Nuoret naiset saavat rooleja helposti jo teineinä, nuorilla miehillä on vaikeampaa yli kolmikymppisiksi asti. Vanhemmista naisista kertovat elokuvat eivät yleensä saa katsojia. Jos saisivat, yhtiöt taistelisivat oikeudesta tuottaa niitä ja roolittaa naisia. Tämä ei ole väärin: emmehän vaadi miesmalleillekaan töitä ja palkkaa kuten naismalleille.

Naiset haluavat näyttelijöiksi useammin kuin miehet. Esimerkiksi vuonna 2001 Teatterikorkeakouluun pyrki 1032 naista ja 518 miestä, pääsi 50 naista ja 28 miestä. Maailmalla tilanne on samantapainen ja silti naiset revitään rooleihin jo opiskelijoina tai teineinä. Miehille rooleja tarjotaan vähemmän kunnes keski-iän lähestyessä tilanne kääntyy. Tämän vuoksi alalle tulee paljon enemmän naisia kuin miehiä. Miesten ongelmista yleensäkin tiedämme vähemmän, koska niistä ei kerrota. Eihän ”valittava mies” kelpaa naisille niin kuin naisia puolustava sankarimies.

Koska naisia on alalla enemmän, heille riittää rooleja paremmin kuin miehille vain kolmikymppiseksi asti, TIME-lehden selvitys Hollywoodista osoittaa. Miehen roolihuippu tulee 46-vuotiaana.

Samaan tapaan ihmisillä ja sukulaislajeilla nuorista naiset ja vanhemmista miehet ovat halutumpia myös seksuaalisesti. Puumailmiö on arvokas parannus, mutta ei sekään tee maailmasta kreationistista.

Leffoissa käyvät nuoret. Nuoret naiset – ja miehetkin – voivat maksaa nähdäkseen 56-vuotiaan George Clooneyn (oheisessa kuvassa nuorena ja vanhempana) tai 87-vuotiaan Sean Conneryn, mutta naiset ja miehet eivät maksa yhtä paljon nähdäkseen samanikäisen naisen. Tässä ei ole mitään väärää – ei leffojen tarkoitus ei ole palvella näyttelijöitä vaan asiakkaita. Muutenhan näyttelijät valittaisiin innokkuuden eikä taitojen ja soveltuvuuden mukaan.

”Elokuvayhtiöt syrjivät vanhoja naisia!” Eivät, vaan katsojat. Yleensäkin taideala elokuvayhtiöitä ja Harvey Weinsteinia myöten on vasemmistolaista. Oikeistolaisia vainotaan ja savustetaan pois. Siksi yli sukupuolirajojen ihaillusta, sitkeydellä, tahdolla ja valtavalla työmäärällä suurvallan johtajaksi, sotilasdiktatuurin kaatajaksi ja kommunismin kukistajaksi nousseesta Margaret Thatcheristä tehtiin vain Weinsteinin yhtiön valehteleva nöyryytyselokuva, joka pilkkasi dementiaa ja dementikon perhettä. Oscareita tuli. Naisasia on taideväelle vain identiteettipolitiikan keppihevonen, joka dumpataan, kun se ei miellytä.

Naiselokuva sai 40 euroa/katsoja, mieselokuva euron

Viisikymppisen naisen erokriisistä tehdyn Joulumaa-elokuvan ohjaaja Miia Haavisto valitti, että naiselokuvan on vaikeampi saada rahoitusta. Rahoittaisitko sinä tuollaista elokuvaa? Hyvä, koska se sai vain 20 000 katsojaa ja tulot yhtiölle olivat tästä kai alle 100 000 euroa, vaikka budjetti oli 1 170 000 euroa, josta 750 000 euroa elokuvasäätiöltä eli sinulta väkisin otettua rahaa.

Tuntemattoman sotilaan on jo nyt nähnyt noin 900 000 katsojaa ja ennenkin katsojat ovat suosineet mieselokuvia. Elokuvasäätiön tukea se sai miljoona euroa eli euron/katsoja, Joulumaa 38 euroa/katsoja. Naisetkin katsoivat monta kertaa mieluummin Tuntematonta. Miksi yhden katsojan harrastaminen ansaitsee kymmeniä kertoja enemmän tukea kuin toisen? Pitääkö sitä vielä valittaa liian vähäiseksi? Pitää, koska valittamalla saa palstatilaa, ilmaista mainosta.

Pitäisikö miesmalleille olla töitä siinä missä naismalleille?

Vastaavasti miesmalleille riittää töitä vähemmän ja palkat ovat matalampia kuin naisilla. Mallienkin kannattaa vaihtaa alaa jossain vaiheessa. Vaikka valtio perustaisi Suomen mallisäätiön, joka alkaisi tukea miesmallien käyttämistä, tämä ei paljon muuttuisi. Sitä paitsi vaatealakin on asiakkaita eikä työntekijöitä varten.

Tähtien sota: kaupallista naisten ja rodullistettujen esiinnostoa

Disney sijoitti Tähtien sodan ykköspäärooliin esijediksi 22-vuotiaan kauniin Daisy Ridleyn. Ehkä sijoittaminen kakkospäärooliin olisi maksimoinut lipputulot, mutta näin Disney sai pienellä uhrauksella paljon hyvää PR:ää. Kumpaankin ”vanhan viisaan miehen” rooliin sijoitettiin nainen. Pahikset olivat miehiä, koska se myy niin paljon paremmin, eikä ainakaan tule syytöksiä naisvihasta.

Tähtien sodan kakkossankari oli musta John Boyega. Seksikkääksi kolmossankariksi, karismaattiseksi lentäjäksi valittiin 35-vuotias guatemalalaissyntyinen latino Oscar Isaac, joka on latino mutta käy katsojille ”valkoisesta”. Jos Isaacin ja Ridleyn iät ja roolit olisi vaihdettu päittäin, elokuva olisi myynyt heikommin. Seuraavassa elokuvassa Rogue One rodullistetut olivat hyvin monessa keskeisessä roolissa.

Tämä naisten ja rodullistettujen esiinnosto pienellä uhrauksella lipputuloissa on erittäin arvokasta asenteiden muokkausta, mutta narulla työntämällä voi vaikuttaa vain jonkin verran, kansa pitäisi vaihtaa. Kun alalle vielä hakeutuu niin paljon enemmän naisia kuin miehiä, ei tulevaisuudessakaan kaikille enää riitä rooleja vanhempina.

Kun esiinnosto tehdään näin vapaaehtoisesti kaupallisista lähtökohdista, yhdistyvät menetysten vähäisyys, uudet roolimallit ja runsaat katsojaluvut, jolloin vaikutus on suurin. Kun motiivina on kannustus eikä uhkailu, yhtiöt uskaltavat käsitellä myös vaikeita aiheita ja ottaa riskejä, jolloin näemme moniarvoisempaa elokuvatuotantoa, emme kaventuvaa diversiteettiä.