Ruuantuotannon globaalit ympäristöongelmat ovat valtavia. Eroosio ja kuivuminen tuhoavat laajoja viljelyalueita. Torjunta-aineiden hillitön käyttö tuhoaa pölyttäjiä ja antibiootit aiheuttavat ihmiselle vaarallisten resistenttien bakteerien kasaantumista ympäristöön.

Jätteiden piittaamaton käsittely pilaa laajoja maa-alueita, vesistöjä ja maailman meriä. Yksipuoliset kasvinviljelyn monokulttuurit köyhdyttävät maaperää ja uhkaavat luonnon monimuotoisuutta.

Ruuantuotannon riippuvuus fossiilisista polttoaineista kasvaa jatkuvasti. Ja ruokittavia suita syntyy koko ajan enemmän.

Me Suomessa emme ole näiltä ongelmilta suojassa. Olemme silti onnistuneet pitämään ne kohtuullisen vähäisinä happaman maaperämme ja matalan Itämeren aiheuttamista erityishaasteista huolimatta.

Olemme onnistuneet, koska emme ole tyytyneet yksinkertaisiin keinoihin, vaan olemme etsineet ja toteuttaneet asianmukaisia ja harkittuja, tutkittuun tietoon perustuvia ratkaisuja.

Olemme luoneet lukuisia normeja ja tukijärjestelmiä ympäristön sekä eläinten terveyden ja hyvinvoinnin edistämiseksi. Tuotantomme on rakennettu luonnonolomme huomioiden. Olemme keskittyneet rehuviljan ja nurmen viljelyyn sekä meille sopivien perunan ja kauran tuotantoon.

Pidempää kasvukautta vaativat ruokakasvit on ollut järkevä tuoda etelämpää. Pohjoisista oloistamme huolimatta olemme onnistuneet tuottamaan merkittävän osan ravinnostamme itse aiheuttamatta mittavia ympäristöongelmia. Päästöjä on saatu vähennettyä.

"Lisäksi jää täysin huomioimatta, että kasvavan väestön ruokkiminen ei ole mikään itsestäänselvyys ja suurin osa maatalousmaasta on kasvinviljelyyn sopimatonta."

Eläinten terveys, hyvinvoinninseuranta sekä elintarviketurvallisuus ovat maailmanlaajuisesti ainutlaatuisella tasolla. Onnistumistamme ei juurikaan ymmärretä. Some ja media tarjoilevat yksinkertaisia ratkaisuja monimutkaisiin ongelmiin. Kaikki elintarviketuotannon ongelmat yritetään ratkaista lihansyöntiä vähentämällä. Samalla ei haluta pohtia, millä se kotimainen jauhelihakeitto ja maitolasi käytännössä korvataan.

Johtaako se oikeasti kannatettavaan korkeiden ympäristönormien alla kasvatetun kauran, kaalin tai härkäpavun syöntiin? Vai suosiiko se sittenkin maaperää köyhdyttäviä soija- ja maissimonokulttuureja tai vesijalanjälkeämme pahentavaa hedelmien tuontia kuivuudesta kärsiviltä alueilta?

Lisäksi jää täysin huomioimatta, että kasvavan väestön ruokkiminen ei ole mikään itsestäänselvyys ja suurin osa maatalousmaasta on kasvinviljelyyn sopimatonta. Eläimiä tarvitaan, jos haluamme ruokkia itsemme viemättä soijaa sorrettujen suusta. Niitä kannattaa kasvattaa nimenomaan meillä Suomessa ja muualla, missä vettä riittää ja kasvinviljelyn edellytykset ovat rajalliset.

Meidän olisi myös hyvä muistaa, miksi kotieläimiä on ylipäänsä alettu pitää. Kotieläimet ovat merkittävä osa asutushistoriaamme ja peltoviljelymme kehitystä. Ne ovat mahdollistaneet laajojen suoniittyjemme hyödyntämisen elannon takaavan kotipellon lannoitteeksi.

Lisäksi ne ovat tuoneet särvintä pöytään ja seuraa pimeään talveen. Ne ovat olleet vaihtoehto ympäristöä tuhoavalle kaskiviljelylle. Olemme eläneet vuorovaikutuksessa kotieläintemme kanssa jo tuhansia vuosia. Olemme muokanneet toisiamme ja ympäristöämme. Tätä suhdetta on syytä vaalia, vaikka tehdyistä virheistä on myös hyvä oppia.

Yksipuolisen lihansyönnin kritisoinnin sijaan on syytä miettiä, kuinka saamme holtittomaan väestönkasvuun tolkkua ja ruokimme kasvavan väestön mahdollisimman kestävällä tavalla. Meidän on ymmärrettävä maatalouden valtava potentiaali energiantuottajana ja kasvihuoneilmiön torjujana.

Tällä hetkellä käytämme ruuantuotantoon fossiilista energiaa kolme kertaa enemmän kuin saamme ruuastamme energiaa. Ilmastonmuutoksen kannalta on tärkeintä päästä eroon tästä ruuantuotannon riippuvuudesta fossiilisista polttoaineista. Siihen päästään hyödyntämällä entistä paremmin palkokasvien biologista typensidontaa, märehtijöiden kykyä syödä meille sopimattomia maaperän kuntoa parantavia nurmikasveja sekä bioreaktoreihin yhdistettävää ravinteiden kierrätystä.

Ilman kotieläimiämme olisimme paljon avuttomampia suurten haasteidemme edessä. Ne ovat välttämätön osa maaperänrakenteen vaalimista, luonnon monimuotoisuutta, energiaomavaraista ilmastoviisasta maataloutta ja inhimillistä elämää.

Tuomas Herva

eläinlääkäri, ELT, Atria

Lue lisää lukijoiden mielipiteitä päivän Kalevasta!

Näin lähetät mielipidekirjoituksen Kalevaan.