Själva undersökningen finns på lärarnas riksförbunds hemsida med rubriken ”Sveriges elever måste få Lika tillgång till lika utbildning”

Där även den riktiga rankingen över hur väl eleverna presterar redovisas (Resultatranking, pdf), dvs. den ranking som faktiskt betyder något för elever och föräldrar, elevresultat. Lärarnas riksförbunds totalranking inom parentes för jämförelse:

1. Danderyd (5)

2. Vellinge (19)

3. Vaxholm (82)

4. Lomma (4)

5. Nacka (14)

Med andra ord är Lomma inte bäst sett till resultat, till skillnad från Lärarnas riksförbunds totalranking där Lomma var rankad högst, utan Lomma kommer ”endast” in på fjärde plats. Vaxholm får en avsevärt sämre ranking totalt sett, men om man endast beaktar elevresultat är kommunen i själva verket bland de allra bästa?

I korthet beaktas några av kategorierna, sett till statistiken som Lärarnas riksförbund själva tillhandahåller. Själva undersökningen i sin helhet kommer inte gås in på i någon större detalj. ”Lika tillgång till lika utbildning”, En undersökning om kommunernas elevresultat, likvärdighet, resursanvändning, lärarlöner och behörighet hösten 2016. Gällande ranking för elevresultat måste det poängteras att i statistiken som Lärarnas riksförbund använt sig av inte exkluderat nyinvandrade elever i resultatjämförelsen mellan kommuner. (s,11). Slutsats att kommuner positivt gynnats i rankingen om de tagit emot en lägre andel ”nyinvandrade elever”. Lärarnas riksförbunds resonemang om varför endast elevresultat inte skulle vara en tillräcklig grundval då de anser att det måste vägas mot elevunderlaget. Citat:

”Utgångspunkten i denna rapport är att elevens förutsättningar att kunna uppnå kunskapsresultat en ska vara desamma oberoende av vilken skola den går i, i vilken kommun dess skola är belägen eller vilka skolkamrater den har” (s,11)

Frågan är vilka rimliga bedömningsmallar man i så fall använder sig av? Hur givande är undersökningar och jämförelse gällande korrelation (även om korrelation i sig inte säger någonting om kausalitet). Förvärvsfrekvens (den andel som har, eller söker, arbete), Medianinkomst, Andel högskoleutbildade, Kommunens skatteintäkter, Skattesats, Statsbidrag och utjämning till kommunen, Kommunens kostnader och betydligt mer statistik finns tillgänglig. Ger sådana faktorer hela sanningen?

För hur fördelaktigt är det att vara bäst i ”likvärdighet” (Likvärdighetsranking, pdf)? Ydre hamnar högst upp i rankingen, men gällande resultat nedre halvan bland kommuner (190). Övriga i topp 5, Vaggeryd (86), Salem (37), Ystad (30) och Lomma (4). Sett till likvärdighetsrankingen bedöms den enligt ”SALSA”, som beskrivs som:

”SALSA: Skillnaden i kommunens faktiska genomsnittliga meritvärde och förväntade genomsnittliga meritvärde. Ett positivt värde innebär att kommunen presterar bra i relation till elevernas socioekonomiska bakgrundsvariabler.”

Hemsidan (http://salsa.artisan.se/) som hänvisas till i rapporten gällande ”SALSA” (s,12) är inte tillgänglig när den här texten har skrivits, citat gällande beskrivningen av SALSA i texten:

”SALSA beräknas dels det för årskurs 9 förväntade genomsnittliga meritvärdet och dels andelen elever som borde uppnå kunskapskraven i årskurs 9 , när hänsyn tas till elevsammansättningen. Det som vägs in i beräkningen av SALSA-värdet är föräldrarnas utbildningsnivå, andelen nyinvandrade och andelen pojkar. Det förväntade värdet jämförs sedan med det faktiska värdet för att få fram ett residualvärde, det vill säga ett mått på om en skola över- eller underpresterar när hänsyn har tagits till skolans elevunderlag.”

