Som hun sidder der i sin EU-blå kjole og skifter ansigtsudtryk mellem det alvorlige og det smilende, når en af de karakteristiske vittigheder falder, er man er ikke i tvivl om, at Margrethe Vestager nyder jobbet som en yderst magtfuld EU-kommissær.

FAKTA Læsernes begrundelse Margrethe Vestager kæmper for fremtiden og stiller de store virksomheder til ansvar. I alt for for mange år har de gjort, lige hvad de ville. For hendes enestående kamp for retfærdighed blandt virksomheder i EU. En dansker, vi kan være pavestolte af i Danmark. Fordi hun er den dansker, som har haft størst indflydelse og har gjort kreativ skatteunddragelse til et globalt debatemne. FOLD UD FOLD UD

Den danske EU-kommissær er mildt sagt blevet lidt af en darling i mange internationale medier for sine livtag med en række giganter som Apple og Google, der på forskellig vis har udnyttet deres muskler på kant med den europæiske lovgivning. Og Vestager optræder i det globale rampelys på et formfuldendt engelsk med præcise pointer, humor og en selvsikkerhed, der har trukket forsider verden over.

Det har foreløbigt skabt respekt og klapsalver fra de fleste – også i Danmark, hvor Vestager synes at være mere populær, end da hun var en meget indflydelsesrig næstkommanderende i Thorning-regeringen. Dagbladet Børsen har på lederplads ligefrem bedt Vestager om at komme hjem til Danmark og få sat styr på reformkursen efter sammenbruddet i 2025-forhandlingerne. Og nu er Vestager også nomineret til Berlingskes pris som Årets dansker.

Hun adskiller sig på mange måder fra kommissærkollegerne fra de 27 andre EU-lande, og det kan ses på kontoret på 11. sal i EU-Kommissionens Berlaymont-bygning. Her står blandt andet en stor fuckfinger i gips på sofabordet, som skal minde om, at beslutninger altid gør ondt på nogle, og at det derfor er vigtigt at gå tingene igennem en ekstra gang og tage sig tid til at lytte på alle parter i en sag.

»Jeg er virkelig vild med det her arbejde og kan slet ikke forestille mig noget bedre.«

Fuckfingeren, som Vestager fik af utilfredse arbejdere efter den famøse dagpengereform i Danmark, er efterhånden vidt berømmet, men blandt Vestagers kolleger er det de færreste, der ville have sådan en figur stående. Men sådan er Vestager jo. Ikke bange for at tage slagsmål.

Netop de selskaber og lande, som Vestagers beslutninger har ramt, har da også reageret med højlydt vrede og knap så pæne ord. Senest har Google afvist alle anklager og gør dermed klar til et langvarigt retsopgør. Men det kan ikke være anderledes, lyder det kontant fra Vestager, der skruer den alvorlige mine på:

»Der kan ikke træffes beslutninger inden for det, jeg arbejder med, som alle mennesker synes, er fantastiske.«

Selv om Margrethe Vestager både blandt sin egen stab og hos kommissærkolleger ses som en stjerne, der skaber respekt om EU-Kommissionens arbejde, så siger Margrethe Vestager selv, at hun ikke havde forventet den megen fokus før ankomsten til Bruxelles for to år siden.

Hun vidste godt, at der lå sager på hendes bord, som involverede amerikanske giganter som Apple og Google samt russiske Gazprom. Men at hun skulle være forsidestof på verdens førende aviser som Financial Times og New York Times, var ikke en del af forventningen.

»Det slog mig ikke fra dag et, fordi der var så mange sager på mit bord af forskellig karakter. Så jeg tænkte faktisk ikke så meget over det til at begynde med. Det var også en stor forandring med alle de nye medarbejdere og fagudtryk, og det at arbejde på et andet sprog end mit modersmål. De første tre måneder var der ingenting tilbage af mig, når jeg kom hjem om aftenen,« fortæller hun.

Artiklen fortsætter under billedet

Jeg er virkelig vild med det her arbejde og kan slet ikke forestille mig noget bedre,« den Margrethe Vestager, som stadig har tre år tilbage som hårdtslående EU-kommissær. Fold sammen Læs mere Læs mere

Nu er der så gået to år, og skelsættende beslutninger er taget. Ikke mindst forsøget på at komme enkelte selskabers særligt lukrative skatteaftaler med lande som Irland, Holland og Luxembourg til livs, fremhæves af mange Berlingske-læsere som en årsag til, at Vestager burde nomineres som Årets dansker.

Det føler hun sig meget beæret over, ligesom hun i det hele taget er glad for den respons, hun har fået for sine beslutninger og sit arbejde som den EU-kommissær, der skal sikre mere fair konkurrencevilkår i Europa.

