Tak. Selv om det har været nogle triste meldinger, der er kommet i salen i dag, om, at man fortsat vil bakke op om uddannelsesloftet, så er det jo en lidt historisk dag, og derfor kan jeg ikke lade være med at være lidt glad og lidt spændt, altså fordi man jo med det her forslag skriver sig ind i historien. Det er Danmarks første borgerforslag, og det kom lynende hurtigt, efter at borgerforslag var blevet en mulighed. Og det tror jeg det gjorde, fordi store dele af den danske befolkning synes, at uddannelsesloftet er en frygtelig idé. Tak til elev- og studenterbevægelsen, men også tak til de mange studerende rundtomkring, der har markeret deres utilfredshed. Og tak til alle dem, der med borgerforslagsordningen og deres underskrifter har sendt et klart signal til Folketinget om, at uddannelsesloftet er en tåbelig idé. Ydermere viser en undersøgelse så, at det ikke bare er de 50.000, der har skrevet under – eller rettere de 53.000 – men at der faktisk er tre ud af fire danskere, der synes, at det her ikke er den rigtige vej at gå for uddannelsespolitikken.

Hvorfor er det så ikke det? Hvorfor er det, at folk slår sig på det her forslag? Hvad er det, der gør, at folk er utilfredse med det? Jeg tror, at det skyldes flere ting. Jeg tror først og fremmest, det skyldes, at det rører ved retten til at blive klogere. Det der med at uddanne sig handler jo om at frigøre den enkelte og om at blive klogere, og når man så lige pludselig lægger et loft over det og siger, at fordi du nu har fået en bachelor, skal der lige gå 6 år, før du kan blive klogere på, hvad det er, du vil med dit liv, så strider det grundlæggende mod den uddannelsestænkning, som vi har haft i Danmark i lang tid. Og så presser det også de unge i en tid, hvor man presser de unge med nationale test; hvor man presser dem med at skulle være uddannelsesparate og hurtigere; hvor man presser dem til at få høje karaktergennemsnit; hvor man presser dem til at blive hurtigt færdig med deres uddannelse. Det her er så bare endnu et tiltag i et stigende pres på de unge.

Det er rigtigt, at tvivl er en nådegave, vil jeg sige til fru Mette Reissmann, men man kan kun tillade sig selv at være i tvivl, hvis man også tør tage fejl. Det er rigtigt, at man stadig kan sidde og være i tvivl om, om man har taget den rigtige uddannelse, men hvis man ved, at i det øjeblik, man vælger forkert, så lukkes der bare og man skal vente i 6 år på at tage en ny, så er tvivl jo ikke en nådegave – for så har man ikke tid til at være i tvivl, og så kan man ikke tillade sig selv at være i tvivl. Det er det, der er galt med det her forslag.

Så er det også bureaukratisk og dyrt for Danmark med folk, der springer fra; med øget administration; med folk, der ved, efter at de har taget en bachelor, at de vil noget andet, som de ikke kan få lov til, så de skal vente på at komme ind på en ny uddannelse, som de selvfølgelig tager på et tidspunkt, fordi de gerne vil det.

Jeg har spurgt nogle folk, der er blevet ramt af det her forslag, om nogle historier. Jeg bad i går ude på Facebook om, at der var nogle, der skrev deres historie om, hvordan de blev ramt af loftet. Og jeg vil gerne have lov at fortælle nogle af dem.

Den første er fra Mette Thomsen, der læser arabiske studier, og som under flygtningekrisen tænkte, at hun egentlig gerne ville hjælpe til på de danske hospitaler, for hun kunne se, at de var presset, og at det var svært at kommunikere med de flygtninge, der har brug for hospitalshjælp. Så hun tænkte, at når hun var færdig med sine arabiske studier, ville hun være sygeplejerske. Det kan hun ikke blive.

Der er Marie Poulsens søn, som læser på Det Kongelige Danske Kunstakademi, og som tænker, at det bliver svært at ernære sig kun ved det, efter at han har taget uddannelsen. Så han vil også gerne have muligheden for at undervise og derfor læse kunsthistorie. Det kan han ikke få lov til.

Der er Louise Baagøe, som er blevet fysioterapeut eller mangler 10 måneder af fysioterapeutuddannelsen. Hun har i sin praktik fundet ud af, at hun har en særlig interesse for kirurgi, og hun vil gerne læse medicin. Det kan hun ikke få lov til.

Der er Anders Biegel, der har en kandidatgrad i idræt, men som ikke kunne finde noget job og blev lærervikar i den danske folkeskole. Han fandt ud af, at det er det, han brænder for, men nu kan han ikke komme ind på læreruddannelsen, fordi der er et uddannelsesloft.

Der er Andrea Dalsgaard, der har en drøm om at læse psykologi, og som derfor startede på dansk med sidefag i psykologi – i håbet om senere at kunne komme ind på psykologi. Den mulighed har man nu lukket ned for.

Der er Benedicte Smith-Sivertsen, som læste filosofi, og som tænkte, at det kunne være spændende at blande det med molekylær biomedicin, fordi hun ikke tror på faggrænser. Det kan hun heller ikke få lov til.

Endelig har jeg lyst til at læse et citat op fra sidste gang, vi behandlede loven om uddannelsesloftet, som jeg syntes var megagodt, nemlig fra hr. Henrik Dahl:

»Jeg har selv to kandidatgrader, og jeg har dem i to fag, der absolut ikke har noget med hinanden at gøre, nemlig filmvidenskab og sociologi. I nogle perioder har jeg levet af den ene grad, og i nogle perioder har jeg levet af den anden, og det er nok mest den sidste, jeg har levet af. Men uanset hvordan og hvorledes ville jeg ikke være den, jeg er, hvis jeg ikke havde begge mine kandidatgrader. Og det har været til utrolig stor gavn, både for mig som person og for staten i form af skatteindbetalinger.«

Jeg synes, at alle de her mange historier, inklusive hr. Henrik Dahls historie, viser, at uddannelsesloftet er en gigantisk brøler. Jeg synes, at det strider direkte imod uddannelsesministerens kloge citat om, at unge ikke skal være statslige skaffedyr, når man så holder fast i uddannelsesloftet. Jeg synes, at det strider mod statsministerens citat om, at en ting, der er klart, er, at forandring er den eneste konstante, så den der tanke om, at man får en given uddannelse og klarer sig med den, hører nok fortiden til. Det strider også imod det citat, så hvad er det, der står tilbage? Det er, at man stædigt fastholder en lov, som 50.000 har skrevet under på at være imod; som et flertal af danskerne er imod; som er svær at forsvare, fordi den ikke logisk giver mening. Og jeg tror, at man gør det, fordi man ikke tillader sig selv retten til at blive klogere. Men det skal der være plads til.

SF støtter forslaget.