Skru ned for tvangen og op for frivilligheden.

Sådan lyder det i et nyt integrationsudspil fra Alternativet, som vil genoplive »princippet om, at integration er en tovejsproces«. »Beboerakademier«, eller højskoler, i de 31 officielle ghettoer, undervisning i »demokratisk medborgerskab« i folkeskolen, samt bedre retssikkerhed for etniske minoriteter er blot nogle af de mange mærkesager, som skal være med til at nå målet. Til gengæld foreslår Alternativet en »revision« af tilknytningskravet i udlændingeloven, der fastholder mange familiesammenførte kvinder i voldelige ægteskaber, en genindførelse af modersmålsundervisningen og en afskaffelse af 24-årsreglen.

Selv om Alternativet dermed lægger op til et opgør med det seneste årtis fokus på netop at tvinge flygtninge og indvandrere til blive integreret, afviser integrationsordfører og folketingskandidat Uzma Ahmed, at integrationen kun kan fungere under truslen om sanktioner for dem, der ikke vil være med.

»Før har man kørt op og ned med tolerancen: Den ene dag ville man tolerere noget og den næste ikke. Jeg siger, at vi stiller nogle krav. Nogle vil tage imod tilbuddet om at komme med i for eksempel Beboerakademiet og lære noget om medborgerskabets pligter. Vi har selvfølgelig alle sammen religionsfrihed. Men hvis der er en far, som gerne vil tvinge sine børn til at indgå i et ægteskab, er det ikke i orden. Så snart det går ind over andres personlige frihed, er det ikke orden. Og det skal faderen selvfølgelig også lære ved at komme på Beboerakademiet.«

– Men baggrunden for 24-årsreglen er, at mange flygtninge- og indvandrere selv i anden og måske endda tredje generation fortsat henter en ægtefælle i deres hjemland. Hvad får jer til tro, at det nu skulle nytte bare at komme med henstillinger?

»Jeg siger ikke, at der ikke skal være tvang. Jeg siger bare, at vi skal stille nogle krav. Så vil nogle være topmotiverede, og andre vil ikke være det. Men så må de blive det. Og der kan du godt tale om tvang. Det her er jo et spørgsmål om parterapi for samfundet. Det ene blik retter vi mod alle de brune mennesker, som skal integrere sig og stilles over for nogle krav om, at de skal sætte sig ind i medborgerskabets pligter. Men når de har sat sig ind i disse, skal de vide, at samfundet sikrer dem ved at tilbyde lige muligheder,« siger Uzma Ahmed og fortsætter:

»Vi må stoppe al den mobning, som gør, at Pedersen efterhånden tror, at Muhammed er en doven fætter, som taler dårligt dansk og er dybt kriminel – hvilket forklarer hans guldkæde. Muhammed er med andre ord en dårlig arbejdskraft, så han får ikke en praktikplads og mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet. Jeg taler ikke om tvang eller ikketvang, men om en nødvendighed for alle parter«.

’Vi skal investere i mennesker’

– Men hvad hvis man alligevel ikke vil være med, ikke vil integreres?

»Der er nogle krav, og tvangen må ligge i, at hvis du vil være integreret, hvis du vil tjekke ind i samfundet, så skal du gøre det her.«

– Ja, men hvis man stadig ikke vil?

»Det er en pligt. Der er nogle krav til dig: Du skal respektere, at dit barn har sin personlige frihed, at du skal møde op til forældremøder i skolen, og at din kone måske vil skilles. Men det nytter ikke noget bare at sige: ’Du skal’ – uden samtidig at fortælle hvordan og hvorfor.«

– Men fungerer pligt uden tvang?

»Måske er det jo slet ikke nød-vendigt med tvang. Det vil det kun være i yderste konsekvens. Mange lever ganske vist i et parallelsamfund, men de har blot brug for at kunne italesætte, komme ud med, at de faktisk ikke har mulighed for andet. Min erfaring er, at hvis folk får et medansvar, så lykkes det. Hvem har ikke lyst til at betyde noget i samfundet?«

– Ud over 24-årsreglen er der en lang række andre tvangsforanstaltninger i udlændingepolitikken. Hvilke ønsker I at afskaffe? Hvilke vil I beholde?

»Det handler om at investere i mennesker. Det gør vi nemlig ikke i dag. I stedet mobber vi folk og siger: Du vil jo ikke. Vi straffer dem økonomisk, men giver dem hverken viden eller tro på, at de kan gøre en forskel med deres eget liv.«

– Så I vil ikke fjerne andre tvangsforanstaltninger end 24-årsreglen og revidere tilknytningskravet?

»Du vil hele tiden ned ad den vej. Jeg kan godt se, hvad du mener, men jeg fortæller, hvad løsningen på problemet er. Og tvangsforanstaltninger er måske, at du bliver tvunget i meningsløs aktivering, hvorimod jeg siger, at vi skal give folk de redskaber og den viden, som gør, at de faktisk kan komme videre. Det er der, tvangen ligger: Du skal gøre det. Hvis du er på overførselsindkomst, så skal du gå de skridt. Men hvis de ikke giver mening, så lad os gøre det på en anden måde.«

– I er enige med intentionen i 24-årsreglen om at forhindre tvangsægteskaber, men mener, at reglen ikke fungerer. I stedet vil I finde såkaldte alternative politiske løsninger. Hvori består de?

»Jeg har ikke løsningen. Det er en invitation til at finde en løsning. Og en invitation til at snakke med minoriteterne – dem, som det her går ud over – og prøve at finde en løsning. Jeg anerkender, at 24-årsreglen er en måde at nå at blive mere selvstændigpå for nogle, så de selv er med til at bestemme, når de skal vælge en ægtefælle. Men jeg ser også nogle andre problemer, så vi er nødt til finde en anden løsning.«

– Er der ikke mange, der støtter 24-årsreglen, fordi de måske ikke finder den perfekt, men netop ikke selv har en bedre løsning?

»Men har de snakket med de mennesker, som det går ud over?«