Valtioksi valtion sisälle

Suomen talousmoottorista, Helsingin seudusta, on alkanut kehittyä valtio valtion sisälle.

Ensimmäisiä selviä merkkejä ilmiöstä on se, kun Valtionrautatie VR lopettaa kokonaisia junalinjoja ja HSL ottaa vastuuta seutukuntien liikenneinfrasta neuvottelemalla liittymissopimuksia. Toinen merkki on se, kun Helsinki on hallituksen säästötoimenpiteistä poiketen päättänyt olla kohdistamatta säästöjä tiettyihin menoeriin kuten päivähoitoon. Helsingin seutu siis korvaa suoraan valtiollisia rakenteita omillaan, täysin lainsäädännön puitteissa.

Kehitys voitaisiin viedä pidemmällekin. Noin periaatteessa ei olisi esteitä sille, että Helsingin seudun virkamiehet julkaisisivat alueen omat tulkinnat Suomen lainsäädännön sanamuodoista alueellisissa seikoissa, kuten kaavoituksesta ja ympäristöasioista. Näin Helsingin seutu voisi ministeriöiden tavoin antaa lakien soveltamisohjeita jäsenkunnille ja niiden hallintokunnille. Ainoastaan tilanteessa, jossa tällaisista alueellisista asioista päädyttäisiin korkeimpaan hallinto-oikeuteen, ketään alkaisi valtion tasolla kiinnostaa. Kutsutaan tällaista hypoteettista, kohtalaisen itsenäistä hallintoaluetta vaikka Uudenmaan Liitoksi. (Ei tule sekoitettaa yhteistyöelimeen).

Otetaan muutama esimerkki ulkomailta

Suomihan on ihan liian pieni maa, että täällä olisi mitään järkeä osavaltiokehityksessä. Vai onko?

Yllä on kuvattuna Niederrösterreich, eli Ala-Itävalta. Osavaltio on Itävallan väestörikkain, ja se rakentuu pitkälti Wienin kaupungin ympärille, joka on vielä oma osavaltionsa (eikä tilastoitu alla).

Ala-itävallan osavaltio Pinta-ala 19 186 km² (Uusimaa: 9 568) Väkiluku 1 636 778 (Uusimaa: 1 616 658) – Väestötiheys 85,3 as./km² (Uusimaa: 177,7)

Yhdysvaltojen osavaltioita on totuttu pitämään suurina, mutta kun oikeasti tarkastellaan, on Uusimaa skaalaltaan täysin varteenotettava Yhdysvaltalainen osavaltio. Osavaltiot Montana, Maine, Nebraska ja Idaho ovat on pinta-alaltaan huomattavasti suurempia, mutta väkiluvultaan pienempiä tai samankokoisia kuin Uusimaa. Rhode Island on pienempi kooltaan, mutta väestötiheämpi. Samantapaisiksi mutta väestöltään pienemmiksi osuvat Havaiji (1 330 089 as. , 16 649 km²) ja New Hampshire (1 326 813 as. , 23 227 km²) .

Saksalaisesta perspektiivistä Uusimaa sijoittuu jonnekin Saarlandin ja Mecklenburg-Vorpommernin osavaltioiden välimaastoon taloudellisin mittarein ja väestöpohjaltaan.

Entä vapaakaupunki Helsinki?

Helsingistä on kehittynyt vuosikymmenten saatossa yhä enemmän Keski-Eurooppalaista uskottavaa kaupunkia muistuttava pienempi metropoli ja kehitys vain kiihtyy – sekä maan sisäisen, että ulkomaan muuttoliikkeen vuoksi. (Vääräleuoille totean jo etukäteen, että ilmiö ei ole tilapäinen muoti-ilmiö vaan osa pitkään jatkunutta, kansainvälistä kehitystä kohti asiantuntijapalvelupainoitteisempaa taloutta, jota Suomessa on lähinnä hidastettu keinotekoisesti.)

Ulkomailla on ollut täysin normaalia, että merkittävät urbaanit kaupunkimaiset työssäkäyntialueet on osavaltioitettu tai niille on annettu itsehallinnollista valtaa. Esimerkiksi kymmentä Helsingin seutua vastaava Tokio on Japanin 47 maakuntajärjestelmässä oma maakuntansa. Samalla siellä näkyy se, että Tokio on paljon enemmän kuin 10 Helsingin seutua; skaala tuottaa aivan omanlaisia talousmahdollisuuksia ja siksi sinne muutetaan.

Kuntarajojensa sisällä Helsinki rinnastuu historialliseen vapaakaupunki Bremeniin (661 000 as., 419 km km²) mutta on pienempi kuin Hamburg (1 788 000, 775 km²) ja suhteutettuna Berliiniin (3 469 000, 892 775 km²) n. 1/3 Berliiniä. Uskottavia osavaltiokaupunkeja kaikki. Toinen keino vertailla tiheitä osavaltioita on vertailemalla bruttokansantuotetta. Siinäkin vertailussa Helsinki on ihan uskottava; vaikka onkin vähemmän asukastiheä, Helsingin seutu vastaa suunnilleen osavaltiokaupunki Wieniä.

Helsinkiä pienempiä kansallisvaltioitakin on, joista ehkä mielenkiintoinen esimerkki on Islanti, jonka väkiluku on n. puolet Helsingin kunnasta. Helsingin kaupunginvaltuutettu siis on tavallaan painoarvoisempi titteli kuin Islannin kansanedustaja (painoarvokerroin väestöluku- ja paikkamäärä huomioituna 1,41, eli “41% arvokkaampi”).

Metropolisoituvia kasvukeskuksia koskee kansainvälisesti yleensä suuret paineet asumisen nopealle lisärakentamiselle ja suurille (huomattavan tuottaville) infrainvestoinneille sekä erilaisten ennakoimattomien tarpeiden huomiointi ketterästi. Tähän Suomen eduskunnan lainsäätämis- ja valmistelutahti ei oikein riitä; organisaatio on liian kankea ja byrokraattinen. Rakenne palvelee paljon paremmin maakuntien kohtalaisen vakaita tilanteita ja niiden haasteita.

Helsingin lähiseudulle tai Uudellemaalle tulisi suoda itsehallinto ja verotusoikeus, jolloin se myös vastaisi omista menoistaan (mitä se kyllä nettomääräisesti tekee jo nyt) ja kokonaisuutena hoitaisi kunnan, maakunnan ja sote-alueen velvoitteita. Tietenkin sillä täytyisi olla myös demokraattisesti valittu hallinto, joka hoitaisi joitain seudun kuntien nyt toteuttamia velvoitteita. Nimike, jota järjestelystä käytetään, on toissijainen. Oleellista on se, että maan hallitus voi hoitaa maaseutua miten parhaaksi katsoo, kunhan ketterä talousmoottori saa toimia ketterästi ja taloudellisesti.

Milloin siis käydään metropolin työehtoneuvottelut? Entä varmistetaan korkeakoulujen toimintaedellytykset? Milloin Suur-Helsinki aloittaa oman perustulokokeilunsa?