Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Dagbladet har det siste året gransket over 20 overgrepssaker der utviklingshemmede er fornærmet part. Noen få pårørende har sagt de er fornøyd med det kommunale hjelpeapparatets håndtering av saken.



En rød tråd i flertallet av sakene er at ofrenes pårørende føler seg sveket av kommunen. Mange har vært redd for å uttale seg til Dagbladet.

De pårørende forteller om:

• Kommuner som fortier ofre og pårørende etter overgrepssaken.

• Kommuner som ilegger ofre og pårørende munnkurv.

• Pårørende som ikke våger å kritisere hjelpeapparatet, av frykt for represalier i form av dårligere tilbud fra kommunen.

• Pårørende som må kjempe i månedsvis for å få hjelp i form av psykolog eller rehabilitering etter overgrepet.

• Kommuner som er mer opptatt av eget omdømme og å dysse ned, enn av å lære av saken og skjerpe rutiner.

- Alt er hemmlig og taushetsbelagt, og kommunen har nektet oss å gå til avisen, sier en pårørende til et overgrepsoffer til Dagbladet.

Gikk ut med offentlig kritikk Men flere har dristet seg til å stå fram - som Unni Britt og Rigmor Mikalsen, henholdsvis søster og mor til overgrepsofferet Mona.

I mars i år gikk de ut med offentlig kritikk av Harstad kommune. Det skjedde etter Dagbladets avsløring av at kommuneansatte varslet kommuneledelsen om en betrodd tjenestemanns mulige sexmisbruk av Mona allerede i 1987. Varslingen skal ikke ha blitt fulgt opp. Gjerningsmannen ble ikke stanset. Monas familie ble heller ikke orientert om mistanken og varslingen. Først i 2005 avslørte og politianmeldte moren overgrepene.

Overgrep hadde da pågått i hele 20 år. Etter varslingen hadde Mona latt seg truet til å holde deres "forhold" hemmelig.

Mona formulerte det slik til Dagbladet i mars:

- Jeg sa til ham: «En gang kommer det til å komme ut.» «Nei,» sa han. «Det kommer aldri ut.»

Men i 2007 ble arbeidslederen ved den skjermede bedriften dømt for en 20 års «sammenhengende forbrytelse» mot Mona. Han ble også dømt for seksuelle overgrep mot ytterligere to kvinner ved den skjermede bedriften.

Hva skjedde etter Dagbladet-oppslaget, hvor de pårørende sa at Harstad kommune kunne avverget overgrepene, og at de følte seg sveket?

Hva med et unnskyld? - Vi vet ikke. Vi har ikke hørt fra Harstad kommune, sier Unni Britt Mikalsen til Dagbladet i dag.

- Harstad kommune har aldri bedt Mona om unnskyldning. Hvorfor kan de ikke si unnskyld? Hvorfor kan de ikke si noe så enkelt som at de ikke var gode nok? At de kunne ha gjort mer for å avverge overgrepene? spør hun.

Dagbladet har sett nærmere på hvilke konsekvenser mediaomtalen tidligere i år fikk i Harstad kommune.

Da rådmann Arne Johansen og en tidligere leder av kommunens tjenester for funksjonshemmede ble intervjuet av oss i mars, mente de å ha lært mye av overgrepssaken. Men verken den - eller en annen liknende overgrepssak det siste tiåret - hadde ført til noen formell evaluering.

Varslingsrutiner på plass? - Er det for sent å evaluere og lære?

- Skulle man gjøre noe, så er det å se nærmere på prosedyrer på hvordan man håndterer ulike situasjoner. Man kan også se på muligheten for samlokalisering av personer, og muligheten for døgnkontinuerlig bemanning, sa Johansen, uten å love noen slik gjennomgang.



På spørsmål om kommunen har en instruks for varsling av bl.a. overgrep, svarte rådmannen:

- Vi legger vekt på kort varslingstid. Rådmannen har fullmakt til å anmelde. Enhetene skal gå direkte til meg.

- Men finnes det noen instruks?

- Vi gjør det sånn, sa rådmannen.

Opp i kontrollutvalget I april i år, som en direkte følge av Dagbladet-reportasjen, stilte kontrollutvalget i Harstad kommune rådmannen tre spørsmål om saken:

1. Hva slags systemer/rutiner har kommunen for å forebygge overgrep mot utviklingshemmede. Og hva slags varslingsrutiner har kommunen ved mistanke om overgrep mot utviklingshemmede?

