Forleden var det international dag mod narkotikamisbrug og narkotikahandel. I den forbindelse vil jeg gerne minde om, at regeringen så langtfra gør alt, hvad den kan, i forhold til narkobekæmpelse. For nu har den ny regering snart siddet i to år, og den kan vel i grunden ikke kaldes ny længere. Derfor mener jeg, at det er på sin plads at se nærmere på, hvad regeringen har gjort i forhold til narkoen.

Den tidligere regering lancerede med støtte fra DF to handlingsplaner rettet mod narkomisbrug. Begge planer var helhedsorienterede og byggede grundlæggende på gode lov- og orden-principper. Man kom hele raden rundt. Man satte opmærksomhed på et af vor tids største problemer.

Den opmærksomhed mangler i høj grad fra den røde regering. For regeringen sender med sine udmeldinger og sin politik blandede signaler, og det gavner ingen. Kort sagt mangler regeringen simpelthen en samlet og klar narkopolitik. Jeg tror så, at det skyldes, at man internt i regeringspartierne er ganske uenige om, hvad man i grunden vil på området. På den ene står en gruppe, som ønsker fri hash og en langt lempeligere narkopolitik. På den anden side står en gruppe, der godt kan se, at det vil være galimatias med fri hash og så videre. Og når man står så langt fra hinanden, er det jo det nemme valg ikke at gøre så meget, men det er altså også et stort svigt.

I København går Socialdemokratiet med overborgmester Frank Jensen i spidsen således til valg på fri hash. Legalisering af cannabis står ganske enkelt på partiets valgprogram, når kommunalvalgkampen for alvor går i gang til efteråret. Indtil videre har regeringen afvist dette ønske. Men det giver et mudret billede af, hvorvidt det parti, hvorfra landets statsminister kommer, i grunden mener, at hash er noget skidt eller ej.

SF er ude i en lignende problematik. Så sent som i december 2007 ville SF afkriminalisere hashen. Da folketingsvalget nærmede bedyrede retsordfører Karina Lorentzen pludselig, at »vi er i tvivl«. Det skete i juni 2011.

Hvordan ser det så ud hos De Radikale? Jo, retsordfører Jeppe Mikkelsen sagde følgende i juli 2012 om partiets holdning til emnet: »Indtil videre er vi i hvert fald ikke for. Men det skal ikke være nogen hemmelighed, at der er modstridende synspunkter internt i gruppen. Vores officielle holdning er ikke krystalklar.« Javel ja, så ved vi det!

Regeringen sender altså mildt sagt blandede signaler, og jeg kan godt forstå, hvis man som ung på den baggrund kan blive forvirret om, hvor skadeligt hash egentlig er.

Helt klar er holdningen fra det såkaldte støtteparti Enhedslisten. Her mener man utvetydigt, at hashen skal legaliseres, og aldersgrænsen for køb skal være 16 år. Klar og rystende tale.

En af regeringens allerførste handlinger var til lyden af klapsalver fra EU-parnasset at fjerne den udvidede kontrol ved vores grænser, som Dansk Folkeparti havde fået igennem. Det var en dum beslutning, for efterfølgende viste det sig, at i de tre måneder, som den øgede kontrol fik lov at virke, blev der taget 13.700 procent flere stoffer, end der normalt blev gjort i en tilsvarende periode. Kontrollen ved vores grænser er blevet svækket, og det er regeringens ansvar. Det er så grelt, at Jørn Rise, formand for Dansk Told- og Skatteforbund for et lille års tid siden udtalte, at »I Danmark er det nemmere at få fat i kokain og heroin end at bestille en pizza«. Man græmmes! Prisen for den manglende kontrol betales i høj grad af vores unge. For når narkoen strømmer ind og er yderst tilgængelig, ja, så falder prisen også, og det er tragisk nok med til at friste. Som en politimand så præcist har udtrykt det: »Eksempelvis koster amfetamin stort set ingenting i øjeblikket, og prisfaldet betyder, at efterspørgslen er stor. Flere unge prøver det, fordi det er billigere end alkohol.«

DF har foreslået, at tolderne skulle have flere beføjelser, lige som vi naturligvis ønsker langt mere kontrol ved vores grænser. Desuden skal retspolitikken på narkoområdet strammes gevaldigt op. Men så sent som i januar i år lød det fra statsminister Helle Thorning-Schmidt (S), at »grænsebomme kommer ikke indsmuglingen af narko til livs«. Måske ikke helt og aldeles, men det er da et yderst fornuftigt sted at begynde! I øvrigt en besynderlig betragtning fra statsministeren. Skal man så også droppe fartkontroller, fordi folk alligevel kører for stærkt?

Internt i regeringspartierne har der dog været enighed om, at fixerum er en god idé. Derfor har regeringen sammen med Enhedslisten indgået en aftale, der betyder, at kommuner lovligt kan oprette de såkaldte fixerum. Det var et yderst kedeligt signal, regeringen her sendte. Desuden demonstreres en opgivende holdning over for de stakkels mennesker, der er ude i en dyb narkoafhængighed. Idéen kan måske virke progressiv på nogle, men jeg er oprigtigt bange for, at man svigter denne udsatte gruppe i stedet for at hjælpe dem. DFs politik her er, at de pågældende skal have hurtig mulighed for stoffri behandling, lige som vi er åbne over for at fortsætte forsøgene med lægeordineret heroin.

Regeringens narkopolitik betyder altså enten lempelser, som vi ser det med fixerum, eller også sejler den bare rundt. Jeg efterlyser en krystalklar strategi fra regeringens side i forhold til, hvad man reelt vil gøre ved dette enorme problem. For i øjeblikket er det altså meget sigende for regeringens politik, at Socialdemokratiets sundhedsordfører, Sophie Hæstorp Andersen, for et lille halvt års tid siden meldte ud, at S var klar med et forslag, der skulle gøre det lovligt at have narko på sig. Kort tid efter trak hun i land og bedyrede, at udmeldingen havde været for egen regning.

Heldigvis, for det var et vanvittigt forslag, men tilbage står spørgsmålet: Hvordan vil regeringen bekæmpe narkoens svøbe?