Erkki Hurtig hyllytettiin puhujan paikalta, koska hän kritisoi liikkeen suhtautumista keskusteluun lasten hyväksikäytöstä.

Torniolainen Erkki Hurtig, 63, on 12 lapsen isä ja vanhoillis­lestadiolaisen liikkeen entinen puhuja. Hurtigin asema yhteisössä joutui vaakalaudalle, kun hän kymmenisen vuotta sitten alkoi tukea veljensä vaimoa Johanna Hurtigia. Tämä on tutkinut lasten seksuaalista hyväksikäyttöä vanhoillislestadiolaisen liikkeen piirissä.

Lokakuussa 2010 Hurtig ja hänen toinen veljensä yrittivät löytää yhteistä linjaa hyväksikäyttöasioiden hoitoon Suomen Rauhanyhdistyksen Keskusyhdistyksessä (SRK) Oulussa.

Myöhemmin Hurtig kuuli, että erästä omia tyttäriään ja lapsenlapsiaan hyväksikäyttänyttä isoisää ei ollut ohjattu poliisille, vaikka liikkeen johtohahmo oli muuta väittänyt. Sen sijaan johtohahmo oli saarnannut isoisän synnit anteeksi ja antanut hänen valita hoidon ja poliisin väliltä.

Helmikuussa 2011 Hurtigille ilmoitettiin, ettei häneen ole enää luottamusta liikkeen puhujana.

– Siinä yhteydessä mainittiin, että muutamat asiat ovat vieneet luottamuksen. Yksi niistä asioista oli toimintani SRK:n hyväksikäyttöasiassa. Myöhemmin on ilmennyt että selvitykseni liikkeen johtohahmon, eläkkeellä olevan rovastin tekemisistä, oli varsinainen syy.

Puhujan paikalta erottaminen oli ikänsä yhteisössä vaikuttaneelle Hurtigille kova isku ja järkytys.

– Minussa meni jotain rikki. Esimerkiksi hyväksikäyttö oli sellainen rike, joka voitiin antaa anteeksi ja unohtaa. Minun rikkeeni olivat sellaisia, ettei anteeksiannosta ollut mitään puhetta.

” Esimerkiksi hyväksikäyttö oli sellainen rike, joka voitiin antaa anteeksi ja unohtaa. Minun rikkeeni olivat sellaisia, ettei anteeksiannosta ollut mitään puhetta.

Vanhoillislestadiolaisessa herätysliikkeessä monet hyväksikäyttö­tapausten uhrit oli hiljennetty niin sanotulla rippisalaisuudella. Sen avulla hyväksikäyttäjät ovat saaneet syntinsä anteeksi, eikä kerran anteeksi annettuihin synteihin ole sopinut enää palata.

Käytäntö on säästänyt tekijät rikosoikeudellisilta seurauksilta ja vienyt uhreilta mahdollisuuden tulla kuulluiksi.

Puhujan paikalta hyllyttämisen jälkeen Hurtigia pidettiin yhä uskovaisena rivijäsenenä. Hurtigia hyllytys vaivasi silti pitkään, koska hän oli kokenut toimineensa omatuntonsa velvoittamana. Siksi hän yritti keskustella asiasta yhteisössä.

– Minua ei kuultu, eivätkä perusteeni painaneet lainkaan.

Kun yhteisö ei kuunnellut, Hurtig puhui avoimesti kohtelustaan julkisuudessa. Hurtig alkoi käydä kirjeenvaihtoa lapsesta asti tuntemansa vanhoillislestadiolaisen rovastin kanssa. Kirjeissä rovasti lohdutti ja rohkaisi häntä.

Kevättalvella 2014 Hurtig pyydettiin palaveriin paikallisyhdistykselle. Hän vastasi tulevansa vain, jos tuttu rovasti on paikalla.

Toukokuussa 2014 Hurtigille pidettiin aamuyöhön jatkunut hoitokokous. Hurtig tallensi kokouksen tapahtumat ääninauhalle.

Kokouksen aluksi pöydän päässä istunut rovasti pyysi Hurtigin hyllytystä ajanutta SRK:n johtokunnan jäsentä istumaan viereensä. Silloin Hurtigille tuli kylmä olo.

– Viiden tunnin ajan rovasti maanitteli, pelotteli, uhkaili ja suostutteli minua. Hänen käytöksensä oli ihan järkyttävää varsinkin, kun olin pyytänyt hänet paikalle tuekseni.

Kokouksen jälkeen Hurtig soitti rovastille ja kysyi, miksi hän oli käyttäytynyt kokouksessa niin. Rovasti kiisti kaiken. Lopuksi rovasti sanoi soittavansa Tornioon uhaten, että sen jälkeen kukaan ei suostu enää keskustelemaan Hurtigin kanssa.

” Viiden tunnin ajan rovasti maanitteli, pelotteli, uhkaili ja suostutteli minua.

Joulukuussa 2014 Oulun hiippakunnan tuomiokapituli antoi rovastille kirjallisen varoituksen asiassa.

Tuomiokapitulin mukaan papin ei tulisi missään olosuhteissa toimia niin, että hänen toimintansa koetaan painostamiseksi tai hengelliseksi väkivallaksi. Hän oli myös rikkonut pappia sitovaa vaitiolovelvollisuutta.

Kevättalvella 2015 Tornion rauhanyhdistyksen puheenjohtaja ilmoitti seurojen väliajalla, että Erkki Hurtig ei ole uskomassa. Ilmoitusta seuranneessa keskustelussa suurin osa seurakunnasta oli eri mieltä. Silti yhden paikallisen SRK:n johtokunnan jäsenen käyttämän puheenvuoron jälkeen suuri osa lestadiolaisista ei enää pitänyt häntä uskovaisena. Yhteisön ulkopuolelle sulkeminen on ollut Hurtigille hyvin vaikea asia.

– Olen ollut työkyvytön ja käynyt terapiassa. Onneksi minulla on ihmisiä, joiden kanssa olen voinut asioita jakaa. Jos olisin ollut yksin, en tiedä, miten olisin jaksanut elää.

Hurtig ei enää allekirjoita kaikkia liikkeen opetuksia. Hän on havainnut, että usein yhteisön ääni menee järjen edelle. Yhteisön ääntä taas käyttävät ”valtaan rakastuneet miehet”.

– Mielestäni evankelisluterilaisen kirkon olisi puututtavaa lestadiolaisten pappien harjoittamaan hengelliseen ja henkiseen väkivaltaan. Tarvittaessa heiltä on otettava pappisokeudet pois. Ei ole oikein, että joku käyttää valtaa, joka tuhoaa mielenterveyden ja ajaa ihmisiä itsetuhoon.