Græsrodsbevægelser i Europa protesterer i disse uger mod frihandel i anledning af EU’s frihandelsaftaler med USA (TTIP) og Canada (CETA).

Selv efter det er lykkedes at få opbakning til CETA fra den belgiske region Vallonien, skal aftalen igennem et hajfyldt farvand, før den kan træde i kraft.

I flere EU-lande er både fagforeninger, miljøorganisationer, anti-globalister, protektionistiske lobbygrupper og venstrefløjsaktivister dygtige til at fremmane skrækbilleder af fæle canadiske virksomheder, der vil tvinge Danmark og andre EU-lande til at forringe vores regler for miljø, sundhed og forbrugerbeskyttelse.

Dette skrækscenarium er ikke kun urealistisk. Det fortjener at blive pandet ned med fakta.

Velafprøvet voldgiftsystem

Frihandel hviler på klare regler og en effektiv håndhævelse af reglerne. Men græsrodsorganisationerne har set sig sure på det såkaldte ISDS-system for voldgifter, som ellers har været en fast del af international handelspolitik siden begyndelsen af 1960’erne.

Det typiske set-up for voldgifterne er følgende: Tre dommere, udpeget af investoren, staten og en uvildig tredjepart behandler en sag, hvor en virksomhed kræver erstatning fra en stat, der enten har udsat virksomheden for diskriminerende behandling i forhold til lokale konkurrenter, ekspropriation eller afskåret virksomheden fra at få en fair behandling i det det nationale retssystem.

EU og Canadas regering er med CETA-aftalen blevet enige om et voldgiftssystem, som vil være det mest gennemskuelige, demokratiske og forbrugervenlige nogensinde.

For det første bliver det kun EU-landene og den canadiske regering, der kan udpege voldgiftsdommerne. Man har således afskåret den private investor fra at udpege sin repræsentant.

For det andet slår aftalen fast, at EU-landene har suveræn ret til at regulere og lovgive på social-, miljø-, sundheds- og forbrugerområdet. Både EU-landene og Canada kan frit vedtage ændringer i lovgivningen på disse områder, også hvis det forringer private investorers indtjeningsmuligheder. Så klart har man aldrig før formuleret statens ret til regulering i EU’s handelsaftaler. Det er et vigtigt fremskridt, som bliver fortiet i skræmmekampagnerne mod aftalen.

For det tredje fjerner CETA uklarheden om, hvad der er en overtrædelse af »fair og lige behandling« af udenlandske investorer. Der er kun tale om en overtrædelse, hvis staten har nægtet investoren adgang til det nationale retssystem, udøvet grov diskrimination eller udsat investoren for fysisk tvang eller overgreb. Alt sammen handlinger, der ikke længere finder sted i Danmark eller andre velfungerende vestlige lande.

For det fjerde har man i CETA udryddet en uklarhed om, hvad der udgør ’indirekte ekspropriation’ – et begreb, der ellers har givet anledning til en del ISDS-sager i tidens løb. Indirekte ekspropriation er, når en stat via brandbeskatning eller lignende tiltag reelt udhuler en investors ejendomsret til sin investering.

I CETA står der sort på hvidt, at myndighedstiltag truffet med henblik på at beskytte folkesundheden, miljøet eller landets sikkerhed ikke er at betragte som indirekte ekspropriation.

Der er også andre forbedringer af ISDS-systemet i CETA, der viser, at EU-Kommissionen og den canadiske regering er gået langt i forsøget på at imødekomme bekymringerne fra bl.a. miljø- og forbrugerorganisationer.

Nul sager mod Danmark

ISDS-voldgiftssystemer er en del af alle Danmarks bilaterale aftaler om investeringsbeskyttelse – med i alt 43 lande – og i den nyligt indgåede frihandelsaftale mellem EU og Vietnam indgår også sådan et system.

Ser vi på, hvor mange sagsanlæg der gennem tiden har været rejst mod Danmark eller EU, siden det første ISDS-panel blev etableret i 1959, er det tydeligt, at kritikken mod CETA ikke har rod i virkeligheden.

På verdensplan er der opgjort 739 kendte ISDS-sager, og der har aldrig været rejst en sag mod Danmark. Frem til 2014 anlagde investorer uden for EU i alt 29 sager mod EU-lande, mens private investorer fra EU-lande i samme periode anlagde 327 sager mod stater uden for EU.

Europæiske virksomheder baseret i EU-lande er således langt de flittigste brugere af ISDS-systemet på globalt plan. Med andre ord har danske og europæiske virksomheder stor nytte af det internationale voldgiftssystem til at beskytte investeringer rundt om i verden.

Græsrodsaktivister bør anerkende det faktum, at en robust og gennemskuelig voldgiftsdomstol i CETA vil bidrage til at tiltrække flere canadiske investeringer til EU, herunder Danmark. De historiske erfaringer viser desuden, at aftaler som CETA vil bidrage til at løfte dansk eksport.

Samlet set vil CETA være en klar gevinst for Danmark – en gevinst for vores vækst, jobskabelse og produktivitet og dermed for finansieringen af vores velfærdssamfund. Hysteriet om CETA og TTIP bør afløses af en mere fornuftbaseret erkendelse af, at en friere verdenshandel er til gavn for Danmark.

Michael Bremerskov Jensen er chefkonsulent i afdelingen for EU & International, Dansk Erhverv