DAN IONESCU - ADEVARUL LIVE

Cine a distrus presa din România? "Banii, așadar, răul suprem, sursa tuturor relelor imaginate sau nu", încearcă un răspuns Dan Ionescu, consultant politic și de comunicare.

Publicitate

"Banii lui Vântu, Patriciu sau Voiculescu. Banii lui Năstase, Tăriceanu, Boc sau Videanu. Banii pe care nu i-au mai dat P&G, Unilever, Vodafone sau Orange. Banii dosiți de ziariștii care plâng în fiecare seară de grija poporului pe la televiziunile de știri sau aiurea. Banii pe care i-au deturnat Dan Diaconescu, Capatos sau Măruţă", spune Dan Ionescu într-un text pentru Paginademedia Guest Writer.

"Aș adăuga un amendament acestei ipoteze", completează el:

"nu banii în sine "au distrus" presa de la noi cât mai ales lipsa de responsabilitate a unor oameni normali și cinstiți în esența lor. Incapacitatea etică și morală a unor oameni care au cumpărat și vândut publicitate ascunși sub umbrela unor teorii de media, care le-au slujit ca mecanism, strategie și scuză. În ultimă instanță, în inconștiența lor, ei sunt cei care au distrus presa. Să explicăm pe scurt contextul situației care ne-a adus unde suntem."

Din articolul lui Dan Ionescu:

"Problema e că spuma momentului sunt tabloidele. La primul contact cu presa trebuie să îndepărtezi cu grijă colesterolul cancanului dacă te interesează o știre sau un editorial de calitate. Și asta pentru că resursele financiare se duc masiv și preponderent înspre presa tabloidală."

"Trecând la intermediarii care mișcă banii între trustul de presă și advertiseri, trebuie spus că pe muțește și fără să își dea nimeni seama, acești oameni au devenit adevărații stăpâni ai presei. Între un material la care se lucrează două săptămâni și care e citit de o mie de oameni și o traducere alandala de pe net cu un titlul catchy și care face un trafic de 10.000 de oameni, cine credeți că are câștig de cauză? Și dacă merge mai ușor să vinzi și să cumpere gunoi la prețuri bune, din care câștigă toată lumea (adica doar intermediarul), de ce ai investi în presă de calitate?"

"Pare o naivitate, dar mi se pare o naivitate mai mică decât să așteptăm o schimbare de la patronii de presă sau șefii de agenții. Majoritatea sunt lacomi și dezinteresați de ceea ce s-ar numi soarta presei. Și până la urmă, să plătești un leu mai mult și cu oareșce regularitate presei de calitate, în timp ce dai saci de bani tabloidelor, nu mi se pare un obicei de consum care nu are chiar nicio șansă de a fi educat."

"Concret, ce e de făcut? O primă soluție ar fi trezirea oamenilor despre care vorbeam mai sus și îi nominalizam ca principalii vinovați de distrugerea presei prin direcționarea tuturor banilor către presa tabloidală."

"O altă variantă ar fi și programe de CSR special destinate presei. E cât se poate de legitim și chiar de normal să investești în curățarea unui spațiu public. Mă repet: chiar vreți să vă crească generația viitoare sub influența tuturor diliilor care ar fi în stare să scrie orice ca să vă ia banul pe motiv de trafic? Uneori 1.000 de oameni pot fi mai importanți decât 10.000."

"Presa nu ar trebui supusă regulilor reci ale cererii și ofertei. Una e să alegi între două mărci de detergent folosind criterii economice și alta e să dictezi prin limitarea financiară existența unor materiale de presă. Nu vorbesc aici de ajutoare de stat sau alte modalități de compensare care implică criterii subiectiv politice (cum are tendința să o facă actuala Putere) ci de estimarea corectă a valorii informațiilor. O anchetă/investigație sau un documentar nu au același preț ca o filmare cu chiloții lui Cătălin Botezatu. Pot să accept că majoritatea banilor să se ducă spre chiloții lui (asta e lumea în care trăim, se fac bani pe criteriul cantitativ, nu e o rușine) dar e inadmisibil să se ducă toți."

Textul integral scris de Dan Ionescu pentru Paginademedia.ro:

Dan Ionescu este consultant politic și de comunicare, specializat în speech writing și media strategy.

Are o experiență de 18 ani în presa politică și în media management. De-a lungul timpului a colaborat cu Mediafax, Capital, TVR, Antena 1, B1TV, The Money Channel și alte instituții de presă din România.

GUEST WRITER. Cine a distrus presa din România?

Pe scurt s-ar putea răspunde că toată lumea, dar mai ales banii. Banii lui Vântu, Patriciu sau Voiculescu. Banii lui Năstase, Tăriceanu, Boc sau Videanu. Banii pe care nu i-au mai dat P&G, Unilever, Vodafone sau Orange. Banii dosiți de ziariștii care plâng în fiecare seară de grija poporului pe la televiziunile de știri sau aiurea. Banii pe care i-au deturnat Dan Diaconescu, Capatos sau Măruţă.

