KRONIK – En kraftig vind blæser i de lyserøde sejl. I EU diskuterer de igen kvindekvoter, Nicki Minaj er sprunget ud som feminist, og herhjemme kan du ikke åbne en avis uden at støde på kønsdebatten. Der er kommet fokus på ligestilling, og det er dejligt, for ligestillingen gavner jo os alle. Ligestillingsbevægelsen er mangfoldig og farverig, og der findes alt fra queer-jihaddere og økofeminister til almindelige sympatisører med ligestilling. Der burde være noget for enhver smag.

Alligevel er der mange fordomme om jer feminister, og folk er ret trætte af jer. Hvad kan I gøre ved det?

Tal pænt

Når I med god grund gør en stor sag ud af fænomener som Ti stille kvinde, kæmper I for en bedre tone i debatten, især over for et enkelt af mange køn. Men når Rasmus Jarlov (K) pointerer den åbenlyse sandhed, at rige mænd er mere eftertragtede end rige kvinder, udsættes han for en shitstorm uden lige.

Ligestillingsdebatten er en hvepserede. Jeg støder hyppigt på argumentet om, at jeg som hvid mand ikke kan forstå kvinders ligestillingsproblemer, og at jeg skal lukke min privilegerede snabel. Og da Mikael Brorson sidste år havde et debatindlæg om abort med titlen »Kvinders ret til egen krop stopper der, hvor de krænker et barns ret til at leve« i Politiken, blev en københavnsk feminist så forarget, at hun opfordrede ham til at »holde din fede kæft og kravle tilbage i dit middelalderhul og stikke de der 15.073 kors op i røven«.

Den slags er ærgerligt, for debattonen er ikke kun trættende, den er også kontraproduktiv. Spydige angreb på nettet gavner ikke nogen, og de får feminister til at fremstå som overemotionelle hystader – og det er I naturligvis ikke. Husk på, at folk generaliserer, og at dumme udtalelser smitter af på opfattelsen af helheden.

Undgå offerrollen

Offerrollen anvendes flittigt både på kvinder i toppen og kvinder i bunden.

Prostituerede gøres til ofre, det samme sker for kvinder i erhvervslivets top. Begge dele er ærgerligt.

Forsøger man at ramme prostitution med kriminalisering af kunderne, fremstiller man kvinderne som viljeløse og uden evne til selv at træffe sunde valg i deres liv. Og øremærker man fra statslig side bestyrelsespladser, sender man et signal til kvinderne om, at de ikke kan selv. Man stempler dem som underlegne og hjælpeløse.

Benytter I jer af offerrollen, skader I hele kvindekønnet. Folk vil opfatte jer som svage. Margaret Thatcher og Angela Merkel blev ikke stærke ledere ved at klynke over patriarkatet.

Mænd har historisk set skullet konkurrere fra barnsben om stammens respekt og muligheden for at forplante sig, hvorimod kvinder oftest var garanteret et par børn på grund af deres køn. Hvis kvinder vil frem i erhvervslivet, må de opføre sig, som mænd plejede at gøre. Anerkendelse er ikke en universel ret, men noget man må stræbe efter.

Hvis I alligevel vælger den slags kampe, må I selv vise et godt eksempel. Dansk Kvindesamfund ønsker, at den danske stat tvinger alle landets virksomheder til at have en ligelig fordeling af køn i deres bestyrelser, men organisationens egen bestyrelse består kun af kvinder. Det giver måske god mening for lige præcis denne forening, men det virker bare hyklerisk, at en gruppe vil påtvinge resten af nationen en model, den ikke selv overholder.

Undgå også kønsstereotyper

Når feminister debatterer forældreskabssager, stereotypisk legetøj til børn og retten til at amme i cafeer, får I jer selv til at fremstå som mødremaskiner. Det er utvivlsomt vigtige emner, men det sender et signal om, at familien og hjemmet er jeres – kvindens – territorium. Og det er jo ikke meningen.

