Centar za vozila Hrvatske je jedan od najvećih kriminala u hrvatskoj pretvorbi i privatizaciji!

Autor: Krešimir TURČIN/7Dnevno/17.06.2016.

I tu je kao i u milijun drugih afera u samom vrhu koruptivne piramide bio Tomislav Karamarko. Samo što taj slučaj u ovoj zemlji nitko ne smije dirati. Nije i neće.

Formalno, afera ‘Konzultantica’ natjerala je Tomislava Karamarka da odstupi s vlasti, ali stvarni razlozi njegove iznuđene ostavke na mjesto prvog potpredsjednika Vlade kriju se u dubokom, mračnom krateru korpucijskih i kriminalnih afera trenutnog predsjednika HDZ-a, a sa čime su nedavno u Sigurnosno obavještajnoj agenciji (SOA) upoznali i premijera Tihomira Oreškovića.

Javno se počelo nagađati, s kakvim to optužujućim podacima o Kramarku ‘tehnicira’ Orešković, pa je na vrhuncu političke krize u zemlji portal Direktno kojeg financira upravo MOL-ov lobist Josip Petrović, pisao i o mogućem Karamarkovom uhićenju, što smo mi detaljno analizirali u prošlom broju naše novine.

Činjenica je da se HDZ nakon više neuspješnih scenarija spašavanja prvog vojnika svoje partije, napokon usuglasio da Karamarko dobrovoljno odstupi (za početak) iz Vlade. No, i ta je opcija uzburkala društvene mreže, na kojima se moglo naći mnogo ciničnih komantara, a jedan od najopakijih, s vrlo jasnom aluzijom je ovaj: „Poraz države i društva je što Karamarko odlazi. U normalnoj bi ga državi – odveli!“

Sjaj i bijeda lažnih domoljuba

Danas je Tihomiru Oreškoviću mnogo jasnije u kakvo se vražje kolo uhvatio kada je pristao igrati za Tomislava Karamarka i sasvim sigurno je dobio na uvid zašto bi predsjednika HDZ-a mogli odvesti. Stoga je Oreškoviću neki dan iz studija Nove TV ministar u aktualnoj Vladi i potpredsjednik HDZ-a, Oleg Butković, poručio da ako je razuman, promislit će prije dolaska u Hrvatski sabor o svojoj raspravi i o svemu o čemu će govoriti. Pametnome dosta!

Butkovićeva konstrukciju protumačena je izravnom prijetnjom Oreškoviću – neka začepi!

Nešto ranije, predsjednik Sabora, HDZ-ovac Željko Reiner odbio je na dnevni red Sabora uvrstiti SDP-ov prijedlog za osnivanje istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica vezanih uz postupanje predsjednice Kolinde Grabar Kitarović oko navodnih nezakonitosti u radu SOA-e. Tu Reinerovu eskivažu SDP-ovci smatraju samo još jednim dokazom da je Sabor prestao biti mjesto demokratske parlamentarne rasprave, te da se u njemu ruše teško dostignuti demokratski standardi, da se protuzakonito onemogućava pravo na slobodni govor, te uzurpiraju i prekoračuju ovlasti.

„Mafija više nije zadovoljna da ima državu nego hoće da bude država! Karamarko je duboko involiran u podzemne strukture i kreiranje paralelnog sustava vlasti čija su okosnica on osobno, Ivo Sanader, Josip Petrović i Zdravko Mamić. Oni su tzv. kvadriterala koja u sjeni operira, grabi, trguje, ucjenjuje, kupuje, čisti, promovira… Danas u HDZ-u grizu nokte. Svjesni su da će se, kad na red dođe Oreškovićev opoziv, morati totalno razgolititi u Saboru. Isplivat će na vidjelo sva bijeda i pokvarenost velikih domoljuba, zbog čega i tako grčevito, pod svaku cijenu, nastoje izbjeći izbore. Što samo dokazuje da se boje vlastitoga naroda“, govori dugogodišnji analitičar iz sigurnosno-represivnog aparata.