Banii, așadar, răul suprem, sursa tuturor relelor imaginate sau nu. Am auzit explicația asta de atât de multe ori încât am ajuns fără să îmi dau seama să fiu de acord cu ea și cu ideea că banii au distrus presa noastră. Deși aș adăuga un amendament acestei ipoteze: nu banii în sine "au distrus" presa de la noi cât mai ales lipsa de responsabilitate a unor oameni normali și cinstiți în esența lor. Incapacitatea etică și morală a unor oameni care au cumpărat și vândut publicitate ascunși sub umbrela unor teorii de media, care le-au slujit ca mecanism, strategie și scuză. În ultimă instanță, în inconștiența lor, ei sunt cei care au distrus presa. Să explicăm pe scurt contextul situației care ne-a adus unde suntem.

Presa. I s-a cântat prohodul de mai multe ori presei. Când a început online-ul să se impună. Când bloggerii au devenit interesanți, mai interesanți decât mainstreamul. Când presa de calitate s-a îndrăgostit de Arsenie Boca sau mai știu eu ce mit reîncălzit. Când am citit stenogramele dintre Sorin Ovidiu Vântu și băieții lui de casă. Aproape că am ajuns să spunem că nu mai există presa. Aș fi cumva circumspect, pentru că am confundat mai degrabă mijloacele de transmisie cu presa în sine. Ca Geta pe vremuri, presa nu e moartă, presa se transformă. Adevărul și Gândul găzduiesc materiale onorabile printre tot felul de fantasmagorii. Mediafax își face treaba după un car de ani. Casa jurnalistului și DOR scriu mai bine ca tot mainstreamul la un loc. Sunt doar câteva exemple, fără a mai enumera un șir lung de bloguri onorabile.

Problema e că spuma momentului sunt tabloidele. La primul contact cu presa trebuie să îndepărtezi cu grijă colesterolul cancanului dacă te interesează o știre sau un editorial de calitate. Și asta pentru că resursele financiare se duc masiv și preponderent înspre presa tabloidală. Dar în ciuda acestui impediment, mai că îmi vine să spun că o presă mai efervescentă ca astăzi nu am avut niciodată. Anii 1990 - 2000 erau dominați de dinozaurii ca CTP / Ion Cristoiu / Cornel Nistorescu. În pas ușor către Antipa presei, locul lor pare că e posibil să fie luat de jurnaliști care nu devin monumente intangibile, așa cum și-au dorit să fie predecesorii lor. O să vină și ziua în care presa underground o să devină mainstream. Cred că e doar o chestiune de redistribuire a banilor.

Mogulii. Când spui mogul spui SOV-Patriciu-Voiculescu. Problema e că asta e o definiție politică în primul rând. Privită dinspre interesul presei se poate observa că mogulul e de fapt ”triunghiul morții” pentru orice material cinstit: proprietarul de media - agenția de media/departamentul de vânzari - advertiserul. Cele trei entități (generic desemnate aici) sunt cele despre care merită să spui că "au distrus" presa. Proprietarul de presă e bănuit aprioric de interese politice și istoria recentă ne-a arătat că așa stau lucrurile. Dar în afară de aceste interese mai sunt cele financiare, care deseori intră în contradicție cu ceea se numește presă de calitate. Arătați-mi un jucător internațional care a investit dincolo de tabloid pe piața de presă.

Trecând la intermediarii care mișcă banii între trustul de presă și advertiseri, trebuie spus că pe muțește și fără să își dea nimeni seama, acești oameni au devenit adevărații stăpâni ai presei. Între un material la care se lucrează două săptămâni și care e citit de o mie de oameni și o traducere alandala de pe net cu un titlul catchy și care face un trafic de 10.000 de oameni, cine credeți că are câștig de cauză? Și dacă merge mai ușor să vinzi și să cumpere gunoi la prețuri bune, din care câștigă toată lumea (adica doar intermediarul), de ce ai investi în presă de calitate?

Spuneți-mi ultima dată când ați văzut un client interesat să plătească un material de presă (care include și o controversă) în locul unui trafic facil. Este inexplicabil de ce nu se îngrămădește niciun advertiser să cumpere editorialele lui Andrei Pleșu. Dacă este imposibil să îl vinzi pe cel mai citit (probabil) editorialist din România, păi atunci pe cine să vinzi? Scuzele că Pleșu e de dreapta sau că scrie politică sunt de un ridicol absolut. Faptul că advertiserii se tem de subiectele fierbinți ale societății în care trăiesc anulează toate campaniile de CSR și banii cheltuiți în acea zonă. Faptul că un mamut ca OMV/Petrom plimbă bloggeri prin inventata "Țară a lui Andrei", dar nu ar da un leu pe editorialele lui Andrei Pleșu mi se pare absolut revoltător. Poveștile cu strategiile construite în propriile laboratoare și dreptul de a cheltui banii așa cum crede compania e o scuză și o lașitate. Trăiești în societatea asta, nu în una inventată în care te poți retrage doar pentru că banii îți permit așa ceva. Ei da, cred că Petrom ar trebui să dea o groază de bani pe presa de calitate și mai puțini pe cai verzi pe pereți.

