Vanligt folk, som man så gärna pratar om, är inte främmande för visioner. De vill inte enbart ha svar på konkreta dagsaktuella frågor. De vill veta vart fasiken vi är på väg någonstans, för det är inte så förbaskat lätt att avgöra själv. Socialdemokratin ska ha tydliga och förståeliga mål, prata om dem, vara stolta över vilka orättvisor som ska bekämpas på vägen.

Alla delar av vår välfärd var radikala i den tid de fördes fram. Socialdemokratins anspråk ska fortsatt vara radikalt. Inte lagom. Det är förhållningssättet som är pragmatiskt. Men vem kan berätta idag vilka stora reformer, som radikalt förbättrar människors liv, S planerar genomföra om man får förtroendet? Den frågan ska varje socialdemokrat ha rätt att kunna besvara blixtsnabbt.

Ingen politisk avgrund kan avvärjas genom skräckhistorier eller återhållsamhet. Särskilt inte när folk lockas av rörelse i sig. Den kittlande känslan av att hoppa ned i djupet, bara för att något ska hända.

Än mer hisnande är det att sväva uppåt. Dit där inga pensionärer gråter över sin fattigdom. För ingen i hela Sverige är fattig. Där alla föräldrar har tid för sina barn, eftersom arbetstiden är kortare. Där ingen avstår att laga tänderna för att det är dyrt, för det är inte dyrt längre. Inte för den enskilde. Där bussarna och tågen går hela tiden och alla får kliva på utan biljett. Där det inte finns någon bostadskö eller vårdkö för någon. Där ingen någonsin dör eller slits ut av sitt arbete. Där nya människor välkomnas.

Där ingen är så rik som demokratin.