U magli tri imena – Mesić, Perković, Karamarko

Tomislav Karamarko bio je šef tajnih službi, za čijeg su se mandata dogodila dva najokrutnija ubojstva u poslijeratnoj Hrvatskoj s jasnim političkim, ali i mafijaškim konotacijama – ubojstvo Ivane Hodak, kćeri Zvonimira Hodaka, tadašnjeg odvjetnika Vladimira Zagorca, te ubojstvo novinara Ive Pukanića.

Država je reagirala panično. Tadašnji premijer Ivo Sanader odmah je smijenio ministra i ravnatelja policije, Berislava Rončevića i Marijana Benka, te ministricu pravosuđa Anu Lovrin, poručivši uznemirenim građanima da neće dopustiti da hrvatskim ulicama teče krv. Apsurdno je da je Sanader za ministra unutarnjih poslova postavio dotadašnjeg šefa SOA-e Tomislava Karamarka, koji je po prirodi svoje službe morao imati nekih naznaka što se sprema Hodakovoj kćeri. Je li Sanader bio ucijenjen da povuče taj samoubilački potez i postavi na čelo istrage čovjeka koji je, među ostalim, apsolutno zakazao po pitanju nacionalne sigurnosti?

„Čitava je istraga vođena vrlo aljkavo i vrlo neprofesionalno. Uništeni su dokazi na mjestu zločina, u kući gdje živim, na Zrinjevcu. Nestali su, kontaminirani“, govorio je Zvonimir Hodak za naše novine prije dvije godine. „I onda se pojavljuju tamo neki policajci iz Zaprešića koji na sudu pričaju čuda… Međutim, ono što na sudu definitivno nije utvrđeno jest tko je Šlogaru metnuo pištolj u ruku. I tko je povukao obarač. Netko je stajao iza toga”, uvjeren je Hodak, koji je i šest godina nakon ubojstva kćeri Ivane ponovio ono što je rekao neposredno nakon zločina: „U magli vidim tri imena, Stipe Mesić, Josip Perković i Tomislav Karamarko.“ Jasna aluzija koga smatra potpisnikom ubojstva svoje kćeri.

Stravičan Karamarkov diplomski rad kod mafije

Nakon okrutne likvidacije Ivane Hodak, doslovce pred kućnim pragom, pokrenuto je nekoliko istraga za koje su angažirani privatni istražitelji. Vrlo brzo otklonjena je priča o beskućniku Šlogaru koju je Karamarkova policija, pa i cjelokupna tadašnja vlast, nametnuta hrvatskoj javnosti. Vodeći se tim dokazima, činjenicama i indicijama, u toj višegodišnjoj istrazi nametnule su se tri različite, ali jednako vjerojatne rekonstrukcije. Kažemo različite, ali s jednom jedinom zajedničkom stavkom: uvijek je na vrhu operacije Tomislav Karamarko. Iz tog razdoblja prepričava se kao vrlo indikativna izjava suca Ivana Turudića, koji je osudio na 30 godina robije Mladena Šlogara za ubojstvo Ivane Hodak. Turudić je, naime, u jednom privatnom druženju rekao da mu je najteže bilo donijeti presudu budući da i sam sumnja u ubojičine bizarne motive. Premda, rekao je tada Turudić, materijalni dokazi postoje.

„Po meni, bio je to Karamarkov diplomski rad kojim je položio ispit kod mafije, a nakon čega su ga progurali na mjesto ministra unutarnjih poslova, pa onda i za šefa HDZ-a, a sada bi ta ista mafija htjela da Karamarko bude i premijer pa da instalira u DORH, USKOK, PNUSKOK i SOA-u svoje i njihove mafijaše, a onda zbogom Hrvatska!“, kaže naš analitičar.

