Patru ani cu PSD pot fi o oportunitate, nu neapărat un blestem. Şi o să explic de ce. Am văzut o chestie interesantă în Portugalia. În staţiile de autobuz, oamenii stau la rînd. Primul ajuns se urcă primul şi tot aşa.

Cine rămîne pe dinafară îl aşteaptă pe următorul. E o chestie de exerciţiu dincolo de a fi o chestie de bun-simţ. Şi e interesant pentru că toate obiceiurile de acest tip se bazează pe ceea ce se numeşte, în termeni engleziţi, “lead by example.”

De aşa ceva e nevoie în România şi s-a văzut, la protestele de săptămîna trecută, că se poate. Că în urma a 600.000 oameni a rămas curat, că unii dau bani din propriul buzunar ca să ofere cafea sau ceai cald, că alţii plătesc de la ei 300 kg de fructe zilnic şi apă pentru toată lumea.

Asta e România pe care o vrem, nu-i aşa? O Românie în care oamenii se ajută unii pe alţii, care se uneşte atunci cînd ne e greu, care nu-şi lasă concetăţenii la greu, care e altruistă şi care se mobilizează pentru o cauză care e menită să ne schimbe vieţile în bine.

E chestie de educaţie a celorlalţi şi de rutină. E despre repetat şi iar repetat, pînă cînd tot mai mulţi oameni vor începe să-şi aducă contribuţia în comunitate.

600.000 oameni e un număr incredibil de mare, neaşteptat acum jumătate de an. E un număr de oameni care pot, în comunităţile din care fac parte, să se organizeze şi să conducă prin propriul exemplu.

Nu trebuie să fii primar sau consilier local ca să ieşi să strîngi gunoaiele sau să dai zăpada de pe stradă, nu trebuie să ai o funcţie publică pentru a începe să strîngi nişte grupuri cît mai numeroase pentru a-i ajuta pe alţii şi aşa mai departe.

Dacă toţi cei ieşiţi în stradă acum încep să facă lucruri pentru localităţile lor, să se organizeze în grupuri care să facă chestii mărunte, precum alea de mai sus, strîns nişte gunoaie sau dat zăpada deoparte, în următorii patru ani, nu doar că numărul lor se va dubla, dar pot să dea la o parte orice partid politic care, în ultimii 27 ani, le-a înşelat aşteptările.

E un proces de durată, repetitiv şi plictisitor, dar atunci cînd vine din comunitate şi are rezultate, se schimbă şi aşteptările celorlalţi.

600.000 oameni care, astăzi, n-au nici o aşteptare de la clasa politică pot, peste patru ani, să producă 200 oameni care să le reprezinte pe bune interesele în parlament.

600.000 oameni care se mobilizează timp de patru ani pentru propriile comunităţi pot să schimbe o ţară întreagă.

Să nu uităm că demograficele PSD sînt nasoale. Să nu uităm că PNL e doar o variantă mai soft a PSD. Patru ani de muncă pot rescrie politica românească.

Pentru fiecare om care-i spune celuilalt să stea la coadă la urcarea în autobuz vor exista cel puţin trei sau patru care îi vor urma exemplul – dacă nu din convingere, măcar din ruşine.

Nu cred că e cazul să disperăm. Ce e important e să nu ne resemnăm şi să ne facem treaba.

PS: Glumesc. Patru ani cu PSD or să fie o catastrofă umanitară pentru România dacă o vor ţine în acelaşi ritm, iar noi ne vom resemna şi mai mult, o să spunem că nimic nu se schimbă în ţara asta şi ne vom face planuri de emigrare. Dragnea, Tăriceanu şi compania ar fi în stare să ne scoată din UE ca ei să poată să fure în continuare şi să scape nepedepsiţi. Patru ani cu PSD pot fi o oportunitate, dar nu pentru noi, ci pentru ei.