Jeg læste for nylig en tankevækkende opridsning af flygtningedebatten på Twitter. Her viderebragte en twitterbruger sit indtryk af, hvilke regler, der gælder for debatten, som jeg gerne vil gengive her:

Reglerne blev beskrevet sådan: 1. Hvis man siger, at Danmark skal tage så få flygtninge som muligt, så er det et konkret, tilfredsstillende svar. 2. Hvis man siger, at Danmark skal tage så mange flygtninge som muligt, så er det et abstrakt og utilfredsstillende svar. 3. Hvis man siger, at Danmark kan tage flere flygtninge, så skal man bruge tre uger på at forklare, at man ikke mener alle verdens flygtninge. 4. Man må gerne sige, at Danmark er presset i bund på grund af flygtninge. Det udløser ikke spørgsmål om, hvorvidt det passer med virkeligheden. 5. Hvis man synes, at flere flygtninge er ok, skal man huske at fremlægge detaljeret budget. 6. Man må gerne gå ind for konventionsbrud og antihumanisme – det opfattes som normale og afdæmpede synspunkter. 7. Men man er tossegod, hvis man bekender sig til basale humanistiske værdier. Slut.

Jeg ved ikke med jer, men for mig satte reglerne, uanset at de måske er lidt fortegnede, nogle principielle tanker i gang om, hvordan den offentlige debat om den humanitære krisesituation egentlig udfolder sig.