Der kan ikke være tvivl om, at Carsten Lassen har fat i et eller andet her. En hurtig søgning på jobportalen Jobindex giver 420 hits på “omstillingsparat” og 532 på “bolde i luften”. Det er ikke nogen stor procentandel, lidt over seks af annoncerne for de to vendinger tilsammen, men dog en del annoncer, og man kan jo også skrive nogenlunde det samme med lidt andre ord.

Blandt stillinger med vendingerne er en som bagermedarbejder i et supermarked, en som indkøber på en gummifabrik og to som laborant i en sædbank.

555 annoncer indeholder ordet “forandring”.

Skulle man tage virksomhederne lidt i forsvar, kunne man måske sige, at kravene om omstillingsparathed bare afspejler en virkelighed med fart på. Teknologisk udvikling, udenlandsk konkurrence og alt muligt andet driver tempoet i vejret. Så er vendingerne i jobopslagene ikke bare en konsekvens af nogle grundvilkår, som det er svært at gøre noget ved?

“Det ved jeg ikke, om det er. Jeg mener slet ikke, man behøver sætte tempoet ned for at have en rummelig arbejdsplads,” siger Carsten Lassen.

Han henviser til undersøgelser fra blandt andet McKinsey, som tyder på, at virksomheder og teams med stor diversitet også præsterer bedre. Specialisternes østrigske afdeling har fået lavet en undersøgelse, som peger i retning af, at teams præsterer bedre efter at have ansat en medarbejder med autisme og har taget de hensyn, det nu krævede (derfor analogien med kanariefuglen). Og man kunne supplere med andre undersøgelser, som peger i retning af, at der er en sammenhæng mellem kognitiv diversitet i en gruppe – altså forskellige måder at tænke på – og så gruppens evne til at løse problemer.

“Det handler om mindset, som jeg ser det,” siger Carsten Lassen, ”om en forståelse af, at alle har noget at bidrage med, og at vi som virksomheder har et ansvar for, at det sker.”

Men kan det ikke være svært som virksomhed både at skulle være rummelig og leve op til den høje effektivitet, som kræves af virksomheder i dag?

“Jo, jeg kan sagtens se, at det er en udfordring, men det er også en samfundsudfordring. Der er megastore tab for os som samfund ved, at de her mennesker bliver holdt på passiv forsørgelse. Og det er os alle sammen, der kommer til at betale regningen ved, at man ikke tør stille lidt højere etiske krav til dét at drive en virksomhed.”