Syrjäytyminen ja rikollisuus Hallitus hyväksyi Suomen sisäisen turvallisuuden strategian 5.10.2017

Strategian mukaan sisäisen turvallisuuden suurin haaste on ihmisten syrjäytyminen

Vähän koulutetut, pienituloiset, työttömät, velkaantuneet nuoret aikuiset ovat yliedustettuina rikoksia tekevien joukossa

Alle viisi prosenttia väestöstä tekee yli puolet kaikista rikoksista

Kihlakunnansyyttäjä Eija Velitski kehottaa viranomaisia järjestäytymään uudelleen, jotta syrjäytymistä ja siitä johtuvaa rikollisuutta saataisiin ehkäistyä. Velitskin mukaan viranomaiset tekevät paljon työtä ja myös yhteistyötä, luovat toimintamalleja ja strategioita, vilpittömästi tarkoittavat hyvää. Mutta tuloksia ei tule, koska kukaan ei ota kokonaisvastuuta, hän sanoo.

– Ehdotan, että kukin viranomainen hoitaisi jatkossakin oman tonttinsa, yhteistyössä muiden kanssa. Mutta sitten olisi yksi viranomainen, joka katsoisi, että kenttä toimii.

Eija Velitski on paitsi monia vakavia rikosjuttuja hoitanut syyttäjä myös Rikoksentorjuntaneuvoston puheenjohtaja. Hän puhui torstaina sisäministeriön tilaisuudessa, jossa julkistettiin hallituksen sisäisen turvallisuuden strategia. Strategian mukaan sisäisen turvallisuuden suurin uhka on ihmisten syrjäytyminen.

Toimijoita oli useita, mutta kukaan ei ottanut kokonaisvastuuta pienestä tytöstä. Rikoksentorjuntaneuvoston puheenjohtaja, kihlakunnansyyttäjä Eija Velitski.

Eija Velitski otti esille kaksi esimerkkiä.

Ensimmäinen oli 8-vuotiaan helsinkiläistytön murha. Tytön murhasivat hänen isänsä ja äitipuolensa. Tytöstä oli tehty lukuisia lastensuojeluilmoituksia.

– Tieto ei kulkenut viranomaiselta toiselle. Toimijoita oli useita, mutta kukaan ei ottanut kokonaisvastuuta pienestä tytöstä.

70 sairaalareissua kahdessa vuodessa

Velitskin toinen esimerkki oli päihdejärjestö Tukikohdan Satu-projekti, josta Helsingin Sanomat (siirryt toiseen palveluun) kirjoitti äskettäin. Järjestön työntekijät toimivat Malmin ja Haartmanin sairaaloissa Helsingissä.

– Yksi järjestön työntekijöistä otti vastuun päihdeongelmaisesta Mikasta. Mika oli sairaaloiden kanta-asiakas: hänet oli tuotu ambulanssilla sairaalaan yli 70 kertaa kahden vuoden sisällä. Tukikohta-järjestön työntekijä auttoi Mikan kuiville.

Mutta miksi jonkun toisen pitäisi ottaa vastuuta aikuisesta miehestä? Velitskin mukaan siksi, että miehellä itsellään ei ole enää voimavaroja hakea apua viranomaisilta.

Kukaan ei kulje rinnalla ja katso, että ote nuoresta ihmisestä pitää. Rikoksentorjuntaneuvoston puheenjohtaja, kihlakunnansyyttäjä Eija Velitski.

– Ohjaamme syrjäytynyttä nuorta luukulta toiselle, vaikka tämä tuskin jaksaa nousta sängynpohjalta. Kukaan ei kulje rinnalla ja katso, että ote nuoresta ihmisestä pitää.

Kokenut syyttäjä on sitä mieltä, että meillä täytyy olla resursseja katsoa jokaisen syrjäytyneen perään.

"Täytyy olla resursseja"

– Se ei voi olla rahakysymys. Onhan meillä monenlaista toimintaa nytkin, monella tasolla. Mutta jos se toiminta ei tuota tulosta, niin silloinhan kaikki tehty työ valuu hukkaan.

Velitski ehdottaa, että kokonaisvastuun ottaja määritellään myös yhteiskunnan tasolla.

– Tarvitaan yksi viranomainen, joka koordinoi ja pitää huolen siitä, että tuloksia syntyy. Oli se sitten joku virasto tai laitos - mikä tahansa - niin aluksi tulee kustannuksia, mutta loppupeleissä se on myös taloudellisesti edullisempaa.

Lue myös: Raportti: Syrjäytyminen on Suomen keskeisin sisäisen turvallisuuden haaste