Det går att hitta följande hemsida gällande SALSA, citat:

”Syftet med SALSA är att synliggöra faktorer som skolan inte kan påverka men som har betydelse för betygsresultatet. SALSA är i första hand avsett för förvaltningstjänstemän, rektorer, lärare och skolpolitiker. Det är ett verktyg som kan användas för att analysera och reflektera över sina resultat, ett komplement till den information kommunen, huvudmannen och skolan på lokal nivå själv tar fram. SALSA kan tillsammans med uppgifter om förutsättningar, processer, resultat och måluppfyllelse användas som underlag för mer kvalificerade och nyanserade diskussioner om skolors resultat.”

Med andra ord hur väl eleverna förväntas prestera, i förhållande till förutsättningar. Likaså tar det in skillnader mellan könen. Gällande skillnader mellan Betyg och Nationella prov, betygsinflation, kan man fråga sig om det behöver vara ett problem? Om en elev presterat sämre på ett nationellt prov, men alltid varit duktig i allt annat, ska det i sig vara grundande för lägre betyg? Man kan ytterligare fråga sig vad nationella prov mäter och hur bra de är på tillämpbar kunskap utanför provet i sig? Övar man mycket på saker som testas på nationella prov kommer eleverna prestera bättre på just den sortens prov, men kommer det vara ett rimligt mått på kunskap? Nationella prov kan definitivt vara ett sätt att jämföra kunskaper (inom ramen för vad provet testar för och undersöker), men att sätta alltför stor tilltro och viktig vid nationella prov kan istället resultera i anpassad undervisning för att just prestera väl på nationella prov.

Sett till utgifter (Resursanvändning, pdf) borde fasta kostnader vara högre på orter med högre lokalkostnader, högre lärarlöner kan vara nödvändiga för att attrahera lärare grund av högre levnadskostnader på orten. Något som tycks finnas representerat i statistiken, frågan är då om det är ett bra värde att använda sett till ”bästa skola”. Lärartäthet torde kunna vara relevant värde att ta hänsyn till gällande skolranking, måhända även mått på hur många SYV (Studie- och yrkesvägledare) som kommunen har. Men mått på undervisningskostnad i förhållande till totalkostnader blir väldigt missvisande.

Löner (Lärarlöner, pdf) tas även upp av Lärarnas riksförbund, potentiellt högre lönespridning torde kunna vara positivt för att långsiktigt erbjuda möjligheter att belöna bra lärare. Högre löner en möjlighet att attrahera bättre lärare. Sett till topp fem, med elevprestationer inom parentes. Sigtuna (163), Upplands Väsby (235), Ekerö (7), Nynäshamn (196), Vaxholm (3). Stor spridning och inget tydligt mönster endast sett till lärarlöner.

Sett till Behörighet (Lärarbehörighet, pdf) så ligger Habo som har bäst ranking sett till behörighet i nedre halvan sett till resultat (181), Hammarö (41), Bjurholm (261), Bollebygd (12), Mullsjö (69). Behörighet i sig själv, inget mirakel sett till resultat.

Frågan är således, vilken statistik är egentligen relevant för att bedöma bästa skolan och ur vilka kriterier? Har likvärdighet ett egenvärde i sig själv? Är det viktigt att alla har exakt samma förutsättningar, om man anser det, till vilket pris? Måhända är det här variabler som endast används för att stödja Lärarnas riksförbunds tes? Artikel i sydsvenskan, ”Här är bästa och sämsta skolorna – Lomma i topp” Där man kan utläsa följande uttalanden från Åsa Fahlén:

”– Det som är allra tydligast är att det är så ojämlikt mellan kommunerna och oerhört spretigt. Även mellan kommuner som har liknande ekonomiska förutsättningar skiljer det sig, säger Åsa Fahlén, ordförande för Lärarnas Riksförbund, till TT.”

”– Vi ser att ojämlikheterna ökar och det är svårt att se något positivt i de här resultaten, säger hon.”

”– Vi vill att staten ska ta ett ansvar och där pengar fördelas ur ett socioekonomiskt index men också med regional hänsyn. Kommunerna klarar inte av att leverera en likvärdig och kompensatorisk skola. Det beror både på ekonomiska förutsättningar men också på avsaknad av vilja och förståelse för skolans betydelse. Ibland tror jag inte att man förstår hur viktigt det är att satsa på skolan och att ha behöriga lärare, säger Åsa Fahlén.”

