Hvis nogen bør være oprørske i dette land, er det ikke mindst kontanthjælpsmodtagere. Få er i den grad blevet frataget rettigheder, nedværdiget, mistænkeliggjort, ydmyget og tvunget til at agere løntrykkere.

Udover grovkornet stigmatisering og vildledende myter om 'dovenskab' og 'krævementalitet' under de foregående røde og blå regeringer er både syge og raske ledige i de senere år generelt blevet underkastet et vanvittigt pres – i værste fald fra elektrochok og pligt-medicinering til krænkende aktiveringsforløb, adfærdsregulerende overvågning og decideret dyneløfteri, der er skredet langt ind over privatlivets og seksuallivets grænser. Fatale sagsbehandlerfejl i tusindvis har oven i købet straffet kontanthjælpmodtagere og frataget ydelser på urimeligt og ukorrekt grundlag.

Alt sammen udførligt dokumenteret og beskrevet i bogen 'Ledighed og ledighad', som jeg skrev for få år siden, og som viser de uomtvistelige paralleller mellem nutidens politiske syn på kontanthjælpsmodtagere og fortidens syn på de straffe- og tvangsforanstaltninger, ledige og fattige blev underkastet i 1800-tallet.