Når man kører vestpå ad landevejen mod Tønder, rejser vindmøllerne sig i horisonten på begge sider af vejen. Dem på venstre side står i Tyskland.

Dem til højre står i Danmark. Hele området var tysk ind til grænsedragningen i 1920, og mange af områdets familier har to nationale identiteter.

Familien Weng-Ludvigsen kan spore deres slægt flere hundrede år tilbage i et afgrænset område koncentreret omkring Møgeltønder Sogn.

To generationer af familiens mænd kæmpede i Første Verdenskrig, og slægtens tilstedeværelse på Lindskov Mølle kan spores tilbage til 1797.

Rikke Weng-Ludvigsen er mor til to og et omvandrende lokalhistorisk opslagsværk. Hun er vokset op i et lille gult hus i Slotsgade bag Schackenborg Slot, arbejder i dag som underviser i historie og tysk på VUC i Tønder og er desuden projektkoordinator for »Tysk på grænsen« i Tønder Kommune.

Læs også: Tønder Kommune: Intet formål med integrationsydelse til Marc

Hun og resten af familien har indtil for fem år siden boet i Tyskland. Hun kalder det for »absurd«, at hendes ældste søn Marc nu skal på regeringens nye integrationsydelse. Hun forstår ikke, hvorfor deres familie skal »integreres« i Danmark.

»Os?!,« udbryder hun forbavset, da hun har sat sig ved familiens køkkenbord med en kop Neskaffe.

Hun er chokeret over, hvordan det politiske klima har udviklet sig i Danmark, mens familien har boet i udlandet.

»Det her har ikke ligefrem skærpet vores danske nationalfølelse. Integrationsydelsen har haft den modsatte effekt på os « siger hun.

En fisk i et træ

En dag for to år siden gik der et lys op for hendes søn, Marc Weng-Ludvigsen. Fra tilhørerpladserne under et foredrag med en ung kvinde, der fortalte om sit liv med skizofreni, opdagede den dengang 17-årige unge mand pludselig, at han ikke var alene. Der var andre som ham.

Han besluttede sig for at fortælle alting til sin mor og til en af sine undervisere på sosu-skolen. Han fortalte dem om de symptomer, han havde forsøgt at undertrykke gennem hele sin ungdom, om de uhyggelige tanker og om den lammende angst, han levede med. Få uger senere måtte han droppe ud af sit studie efter et voldsomt angstanfald.

Han fik diagnosen skizofreni, har siden været i psykologbehandling og er i dag indrullet i et treårigt behandlingsprogram under psykiatrien i Region Syddanmark.

Indtil nu har den nu 19-årige Marc Weng-Ludvigsen også været berettiget til den såkaldte uddannelseshjælp på 3.411 kroner om måneden, fordi han er arbejdsløs, hjemmeboende og under 25 år gammel.

Men fra og med 1. juli skal han i stedet modtage integrationsydelse på 2.590 kroner. Det til trods for, at han er dansk statsborger, og at hans sygdom gør det så godt som umuligt for ham at tage en uddannelse eller et arbejde. Faktisk forstår han dårligt nok, hvad ordet integration betyder.

Familien har nu taget kampen op med Tønder Kommune for at få dem til at opgive, hvad de opfatter som en urimelig diskrimination af en dansk statsborger. Hidtil uden held.

»Marc har brug behandling, tid og støtte,« siger hans mor.

»Han har ikke brug for at blive sat i en boks i et system, der kræver, at han tager uddannelse og kommer i job, og ikke tager hensyn til syge mennesker. Du kan jo heller ikke bede en fisk om at kravle op i et træ.«

I 1993 flyttede Rikke Weng-Ludvigsen til Wolfsburg i Tyskland med sin daværende mand, der også er dansker. Sammen fik de to sønner, Marc og Lasse, der begge er vokset op som både danskere og tyskere.

I 2009 blev Rikke Weng-Ludvigsen skilt fra sin mand, og året efter flyttede hun med parrets yngste søn Lasse tilbage til Sønderjylland. I sommeren 2011 fulgte den ældste søn Marc med. Begge børn er danske statsborgere.

Læs også: Abou aner ikke, hvordan han skal få råd til at forsørge sin familie

Siden fik Marc sin diagnose og begyndte at modtage uddannelseshjælp. I foråret fik familien et brev fra Tønder Kommune, hvori der stod, at Marc Weng-Ludvigsen fremover vil modtage integrationsydelse i stedet for uddannelseshjælp, fordi han ikke lever op til regeringens nye opholdskrav.

Integrationsydelsen og de nye opholdskrav er beregnet til at give »nytilkomne flygtninge og udlændinge et større incitament til at arbejde og blive integreret i det danske samfund«.

Men det ville være i strid med Danmarks internationale forpligtelser at indføre en ny ydelse, der for eksempel kun rammer flygtninge. Derfor har regeringen formuleret kravet sådan, at alle arbejdsløse, der har tilbragt mindre end syv ud af de seneste otte år i Danmark, bliver sat på integrationsydelse.

Kravene rammer ifølge Udlændinge- og Integrationsministeriet 2.600 danske statsborgere, der tidligere har modtaget kontanthjælp og uddannelseshjælp.

Flere eksperter har i medierne kritiseret opholdskravet for at være i strid med EU-retten, fordi den nye lov »straffer« danskere, der har rejst frit i andre EU-lande.

For Marc Weng-Ludvigsen betyder det, at han fremover får 800 kroner mindre om måneden, svarende til knap 25 procent af hans indkomst.