2. Når fikk kommunen mistanke om overgrep, og hvordan ble dette fulgt opp?

3. Hva slags oppfølging fikk ofrene da saken ble kjent, under straffesaken og rettssaken og etter Dagbladets mediaomtale?

I svarbrevet, som kontrollutvalget har gitt Dagbladet innsyn i, redegjør ikke rådmann Arne Johansen for oppfølgingen ofrene fikk. Dette fordi dette «vanskelig kan besvares i åpent brev». Utvalget fikk i stedet en muntlig gjennomgang.

Hva angår forebygging av overgrep mot utviklingshemmede, skriver rådmannen:



- Ikke rutiner for forebygging «Hjemmetjenesten er klar over at utviklingshemmede er en sårbar gruppe. Dette spesielt fordi kommunens tjenester bare dekker en liten del av døgnet, og fordi flere har arbeidstid i annen virksomhet. Det er ikke foretatt noen særskilt risikovurdering for denne gruppen for tid ut over den tid kommunens tjenester leverer. Rådmannen antar at dette faller utenfor rådmannens ansvar etter kommuneloven.»

Uttalelsen fikk kontrollutvalgets sekretær til å konkludere at rådmannen dermed må «forstås (...) slik at det ikke finnes spesielle rutiner/systemer for forebygging av overgrep».

Ingen varslingsinstruks for overgrep Rådmannen understreker at han har myndighet til å begjære offentlig påtale, ved mistanke om straffbare forhold.

Når det gjelder varsling, bekrefter rådmannen indirekte at Harstad kommune — som altså har vært involvert i flere grove overgrepsaker med utviklingshemmede som ofre — ikke har en spesifikk varslingsinstruks for overgrep.

Han viser til at arbeidsmiljøutvalget i 2008 godkjente «Rutiner for varsling av kritikkverdige forhold».

Og han skriver at de rutinene «for så vidt også kan brukes i den type saker som henvendelsen fra K-sekretariatet gjelder.»



De samme svakhetene Dagbladet påviste denne uka hvordan kommunenes generelle varslingsinstrukser på mange viktige områder ikke ivaretar utviklingshemmedes rettssikkerhet i overgrepssaker. Mange kommuner bryter loven, mente varslingsekspert Birthe Taraldset ved Universitetet i Bergen.

Dagbladet har undersøkt Harstad kommunes generelle varslinginstruks opp mot en sjekkliste, som er basert på råd fra lovverket om varsling, samt råd fra eksperter på varsling og overgrep.

Dagbladets gjennomgang av Harstad kommunes varslingsinstruks • Har hatt overgrepssaker?

Ja. (Domfellelser i 2007 og 1999).



1. Har generell varslingsinstruks?

Ja.



2. Har spesifikk varslingsinstruks for overgrep?

Nei.



3. Viktigste innhold på plass?

a. Nøyaktig og ordrett journalføring av hhv. mistenkelige observasjoner og betroelser om mulige overgrep.

Nei.



b. Råd om å ikke konfrontere mistenkte (fare for bevisforspillelse)?

Nei, nevnes ikke. Tvert i mot kan følgende formulering, hvis den følges slavisk av en kommuneleder ved mistanke om overgrep, medvirke til bevisforspillelse:

«I de saker hvor arbeidsgiver bestemmer seg for å forfølge saken, skal den det blir varslet om, i utgangspunktet gjøres kjent med varslet og med hvilke opplysninger som er gitt. På denne måten skal vedkommende få komme med sin versjon av saken. Når saken er ferdig behandlet, skal den det er varslet om straks ha beskjed, uansett utfall av saken.»

Det står også: «Undersøk de faktiske forhold så langt det lar seg gjøre» - uten at nødvendigheten av å ikke kontakte anklagede i en evnt. kommende straffesak/overgrepssak nevnes.



c. Gis det råd for varsling av politiet, særlig i akutte situasjoner?

Nei, politiet nevnes ikke. Dermed heller ikke i hvilke situasjoner man evnt. bør varsle politiet raskt. Instruksen har et avsnitt om framgangmåte ved ekstern varsling. Men ser ut til å definere ekstern varsling som «varsling til almenheten» - og tar for seg at varsleren må tenke seg nøye om før han/hun varsler internt, bl.a. fordi «Muligheten for å påføre virksomheten og/eller ansatte skade vanligvis er mye mye større ved varsling til almenheten».

Rådmannen har opplyst til Dagbladet at rutinen er at mulig straffbare forhold varsles til ham — rådmannen — som igjen kontakter politiet. (Denne rutinen er ikke opplyst i varslingsinstruksen. )



d. Går det fram at varslingsplikt går foran taushetsplikt?

