Den ger varje människa rätt att utöva sin religion och att delta i religiösa sammankomster. Men den innebär också frihet från tvång att ingå i ett trossamfund.

Religionsfriheten kan enligt FN-konventionen om mänskliga rättigheter tolkas så att varje förälder har rätt att ge sina barn en religiös fostran.

I FN:s barnkonvention står det å andra sidan att varje barn har rätt att tro på vilken gud de vill, eller ingen alls.

Här finns helt klart ett svårt dilemma, av den typen som uppstår när olika fri- och rättigheter ställs mot varandra. Förälderns rätt att fostra sitt barn kontra barnets personliga frihet att välja vilken gud hen ska tro på, eller ingen alls.

Det måste vara upp till varje förälder att föra över egna grundläggande värderingar till sitt barn. Frågan om vad som är rätt och fel, eller moraliskt riktigt, har sällan något entydigt svar. För vissa är det helt förkastligt att låt säga låta barnen ta del av våldsskildringar eller spela våldsamma tevespel, medan andra föräldrar absolut inte vill låta sina barn ta del av religiösa ritualer. Åter andra ser det som absolut grundläggande att ge sina barn en religiös fostran.

Det finns givetvis undantag som är inskrivna i lagen. Ingen får till exempel använda våld mot barnet, även om hen råkar anse att det är riktigt. Alla måste skicka sina barn till skolan, även om man råkar tycka att barnet skulle klara sig bättre utan. Som förälder har man vissa plikter som måste uppfyllas, men därutöver stor frihet att göra vad man själv tycker är bäst.

Sverige är ett sekulariserat och samtidigt mångkulturellt land. Om det tidigare rådde konsensus kring vad som ansågs vara en god fostran så finns det i dag många olika sätt som anses vara rimliga, så länge de inte är direkt skadliga.

Men vad är skadligt? Även här går meningarna isär.

Och – bör allt som är det minsta skadligt till varje pris undvikas? Var går gränsen mellan att skydda och att överbeskydda?

Var går gränsen mellan moralisk fostran och religiös indoktrinering?

Många är vittnesmålen från personer som vuxit upp i slutna religiösa miljöer och som säger sig tagit skada av detta, på olika vis. Det kan handla om allt ifrån att känna sig utanför bland klasskompisar när alla andra firar jul och man själv inte gör det, till att ha utsatts för regelrätta övergrepp i "Guds namn".

Går det att skydda barn från detta, utan att inkräkta på föräldrars rätt att göra vad de anser vara bäst för sina barn?

I en sekulariserad värld finns också anledning att fundera över religionsfrihet som frihet från religion. Frihet från religiös påverkan, från religiösa riter eller symboler.

Ska en icke-troende behöva stå ut med kyrkklockornas klang inför högmässan, eller böneutroparen inför fredagsbönen?

Ska en icke-troende eller ett barn till en icke-troende behöva besöka kyrkan eller synagogan?

En förälder vars moraliska kompass har sin grund i religiös tro måste givetvis få fostra sitt barn enligt denna. Men just därför, för att barnet till fullo ska ges friheten att själv välja tro, eller icke-tro, är det desto viktigare att samhället i övrigt erbjuder alternativ. Alternativ så som obligatorisk neutral och objektiv religionsundervisning.

Att icke-troende inte kan undvika att utsättas för vissa religiösa symboler eller yttringar i form av religiösa byggnader eller ljud från desamma måste ses som rimligt utifrån att vi alla utsätts för saker som stör, och att det inte går att lagstifta bort dessa så länge de inte är en fara för liv och hälsa.

På samma sätt är det högst rimligt att även personer med olika religiösa uppfattningar ibland utsätts för intryck från andra religioner eller situationer där andra friheter eller rättigheter väger tyngre.

Om din religion förbjuder dig att äta fläsk, kan du då kräva att serveras annan mat? Tveksamt, lika lite som någon kan tvinga dig att äta. Detta brukar dock inte vara ett större problem i en tid när diverse dieter, allergier och vegetarianism ofta erbjuder alternativ.

Om din arbetsplats har en klädkod, som går emot den klädsel din religion förordar, har du rätt att kräva undantag? Nej, men du bör heller inte tvingas att tacka ja till det arbetet. Frihet är också friheten att välja bort.

När det sjungs julsånger i skolan, har du rätt att hindra ditt barn från att delta? Nej, jag tycker inte det. Man blir inte kristen av att sjunga eller höra en sång om Jesusbarnet, däremot så ingår berättelsen om hans födelse i vårt kulturarv och därmed i allmänbildningen.

Ska föräldrar, i religionens namn, få förbjuda sina barn att delta i skolundervisning, så som sexualundervisning eller simundervisning? Här bör skolplikten väga tyngre än föräldrarnas beslutsrätt över barnen. Läroplanen är framtagen av en orsak, de ämnen som finns på schemat finns där av en anledning. I grunden handlar det om jämlikhet, och att alla barn ska ges samma förutsättningar oavsett bakgrund, oavsett föräldrars ekonomi, klass- eller religiös tillhörighet.

Undantag från skolplikten bör göras endast i särskilt ömmande fall, och efter en grundlig individuell bedömning. Det är svårt att se att till exempel sexualundervisning skulle kunna vara föremål för ett sådant undantag.

Varje enskild individ har rätt att hänge sig åt vilka religiösa uppfattningar som helst. Individen har också rätt att uttrycka sin uppfattning. Men aldrig rätt att tvinga andra att ansluta sig till densamma. Inte ens om personen råkar vara ens eget barn.