Suosittu irlantilainen viihdekirjailija Marian Keyes tuntee naisten elämän kipupisteet. Hän ammentaa kirjoihinsa paljon omasta elämästään.

Onpa hän pieni ja herttainen. Marian Keyes kiirehtii kättelemään sydämellisesti ja kyselee monin sanakääntein kuulumiset. Samaan hengenvetoon hän ehtii kehua Helsinkiä ja ihastella kaunista kevätsäätä.

Hän ei ole ollenkaan sellainen kuin kirjojensa päähenkilöt, jotka puhuvat roisisti elämän vaikeista aiheista ja nauravat remakasti päälle. Päinvastoin, Keyes puhuu hauraalla äänellä ja on äärimmäisen huomaavainen ja ystävällinen.

Keyes on kirjoittanut pitkän uransa aikana 13 romaania. Hänen kirjojaan luetaan ympäri maailmaa, sillä niitä on käännetty yli 30 kielelle. Lähes kaikki kirjat ovat olleet bestsellereitä. Voisi kuvitella, että lakia opiskelleen Keyesin elämä on yhtä päivänpaistetta.

Niin ei kuitenkaan ole.

"Makasin vain sängyn pohjalla"

Keyes kertoo, että tummat pilvet kiertelevät hänen ympärillään. Hän on aina ollut melankoliaan taipuvainen ihminen. Kymmenisen vuotta sitten synkkyys iski toden teolla. Hän sairastui masennukseen.

– En tiedä vieläkään, mistä se tuli. Se tuli yhtäkkiä. Menetin täysin työkykyni. En pystynyt kirjoittamaan. Makasin vain sängyn pohjalla ja haudoin itsetuhoisia ajatuksia.

Dublinissa asuva Keyes tuntee olonsa kotoisaksi Suomessa. Katriina Laine / Yle

Synkin ajanjakso kesti lähes puolitoista vuotta. Keyes muistelee tuota aikaa yhä kauhulla. Hän kuvailee kuinka hänen aivonsa eivät toimineet. Ajatukset olivat hitaita ja ne eivät yhdistyneet toisiinsa. Mikään ei edennyt. Tarinoita ja sanoja rakastavalle ihmisille se oli suorastaan tuskaisa kokemus.

Keyes kokeili kaikkea, mitä suositeltiin selättääkseen masennuksen. Lääkkeiden ja terapian ohella hän yritti tsempata itseään joogalla, kävelemällä, jättämällä sokerin, mutta mikään ei auttanut. Sitten, yhtä nopeasti kuin oli tullutkin, masennus katosi.

– En osaa sanoa, mitä tapahtui. Niin vain kävi. Yritän aina lohduttaa masennuksesta kärsiviä, että pitää antaa aikaa. Ei saa tehdä mitään peruuttamatonta, kaikki voi vielä muuttua.

Irlannissa tragediat käännetään huumoriksi

Nykyään Keyes on hyvässä kunnossa. Hän sanoo, että romahdus teki hyvääkin.

– Nykyään osaan iloita enemmän. Tuntuu, että aiemmin himmailin ilon tunteita.

Hän kertoo tunteneensa itsensä äärimmäisen onnelliseksi kuljeskellessaan keväisen Helsingin kaduilla. Suomalaisten ja irlantilaisten samanhenkisyyden kuulemma aistii. Ehkä siksi Keyesin kirjojen huumori puree myös suomalaisiin lukijoihin.

– Irlantilaisilla huumorin viljely on suorastaan taidemuoto. Traagiset asiat käännetään huumoriksi, joka on usein hirtehistä. Minulle huumori on ollut ainut selviytymiskeino.

Chick-lit – Hupsut kirjoittavat hupsuille

Huumorilla on kuitenkin kääntöpuolensa. Sitä ei oteta vakavasti. Keyes on saanut osansa viihteellisesti kirjoittavien naiskirjailijoiden leimasta. Kirjojen aiheet ovat vakavia, mutta kun niihin liitetään naiset ja huumori on lopputuloksena chick-lit.

– Voiko vähättelevämpää määritelmää olla? Sillä saadaan kirjojen tekijät ja lukijat tuntemaan huonommuutta ja häpeää. Se saa asian kuulostamaan siltä, että hupsut kirjoittavat hupsuille.