Nei, nevnes ikke. Men instruksen har et eget avsnitt som tar seg at man som varsler skal være trygg på ikke å bli utsatt for sanksjoner eller gjengjeldelse som følge av varslingen.



e. Gis det råd om å informere foreldre/pårørende (med mindre de er mistenkt)?

Nei, nevnes ikke.



f. Gis det råd om ikke å forspille fysiske bevis (DNA-spor etc)?

Nei, nevnes ikke.



4. Gis det råd om tiltak for beskytte mulig offer?

Nei, nevnes ikke.



5. Er instruksen godt kjent på arbeidsplassen?



a. Ledelse:

Rådmannen opplyste i april i år (som følge av Dagbladet-oppslag i mars) til kontrollutvalget i kommunen at «rutiner for varsling av kritikkverdige forhold (...) for så vidt også kan brukes i den typen saker» (overgrepssaker, journ. anm.)



b. Stikkprøve:

Erfaren omsorgsarbeider i kommunen som varslet ledelsen om arbeidslederes overgrep mot utviklingshemmet både i 1987 (men ikke ble hørt, domfelt i 2007) og på slutten av 90-tallet (domfellelse), savner klare prosedyrer for varsling og håndtering i slike saker.



6. Eksempelet:



7. Annet:

I orienteringen til kontrollutvalget og overfor Dagbladet (i mars) har rådmannen understreket at praksis ved mistanke om overgrepssaker i Harstad er at det varsles til rådmannen, som går til politiet. Rådmannen skriver at «rådmannen i mange år har hatt myndighet til å begjære offentlig påtale».



To skjermede bedrifter heleid og deleid av Harstad kommune har vært berørt av alvorlige overgrepsaker de senere åra. Kommunen er tydelig på at den ikke har ansvar for forhold i bedriftens arbeidstid, men kun for sin rolle som yter av omsorgstjenester.



8. Kommentar:



Pluss:

Harstad kommune har en varslingsinstruks som betoner det positive i å varsle, og bl.a. understreker viktigheten av å handle raskt ved kritikkverdige forhold, og at det er ulovlig å "hevne" seg på (sanksjonere mot) varsleren.



Minus:

Trass i to grove overgrepssaker det siste tiåret, der betrodde offentlige ledere har seksuelt misbrukt utviklingshemmede, har ikke Harstad kommune innført en en egen varslingsintruks for overgrep. (Kommunen har ellers mange skreddersydde prosedyrer, f. eks. for håndtering av konflikter og mobbing). Dette også trass i at Dagbladet i mars i år spurte rådmannen om kommunen hadde en slik instruks, et spørsmål kommunens kontrollutvalg også rettet til rådmannen i april. Rådmannen sa til kontrollutvalget i våres at kommunens generelle varslingsintruks «for så vidt» kan brukes i overgrepsaker. Men den generelle instruksen har mange av de samme svakhetene som andre generelle instrukser Dagbladet har gjennomgått i Kommune-Norge: Flere viktige råd mangler, i forhold til å ivareta en kommende straffesak og offerets rettssikkerhet, f. eks. om dokumentering av bevis, å ikke konfrontere mistenkte, om informering av pårørende og beskyttelse av offeret.



Gjennomgangen viser at også denne instruksen har en rekke svakheter i forhold til å benyttes ved mistanke om overgrep mot utviklingshemmede (se boks til høyre). Dette er svakheter som går igjen i de fleste generelle instrukser Dagbladet har sett.

Hvordan kunne det skje? Hvordan kunne Mona bli misbrukt av en offentlig tjenestemann 20 år, uten at noen i hjelpeapparatet oppdaget og stanset dette? Og som Dagbladet har påvist: Flere ansatte og ledere - også i kommunen - har både varslet, kjent til mistanker mot mannen og observert mistenkelige episoder opp gjennom åra.

Men: I svaret til kontrollutvalget, berører ikke rådmannen noe av det som skjedde før arbeidslederen ble avslørt i 2005.

Rådmannen skriver:

«Samme dag som hjemmetjenesten hadde tilstrekkelige indikasjoner på straffbare forhold, ble rådmannen kontaktet av daværende leder av hjemmetjenestens aktuelle distrikt. Senere samme dag varslet rådmannen politiet. Fra politiets side ble det opplyst at de allerede hadde åpnet sak, noe som betød at det ikke ble ansett som nødvendig med anmeldelse fra politiets side.»