U svojoj knjizi „Zašto je ubijen Ivo Pukanić: Tko je naručio, tko je izvršio, a tko i zašto nije spriječio teroristički atentat u središtu Zagreba“, Pukanićev redakcijski kolega, autor knjige Berislav Jelinić, nedvosmisleno proziva obavještajne strukture na čelu s Karamarkom za propust u sprječavanju ozbiljne kriminalne skupine u spravljanju i aktiviranju eksploziva u središtu Zagrebu koji je mogao pobiti više ljudi nego što ih stradalo u raketiranju grada 1995. godine.

Tajna policajca Šipušića

Činjenica da je desetak dana prije Pukanićeve likvidacije Amir Mafalani, koji je pripremao atentat, najavio policiji “veliko ubojstvo” u središtu grada, ali službe reda i mira ništa po ovoj dojavi nisu poduzele. Zašto? Nakon što je dobio ovu informaciju policajac Nenad Šipušić doušniku je rekao da će mu se Andrija Jarak javljati ispred haustora! Novinar Nove TV Jarak, inače, ispred haustora se javlja kada je netko u haustoru ubijen te bi bilo zanimljivo znati zašto je policajac svom doušniku rekao nešto takvo? Policajac Nenad Šipušić o informaciji dobivenoj od doušnika nikog nije obavijestio, niti je o tome sastavio pisano izvješće. S obzirom da je informaciju dobio nakon ubojstva Ivane Hodak, kad je cijela zagrebačka policija bila u stanju pune gotovosti, njegova šutnja krajnje je neobična. Policajac Nenad Šipušić nije šutio samo do Pukanićeve likvidacije. Svoj razgovor s Mafalanijem on nadležnima nije ispričao niti nakon što je ubojstvo obavljeno. Policajac Nenad Šipušić u međuvremenu je napredovao s mjesta vođe grupe za borbu protiv organiziranog kriminala na mjesto pomoćnika načelnika za kriminalističku policiju u Policijskoj postaji Novi Zagreb. Čuđenje Šipušićevim postupanjem nije skrivala niti sutkinja Ivana Kršul, pa je policajca pitala: “Pa zar vi niste čuli za tajne mjere? Tu informaciju ste dobili nedugo nakon ubojstva Ivane Hodak kada je cijela policija bila na nogama. Zar niste mogli ništa povezati?” Šipušić je odgovorio da je informacija bila preopćenita te da kolege nije izvijestio o tome da mu se ne bi smijali.

Do danas je ostala nepoznanica, ali i brojna pitanja za tadašnjeg šefa sigurnosnih službi Karamarka, kako je moguće da se banda opasnih kriminalaca mirno prešetava po zemlji, prati poznatog novinara koji se nerijetko kretao u društvu visokih državnih dužnosnika i stranih diplomata, da organizira njegovu likvidaciju, a da to ne zna ni hrvatska policija ni SOA. Jednako tako nikada nije utvrđeno zašto je Ivi Pukaniću nekoliko mjeseci prije likvidacije skinuta policijska zaštita premda je sam nekoliko mjeseci ranije bio žrtva neuspjelog atentata ispred ulaza u svoju zgradu u Ilici, nedaleko od stana u kojem je živio tadašnji predsjednik države Stjepan Mesić.

Karamarko – od progonitelja do lovine

Afera Konzultantica, kojoj je u srijedu „presudilo“ i Povjerenstvo za sukob interesa, utvrđujući nepobitnu poslovnu vezu između bivšeg člana Uprave Ine, a danas lobista MOL-a Josipa Petrovića i Karamarka, samo je otvorilo ne Pandorinu kutiju, nego Pandorin vulkan koji bi eruptivnom snagom brojnih afera mogao pokopati Karamarka, odnosno izručiti ga državnim istražiteljima i tužiteljima.