Der findes smartere initiativer. Dansk Kvindesamfund afholdt for nogle uger siden et økonomiseminar, hvor deltagerne lærte om iværksætteri og lønforhandlinger. Det må de roses for. Det kan reelt forbedre kvinders situation, og det fremstiller dem som ambitiøse og relevante mennesker.

Kæmp for mænd

Det problematiseres sjældent, at kvinder vinder bopælsforældremyndigheden i 90 procent af alle danske skilsmissesager. Det er jo meget naturligt, at det er moderen, der oftest bliver primæromsorgsperson. Moderen har født og ammet barnet. Traditionelt set er det hende, der tager sig af hus og hjem. Men da flere politikere for nylig gjorde sig til talsmænd for større ligestilling mellem kønnene efter skilsmisse, faldt det mange feminister for brystet.

Det klinger imidlertid hult. For når (venstreorienterede) feminister altid vil have resultatlighed på alle andre områder, er det iøjnefaldende, at de ikke vil have resultatlighed på områder, hvor kvinder allerede er privilegerede. Det sender et skævt signal og virker dobbeltmoralsk.

Jeg har oplevet meget vilje blandt feminister til at forandre mænds generelle trivsel. Mænd dropper oftere ud af skolen, havner oftere i fængsel og begår oftest selvmord.

Feministerne i min egen omgangskreds mener, at mistrivslen skyldes »den sexistiske, maskuline kultur«: Mænd undertrykker deres følelser, bliver voldelige og skader kvinder og sig selv. Med andre ord: »Opfør dig feminint, og alt bliver bedre.« Det er nemt at udnævne maskulin kultur til syndebuk, men det er den forkerte tilgang. Man bliver upopulær af at fortælle halvdelen af befolkningen, at deres kultur er skadelig. Og man har heller ikke ret. Sammenligner man med resten af Europa, er danske mænd nogle af de mest feminiserede og ligestillede. Samtidig har danske mænd en af Europas højeste selvmordsrater, og de danske kvinder er blandt dem i EU, der oftest føler sig udsat for chikane.

Hvis kvinderne for alvor vil vise, at ligestilling rækker ud over deres egne interesser, er juridisk abort en god mærkesag. Juridisk abort vil give mænd reelle rettigheder i uønskede graviditeter, og det vil beskytte kvinder, da mænd ikke længere skal ty til vold og trusler for at undgå at skulle forsørge et uønsket resultat af et one night stand i 18 år.

Stil de små sko på hylden

Danmarks Socialdemokratiske Ungdom demonstrerede under sin daværende forkvinde Camilla Schwalbe foran burgerrestauranten Hot Buns i København. Princippet om, at kvinder må bestemme over deres egen krop blev pludselig fortrængt af en socialdemokratisk smålighed, der synker ned i sin rødeste tid på måneden, fordi kvinder rent faktisk selv vælger at blive burgersælgende sexobjekter.

Det er spændende med lidt idealisme, men udadtil virker det både barnligt og useriøst.

Drop forældede tabersager

Det er blevet kritiseret, at der ikke rejses nok voldtægtssager, og at der ikke fængsles tilstrækkeligt mange voldtægtsmænd. Både Lisa Holmfjord, Dansk Kvindesamfunds forkvinde, og ligestillingsminister Manu Sareen har delt materiale på Facebook med efterhånden velkendte budskaber: »Et nej er et nej«, »Voldtægt er altid voldtægtsmandens skyld«. Det er efterhånden bare uinteressant. Alle er enige om, at voldtægt er forfærdeligt, læserbreve og statusopdateringer stopper ikke voldtægter, og vi får ikke ligestilling ved at smide flere mænd i fængsel. Grunden til, at så få voldtægtssager ender med en dom, er de bøvlede bevisbyrder. Vi lever i et demokrati, hvor man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist – og tak for det.