Rådmann Johansen legger til at kommunen siden bisto med informasjon i straffesaken.

At det var ovetgrepsofferet Monas mor som i 2005 varslet og politianmeldte mistanken om overgrep mot Mona, nevnes ikke.

Som en kommentar til at mannen i 2007 ble dømt, skriver rådmannen:

«Ut fra dommen kan det konkluderes med at administrasjonens varsling var berettiget.»

Kontrollutvalgets sekretær, Tage Karlsen, hadde følgende kommentar til rådmannens redegjørelse, i sin innstilling til kontrollutvalget i april.

Rådmannen «forstås (...) slik at det ikke finnes spesielle rutiner/systemer for forebygging av overgrep, og at det vises til rådmannens tildelegerte anmeldelseskompetanse for straffbare forhold og for øvrig til kommunens rutiner for varsling av kritikkverdige forhold.»

Kontrollutvalget - tre lokalpolitikere samt ordføreren - tok rådmannens redegjørelse «til orientering».

Kontrollutvalget: «Gode rutiner» I mai skrev Harstad Tidende om kontrollutvalgets behandling av saken.

Utvalgets leder, Tor Dahle (Ap), konkluderte overfor avisen at kommunens varslingsrutiner er gode.

- Vi har bedt rådmannen om en orientering om rutinene ved slike saker, og vi er fornøyd med hans svar. Det er klart at vi ønsker at alle rutiner skal følges slik kommunestyret har vedtatt. Når det gjelder varsling, har kommunen detaljerte rutiner.



- Er de gode nok?



- Ja, vi synes de er gode, sa Dahle til avisen, og la til at utvalget «ikke kom inn på kritikken som Dagbladet og avisens kilder retter mot Harstad kommune».

«Denne kritikken er ifølge Dahle ikke dokumentert. Dahle kjenner ikke til hvorfor Dagbladet har tatt opp saken nå. Han sier det dessuten er lenge siden det falt dom i saken,» skrev Harstad Tidende.

Vurdere å se på saken igjen Dagbladet var i romjula i kontakt med Dahle, og spurte hva han mente med at kritikken ikke var dokumentert. Dagbladet viste bl.a. til at to varslere fra kommunen og bedriften, samt to av de varslede lederne fra 1987, samt politiavhør av en rekke ansatte fra 2007, var blant Dagbladets kilder.

Dahle var på ferie og kunne ikke kommentere spørsmålene før på nyåret.

- Men hvis det skulle være slik at kommunens varslingsrutiner likevel ikke er gode nok i forhold til overgrepssaker, vil vi selvsagt se nærmere på dette, sier kontrollutvalgets leder til Dagbladet.



Dagbladet var i går formiddag i kontakt med rådmann Arne Johansen, som hadde ferie, og viste til sin assisterende rådmann. Verken denne eller ytterligere en assisterende rådmann var tilgjengelig eller besvarte Dagbladets henvendelser i går.

- Gode rutiner: I april måtte rådmann Arne Johansen redegjøre for kommunens kontrollutvalg. Alle konkluderte at kommunen har gode rutiner for varsling av overgrep. Dagbladets undersøkelse (over) indikerer noe annet. Her Johansen med Anne Britt Nymoen, tidligere leder av bl.a. kommunens tiltak for funksjonshemmede. Foto: Henning Lillegård Vis mer

Her er (til nå upublisert) intervju Dagbladet gjorde med rådmannen og en tidligere leder av kommunens tjenester for utviklingshemmede i mars i år.

Spørsmålene Dagbladet ønsket å stille Harstad kommunes ledelse er:

1. Hvorfor redegjorde ikke rådmannen for varslingen i 1987. Og for hvordan det er mulig at overgrep kunne pågå i 20 år, uten at noen reagerte på varsling eller mistenkelige episoder som ble observert?

2. Er det fortsatt ikke aktuelt for kommunen å innføre en egen varslingsinstruks til bruk ved mistanke om overgrep?

3. Vil kommunen rette en beklagelse til offeret og hennes pårørende?

Tilbake til de pårørende.

- Handler om ett enkelt ord - Hvorfor er en beklagelse viktig?

- Det handler om å ta ansvar. Det handler om å si: «Unnskyld, vi var kanskje ikke gode nok,» slik foreldre av og til sier til sine barn. Det er ett enkelt ord. Men det kan mange ganger være et lite plaster på såret, sier Unni Britt Mikalsen til Dagbladet nå i romjula.