Kun mieskirjailijat kirjoittavat miesten asioista, sitä kutsutaan kirjallisuudeksi. Keyesin mukaan chick-lit termillä naiset saadaan pysymään alisteisessa asemassa.

– Lajityypin latistaminen chick-litiksi on ihan kätevä temppu mieshegemonialta. Miehillä on yhä raha ja valta, kuka nyt niistä haluaisi luopua!

Alkoholisimi on suurempi häpeä naisille

Keyesilla on kokemusta myös toisesta asiasta, josta naiset saadaan tuntemaan suurempaa häpeää kuin miehet. Se on alkoholismi.

– Naiset tuomitaan herkemmin alkoholiongelman takia, koska naisten odotetaan yleensä olevan hyviä ja miellyttäviä.

Parikymmentä vuotta sitten Keyesin läheiset huomauttelivat varovaisesti, että pitäisiköhän juomista hieman tarkkailla. Keyes ei moiselle korviaan kopauttanut, sillä eihän hänellä ollut ongelmaa.

Vasta itsemurhayritys sai Keyesin havahtumaan ja hän lähti saman tien katkaisuhoitoon. Vasta jälkeenpäin hän näki tilanteensa ja ymmärsi syyt, miksi joi.

– En pystynyt ottamaan vastuuta elämästäni. Ajattelin vain, että jos asiani olisivat paremmin, sitten en joisi.

Keski-iän kriisin kliseet ärsyttivät

Alkoholistiparantalossa Keyes löysi kirjoittamisen. Se avasi hänelle uuden elämän. Vihdoin hän kykeni tuntemaan ylpeyttä tekemisistään.

Hänen ensimmäinen romaaninsa Vesimeloni julkaistiin vuonna 1995 ja se sai heti lukijoita. Sen jälkeen Keyes on elättänyt itsensä kirjoittamalla irlantilaisten naisten arjesta, josta ei puutu addiktioita, mielenterveysongelmia ja eroja. Keyes ammentaa paljon omasta elämästään, mutta on myös aiheita, joihin hän perehtyy lukemalla ja tutkimalla.

Uusimmassa kirjassaan Aikalisä hän käsittelee pitkän avioliiton ongelmia ja keski-iän kriisiä. Päähenkilön mies päättää pakata laukkunsa ja ottaa pienen tauon liitosta.

Keyes kiinnostui aiheesta, koska häntä ärsytti, miten yksioikoisesti ja kliseisesti keski-iän kriisiä kuvataan: mies villiintyy, vaihtaa nuorempaan ja ostaa punaisen urheiluauton.

– Ihmisten elinikä on pidentynyt huimasti ja siksi myös odotukset elämältä ovat muuttuneet. Ennen ajateltiin, että keski-iästä raahustetaan kohti vanhuutta. Nykyään keski-ikä on nimensä mukaisesti vasta elämän puolivälissä ja kaikki mahdollisuudet ovat avoinna. Myös parisuhteita uudelleenarvioidaan keski-iässä. Se on yleistynyt valtavasti.

Marian Keyesin kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti yli 35 miljoonaa kappaletta. Joistain on tehty myös tv-elokuvia. Katriina Laine/Yle

Abortin käsittely karkotti lukijoita

Uusimmassa kirjassaan Keyes otti myös tietoisen riskin. Hän valitsi yhdeksi aiheeksi abortin, joka on Irlannissa yhä laiton. Kirja julkaistiin syksyllä ja saman tien alkoi tulla palautetta, jossa Keyesia haukuttiin vauvanmurhaajaksi.

– Halusin kirjoittaa aiheesta, koska toivon, että fiktion avulla voisin vaikuttaa ihmisiin, jotka pitävät aborttia laittomana. Yritän saada ihmiset ajattelemaan, että mitä jos se tapahtuisi omalle tyttärelle. Abortin tekeminen toisessa maassa jättää hirvittävän trauman. Lisäksi siitä ei voi puhua kenellekään. Se ei ole nykyaikaa.

Keyes menetti lukijoitaan kotimaassa, mutta hän ei välittänyt. Ikä on tuonut hänelle varmuutta tuoda esiin omia ajatuksiaan.

– Mitä vanhemmaksi tulen, sitä kovempi feministi minusta tulee. En enää pelkää, mitä ihmiset ajattelevat minusta.