BARN: Verken flyktninger eller arbeidsinnvandrere løser utfordringene som følger av lave fødselstall, konkluderer to av Norges ledende forskere.

FØDSELSTALL

Synkende fødselstall har fått regjeringen til å frykte for velferdsstatens bærekraft. En tverrdepartemental fødegruppe er satt i sving og i nyttårstalen mante statsministeren til nasjonal fødedugnad. Fødeoffensiven har fått kritikk fra dem som mener det er feil å presse på for flere barn på en overbefolket klode.

Blant kritikerne er Miljøpartiet De Grønne, som i Klassekampen har ment at bærekraften heller bør sikres med mer liberal innvandringspolitikk og flere flyktninger. Løsningen avvises av forskere.

Lave fødselstall: • Forventet antall barn per kvinne i Norge var på 1,98 i 2009, men har falt gradvis til 1,62 i 2017. • 7. desember varslet regjeringen at de har satt ned en tverrdepartemental arbeidsgruppe for å finne tiltak for flere fødsler. • De fikk raskt kritikk fra MDG som mener det ikke er et politisk mål å få flere barn. De Grønne tok til orde for økt innvandring og flere flykt­ninger.

Går ikke opp

– Innvandring er ingen enkel løsning på bærekraftsutfordringen for velferdsstaten på lang sikt. Det innebærer heller en tilleggsutfordring, sier Grete Brochmann. Hun er professor i sosiologi ved Universitetet i Oslo, og har ledet arbeidet med de to «Brochmann-utvalgene», som har sett på konsekvens­ene av innvandring for ­velferdsstaten. Begge rapportene konkluderte med at ­innvandring ikke løser ­velferdsstatens økonomiske knipe.

– Det store samfunnsøkonomiske problemet vi står overfor er eldrebølgen. Det er en demografisk utfordring som man i beste fall kan utsette med innvandring. Innvandrere blir også gamle. Tilleggsutfordringen kommer av at man så langt, grovt sagt, ikke har greid å integrere innvandrere i en slik grad at det ikke betyr ekstra utgifter, sier Brochmann. Hun peker på at det særlig gjelder flyktninger.

– Man bør være forsiktig med å bruke økonomiske argumenter overfor denne gruppen. Flyktninger gis opphold av humanitære grunner, sier Brochmann.

– Hva med arbeidsinnvandring?

– Det er ingen tvil om at arbeidsinnvandring har bidratt til vekst og utvikling siden 2004. Men, det har også noen systemiske negative virkninger, sier Brochmann:

– Økende arbeidslivskriminalitet, lavlønnskonkurranse og sosial dumping er eksempler. Dette går hardest ut over dem som står svakest i ­arbeidslivet i utgangspunktet. I heldige omstendigheter smører arbeidsinnvandring hjulene i økonomien, men i for stort omfang kan det skape press på lønnsnivået som igjen svekker prinsippet om at det skal lønne seg å jobbe.

Jevn utvikling

Trude Lappegård, professor ved Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi ved UiO forteller at man fra et demografisk ståsted ikke ser innvandring som et bærekraftig alternativ til barn.

– Det er ønskelig å unngå skjevfordeling mellom gamle og unge. Innvandring kan ­bidra med arbeidskraft som skyver på problemet, men det er ikke en løsning, sier hun,

– For en jevn utvikling er det ønskelig med et visst nivå av rekruttering nedenfra i form av nye barn, sier hun.

Kjøper ikke logikken

Farid Shariati, sosialpolitisk talsperson i MDG, har vært en tydelig kritiker av regje­ringens nye fødelinje. Han er ­uenig i forskernes konklusjoner og mener flere av funnene til Brochmannutvalget er kontroversielle.

– Det er viktig å ha et helhetlig og langsiktig perspektiv. Forskning er klar på at innvandring lønner seg på lang sikt. Ikke fordi de er innvandrere, men fordi alle er mennesker, med mål og ambisjoner. Her i Norge ser vi at andregenerasjons innvandrere er godt representert i høyere utdanning og presterer godt, sier Shariati.

Han synes regjeringens utgangspunkt er problematisk og mener det sendes et signal til kvinner om at de må føde for å redde velferdsstaten.

jos@klassekampen.no