Kun hevosmuurahaiset pääsivät elokuvaohjaaja Åke Lindmanin hirsisaunan rakenteisiin, mitään ei ollut enää tehtävissä.

Åke Lindmanin hirsisauna koki kovan kohtalon, sillä hevosmuurahaiset söivät sen. IL-ARKISTO

Vuonna 1974 Korppoon saaristoon rakennettu hirsisauna ei ehkä ulkonäöllään häikäissyt.

Silti sauna kätki sisäänsä salaisuuden, jonka vain lauteilla istuneet tiesivät. Puukiuas tarjosi lumoavat löylyt. Ei ihme että saaren isäntä, ohjaaja Åke Lindman rakasti saunaansa.

– Åke oli kova saunomaan, ja löylyjen jälkeen hän hyppäsi kalliolta suoraan mereen. Itse pidän pehmeämmistä löylyistä. Nuorempana innostuin kuitenkin välillä uimaan puolentoista hehtaarin saaren ympäri, ja Åke seurasi veneellä vieressä, jo edesmenneen ohjaajalegendan puoliso Pirkko Mannola kertoi Iltalehdelle muutama vuosi sitten.

Åke Lindman kantoi mökin kivijalan jokaisen murikan itse. – Tuvan ison ikkunankin hän raahasi yksin talolle. Laiturilta kertyi reilusti matkaa, Pirkko Mannola muisteli muutama vuosi sitten. IL-ARKISTO

Pirkko ja Åke olivat hankkineet kesäpaikkansa 1960-luvun lopulla, ja Åken rakentama mökki valmistui vuonna 1970.

Etenkin Åke rakasti saaristolaiselämää, ja sen karun kaunista maisemaa: merta ja sirpaleisia saaria kallioineen.

Ohjaaja saattoi istua tuntikausia hiljaisuudessa ja vain katsoa ulapalle.

– Kun Åke alkoi kaivata sinne saunaa, hommasin Karunasta tekijäporukan, joka kuljetti hirret saareen uittamalla proomun perässä.

– Pesuhuoneen ja saunan lisäksi saunamökkiin tehtiin takkahuone, jonka takka muurattiin saaren omista kivistä, Pirkko kertoi.

– Sauna oli käsin veistetty hirsimökki, todella hieno. Suomessa ei varmaan monella enää edes ole sellaista taitoa, käsin tehtiin kulmat ja kaikki. Se ei ollut mikään valmishirsimökki, vaan rakennettiin paikan päällä, Mannola muisteli.

Saari oli Pirkolle ja Åkelle rakas paikka, mökistä tehtiin myös useita lehtijuttuja. Etenkin Åke rakasti saaristolaiselämää. IL-ARKISTO

Karulla saarella saunan lämmitys oli yksi päivän kohokohdista.

– Saaristolaistuttava toimitti saunapuiksi koivuhalkoja, sillä saaressamme kasvaa vain muutama mänty ja katajia. Vesi pumpattiin saunalle kaivosta, joka on saaren toisella puolella. Se homma otti aina aikansa.

Mökki tarjosi kiireiselle ohjaaja-näyttelijä -avioparille tärkeään yhteistä aikaa.

– Mökillä meistä tuli taas perhe. Vietimme yhdessä kiireetöntä aikaa ja nautimme, kun olimme kaikki saman katon alla. Mökillä vietimme laatuaikaa. Vieraita kävi paljon, ja laituri oli usein veneitä täynnä, Pirkko muisteli.

Muurahaiskeko saunatuvassa

Vuosien myötä mökkikäynnit harvenivat ja luonto alkoi valloittaa rakenteita.

2000-luvun vaihteessa omistajat kauhukseen huomasivat, että hevosmuurahaisten armeija oli ujuttautunut saunan rakenteisiin.

– Muurahaiset tekivät vuosi vuodelta yhä uusia valtauksia.

Pirkko ja Åke olivat voimattomia hevosmuurahaisten edessä. Myrkky ei tepsinyt, vaikka sitä ruiskutettiin ahkerasti rakenteisiin.

Åke Lindmanin käsinveistetty hirsisauna tarjosi makoisat löylyt. IL-ARKISTO

Lopulta muurahaiset tekivät keon saunan tupaan. Joka kerta, kun Pirkko ja Åke saapuivat paikalle, siellä oli uusi keko. Lopulta keko oli valtava, ja muurahaisia lensi ympäriinsä.

– Ensin muurahaiset söivät fyllingit hirsien välistä. Sitten ne alkoivat ahmia hirsiä ontoiksi.

– Rakennus alkoi painua kasaan, ja ikkunat menivät vinoon, Mannola kuvaili muurahaisten aikaan samaa tuhoa Iltalehden haastattelussa vuosia sitten.

Hautapaasi rantakivestä

Mökkiläisille arvokas rakennus yritettiin pelastaa kaikin tavoin. Se peitettiin kokonaan ja jopa laudoitettiin ulkopuolelta. Mikään ei kuitenkaan auttanut.

Kun mökin isännän käynnit harvenivat, luonto otti vähitellen vallan rakenteista. Kuvassa mökkeilyvuodet ovat parhaimmillaan. IL-ARKISTO

– Lopulta emme uskaltaneet saunoa enää ollenkaan.

– Se oli Åkelle kova paikka. Hän ei lopulta tullut enää saaren toiseen päähän katsomaankaan sitä saunaa.

Lopulta sairastelu vei ohjaajan voimia niin, ettei hän enää viimeisinä vuosinaan päässyt mökilleen. Se oli toimeliaana tunnetulle miehelle kova paikka.

Åke Lindman kuoli keväällä 2009. Saaristolaiselämää rakastanut Åke sai hautapaadeksi oman mökkisaaren rantakiven, joka kangettiin ylös ja kuljetettiin mantereelle.

Vaikka mökkisaari on karu, saaren jo edesmenneen isännän puutarhainnostus näkyy siellä edelleen.

– Åke istutti sinne juhannusruusun, punaisen ruusupensaan ja mustaviinimarjapensaita. Hän kylvi myös kukkien siemeniä. On ihanaa nähdä, kun kallioiden koloista pilkistää lemmikkejä, päiväkakkaroita ja sinikelloja, Pirkko kertoi Iltalehden muutaman vuoden takaisessa haastattelussa.

Hän kokee näin saavansa yhä kukkia Åkelta.