Foreldrene våre sa at vi er unike, men glemte å fortelle at bare noen få kan være best | Synva Hjørnevik

Synva Hjørnevik

6. desember 2015

196615706_doc6neisyfzy3qqagi86vj-eGoTOBYXvJ.jpg Aleksandrs Bondars

Generasjonen min utvikler seg til å bli «Generasjon Frustrasjon».

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Bortskjemte og overprivilegerte Oljebarna (VGTV), psykisk utbrente og overarbeidet i A-magasinet. Slik maler mediene et komplett bilde av dagens «Generasjon Frustrasjon».

Mediene har i lengre tid skapt et bilde av en lat og overprivilegert generasjon som står på avsatsen til voksenlivet. Unge mennesker som aldri har

Synva Hjørnevik PRIVAT

opplevd nød eller økonomiske bekymringer, og som gjennom oppveksten er blitt fortalt hvor unike de er.

Og ja, de har mye rett i det de skriver. Gårsdagens oppslag om søkerboom til Paradise Hotel kræsjer med dagens overskrifter om rekordstore søkertall på høyere utdanning. Medienes sprikende bilde av dagens unge er like forvirrende som generasjonen selv.

For svak CV!

Et sterkt ønske om å realisere seg selv har til nå resultert i to studieopphold i utlandet, seks frivillige verv, syv deltidsjobber, en spiseforstyrrelse, bytte av studie fire ganger og en stor mengde frustrasjon.

Da jeg viste CV-en min til en karrièreveileder på Blindern i høst, sa hun at den var for svak. Hun ba meg om å skaffe mer relevant erfaring, og kanskje lære et tredje språk. Jeg er 24 år og henger allerede langt bakpå i jobbkappløpet.

Jeg opplever at min generasjon, som egentlig har et bedre utgangspunkt enn noensinne, utvikler seg til å bli «Generasjon Frustrasjon».

Gjennom verv, utvekslingsopphold, internships og feltarbeid skal du skaffe deg relevant erfaring. Du skal utvikle egenskaper som viser arbeidsgiver hvorfor du er unik.

Det er greit ikke å benytte seg av mulighetene, selv om de ligger der

Det er ikke nok å være gjennomsnittlig, og det kjennes ikke lenger nok å skulle finne et trygt arbeid for og forsørge familien. Du skal helst realisere deg selv gjennom jobben, og elske hver eneste dag på arbeidsplassen.

Min generasjon prøver så hardt at det blir laget underholdning av det. Både Girls i USA og Unge lovende her hjemme er eksempler på denne økende trangen til selvrealisering.

Det er fint å se seg selv med et skråblikk gjennom andre. Karakterenes brennende ønske om å lykkes bikker over i det krampaktige. Jeg kan i et lite øyeblikk stille meg på sidelinjen og le av det hele.

Det har vært godt å bli skjemt bort med puter sydd under armene innenfor de trygge og sterke rammene bygget av våre foreldre. Det var fint å leve i troen på at jeg hadde alle muligheter i hele verden da jeg gikk ut av videregående skole med femmer i snitt.

Godt nok

Men livet kan ikke bli like perfekt som på Instagram. Det vil alltid innebære gjennomsnittlige hverdager, med opp— og nedturer. Da foreldrene fortalte oss at vi var unike med verden for våre føtter, glemte de å fortelle oss at bare noen få kan være best.

Og at det er godt nok ikke å være en av dem. Det er greit ikke å benytte seg av mulighetene, selv om de ligger der.

Med dette i bakhodet er det er ikke så at rart vi stadig leser flere overskrifter som «under halvparten av studentene fullfører utdanningen på planlagt tid», og «hver femte unge trenger hjelp mot depresjon». Det er på tide å senke kravene, og jeg tenker å starte med meg selv.

Si din mening og få med deg de viktigste og beste debattene - følg Aftenposten meninger påFacebookogTwitter

Lese mer?