Han har hidtil bidraget med 1.500 kroner om måneden til den lille husholdning. Nu har hans mor taget et ekstra job i weekenden og skiftet til en billigere fagforening for at få det hele til at løbe rundt.

Men det er ikke økonomien, det handler om, understreger Rikke Weng-Ludvigsen.

»Det handler om menneskesyn,« siger hun.

Hun mener, at danskere, der som hendes søn kommer på integrationsydelse, bliver behandlet som en slags andenrangsborgere i deres eget land.

»Jeg er chokeret over, hvordan menneskesynet har udviklet sig herhjemme, mens vi har boet i Tyskland. Mennesket er blevet til en ting, en økonomisk ressource. Der bliver ikke engang skelnet mellem syge og raske mennesker længere. Det hele handler om økonomi.«

Marc Weng-Ludvigsens symptomer og angst betyder, at han stort set aldrig forlader familiens hjem. Han kan ikke opholde sig i større forsamlinger i længere tid ad gangen, og han har svært ved at koncentrere sig på grund af det, hans mor beskriver som »tankemylder«. Han tilbringer de fleste af døgnets timer med at spille computer for lukket dør på sit værelse.

Kommunen beklager

Straks efter familien havde modtaget det første brev fra Tønder Kommune, satte Rikke Weng-Ludvigsen sig til tastaturet og skrev en klage på vegne af sin ældste søn.

Hun forklarede kommunens socialrådgiver om Marcs sygdom og skrev, at han ikke ville være i stand til at tage en danskprøve på nuværende tidspunkt, sådan som socialrådgiveren havde gjort opmærksom på, at han skulle gøre, hvis han ville opnå en bonus på 1.517 kroner om måneden.

Marc Weng-Ludvigsen dumpede skriftligt dansk ved folkeskolens afgangsprøve. Han havde aldrig modtaget undervisning i skriftligt dansk, før han flyttede til Danmark som 14-årig, og var ifølge sin mor allerede ved at blive syg dengang, selv om han endnu ikke havde en diagnose. Til gengæld fik han fine karakterer i både tysk og matematik.

Kommunen svarede, at han kunne få dispensation for sprogkravet på grund af sin sygdom og dermed modtage bonussen. Men samtidig fastholdt kommunens socialrådgiver, at den skizofrene unge mand fremover skulle på integrationsydelse.

Læs også: Nu begynder det store puslespil for Samer

Familien klagede igen. Men kommunen afviste klagen med henvisning til, at der ikke var fremkommet »væsentlige nye oplysninger, der giver anledning til at ændre afgørelsen«.

I sidste måned sendte kommunen et nyt brev til familien, hvori de oplyste, at Marc Weng-Ludvigsen alligevel ikke var berettiget til dansktillæg på 1.517 kroner, sådan som kommunen oprindeligt havde oplyst.

Tønder Kommune havde åbenbart ikke været opmærksomme på »en såkaldt dansktillæg reduktion«. Det betyder, at Marc Weng-Ludvigsen ikke må modtage mere i integrationsydelse og dansktillæg tilsammen, end han ville have fået, hvis han var på uddannelseshjælp.

»Der kan derfor ikke udbetales dansktillæg til dig,« skrev kommunen 14. juni.

Familien klagede for tredje gang men også denne gang uden resultat.

»Det er uheldigt, at vi ikke allerede i vores afgørelse af 25. maj 2016 var opmærksomme på reglen om dansktillægreduktion, og det beklager vi,« skrev sagsbehandleren.

»Men dette kan dog ikke føre til en anden afgørelse i sagen, når henses til, at betingelsen for at få dansktillæg ikke er opfyldt.«

Tønder Kommune har nu sendt sagen og familiens klager til Ankestyrelsen, hvor de venter på en afgørelse.

Et svært ord

Hjemme i familiens lejlighed dukker Marc Weng-Ludvigsen frem fra sit værelse og får skænket en kop kaffe af sin mor.

»Pass auf! Den er varm,« udbryder hun.

Rikke Weng-Ludvigsen har forsøgt at skærme sin søn fra tovtrækkerierne med kommunen. Selvom hun har vist ham brevene, forstår han stadig ikke, hvad det hele handler om, eller hvad det danske ord integration betyder.

»Det er et svært ord … ,« siger han og ser over mod sin mor.

»Det betyder, at man skal tilpasse sig samfundet,« forsøger hun.

»Føler du, at det er nødvendigt for dig at tilpasse dig samfundet? Eller er du allerede dansk nok? Du har jo dansk pas.«

Marc trækker lidt på skuldrene.

»Det har jeg ikke rigtig tænkt over.«

Læs også: ’Jeg har været socialarbejder siden 1982, og jeg har aldrig nogensinde følt mig så magtesløs’

– Ved du, hvad integrationsydelse er?

»Ikke sådan rigtig.«

– Hvis nogen spørger dig, hvor du kommer fra, hvad svarer du så?

»Begge dele. Jeg er halvt tysk og halvt dansk.«

– Regeringen mener, at folk får mere lyst til at arbejde, hvis de kommer på integrationsydelse. Har du fået mere lyst til at komme i arbejde nu?

»Nej, jeg vil jo gerne arbejde. Men jeg kan bare ikke. Fordi jeg er syg.«

– Hvad kunne du godt tænke dig at lave, når du bliver lidt ældre?

»Det ved jeg ikke rigtig endnu. Måske arbejde med heste. Jeg plejede at arbejde med heste og handicappede på en rideskole i Tønder et par timer om ugen.«