În 2009, la doi ani de la primul ordin de ministru pe tema segregării, Paula Bujor intra în clasa V-a. Primele patru clase le-a făcut într-o școală structură aflată la doar 12 minute de mers pe jos de școala cu personalitate juridică unde pentru Paula începea în 2009 o nouă aventură. A fost pusă în clasa a V-a B împreună cu mai toți colegii ei din școala structură, majoritatea romi. Pentru puținii români din clasa B exista opțiunea transferului rapid în clasa A. Să transferi un rom din B în A era aproape imposibil.

Timp de două luni mama Paulei, Țucura așa cum o alintă tot satul, s-a luptat cu imposibilul. Voia ca fiica ei să aibă parte de aceași educație precum copiii din clasa A, acolo unde profesorii veneau la ore să predea nu să le spună copiilor să stea liniștiți în bănci.

Când a mers la director să ceară transferul acesta i-a spus că mai bine Paula să stea cu ai ei. Femeia nu s-a lăsat. A scris la inspectorat. Până la urmă transferul s-a produs.

Paula a fost printre cei mai buni elevi din clasă. Aici nu a fost nicio problemă. Problema era acceptarea, iar colegii din A nu au acceptat-o niciodată pe Paula. Era o intrusă, era o „țigancă”. Așa îi spuneau. Paula s-a confruntat în perioada aceea cu ceva probleme de sănătate. Țucura a fost nevoită să aducă analize după analize și scrisori medicale după scrisori medicale părinților care credeau că boala Paulei se poate transmite. Explicațiile mamei nu au fost suficiente pentru ei.

Din colegii I-IV ai Paulei de la școala structură care au ajuns în clasa B la școala cu personalitate juridică niciunul nu a dat la liceu. Ea e singura. Și e tot singura fată din comunitate care e la facultate. Sistemul nu a făcut nimic pentru ea, pentru parcursul ei. Ba dimpotrivă. I-a pus în mod constant piedică. Dar Paula are o mamă care pentru dreptate și pentru carte mută munții din loc. Și a mai fost ceva. Paula a avut rude în București și asta a ajutat-o să nu facă în mod constant naveta, care ar fi fost un efort financiar greu de dus.

Paula e din sat Goștinari, comuna Goștinari, Giurgiu. Cartierul Rudărie în care a crescut e situat pe partea dreaptă a Argeșului, partea fără școală. Pe partea stângă, peste pod e școala cu clasele I-IV, școala structură. La un kilometru de aceasta e școala cu clasele I-VIII, școala cu personalitate juridică.

Podul peste Argeș e calea de legătură cea mai rapidă între locuitorii din Rudărie și restul satului. Peste pod e școala, primăria, e accesul către oraș. În lipsa podului oamenii au de străbătut aproape patru kilometri pe jos sau cu căruța dacă au pentru a ieși la drum. E traseul pe care-l fac părinții cu copiii care merg la liceu. E prea periculos să-i lase singuri.

Școala din Goștinari este printre școlile din România cu risc socio educațional ridicat, adică o școală defavorizată. Cu alte cuvinte este o școală cu profesori fără pregătire, cu elevi cu medii neîncheiate, cu elevi care nu intră în evaluarea națională și cu o medie sub 5 pentru cei care intră în evaluare.

Din 2014 directoarea școlii este Florina Simion. Crede că școala sa e una defavorizată din cauza faptului că au elevi romi, în jur de 40%. Segregare nu a existat niciodată în școală. Nici de când e ea directoare, nici înainte să fie ea directoare.

Clasele sunt mixte pentru că la Goștinari nu discriminăm, susține directoarea. De fapt. clasele sunt acum mixte pentru că nu mai există elevi ca să poți face câte două clase. La școala structură din sat Goștinari, unde a mers Paula, au învățat în anul școlar 2017-2018 copiii de grădiniță și elevii de clasa a IV-a. Atât. Doar ei într-o clădire aflată la doar 12 minute de mers pe jos de școala cu clasele I-VIII, școala cu personalitate juridică.

„Nu, nici vorbă de segregare”, insistă directoarea.

În 2011 alți copii din Rudărie plecau de la școala structură cu clasele I-IV la școala cu clasele I-VIII pentru a forma clasa a V-a B. Era tot clasa la care profesorii nu veneau și în care aproape toți copiii erau de etnie. De data aceasta un transfer nu a mai durat două luni, ci aproape un an.