Tänä päivänäkin ihmisiä on leipäjonoissa, ahtaissa asunnoissa ja työttöminä. Aikahyppy sadan vuoden taakse olisi kuitenkin nykysuomalaiselle shokki.

1. Syntymä

Syntyminen ja lapsuus olivat Suomessa riskibisnes vuonna 1917. 2,6 prosenttia lapsista syntyi kuolleena, kun vastaava luku vuonna 2016 oli noin 0,3 prosenttia.

Vielä synkempi tilasto on, kun verrataan ensimmäisenä vuonna syntymän jälkeen kuolleita lapsia.

Äiti ja lapsi Taivalkosken Matalaisessa vuodelta 1917. Museovirasto / Kansatieteen kuvakokoelma, kuvaaja Samuli Paulaharju, 1917

Vuonna 1917 lapsista kuoli selvästi useampi kuin joka kymmenes ensimmäisenä elinvuotenaan. Vauvakuolemat olivat perheissä arkipäivää. Vauvoja kuolee nykyäänkin, mutta huomattavasti harvemmin.

Eivätkä synnytykset olleet äideillekään turvallisia vuonna 1917. Alle puolet synnyttäneistä sai ammattimaista synnytysavustusta ja äitejä kuoli synnytyksiin satoja, arviolta noin 400. Nykyään synnytykseen kuolee vuosittain keskimäärin kolme äitiä.

2. Elämä

Sata vuotta sitten elämässä kuolema oli jatkuvasti lähellä. Kuolleiden keski-ikä oli alle 40 vuotta ja vastasyntyneen elinajanodote noin 45 vuotta. Vastaavat luvut tänä päivänä ovat yli 75 vuotta ja yli 80 vuotta.

Taudit vaivasivat. Tuberkuloosiin kuoli yksin Suomen kaupungeissa 1200 henkilöä vuonna 1917 (kaupungeissa asui vain noin 16 prosenttia väestöstä). Tulirokkoepidemia oli alkamassa.

Koivuniemen muori, Säräisniemi. Museovirasto, Samuli Paulaharju 1913.

Lääkäreitä oli vähän, vain 645 koko maassa. Nykyään lääkäreitä on 22 000.

Toisaalta lääketiede oli saanut jo tuolloin myös hyviä tuloksia aikaan. Isorokko olisi saatu häivytetyksi Suomesta, elleivät jotkut rokotusten vastustajat olisi onnistuneet hidastamaan rokotuksia. Myös toiseen pahaan sairauteen eli kurkkumätään oli lääkkeitä.

Kuitenkin sairaudet ja tulehdukset olivat usein hengenvaarallisia, etenkin kun osa asukkaista oli jatkuvasti aliravittuja. Espanjantauti odotti nurkan takana.

3. Asuminen

Ei ole suurikaan uutinen, että vuonna 1917 asuttiin ahtaasti. Huoneita asunnoissa oli, keittiö mukaan luettuna, 2,4. Asuinkuntien keskikoko oli 5,2 henkilöä.

Nykyiset luvut ovat 3,7 huonetta ja 2 henkilöä. Suomen asunnoista suurin osa eli kolmannes oli yhden huoneen asuntoja. Nykyään yhden huoneen asuntojen osuus on noin 13 prosenttia, eli alle seitsemäsosa asunnoista.

Luukkosen pettua syövä perhe hirsitalon ovella. Samuli Paulaharju / Museovirasto

Kovin paljoa asumisen ahtautta ei auttanut se, että ihmiset olivat keskimäärin viisi senttiä lyhyempiä ja taatusti paljon laihempia kuin nykyään. Useiden kertomusten mukaan ahtaimmissa asunnoissa nukuttiin vuoroissa, kun tilaa ei ollut.

