Se billedserie Muskelsvindfonden kalder Høje-Taastrup Kommune for en sort plet på Danmarkskortet, og formand Simon Toftgaard Jespersen er ikke imponeret over Høje-Taastrup Kommunes reaktion på tre nye principafgørelser fra Ankestyrelsen. Foto: PR

Send til din ven. X Artiklen: Debat: Har Høje-Taastrup misforstået deres opgave som kommune? Modtagerens email * : Din e-mail * : Dit navn * : Evt. kommentar: *) skal udfyldes.

Debat: Har Høje-Taastrup misforstået deres opgave som kommune?

Taastrup - 06. oktober 2019 kl. 20:04 Af Simon Toftgaard Jespersen, formand Muskelsvindfonden Kontakt redaktionen

(Se svaret fra kommunen længere nede i artiklen) I disse år har jeg med det med at blive overrasket over behandlingen af ældre og mennesker med handicap, når det kommer til både udmeldinger fra og praksis i landets kommuner. En af de kommuner, som vi i Muskelsvindfonden flere gange har rystet på hovedet af, er Høje-Taastrup. Men for nogle uger siden overgik de sig selv.

Formanden for kommunens ældre- og sundhedsudvalg, Helle Koch (K), gik fredag den 13. september ud med en historie i DAGBLADET Roskilde om, at tre nye afgørelser fra Ankestyrelsen kan sprænge kommunens ældrebudget, og at Ankestyrelsen på forkert vis er med til at diktere kommunens serviceniveau.

Til at starte med er jeg nødt til at sige, at der er mange ting her, som Helle Koch og Høje-Taastrup kommune har misforstået. Faktisk ladet det til, at de ikke forstår lovenes formål, og dermed forstår de heller ikke deres opgave som kommune.

Samlevere skal ikke klare alt En af de nye afgørelser vedrører praktisk hjælp i hjemmet. Ankestyrelsen slår fast, at alle mennesker i en husstand skal bidrage til de praktiske opgaver, og at raske ægtefæller eller samlevere derfor ikke skal klare alt. Når Høje-Taastrup hævder, at praksis hidtil har været at lade den raske part varetage den slags alene, så er det ikke bare lodret forkert, det er også stærkt problematisk.

Ankestyrelsen slog allerede i en principafgørelse fra 2013 fast, at opgaver i hjemmet skal deles ligeligt, og sagen lugter derfor af, at kommunen har forsøgt at lave krumspring med en klar ulovlig praksis. Jeg mener, det er almindelig sund fornuft, at man skal kunne leve med en person med handicap, uden at skulle være hjælper selv, og alene klare ALLE praktiske opgaver. Det kan være problematisk nok at finde kærligheden, når man har et omfattende fysisk handicap, og derfor skal vi ikke lægge en urimelig arbejdsbyrde for samleveren oveni.

Mad er også livskvalitet Den anden sag, som udvalgsformanden finder økonomisk problematisk, handler om madlavning. Kommunen vil gerne kunne henvise mennesker, der ikke er i stand til selv at lave mad, til at modtage færdiglavet mad resten af livet. Den går ikke, fastslår Ankestyrelsen i en ny afgørelse. Men denne afgørelse er ikke ny praksis. Har Høje-Taastrup Kommune ikke har været klar over det? Jeg finder det dybt problematisk, at en myndighed som Høje-Taastrup Kommune så åbenlyst har administreret mod gældende lovgivning, og at de først får øjnene op for reglerne nu med hjælp fra Ankestyrelsen.

Høje-Taastrup kommune glemmer desuden at se på sagen fra menneskets perspektiv: Madlavning er livskvalitet, og socialområdet handler i bund og grund om at hjælpe mennesker, som ikke kan klare alt selv.

Er forfærdet ved tanken Jeg er 30 år og kan ikke selv lave mad på grund af min muskelsvind. Derfor får jeg hjælp af mine hjælpere. Jeg er forfærdet ved tanken om, at jeg resten af livet skulle spise færdiglavet mad fra den kommunale leverandør. Forfærdet over ikke at kunne lave mine livretter eller noget romantisk til kæresten, der kommer sent hjem fra arbejde. Hvis menneskesynet fra Høje-Taastrup vinder frem, så reduceres jeg og andre mennesker med handicap til objekter, der skal hjælpes til at overleve, men som ikke kompenseres til at have samme muligheder som andre.

Langt fra en ny praksis Den tredje nye afgørelse, som ifølge Høje-Taastrup Kommune vil sprænge deres budget, handler om støtte efter serviceloven, hvor Ankestyrelsen slår fast, at: »Formålet med at yde støtte efter serviceloven, til voksne med nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne eller særlige sociale problemer, er at fremme den enkeltes mulighed for at udvikle sig og for at klare sig selv, eller at lette den daglige tilværelse og forbedre livskvaliteten.«

Afgørelsen er ikke ny praksis. Men det er korrekt, at den med stor sandsynlighed ændrer Høje-Taastrups praksis. Afgørelsen sikrer nemlig, at Høje-Taastrup ikke kan fortsætte de massive nedskæringer i borgernes hjælperordninger, og det er glædeligt. Men det er ikke ny praksis generelt. Som Muskelsvindfonden tidligere har påpeget, er Høje-Taastrup en sort plet på det sociale Danmark, men forhåbentlig skærper afgørelsen kommunens sagsbehandling, så de reducerer de mange fejl, som har kedelige konsekvenser for mennesker med handicap.