Netop ordet »fair« går igen, når Vestager taler om sine mange sager. Den frie konkurrence kan nemlig kun fungere, hvis markedet både er frit og fair. Følelsen af, at det ikke er fair, når de allestørste selskaber slipper billigere i skat end små- og mellemstore virksomheder, er ifølge Vestager hovedårsagen til, at kampen mod skatteunddragelse over det seneste årti har udviklet sig til en folkelig populær sag.

»Jeg tror, at folk har mistet tålmodigheden. Specielt under finanskrisen har offentligt ansatte i nogle lande oplevet at gå 15-20 procent ned i løn, og at pensioner er blevet sat ned. Det er virkelig hårdt, men kan accepteres, hvis det er os allesammen, som bidrager til at få det til at fungere. Det er simpelthen ikke rimeligt, at de mange betaler skat, mens store selskaber kan få deres selskabsskat ned på et etcifret procenttal.«

At kampen mod ulige skattekonkurrence også er en varm kartoffel, har Vestager fået at mærke i sagen om Apples skatteforhold i Irland. Men her var hun ikke bare forberedt på opmærksomheden. Hun snarere iscenesatte den ved at offentliggøre beslutningen 31. august – dagen før hele EU-systemet igen startede op efter sommerferien og lige inden en planlagt tur til USA. Dermed fik sagen maksimal opmærksomhed, og Vestager fik mulighed for at tage diskussion »upfront« i USA.

Mens der i forvejen var gættet på, at Vestager ville komme frem til, at Apple over en årrække havde betalt nogle milliarder for lidt i skat i Irland – og at det var at betragte som ulovlig statsstøtte fra Irland til Apple – havde kun de færreste regnet med, at Vestager ville gå planken ud med beskeden om, at Apple mangler at betale så meget som 13 milliarder euro – knap 100 milliarder kroner – plus renter i skat i Irland.

Det voldsomme beløb var nærmest ved at splitte regeringen ad i Irland. For skulle den grønne ø erkende en ulovlig skatteaftale med Apple og kradse de enormt mange penge ind, eller skulle Irland forsvare sig for at holde på Apple og andre giganter. Til sidst besluttede den irske regering sig for – sammen med Apple – at trække Vestagers beslutning for EU-domstolen.

Endnu mere rasende var Apples topchef, Tim Cook, som over for irske medier kaldte beslutningen for »komplet politisk bras«.

Men Vestager vakler ikke i sagen.

»Jeg er så bare meget glad for, at vi har lavet et ordentligt stykke sagsarbejde og har været igennem det igen og igen, for en sag som den skal kunne holde i retten og være en rigtig beslutning,« konstaterer hun tørt.

Hun ønsker ikke at fortælle om hendes møde med Tim Cook tilbage i januar, men i Bruxelles er det en kendt sag, at Tim Cook gik helt galt af Vestager på det møde. Hun vil til gengæld gerne dele sine tanker om, hvorfor amerikanere generelt har svært ved at forstå beslutningen.

»Europæiske virksomheder kender den grundlæggende europæiske retspraksis bedre. Amerikanerne kommer med en anden tradition og retspraksis, og det gør en reel forskel, for der findes slet ikke statsstøtteregler i USA. Der er heller ikke den samme tænkning omkring lighed i USA, så de synes, at det er helt på månen. Jeg har sjældent følt mig så europæisk som sidst, jeg var i USA.«

Vestager har stadig tre år tilbage som EU-kommissær. De vil byde på flere profilerede sager, og de vil med stor sandsynlighed også se såvel Apple-sagen som Google-sagen ende hos EU-domstolen. Udfaldet her vil få stor betydning for Vestagers eftermæle som hårdtslående EU-kommissær, men Vestager frygter ikke udfaldet.

Hun mener dels at have gjort sit hjemmearbejde så grundigt som muligt, dels at domstolen netop er til få at give retning for, hvordan EU-retten skal fortolkes på nye områder som Googles digitale dominans og skatteforhold som statsstøtte i Apple-sagen.

Der bliver således rigeligt at tage fat på for den danske kommissær.

»Hvis vi kan bidrage til, at europæerne synes, at de bor et sted, som er lidt mere fair, så vil jeg være glad. To år er kort tid, og det er stadig lidt en honeymoon for mig. Jeg er virkelig vild med det her arbejde og kan slet ikke forestille mig noget bedre.«

Om Vestager om tre år så kan fortsætte som EU-kommissær, vender tilbage til dansk politik eller gør noget helt tredje med et topjob i en international organisation, afhænger af mange ting.

Hun holder i hvert fald alle døre åbne og nøjes med en formulering, der viser en lidt anden tidsfornemmelse end de to års honeymoon:

»I politik er to år en menneskealder, og hvem ved, hvordan verden ser ud om tre år?«