Kuitenkin uusi tekniikka alkoi vallata etenkin kaupunkiasuntoja jo itsenäisyytemme alkuaikoina. Lähes kolmanneksessa asunnoista oli sähköt vuonna 1920. Vesijohto ja viemäri oli lähes joka kymmenennessä asunnossa. Sen sijaan WC ja lämmin vesi olivat harvinaisuuksia.

4. Työ

Suomi eli maataloudesta vuonna 1917. Bruttokansantuotteesta alkutuotannon osuus oli lähes puolet, mutta työntekijöitä maalla oli suhteellisesti vielä enemmän. Teollisuudessa oli töissä maan reilusta kolmesta miljoonasta asukkaasta 110 000.

Väkijoukko mielenosoituksessa kahdeksan tunnin työpäivän ja uusien kunnallislakien puolesta Senaatintorilla Valtioneuvoston linnan edessä noin vuonna 1917. Kansan arkisto

Vuoden 1917 marraskuussa eduskunta teki merkittävän päätöksen kahdeksantuntisista työpäivistä tehtaissa. Ongelma oli kuitenkin se, että vienti vallankumousta käyvään Venäjään lähes loppui. Tuotanto romahti, tehtaat irtisanoivat väkeä ja työttömyys alkoi kasvaa.

Työväenlehdet valistivat ihmisiä, etteivät menisi työnhakuun Helsinkiin. "Siellä ei ole töitä eikä asuntoja. Vilusta ja nälästä väriseviä joukkoja kävelee pitkin katuja" varoitti muun muassa Hämeen Voima 24. marraskuuta 1917.

5. Hyvinvointi

Jotkut harvat voivat hyvin vuonna 1917. Suurin osa kansaa voi huonosti. Elintarvikepula paheni vuoden mittaan. Useita elintarvikkeita ja jopa tulitikkuja säännösteltiin. Ihmiset kärsivät suoranaista nälkää, eivät vain nälkämaassa Kainuussa, vaan esimerkiksi Helsingissä.

Köyhäinavustusta sai kolmannes väestöstä. Mustan pörssin kauppa rehotti. Eriarvoisuus kasvoi kovaa vauhtia.

Gösta Grotenfelt / Museovirasto

Myös väkivalta lisääntyi. Murhat ja tapot olivat arkipäivää. Loppuvuodesta alkoi olla selvää, että kansan kahtiajako on liian syvä, jotta siitä selvittäisiin ilman vakavia yhteenottoja. Eikä sisällissotaa tarvinnut kauaa odottaa.

6. Perintö

Suomi ei ole ihannevaltio. Maassamme on edelleen paljon vähäosaisia, mutta tuskin kukaan haluaisi aikakoneella takaisin sadan vuoden päähän, vuoteen 1917. Noista ajoista on kuitenkin jäänyt paljon perintöä, josta saamme nauttia nykyään.

Esimerkiksi kahdeksan tunnin työpäivä jäi voimaan sisällissodan jälkeenkin. Työaika lyheni siitäkin aina kuuluisaan kilpailukykysopimukseen asti.

Työajan lisäksi eduskunta päätti marraskuussa 1917 tasa-arvoistaa kuntavaalit. Jokaisella täysikäisellä oli yksi ääni, kun aiemmin äänimäärä määräytyi verojen mukaan. Naisten äänioikeus oli jo itsestään selvyys, vaikka monessa muussa asiassa tasa-arvoa ei ollut. Naisen markka oli esimerkiksi maataloustöissä noin 50-60 penniä.

Koululaitos toimi jo vuonna 1917 kohtuullisen tehokkaasti. Suomalaisista kaikki osasivat lukea ja valtaosa kirjoittaakin. Torppareiden vapauttaminen isäntien alta eli torpparilain valmistelu oli jo aloitettu, vaikka laki myöhästyi sisällissodan vuoksi.

Sata vuotta sitten tehtiin tulevaisuuden kannalta tärkeitä päätöksiä ja toimia. Me nautimme niiden perinnöstä nyt.