- Saken er hele veien blitt dysset ned. Den synes ikke å ha fått noen konsekvenser. Vi er ikke blitt kontaktet av kommunen. Og vi har ingen følelse av at noen bryr seg, eller at saken har ført til at noen har arbeidet med å få bedre rutiner på plass.

- En ting er det politiske miljøet, en annen er lokalpressen. Lokalavisen elsker vanligvis å pirke i saker, både på godt og vondt. Men i denne saken virker det ikke som det har vært interessant å sette det offentlige til veggs, sier hun.

- Vi snakker om ei svak gruppe, hvor mange verken har familie eller ressurser til å ivareta sine egne interesser. Noe burde vært gjort for å ivareta deres interesser i saker som dette. Kanskje burde det opprettes et eget organ i hver kommune?

- Dere vil ha en beklagelse fra kommunen. Hvorfor ikke fra bedriften, hvor overgriperen var ansatt?

- Vi ser på bedriften som en del av kommunen (den er indirekte deleid av Harstad kommune, journ. anm.). Og vi syns det i særdeleshet er kommunen som svikter og ikke tar ansvar.

- Ikke redd for å si sannheten I likhet med mange pårørende Dagbladet har vært i kontakt med, gleder hun seg stort over den offentlige debatten om utviklingshemmedes rettssikerhet som deres historie har bidratt til i år.

Senest i dagens Dagbladet (papir) - på årets siste dag - lover regjeringen at disse historiene skal få praktiske konsekvenser - i form av økt rettssikkerhet for utviklingshemmede.

- Mange pårørende Dagbladet har snakket med, er redd for å kritisere hjelpeapparat og kommunen offentlig? Hva med deg?

Dette sier de pårørende: Et lite utvalg av uttalelser fra pårørende til utviklingshemmede overgrepsofre - overfor Dagbladet - om forholdet til kommunen og hjelpeapparatet:



«Alt er "hemmelig" og taushetsbelagt, og kommunen har nektet oss å gå til avisene.»

Pårørende til overgrepsoffer



«Bedriften ønsket å dysse saken ned. Kommunen fulgte aldri opp søsteren min, med krisehjelp, rehabilitering eller liknende. Vi fikk "hjelp" til å finne en ny vernet arbeidsplass, med tre ganger så lang reisevei... Ellers ingenting. Om kommunen skjerpet egne rutiner etter saken? Vet ikke. Vi kan ikke huske å ha vært med på noen evaluering etter at tiltalte ble dømt.»

Inger Bucher, søster hjelpeverge til overgrepsoffer



«Kommunen inviterte til møte, der alle pårørende til beboerne i bofellesskapet ble tilbudt gestaltterapi. Kommunen gikk også ut med navnet til datteren min, og brøt dermed taushetsplikten. I ettertid framstår det som at det var viktigere for kommunen å roe ned de andre foreldrene, dysse ned saken og berge eget omdømme — enn å ta seg av oss.»

Mor til utviklingshemmet overgrepsoffer.

(Hun har vurdert, men orker ikke å stå fram i Dagbladet)





«Vi måtte presse kommunen, for å få psykologhjelp til datteren vår etter overgrepet.»

Hans Eie, far til utviklingshemmet kvinne som hevdet seg seksuelt misbrukt

(Betrodd tjenestemann tiltalt men frikjent.)



«Det mest trasige var at vi ikke fikk noen som helst hjelp av kommunen. De andre ofrene i saken (vedkommende var også siktet for overgrep mot barn, journ. anm.), fikk veldig god krisehjelp. Men vi var helt alene. Jeg ba på mine knær om å få kontakte (en ekspert, journ.anm.) ved habiliteringstemaet ved vårt lokale sykehus. Det var veldig vanskelig. Men etter mye om og men fikk vi til det. Det er den eneste hjelpen vi har fått. (...)

Siden er det som om dette aldri har skjedd. Vi skal ikke snakke om det.»

Mor til påstått overgrepsoffer

(Offentlig ansatt ble etterforsket, saken henlagt.)



- Jeg har ingen problemer med å si det jeg sier, så lenge jeg vet jeg sier sannheten. Jeg sier dette, fordi vi håper slike ting ikke skal skje på ny, sier Unni Britt Mikalsen.

PS: Den skjermede bedriften Mona jobbet i de 20 åra misbruket skjedde, hadde ingen formelle varslingsrutiner da Dagbladet skrev om saken i mars. Dette er nå utarbeidet. Du kan lese Dagbladete vurdering av denne og andre varslingsinstrukser i Kommune-Norge her.