Ikke ulovlig påvirkning I Høje-Taastrup forsøger de at protestere mod Ankestyrelsens nye afgørelser ved at argumentere for, at der er tale om en ulovlig påvirkning af kommunens servicestandard. Den køber jeg ikke, men spørger i stedet, om Høje -Taastrup har misforstået deres opgave. Afgørelserne er hverken udtryk for en ny praksis, øgede udgifter for kommunerne eller et øget serviceniveau. De er blot et udtryk for, at kommunen slet og ret skal overholde lovens formål.

Alligevel er meldingen fra Høje-Taastrup, at de nu vil gå til KL for at drøfte finansieringen af de øgede udgifter. Jeg er helt på linje med, at socialområdet fattes penge ude i kommunerne, men her har Høje-Taastrup har ikke ret i deres beklagelser. Derfor går vi i Muskelsvindfonden også til KL, da sagen både er alvorlig, principiel og kan have store konsekvenser for mennesker i mange kommuner. Faktisk i en sådan grad at der også skal gøres noget fra Folketingets side.

Jeg vil derfor også skrive til Social- og Indenrigsministeren og invitere mig selv til en snak.

(Læs kommunens svar under billedet)

- Jeg vil gerne have mig frabedt at blive beskyldt for at have et dårligt menneskesyn, at lave krumspring med en klar ulovlig praksis og at administrere mod gældende lovgivning. Det passer simpelthen ikke, lyder det fra borgmester Michael Ziegler (K). Foto: Thomas Olsen



Svar fra kommunen: Det korte svar er nej Af Michael Ziegler (K), borgmester i Høje-Taastrup Kommune

Lad mig lige til en begyndelse slå fast, at ingen - mig bekendt - går ind i lokalpolitik for at genere bestemte befolkningsgrupper. Derfor er jeg særdeles ærgerlig over det billede af kommunen, som Muskelsvindfonden forsøger at tegne. Vi sidder ikke og forvalter bevidst ulovligt. Der bliver hvert år truffet flere tusinde afgørelser i forvaltningen, og af og til bliver der naturligvis begået fejl, det er ofte komplicerede regler, og hvor der er mennesker involveret, kan der ske fejl. Dem retter vi naturligvis, når vi bliver gjort opmærksomme på dem af fx. Ankestyrelsen.

Så jeg vil gerne have mig frabedt at blive beskyldt for at have et dårligt menneskesyn, at lave krumspring med en klar ulovlig praksis og at administrere mod gældende lovgivning. Det passer simpelthen ikke. Og den slags grove beskyldninger burde Muskelsvindfonden holde sig for god til at føre til torvs.

De ER en udfordring Og så til de tre principafgørelser, som er omdrejningspunktet for sagen.

Det er vigtigt lige først at slå helt fast, at det Muskelsvindfonden konsekvent kun omtaler som nye afgørelser fra Ankestyrelsen ikke blot er afgørelser, der er tale om tre nye princip-afgørelser fra Ankestyrelsen.

Samtidig er der ikke tale om tre sager, der er rejst mod Høje-Taastrup Kommune. Det er sager fra andre af landets kommuner, der har fået Ankestyrelsen til at træffe de tre nye principafgørelser. Nye principper for omfangen af hjælp, der skal ydes på specifikke områder.

Princip-afgørelser er gældende fra den dato de offentliggøres og gælder samtidig for alle landets kommuner. Og derfor er de tre sager også en udfordring for budgettet i Høje-Taastrup Kommune.

Nye udgifter uden penge Endelig er vi også nødt til lige at slå fast, at Helle Koch (K) - som hævdet af Muskelsvindfonden - ikke siger, at der er tale om ulovlig påvirkning af kommunens servicestandard. Det, der er udfordringen med de tre nye princip-afgørelser, er, at de driver udgifterne i vejret hos alle landets kommuner, uden at der er tale om politiske beslutninger - enten i de lokale byråd eller fra centralt hold på Christiansborg. Med andre ord - nye udgifter og uden at der følger penge med til at betale regningen.

Derfor skal pengene findes indenfor det nuværende kommunale budget.

I Høje-Taastrup Kommune betyder det, at øgede udgifter til ældre og handicappede skal findes ved at reducere servicen på det, man kalder normalområdet, det vil fx. sige åbningstider og antal pædagoger i vuggestuer, børnehaver og SFO.

Man kan trods alt kun bruge de samme penge en gang, og skiftende regeringer har - uanset farve - valgt at holde kommunernes økonomi i et meget fast greb.

Nødvendigt at råbe vagt i gevær Derfor er det nødvendigt at råbe vagt i gevær over for regeringen.

Denne udvikling, hvor de stigende udgifter på de specialiserede områder, hvert år reducerer kommunernes mulighed for også at yde god service overfor resten af borgerne i kommunerne, den er landspolitikerne på Christiansborg nødt til at håndtere, ved at kompensere kommunerne krone til krone for de stigende udgifter på de specialiserede områder. Ellers bryder økonomien sammen i landets kommuner.

Så det er ikke et tegn på ren ondskab, at Helle Koch rejser problemstillingen med en Ankestyrelse, der driver kommunernes udgifter i vejret, det er derimod i kærlig omsorg over for det kommunale selvstyre, der ikke i længden kan holde til at udgifterne stiger på de specialiserede områder, uden at der følger penge med.