Danas, kada je samo pitanje dana kada će se u Saboru zatražiti skidanje imuniteta Tomislavu Karamarku, predsjednik HDZ-a od 15-godišnjeg lovca i prognitelja, otvoreno postaje lovina. S kakvim će se sve pitanjima i inkriminacijama uskoro susresti Karamarko dovoljno je samo pogledati u kronološki popis dramatičnih zbivanja za vrijeme njegovih mandata u obavještajno-represivnom aparatu od 2004. do 2011. godine: ubojstva po Zagrebu, zaštita zemunskoga kriminalnoga klana u hrvatskoj metropoli u kojoj su kriminalci u policijskoj ispostavi u Petrinjskoj bez problema vadili putovnice, vozačke dozvole, osobne iskaznice, prešetavanja Zagrebom i Hrvatskom prekaljenih ubojica i kriminalaca Mafalanija, Matanića, Kalinića, Simovića, Simića…, iznošenje iz zemlje na privatne račune 10 milijardi dolara, koruptivna prodaje Plive, kriminalna predaja INA-e MOL-u, curenje povjerljivih i tajnih dokumenata u javnost, penetracija stranih obavještajnih službi u naše, penetracija kriminalnog miljea u MUP, USKOK, SOA-u…

No, to je tek jedno krilo afera. Drugo se proteže na njegovo osobno sudjelovanje u gospodarskom kriminalu preko korupcijskih afera tvrtki većim dijelom u njegovu vlasništvu, Soboli te Centra za vozila Hrvatske, uz zloporabe u SOA-i i MUP-u.

Od Sobolija do Centra za vozila Hrvatske

Karamarkov Soboli se već više godina povezuje s brojnim aferama o čemu smo i pisali nekoliko puta. Jedna od afera je posebno znakovita, jer je tvrtka Soboli, u vrijeme dok je Karamarko bio šef POA-e, za Jozu Petrovića (tada zaposlenog u INA-i) izrađivala obavještajne analize, iste onakve kakve je POA radila za državni vrh. U svakoj normalnoj državi to bi već bio razlog ne za smjenu nego za kazneni progon i optužbu za veleizdaju. Soboli je u konačnici završio kao dio Centra za vozila Hrvatske, privatne tvrtke koja zarađuje stotine milijuna kuna temeljem monopola kojeg ima na tehnički pregled vozila u Hrvatskoj, što pak spada u red najvećeg kriminala u pretvorbi i privatizaciji.

Centar za vozila Hrvatske posluje upravo prema klasičnoj definiciji korupcije – koristi javne ovlasti u privatne svrhe! Da apsurd bude veći, to je tvrtka koju su prije dvadesetak godina osnovali, u kojoj rade i koju vode, bivši policajci, te je na njihove privatne račune do danas uplaćeno dvije milijarde kuna.

Božo Petrov vjerojatno nije ni slutio s kakvom će se korupcijskom hobotnicom morati hrvati kad je dogovorio zajedničku suradnju o formiranju Vlade s Tomislavom Karamarkom. Nakon Konzultantice i Sobolija, prava korupcijska afera koja pokazuje kako Karamarkova hobotnica guli hrvatske građane tek treba isplivati. Božo Petrov je bio šokiran kada je informiran o CVH-u. Kada se kod Karamarka počeo zalagati za promjenu tog apsurdno postavljenog sustava tehničkih pregleda naišao je na odlučno odbijanje bilo kakvog razgovora o toj temi. Upravo CVH je jedan od spleta razloga zbog kojih Karamarko silno želi kontrolirati MUP.

O čemu se zapravo radi kod CVH-a, firme za koju većina Hrvata nikad nije čula, a ipak joj osiguravaju milijunske prihode iz vlastitog džepa? Većina hrvatskih građana kada ide obaviti tehnički pregled i registraciju automobila, na što ih obvezuje zakon, ne zna da je cijeli sustav pod kontrolom privatne tvrtke CVH koja je preuzela javne ovlasti MUP-a u tom segmentu. I sve to po zakonu iz 1993. (dok su brojni hrvatski domoljubi boravili u rovovima) kada se MUP pod ministrom Ivanom Jarnjakom odrekao ovlasti za organiziranje i obavljanje tehničkih pregleda, registraciju vozila i izdavanje probnih pločica te ih prepustio u privatne ruke, svojim bivšim visokopozicioniranim djelatnicima, od kojih je većina radila još u prijašnjem SUP-u i miliciji.