Provincialismul. În urmă cu mai mulți ani, pe vremea când încă mai existau texte pe hârtie, m-am trezit desemnat să fac proiecte speciale pentru o revistă care se numea "Idei in dialog". Era condusă de H.R. Patapievici și patronată de nimeni altul decât Sorin Ovidiu Vântu (forma exactă presupun că includea niște intermediari, nu conteză, era parte din Grupul Realitatea-Cațavencu, fie-i țărâna ușoară).

Misiunea era un fel de pedeapsă aplicată fraierilor, pentru că vânzarea de publicitate într-o revistă culturală e practic imposibilă la noi. Așa că mi-am imaginat un discurs lacrimogen pe care l-am ținut în toate agențiile de media. El se învârtea în jurul următoarelor idei: Fie-vă milă de o revistă de cultură care nu are nevoie de mii de euro. Îi ajung și câteva sute, două, trei, ca să supraviețuiască pe piață. E drept că nu face audiențe mari, dar se adresează unei elite care conteaza și ea în economia socială. Și dacă nu credeți în aceste minime date de audiență, măcar dați un ban și la intelectuali, că merita și gura lor să mănânce ceva.

Nu de alta, dar dați bani la toate prostiile în frunte cu Dan Diaconescu (era epoca de glorie a OTV, care depășea regulat pauzele de publicitate cu câte spoturi difuza, asta după niște ani în care advertiserilor le fusese rușine să se afișeze în garsoniera DDD). Și dacă nici asta nu vă impresionează, gândiți-vă măcar că o să vă crească copiii cu Dan Diaconescu, Capatos, Măruţă și restul tabloidelor (majoritatea persoanelor din agenții cu care vorbeam erau doamne respectabile, cu copii acasă).

Efort inutil. "Idei în dialog" a murit fără ca discursul meu să aibă vreun efect cât de cât. Dacă mi-aduc bine aminte, nimeni nu a cumpărat nicio pagină, sau o jumătate, nici măcar un sfert. Nada! În lumea capitalismului nostru nu e loc de sentimente. Dar măcar timpul îmi dă dreptate. Unde te uiți: tabloid. De atunci au apărut și au dispărut Iri și Monica, Bianca Drăgușanu și Oana Zăvoranu și câte și mai câte vedete. Până și pe Patapievici l-au concediat de la ICR. Așa că cine mai face presă serioasă o face pe nișă, caută proiecte și fonduri alternative, resturi de la masa bogaților.

Concret, ce e de făcut?

O primă soluție ar fi trezirea oamenilor despre care vorbeam mai sus și îi nominalizam ca principalii vinovați de distrugerea presei prin direcționarea tuturor banilor către presa tabloidală. Pare o naivitate, dar mi se pare o naivitate mai mică decât să așteptăm o schimbare de la patronii de presă sau șefii de agenții. Majoritatea sunt lacomi și dezinteresați de ceea ce s-ar numi soarta presei. Și până la urmă, să plătești un leu mai mult și cu oareșce regularitate presei de calitate, în timp ce dai saci de bani tabloidelor, nu mi se pare un obicei de consum care nu are chiar nicio șansă de a fi educat.

O altă variantă ar fi și programe de CSR special destinate presei. E cât se poate de legitim și chiar de normal să investești în curățarea unui spațiu public. Mă repet: chiar vreți să vă crească generația viitoare sub influența tuturor diliilor care ar fi în stare să scrie orice ca să vă ia banul pe motiv de trafic? Uneori 1.000 de oameni pot fi mai importanți decât 10.000.

Și aș mai adăuga că presa nu ar trebui supusă regulilor reci ale cererii și ofertei. Una e să alegi între două mărci de detergent folosind criterii economice și alta e să dictezi prin limitarea financiară existența unor materiale de presă. Nu vorbesc aici de ajutoare de stat sau alte modalități de compensare care implică criterii subiectiv politice (cum are tendința să o facă actuala Putere) ci de estimarea corectă a valorii informațiilor.

O anchetă/investigație sau un documentar nu au același preț ca o filmare cu chiloții lui Cătălin Botezatu. Pot să accept că majoritatea banilor să se ducă spre chiloții lui (asta e lumea în care trăim, se fac bani pe criteriul cantitativ, nu e o rușine) dar e inadmisibil să se ducă toți.

Petrişor Obae

petrisor.obaepaginademedia.ro