Zašto je 'Kuća od karata' bitna za Hrvatsku, pita se naš komentator. Primjerice, zato što nam razotkriva da je u američkoj demokraciji – kakva god da ona jest - moguća televizijska serija koja političku elitu prikazuje kao bandu korumpiranih smutljivaca, spletkara i ubojica. U Hrvatskoj takvo što nije moguće

Politički sustav i demokracija Sjedinjenih Američkih Država spadaju u najveća dostignuća ljudskog roda na području organizacije društva, vladavine prava i zaštite građanskih sloboda. S većinom država Zapadne Europe spadaju u Rolls Royce ili Rolex među državama. Bolje paradigme nema. Možda je moguće nešto bolje, ali za sada se nije dogodilo i neće se dogoditi do daljnjega. Da ne bude zabune, to ne znači da atlantske i zapadnoeuropske demokracije nisu odvratni, korumpirani, nerijetko i po život opasni politički sustavi. Naprotiv. Oni su samo podnošljivije u odnosu na neke druge paradigme jer – a to uopće nije malo – ostavljaju pojedincu izvjesnu slobodu u odabiru načina života.

No i u takvom političkom i vrijednosnom sustavu postoji prostor u koji demokratski mehanizmi, vladavina prava, sustav 'check and balance' i slobodni mediji ne mogu doprijeti, a to je prostor gole moći. Vlast je i demokraciji samo vlast, a 'Kuća od karata' priča je o ljudima koji su zbog moći i vlasti spremni na sve. Zašto to žele i koji demoni ih na to nagone, vjerojatno je nedokučivo. Kako bilo, ta spremnost i ti nagoni određuju političku stvarnost, a ta je stvarnost mračna i napučena užasnim ljudima. Susret ljudske naravi, o kojoj je Thomas Hobbes odavno rekao sve, i naravi političke vlasti, o kojoj je pak Niccolò Machiavelli odavno rekao sve, zapravo je kriminogena situacija, prilika koja ljude preobražava u prevarante i ubojice, ako kojim slučajem dotad nisu bili prevaranti i ubojice. Demokracija je tek slabašan, nedostatan, nesavršen pokušaj da se šteta drži pod kakvom-takvom kontrolom. Ona je više ili manje izdržljiv kotao koji se nosi s visokim tlakom ljudskih opačina. Nema u toj tvrdnji ni cinizma ni mračnog pesimizma. Zapravo nije ni loše kako bi moglo biti dok god kotao demokracije ne pukne. Tada nastupa svečanost oslobođenog zla, a ubojstvo, glupost i mržnja postaju vrline. Totalitarizam je samo ničim ograničena, pervertirana sloboda.