Na ovaj način je već 23 godine postavljanje standarda tehničkih pregleda pod kontrolom privatne tvrtke. CVH je posao osigurao snažnim političkim vezama u HDZ-u, što je donijelo bogatstvo njegovim (javnosti nepoznatim) vlasnicama. Primjerice, Jadranka Lozić najveća je dioničarka CVH, a njezin se paket dionica procjenjuje na 60,9 milijuna kuna. No to je tek dio imovine obitelji Lozić koji drže najveći vlasnički udjel u CVH. Radi se o obitelji pokojnog Stipe Lozića Baškarada, koji je još u vrijeme dok se MUP zvao SUP bio šef tehničkih pregleda za Hrvatsku. I kod vlasništva CVH pojavljuje se sumnja jer neki tvrde da se radi o fiktivnim dioničarima koji skrivaju stvarne vlasnike.

CVH je usko interesno, ali i financijski povezan s Tomislavom Karamarkom. Primjerice, aktualni predsjednik uprave CVH je Davorin Pavlović, nekadašnji šef MUP-ove tehnike, koji je bliski Karamarkov prijatelj. Pavlović je jedno vrijeme bio i direktor u Karamarkovoj tvrtki Soboli. Soboli je kasnije promijenio ime u Centar za informatiku i poslovno savjetovanje i naposljetku ga je kupio Centar za prometna i tehnička vještačenja i ekspertize u vlasništvu, pogađate: CVH-a. Sam Pavlović ima oko 5% udjela u vlasništvu CVH-a u dionicama što iznosi oko 13 milijuna kuna.

Prešutni dogovor HDZ-a i SDP-a

U proteklih 25 godina, koliko se plaćaju nameti kvazi-državnoj tvrtki, CVH je uprihodila oko dvije milijarde kuna! Ovako ogroman novac logičan je motiv da se oko registracije vozila i CVH-a isprepliću brojni interesi koji sežu do samog vrha države. Ti interesi povezuju i dvije najveće stranke HDZ i SDP. Vezano uz CVH, između HDZ-a i SDP-a na snazi je prešutni sporazum prema kojem je HDZ omogućio privatnoj tvtki CVH-u monopolistički položaj s javnim ovlastima, a SDP je cijelo vrijeme tolerirao takvu poziciju CVH-a i odlučio je ne mijenjati ništa, unatoč brojnim kritikama i primjedbama.

Osim svega, CVH je preko tvrtke u svom vlasništvu In-vozila osnivač kompanije IM-metal, koja se danas zove Flammifer. Ta je pak tvrtka poznata iz afere Daimler, u kojoj istraga isplate mita u kupnji vatrogasnih vozila nikada nije završena.

CVH ne samo da upravlja sustavom pregleda tehničke ispravnosti vozila i izdavanja raznih atesta, nego sudjeluju u izboru investitora i dodjeli lokacija za gradnju novih stanica za tehničk pregled, a čak imaju pravo da iz svake konkurentske stanice u vlasništvu osiguravajućih kuća naplaćuju postotak prihoda.

2012. godine, od 155 stanica za tehnički pregled, CVH je ‘nositelj ovlaštenja za obavljanje tehničkog pregleda’ u 113 stanica, a 55 je u njihovom vlasništvu ili suvlasništvu. Propisi su složeni tako da svaka stanica za tehnički, čak i ako nije u vlasništvu CVH, njemu uplaćuje 8,9% godišnjih prihoda!

