriötä. Tai kaipaako joku työministeriötä, työvoima- ja elinkeinokeskusta tai lääninhallitusta. Ympäristönkin kannalta on samantekevää, millä nimellä hallintoa kutsutaan. Pääasia on, että hallinto toimii.

Ympäristöministeriö ei ole luokkansa paras oppilas. Se on tehoton, byrokraattinen, politisoitunut ja puuhastelee väärien asioiden parissa.

Kun Suomi on lamassa, jopa kolmen miljardin arvoiset investoinnit seisovat, kun investoijat eivät tiedä tuleeko ympäristölupa vai ei. Tehoton hallinto luo Suomeen työttömyyttä.

Ympäristöhallintoon on ympätty toisilleen vieraita asioita. Valkoposkihanhia ja liito-oravia hallinnoi sama putiikki, joka päättää omakotitalojen seinien lämpöeristysten mitoista ja kaavoitusmääräyksistä.

Äskettäin ympäristöministeriö kielsi lannan levityksen kalteville pelloille. Apulantaa pelloille kyllä olisi saatu levittää. Virkamiehet eivät ymmärtäneet, että he samalla tulivat kieltäneeksi luomutuotannon, siinä kun ei saa käyttää muuta kuin orgaanista lannoitetta eli eläinten lantaa. Tapaus oli äärimmäisen nolo, ja peruttiin vähin äänin, mutta kertoo todellisuudesta, jossa koneisto elää.

Ympäristöjärjestöjen kampanja kertoo, mihin ympäristöhallinto on ajautunut. Siitä on tullut yhden pienen, mutta äänekkään marginaaliryhmän, äärisuojelijoiden, palvonnan kohde.

Ympäristöministeriön ja suojelujärjestöjen välillä vallitsee symbioosi. Luonnonsuojeluliitto vaatii ympäristöministeriölle lisää rahaa ja ympäristöministeriö rahoittaa luonnonsuojeluliittoa. Luonnonsuojeluliiton ja Luontoliiton työntekijöiden palkat maksaa käytännössä valtio.

Touhussa mukana olevat Greenpeace ja WWF eivät ole järjestöjä ollenkaan vaan kansainvälisiä liikeyrityksiä. Niiden yhteisömuoto voi olla säätiö tai yhdistys, mutta vapaan kansalaistoiminnan kriteereitä ne eivät täytä.

Greenpeace on yritys, jonka bisnesideana on häiriköinti. On turha kysyä, mistä Suomen Greenpeace saa rahansa, koska Suomen Greenpeacea ei ole olemassa kuin paperilla. Pohjolan Greenpeace on kansainvälinen yritys, jonka tilit pidetään Ruotsissa. Oikeaan järjestöön voi liittyä jäseneksi kuka tahansa, Greenpeace-salaseuraan ei kukaan.

WWF elää yritysten rahoilla, mutta saa myös julkisia avustuksia. WWF:n edustajat ovat alkaneet ottaa myös selvästä poliittista roolia.

Luonnonsuojeluliiton poliittiset kytkennät ovat tietysti vieläkin selvemmät. Eduskuntavaalien alla liiton puheenjohtaja Risto Sulkava kertoi Helsingin Sanomissa, että Suomessa on sekä hyviä että pahoja ihmisiä. Hyvät kannattavat ympäristöministeriötä ja säätelyä, pahat ovat sitä vastaan. Pahoja ovat erityisesti keskustan, perussuomalaisten ja kokoomuksen edustajat.

Veronmaksajien rahoilla elävien ympäristöjärjestöjen kampanja on tietenkin sallittu. Miksei byrokraattista himmeliä voisi suojella siinä kuin liito-oravaakin.

Ympäristöä ympäristöministeriön säilyminen ei kuitenkaan pelasta. Jos ympäristöä suojeltaisiin tehokkaasti, Helsingissä ei rakennettaisi Malmin lentokentälle uutta lähiöslummia eikä Vanhankaupungin historiallista koskea tuhottaisi patoa purkamalla. Eikä ehkä Talvivaarakaan olisi saanut rakentamislupaa.

Ympäristöhallinto ei halua laittaa merimetsoja kuriin, vaikka ne tuhoavat ympäristöä ja kalakantoja. Ja vaikka valkoposkihanhien kakkaa on niin paljon, että eduskunnan tunnetuin luontokuvaaja Pertti Salolainenkin on valittanut siitä, hanhien annetaan isännöidä puistoja, joista ne syksyn tullen lentävät Viroon ammuttaviksi.

Ympäristöpropaganda on taitavasti suunniteltua. Valtion ydinvoimayhtiö Fortum myy Norppa-sähköä, josta provisiot menevät Suomen luonnonsuojeluliitolle. Liitto taas vastustaa ydinvoimaa. Ydinvoimayhtiön Fortumin asiakas voi siten hyvällä omallatunnolla vastustaa ydinvoimaa, vaikka käyttää sitä itse.

On hyvin mahdollista, että hallituspuolueet eivät tehosta ympäristöhallintoa, vaikka tehostamista tehdäänkin muualla. Ei ole poliittisesti järkevää koskea pyhäinjäännökseen, erityisesti koska kokoomuksessa on oma aktiivinen vihersiipensä.

Ympäristön kannalta toisenlainen päätös olisi kuitenkin parempi. Mallia voi katsoa vaikkapa ulkomailta.

Euroopan johtava maa ympäristönsuojelussa on Itävalta. Siellä ei ole ympäristöministeriötä.