Da tvillingerne Mads og Sara kom til verden ved et planlagt kejsersnit i december 1997 fik Mads vand i lungerne. Han blev helt stille, læger blev tilkaldt og baksede med ham, til han trak vejret igen. Bagefter var den nyfødte dreng helt stiv af skræk. Men da personalet fandt på at lægge ham ned i samme vugge som hans søster, faldt han helt til ro.

Historien om Mads Skjoldsøges liv kan ikke fortælles uden hans tvillingesøster, selv om de var meget forskellige: Hvor Mads var udadvendt og ustruktureret, er Sara pligtopfyldende og stille. Hun lagde tøj frem aftenen før. Han havde tøjkrise om morgenen. Han voksede til en stor fyr på 1,86. Hun forblev lille og spinkel. Men de gik i hak som brikkerne i et puslespil. Sara vidste, at hun altid kunne læne sig op ad Mads, og ligesom i vuggen på neonatalafdelingen var Mads altid mest tryg tæt på sin søster. Selv efter de fik hvert sit værelse, listede han ofte ind og sov hos hende.

Energi

Forældrene, personalekonsulent Lykke Petersen og økonomileder Morten Skjoldsøge, blev skilt, da tvillingerne var tre et halvt år, og Mads voksede op i Hillerød sammen med Sara, sin storesøster Mie og sin mor og hendes mand, Michael. Han var en dreng med meget energi, som indimellem havde svært ved at sidde og tie stille. Tit syntes han, at undervisningen var kedelig, og det var ofte med Saras hjælp, at matematikopgaver og andre afleveringer kom i hus.

I barneårene gik Mads til hiphop, gymnastik og capoeira, men med tiden brugte han mest fritiden på fodbold som midtbanespiller i FIF Hillerød. Det var sammenholdet, der tiltrak ham. For han elskede mennesker omkring sig, og han talte med alle, han mødte: børn i klapvognen, ældre damer i bussen eller ekspedienten i tøjbutikken.

I teenageårene fik tvillingerne samme vennekreds – et slæng fra Hillerød, som gik i byen og hang ud på de grønne områder ved Frederiksborg Slot. Og parcelhuset var altid fyldt med piger og drenge. Der lå ofte seks-otte unge mennesker i sengene og på gulvet, når Lykke Petersen talte om morgenen efter en bytur. For Mads vidste, at hans mor sjældent sagde nej, hvis han spurgte, om han måtte tage en ekstra med hjem. Hun købte bare stort ind og hentede flere madrasser.

Teenageliv

Mads havde mange bedste venner og han udvidede hele tiden kredsen, fordi han havde en særlig evne til at binde mennesker sammen. Han var det populære centrum, som charmerede alle med sit gode humør, og som altid havde en joke parat, hvis andre hang med hovedet mandag morgen eller havde fået en dårlig karakter.

Efter 10. klasse var tvillingerne begge begyndt på Hillerød Handelsskole. I fritiden levede Mads et almindeligt teenageliv med fester, Margherita på sin yndlingspizzabar og FIFA på playstation, når han skulle koble af. Han drømte om at blive politibetjent og havde også været i praktik på den lokale politistation.

En kniv i brystet

Men så en dag i begyndelsen af november 2015 gik Mads, Sara og et par venner i midtbyen Hillerød, da en 16-årig dreng, Abdi Ismail, kastede en lighter efter dem, og den eksploderede på jorden. Mads vendte sig og spurgte: »Hvad fuck laver du?«

Abdi Ismail kontaktede ham efterfølgende via Messenger og foreslog, at de skulle ’tage den én mod én.’ Da de to aftalte at mødes i en tunnel lige ved siden af Handelsskolen på en helt almindelig torsdag, havde Mads sagt til sine venner, at han bare skulle tale med Abdi, for at få konflikten ud af verden.

Men under den senere retssag fortalte Abdi Ismail, at det for ham var blevet et spørgsmål om ære. Og kun få meter fra, hvor handelsskoleeleverne stod og holdt rygepause, tog Abdi Ismail en næsten otte centimeter lang foldekniv frem, stak Mads i brystet og løb væk. Sara knælede ved Mads som den første og hørte ham sige: »Sara, du skal ikke se det her.« Få timer senere var Mads Skjoldsøge død.

Kniven havde ramt direkte i hjertet og de store blodkar bag hjertet ikke stod til at redde, selv om Rigshospitalets specialister kæmpede for hans liv. Gerningsmanden blev idømt maksimal straf på otte års fængsel i både by- og landsret.

Et savn

For alle, der kendte Mads, hans familie og de mange venner, er drabet stadig lige uforklarligt og meningsløst. Som Lykke Petersen siger:

»Jeg kunne bedre forstå det, hvis han havde været ude i noget skidt med bander eller slåskampe, for så er der en risiko. Men det var lige det modsatte. Jeg tænker stadig: Hvad skete der lige der? Det er uvirkeligt.«

I tunnelen ved Handelsskolen er væggen malet hvid ud for det sted, hvor Mads faldt om, og den lyse flade er dækket af citater og hjerter. En sætning, der går igen er: ’Du vil aldrig blive glemt.’

Det er to år siden, og i morgen mødes familie og venner ved hans grav for at tænde lys. For Mads Skjoldsøge mangler stadig hver dag. Til at samle mennesker omkring sig. Søsteren Sara føler, at hun har mistet halvdelen af sig selv. Når man spørger hende, hvad hun savner mest ved sin bror, er hun først stille. Så lyder det korte svar: »Ham.«