För när man viktar in flera faktorer än resultat kan man trolla fram resultat som stödjer sin tes (Munkfors skulle resultatmässigt fortfarande ha varit sämst ska poängteras). Det ter sig som att Lärarnas Riksförbund vill ha än mer stat involverad i olika aspekter i skolan. Men till vilket pris kommer denna egalitära strävan ha på resultat och möjligheter att individuellt anpassa skolor efter lokala förutsättningar? Ojämlikhet i sig behöver inte ens vara något problem, så länge som skolorna blir bättre. För vad är det för problem om skolorna överlag blir bättre, men några blir bättre än andra? Alltid relevant är Thatcher gällande klyftor och ojämlikhet, för ojämlikheten i skolan kan minska samtidigt som alla skolor blir allt sämre… Fokus bör självklart vara att förbättra samtliga skolor, förbättra möjligheter för samtliga skolor att bli bättre. Förbättra möjligheterna för alla elever att prestera bättre, ojämlikhet i sig är inte något rimligt kriterium för att åstadkomma just det. Det ska även tilläggas att elevresultat i sig ens behöver vara något rimligt kriterium på personers möjligheter att skapa värde för sig själva. Inte nödvändigtvis något bra värde på egenföretagare och entreprenörer, personer som är mer praktiskt lagda eller personer som helt enkelt inte passar in i mallen som är den svenska skolan. Visst kan ojämlikheten öka när man ger fler olika möjligheter och olika vägar att ta sig fram i livet, men om välståndet ökar i slutändan, är det ett problem?

Följande artikel, ”Rektorn vände trenden – ändå vill ingen göra som han.”, är gällande vändning av skolresultat i en av Norrköpings problemskolor. En artikel som är intressant gällande lokala anpassningar som rektorn tog till för att förändra resultaten, samt eldsjäl på skolan som arbetade mot elever och föräldrar. Knappast något bevis för det ena eller andra, men en intressant anekdot som kan kontrasteras mot Lärarnas riksförbunds centraliseringsiver. Genom större möjligheter för lärarna att anpassa sina arbetstider, större möjlighet till personligt ansvar för lärarna så länge jobbet blev gjort, resultatet radikalt minskad sjukfrånvaro. Möjligheter till bättre arbetsfördelning där lärare fokuserade på vad de ville arbeta med och var bäst på. Dessutom valde rektorn att lokalt försöka anpassa hur mycket undervisning som skulle ske sett till elevernas behov, för att citera Thomas Stenberg:

”– Men vi hade ett enormt rörigt schema för att Skolverket bestämt exakt hur lång tid av varje ämne eleverna ska läsa. Det är ju så dumt egentligen, hur kan någon i Stockholm veta om alla elever på en skola verkligen behöver just 152 minuter svenska eller 180 minuter SO? Eleverna har olika behov, en behöver mer, en annan mindre.”

Incitament och belöning till elever som förändrade sitt mönster, samt försök att bättre belöna och uppmärksamma duktiga lärare. Utöver det en eldsjälv, Joerg som personligen kontaktade elever och föräldrar, förde en personlig dialog utöver det normala. En potentiellt viktig faktor i förbättringen av resultaten som inte går att ignorera.

Utöver det en anpassning av elever som behöver mer hjälp som inte klarar av att gå i normala klassrum, citat:

”– Enligt rådande norm ska alla inkluderas i skolan, och med det menar man att alla ska vara i samma klassrum, säger Thomas Stenberg.”

”– Men det finns elever som tycker det är för svårt, elever som kanske hellre stannar hemma än är i ett klassrum där de bara känner sig dåliga och utanför.”

En anpassning av undervisningen till elevernas möjligheter och förutsättningar, försökte anpassa undervisningen till elevernas rådande studiekunskaper, inte alla ensamkommande var lika. Analfabeter från Somalia hamnade inte i samma grupp som Syrianer som endast inte kunde språket.

En väldigt lång utläggning och anekdot gällande en skola och förbättringarna som en rektor lokalt kunde uppnå, men vad är min poäng? Att med Lärarnas riksförbunds centraliseringsivran skulle det aldrig varit möjligt, det var knappt ens möjligt när det genomfördes, men tilläts fortgå endast för att alla andra hade gett upp hoppet om skolan. Mer centralisering och styrning av skolverket kommer inte resultera i några mirakel, ökade tillskott av resurser måhända minska vissa skillnader mellan skolor, men till vilket pris? Är det inte bra att skolor skiljer sig åt beroende på förutsättningar och anpassar undervisning därefter?