Välimiesmenettely Menettely perustettiin Maailmanpankin alaisuuteen 1960-luvulla kehitysmaiden kurittamiseksi.

1980–1990-luvuilla järjestelmää alettiin laajentaa.

Vuoden 2013 loppuun mennessä maailmalla oli tiedossa 568 tapausta, jossa sijoittaja oli vienyt isäntävaltion oikeuteen sijoitussuojaan vedoten.

Viime vuonna nostettiin 57 uutta kannetta.

Näistä 45:ssä kantajana oli kehittynyt valtio.

Lähes puolet tapauksista koski Euroopan unionin jäsenmaata.

Kaikkiaan sijoittajat ovat vieneet 98 valtiota oikeuteen.

Vuoden 2013 loppuun mennessä päätökseen oli saatu 274 juttua. Niistä valtio voitti 43 prosenttia ja sijoittajat 31 prosenttia.

26 prosenttia tapauksista sovittiin.

Juttujen määrä on voimakkaassa kasvussa. Lähde: World Investment Report 2014

Heinäkuusta 2013 EU ja Yhdysvallat ovat suljettujen ovien takana neuvotelleet sopimusta vapaakaupasta eli Transatlanttisesta kauppa- ja investointikumppanuudesta (TTIP). Se loisi EU:n ja Yhdysvaltojen välille yhtenäisen vapaakauppalainsäädännön.

Säädännössä on määritelty sijoittajansuoja, joka nykymuodossaan antaisi yhtiöille mahdollisuuden viedä riidat ylikansalliseen välimiestuomioistuimeen, jos yhtiö kokisi jonkin EU:ssa säädetyn lain kohtelevan yhtiötä epäreilusti tai sillä tavoin, ettei yhtiö saakaan tavoittelemaansa voittoa.

– Sillä on erittäin merkittävät vaikutukset. Jos valtio muuttaa sopimuksen tultua voimaan sosiaali-, kilpailu-, työ- tai ympäristölainsäädäntöään, voi ulkomainen sijoittaja kohdistaa vaatimuksia, jos lainsäädäntömuutokset kohdistuvat sijoittajan saavuttamiin etuihin, sanoo Helsingin yliopiston Erik Castrén -instituutin johtaja ja kansainvälisen oikeuden akatemiaprofessori Martti Koskenniemi.

Huolestuttavinta Koskenniemen mukaan on kuitenkin se, että järjestelmällä vahvistetaan ulkomaisten yhtiöiden valtaa jo uutta lainsäädäntöä suunniteltaessa. Tällaisessa tilanteessa ulkomainen yritys voi sanoa suomalaiselle viranomaiselle tai ministeriölle, että jos kyseinen laki astuu voimaan, löydätte itsenne käräjiltä.

– Minäpä haluaisin nähdä sen suomalaisen virkamiehen, joka suurelle amerikkalaiselle yhtiölle vastaa, että tavataanpa siellä käräjillä sitten. Jo oikeudenkäyntikulut sijoittuvat yleensä 8–30 miljoonan dollarin välille, ja ovat usein paljon korkeampia.

Yksittäisiä ratkaisuja merkittävämpänä Koskenniemi pitää juuri puuttumista julkisen vallan käyttöön.

– Valta siirtyy hallituksilta ja parlamenteilta ylikansallisille yrityksille ja välimiehinä toimiville juristeille. Jos tämä toteutuu, voi se johtua vain siitä, ettei yksityiskohtia tunneta julkisuudessa, Koskenniemi sanoo.

Maailmalla tällaisia oikeudenkäyntejä on jo.