Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Det brygger opp til strid om det mer enn 30 år gamle Datatilsynet. I over 20 av disse åra var Georg Apenes en høyprofilert sjef. Han har irriterte både statsråder og byråkrater i skiftende regjeringer. Nå har Direktoratet for forvaltning og IKT (Difi) lagt fram en rapport der Datatilsynet blir vurdert. Vi må ærlig si at rapporten føles som et bestillingsverk.

Det er ett år siden Apenes forlot personvernets fremste «vaktbikkje». Vi tror at sterke krefter i og utenfor regjeringen mener at situasjonen nå ligger til rette for å ta et «dressuroppgjør» med Datatilsynet. Rapporten kan tolkes som et første skritt.

Det er nesten patetisk når direktoratet, etter at Datatilsynet altså har eksistert i over 30 år, nå plutselig finner ut at tilsynets ombudsrolle ikke er tilstrekkelig avklart.

I rapporten heter det blant annet at eksterne informanter som Difi har intervjuet « ... berømmer Datatilsynet for solid kompetanse på sine lovområder, og for å være gode rådgivere om håndtering av personopplysninger. Samtidig opplever enkelte av dem at Datatilsynet for ensidig vektlegger personvernhensyn, også i saker der personvern skal avveies mot andre viktige verdier og samfunnshensyn».

Bak den siste setningen synger datalagringsdirektivet. Dette direktivet argumenterte Datatilsynet kraftig imot. De argumenterte saklig for at direktivet representerer en alvorlig trussel mot personvernet. Her viste tilsynet en tydelig politisk profil, som i andre brennbare personvernsaker. Vi tror at det er her hunden ligger begravet. Dette skapte mer enn irritasjon hos sentrale politikere, særlig i Ap og Høyre.

Vårt spørsmål blir da: Er det mulig å beskjeftige seg med personvern på upolitisk vis? Vårt svar er nei. Selvsagt er personvern politikk, og på den arenaen har Datatilsynet en legitim politisk rolle å spille. Men ingen kan på et saklig grunnlag beskylde tilsynet for å bedrive partipolitikk. Skjønt, noen som ikke likte argumentasjonen mot datalagring, mente faktisk nettopp det.

Patetisk: «Det er nesten patetisk når Direktoratet for forvaltning og IKT, etter at Datatilsynet altså har eksistert i over 30 år, nå plutselig finner ut at tilsynets ombudsrolle ikke er tilstrekkelig avklart», skriver Finn Shue (t.v.) og Ronald Bye. Foto: Torbjørn Grønning Vis mer

I rapporten finnes lite som vitner om at Difi har tatt inn over seg den formidable utfordringen som ligger i den teknologiske utviklingen. Nærmest daglig perforerer den personvernet. Datalagringsdirektivet vil bety et dramatisk bidrag til denne utviklingen.

Vårt inntrykk av rapporten er at Datatilsynet skal vingeklippes for å gjøre det mer komfortabelt politisk og administrativt. Det er å se bakover.

Vi reiser vår kritikk mot rapporten ikke minst fordi vi i mer enn to år arbeidet med boka Overvåket (2008). Den handler om den galopperende elektroniske overvåkingen, med personvernet som fremste angrepsmål.

Vi hadde hyppig kontakt med Datatilsynet, og fikk et solid inntrykk av tilsynet som et potent, uavhengig og ikke-opportunistisk organ. I et intervju med Apenes spør han: «Hvorfor er det nesten ingen personer som setter seg ned for å se hvor vi havner om 10 år?» Vi anbefaler statsråd Rigmor Aasrud å søke svar på det spørsmålet. Hun bør også søke svar på hvordan et seriøst tilsyn kan fungere uten samtidig å være et ombud for Det store Vi. I mellomtida bør hun la dagens godt fungerende Datatilsynet være i fred.

Les også Marie Simonsens kommentar: Splitt og hersk