Tegelikult ei ole „Internatsionaal“ mitte „marksistlikku päritolu“, vaid anarhisti Eugène Pottier’ loodud ning sellest sai vasakpoolsete hümn 1880. aastatel, peaaegu kolmkümmend aastat enne NLKP tekkimist. Sotsiaaldemokraadid ja Komintern olid ajalooliselt aga vastased (ning vaid põgusalt, 1930. aastatel taktikalised liitlased fašismi vastu). Põlluaasale võib „Internatsionaal“ mitte meeldida, aga ebaõiglane on süüdistada 1880. aastate vasakpoolseid võimetuses tulevikku ette näha või nende järeltulijaid otsuses kanda edasi eelkäijate traditsioone. Eriti arvestades, et Põlluaas rõhutab pidevalt, kuidas traditsioonide järgimine ja sirgeselgsus on väärtused omaette.

Ta ei arvesta konteksti. Jah, Rootsi sotside Pierre Schori ja Sten Anderssoni järjepidev kinnitamine 1980. aastate lõpul, et Baltikumi rahvad ei soovi iseseisvust, oli oportunistlik ja väärib hukkamõistu. Need väljaütlemised asetuvad ühelt poolt Rootsi neutraliteedipoliitika konteksti ja teiselt poolt peegeldavad lääne vasakpoolsete laiemaid probleeme Nõukogude Liidu kuritegude tunnistamisel. Selle eest on neid ka palju kritiseeritud, nii vasakult kui ka paremalt tiivalt. Põlluaasa jaoks on see järjekordne tõend sellest, kuidas kõik sotsid kõikjal on Kremli kinni makstud.

Siin peitub Põlluaasa teksti kõige suurem probleem: vandenõulisus ja süüdlaste otsimine. Põlluaas ei taha näha ajaloolist konteksti, piiratud perspektiiviga inimeste sageli ekslikke samme, põrkuvaid arvamusi ja sattumuslikkust. Ta näeb kõikjal niidikesi, mis viivad kas Kremlini/KGBni (lk 31, 41–42, 59, 90, 130, 154, 315) või George Sorosini (lk 58–59, 64, 245, 247, 261, 388), ning inimesi, kes on kas pahatahtlikud või „kergeusklikud“ ja ajupestud (lk 418). Ükski tegevus, olgu kui tahes humanitaarne, näiteks sõjapõgenike päästmine Vahemerel uppuvatelt alustelt, ei saa olla lihtsalt tegevus, mida teevad inimesed, kes ei taha, et inimesed merel upuksid, kui sellest on võimalik tõmmata niidikene Sorosini.

Põlluaasa tõlgenduses saab see olla vaid organiseeritud katse „Euroopat ümberrahvastada“ ja „rahvusriike hävitada“ (lk 273). LGBT-perekondade käsitlemist koolides peab Põlluaas „lastele perverssuste tutvustamiseks“ (lk 246), mille eesmärk on „normaalsuse ümber defineerimine“ (lk 255). Tõenäolisemalt on tegemist õpetajate valikuga heita valgust peredele, kes kannatavad täiesti reaalselt seksuaalse orientatsiooni tõttu kiusamise all.4 Aga see on välistatud, kuna tegemist on asjaga, mida mõnel pool toetab Soros, ja sellega on Põlluaasa jaoks kõik öeldud.

Illustratsioon Henn Põlluaasa raamatust „Sotsid. Interrinde teine tulemine“. FOTO: Raamat