Det är under hösten 2015 som Lisbeth Jonsson beslutar sig för att söka doktorandutbildningen på Stockholms universitet (SU). För att komma in krävs det att man har en handledare, så Lisbeth kontaktar en lärare på SU som tidigare forskat inom samma ämne. De två träffas tre gånger. Jul och nyår ägnar Lisbeth åt att skriva på sin projektansökan. Vid ett tillfälle får hon feedback via mejl från forskaren.

Lisbeth beslutar också att söka forskningsmedel från Konkurrensverket för projektet. I svart text avtecknar sig författarnamnet tydligt på framsidan av projektbeskrivningen som hon postar: Lisbeth Jonsson, våren 2016.

Men eftersom Lisbeth inte är antagen som doktorand ännu, ett villkor för att kunna få pengarna, skrivs forskaren som huvudsökande och Lisbeth som projektdeltagare på den tillhörande blanketten. En formalitet som ska visa sig få ödesdigra konsekvenser.

Ansökan "för lökig"

Några månader senare, i juni, kommer beskedet. Lisbeth har inte fått doktorandtjänsten. Senare samma dag, dimper ytterligare ett mejl ned i inkorgen. Denna gång från forskaren.

“Jag har pratat med ansvarig för din ansökan och han menade att din ansökan var “lökig”, inte hade en bra forskningsfråga och helt enkelt inte var akademisk. Jag var tvungen att ringa Konkurrensverket och meddela det här. De ville då att jag skulle genomföra projektet istället, eftersom pengarna annars skulle vara förlorade för den här forskningen. Jag tackade ja under omständigheterna och kommer alltså själv genomföra projektet”.

Chocken var total, förklarar Lisbeth. Men forskaren talade inte sanning.

GRANSKNING: Konsultkostnader inom soc har ökat med 9 000 procent