Yli nelikymppisten tulot nousevat, alle nelikymppisten laskevat. Jos tätä kehitystä ei nopeasti pysäytetä, siitä kärsivät sekä nuoret että vanhat, kirjoittaa Teemu Muhonen.

– Vaikealta näyttää, totesi Suomen Pankin vanhempi ekonomisti Petri Mäki-Fränti 1980-luvulla syntyneiden suomalaisten tulevaisuudesta viikonloppuna julkaistussa sukupolvivertailussamme.

Nykyisten kaksi- ja kolmikymppisten tulokehitys on tyssännyt, ja historiallista kyllä, 25–34-vuotiaiden tulot ovat jo muutaman vuoden ajan olleet pienemmät kuin 64–75-vuotiaiden eläkeläisten.

Kyseinen eläkeläisikäryhmä koostuu pitkälti sotien jälkeen syntyneistä niin sanotuista suurista ikäluokista, joita sosiologian professori Terhi-Anna Wilska kuvaa ”kultaiseksi sukupolveksi”.

He saivat Wilskan mukaan itselleen katkeamattomat ja nousujohteiset työurat sekä varallisuutta ja turvasivat politiikassa eläkkeensä ja muut etunsa.

Artikkelimme nostatti runsaasti vastaväitteitä: suurilla ikäluokilla ja 1960-luvulla syntyneillä ei ollut nykyisenlaisia opintotukia, ja kaikki tekivät mitä vain töitä – monet nykynuoret taas ovat kuten Ylen haastattelema Juuso (nimi muutettu), 19, joka ei edes halua tehdä muuta kuin hengailla tukien varassa.

Henkilökohtaisten sankaritekojen ja yksittäisten tarinoiden varaan perustuva kinastelu eri sukupolvien ansioista peittää helposti alleen sen, mistä eri ikäpolvien tulokehitys todella kertoo.

Suomen kansantalous on matkalla kohti vääjäämätöntä katastrofia.

Saamapuolelle siirtyvien saatavat kasvavat, rahoittajien nappulat hupenevat

Ovat ennen 1970-lukua syntyneet suomalaiset olleet elämässään kuinka ahkeria ja kykeneviä tahansa, he joutuvat luottamaan siihen, että suurimman osan heidän eläkkeistään ja hoivastaan maksavat seuraavat sukupolvet.

Jo kymmenen vuoden ajan kestänyt lähes olemattoman kasvun kausi on kurittanut ennen kaikkea nuoria.

Artikkelin loppuun koostamastamme kuvasta näkyy, että kaikkien alle 40-vuotiaiden ikäryhmien palkka- ja yrittäjätulot ovat laskeneet, kun taas kaikkien yli 40-vuotiaiden ikäryhmien tulot ovat taantumista huolimatta jatkaneet nousuaan.

Suomen Pankin Mäki-Fräntin mukaan näyttää todennäköiseltä, että nykyisten kolmikymppisten tulokehitys jää vastaisuudessakin edeltävistä sukupolvista.

Yhtälön myrkyllisyyttä ei voi liiaksi korostaa.

Koska eläkettä kertyy palkan mukaan, etenkin viidenkympin ylittäneet kerryttävät itselleen nousevien tulojensa ansiosta parempia eläkkeitä, mikä on sinällään hyvä asia.

Samaan aikaan kuitenkin eläkkeiden rahoittajien eli nykynuorten tulot laskevat, joten kasvavat eläkkeet ja lisäksi kaikki muut palvelut pitää kustantaa yhä pienemmistä palkoista.

Totuus ”työllisyyskäänteestä”: lähinnä osa-aikatöitä

Juha Sipilän (kesk) hallitus on toki korostetun huolissaan velkaantuvan Suomen tulevaisuudesta. Se on nimennyt tärkeimmäksi tavoitteekseen ”hyvinvointivaltion pelastamisen” työllisyysastetta nostamalla.

Hallitus ei silti tunnu täysin ymmärtävän sukupolvien välisen kuilun merkitystä, sillä kuntavaalien alla etenkin Sipilä hehkutti toistuvasti iloista työllisyyskäännettä.

Työikäisten 20–64-vuotiaiden suomalaisten työllisyysaste todella kohosi viime vuonna hieman edellisvuodesta, mutta tarkempi katsaus lukuihin osoittaa tutun kahtiajaon: nousua tapahtui etenkin ikäryhmässä 60–64, mutta 20–35-vuotiaiden työllisyysaste jatkoi laskuaan.

Vieläkin huolestuttavampaa on se, että osa-aikatöiden osuus kaikista työpaikoista kasvoi etenkin 25–44-vuotiailla. Kuten Aktian pääekonomisti Heidi Schauman huomauttaa blogissaan, työllisyyskäänne selittyy nimenomaan osa-aikaisten työpaikkojen synnyllä.

Työllisyysasteen tuijottamisen sijaan hallituksen pitäisikin keskittyä ennen kaikkea siihen, miten alle nelikymppisten suomalaisten tulot saataisiin nousu-uralle. Ilman nopeaa käännettä julkisen talouden tilanne muuttuu erittäin vaikeasta toivottomaksi.

Jos kurssia ei onnistuta kääntämään, kiistely eri sukupolvien ansioista on yhdentekevää. Lähestyvää jäävuorta katselevat saman laivan kannella sekä Juuso, 19, että suuret ikäluokat, 62–72.