Dakle, radi se o legalnoj “deračini” građana za privatni interes koju hrvatska država tolerira već 23 godine.

Osigurali i potomke do kraja života

Dakle, standarde tehničkih pregleda posljednjih 25 godina postavlja privatna obiteljska tvrtka u vlasništvu bivših policajaca, prijatelja Tomislava Karamarka i Ivana Penića, a koji su preko nje osigurali sigurne prihode do kraja života za sebe i svoje potomke.

Do sada je bilo neuspješnih pokušaja da MUP preuzme poslove i ovlasti CVH, kako bi proračun mogao dobiti dodatna sredstva, ali od toga se odustalo iz nepoznatih razloga. Kada bi MUP preuzeo poslove tehničkog pregleda vozila od CVH i HAK-a, imao bi za plaće svojih djelatnika i pokriće ostalih troškova dodatnih 130 milijuna kuna godišnje.

Možda će Karamarko u mjesecima koji su pred njim morati odgovarati i na pitanja zašto se baš njemu, Jarnjaku, Peniću i njihovim jatacima omogućilo da se enormno bogate iz kace koja bi svježim novcem trebala puniti državni proračun. Ne treba ni sumnjati da je i CVH u rukama HZD-ovih pouzdanika bila stranačka kasica-prasica.

Kada je Petrov upoznat kako je CVH za privatni interes dobio javne ovlasti, odlučio je da to treba promijeniti. S istim je bio upoznat i MOST-ov Miro Bulj. Bilo je jasno da ovaj očiti slučaj legalizirane korupcije treba ispraviti i vratiti ovu djelatnost od javnog interesa u MUP. Iako je MUP to mogao napraviti davno, ni HDZ-ova i SDP-ova vlast nije ni pomislila novac koji svi plaćamo, umjesto u privatni džep, preusmjeriti na račun državnog proračuna. Razlog još uvijek nije poznat. Petrov je nakon informiranja o svemu odlučno tražio razmontiranje ovog koruptivnog sustava. Međutim, u Karamarku, unatoč njegovoj domoljubnoj retorici, nije naišao na potporu. Naprotiv, Karamarko se tome žestoko usprotivio.

Sada je i mnogo jasnije zašto sve Karamarko na mjesto ministra unutarnjih poslova želi postaviti svog pouzdanika Josipa Buljevića, bivšeg šefa SOA-e i današnjeg ministra obrane. Njegova zadaća bila bi stopiranje svih mogućih istraga oko CVH, ali i drugih afera povezanih s Karamarkom i njegovim prijateljima. Ne bi mu to bilo prvi put.

Karamarko stoga računa da MUP pod svaku cijenu mora imati pod kontrolom. Nakon što je napustio Vladu, Karamarko namjerava vladati iz sjene. Čak i u slučaju da novu Vladu HDZ formira opet s MOST-om, Karamarko će

inzistirati na MUP-u. Pri tome će koristiti sve metode koje bude mogao da oslabi Vlahu Orepića i poziciju MOST-a u pregovorima oko MUP-a. Zato treba pratiti kako će se priča oko MUP-a razvijati idućih dana.

Slučaj CVH za Karamarka je puno neugodniji od priče s MOL-om. Radi se o legaliziranoj korupciji od koje korist imaju i HDZ-ova i SDP-ova elita i nikakvi mostovi, mostići, stazice i putići ne smiju ugroziti ovaj vrlo unosan posao! No, pitanje je kakva je zapravo danas stvarna snaga Karamarka kojeg se već odriču brojni članovi njegove stranke. On je danas napušteni borac usred ringa, koji još samo blefira pred kamerama. Pretpostavljamo da ni on sam više ne zna iz kojeg mu kuta i od koga stiže prijetnja i(li) udarac. Sustav, odnosno parasustav kojeg je godinama gradio sada se okreće protiv njega. Karamarko postaje njegova najslabija karika… Uskoro ga očekujemo na konzultacijama kod Ive Sanadera.