Keski-Suomenkäräjäoikeudessa on käsitelty syytettä, jolla saattaa olla yhteys harvinaiseen Münchhausen by proxy -oireyhtymään.

Syyttäjän mukaan äiti on valehdellut viranomaisille lapsensa terveydentilasta. Tapauksesta uutisoi Ilta-Sanomat.

Syyttäjän mukaan nelikymppinen nainen pahoinpiteli lastaan keväästä 2013 joulukuuhun 2015. Pahoinpitely olisi tapahtunut altistamalla poika turhille lääketieteellisille toimenpiteille ja pitämällä tätä pyörätuolissa.

Pojalle pantiin nenämahaletku ja myöhemmin ruokailuletku.

Hänet nukutettiin 20 kertaa viiden vuoden aikana.

Äiti on syytteen mukaan huijannut hoitohenkilökuntaa ja saanut heidät uskomaan, että lapsi tarvitsee hoitoa. Poika on nyt yhdeksänvuotias.

Nainen on kiistänyt syytteen ja väitteen, että hänellä olisi Münchhausen by proxy -oireyhtymä.

Paroni von Münchhausen on saksalaiskirjailija Rudolf Raspen kirjan hahmo. 1700-luvun lopussa ilmestyneessä teoksessa paroni sepustaa ihmeellisiä sotatarinoita.

Von Münchhausen pelastautuu suosta vetämällä itsensä tukasta. Hän liittää kahtia haljenneen hevosen palat toisiinsa.

Kuulijat epäilevät paronin juttuja.

”Münchhausen! Te laskettelette perättömiä.

”En ensinkään.”

Yli 200 vuotta kirjan ilmestymisen jälkeen Richard Asher nappasi päähenkilöltä nimen käyttäytymismallille, johon oli törmännyt työssään psykiatrisen osaston lääkärinä.

Asherin Munchausen’s Syndrome, julkaistiin lääketieteen Lancet-lehdessä vuonna 1951. Hän kirjoittaa potilaista, jotka kiertelevät sairaaloissa valittamassa keskittyjä tai itseaiheutettuja oireita.

”Kuten kuuluisa paroni von Münchhausen, nämä ihmiset ovat yleensä kiertäneet laajasti ja heidän tarinansa, kuten paroniin liitetyt tarinat, ovat dramaattisia ja valheellisia.”

Tapauksia yhdistää Asherin mukaan neljä piirrettä. Potilaalla on usein runsaasti arpia vatsan alueella. Hän käyttäytyy hyökkäävästi ja vältellen.

Lompakko tursuaa sairaalapapereita. Hän puhuu riipaisevasti esimerkiksi kovasta vatsakivusta, verenvuodosta tai tajunnan menettämisestä.

Häiriön ytimessä on halu olla lääketieteellisen huomion kohteena.

Kuka ei olisi joskus ollut vähän luulotautinen? Sitä huomaa oireita, googlaa illalla, ei saa nukuttua. Äkkiä lääkäriin.

Pahassakin luulotautisuudessa on kuitenkin kyse eri asiasta kuin Münchhausen-syndroomassa. Oireyhtymä ei ole luulotaudin äärimmäinen muoto.

Luulotautinen ajattelee olevansa oikeasti sairas. Münchhausen-syndroomasta kärsivät sen sijaan tietävät, etteivät ole. He tajuavat valehtelevansa hoitohenkilökunnalle.

Keksityt tai itseaiheutetut oireet voivat olla lähes mitä tahansa psyykkisistä fyysisiin.

Eräskin mies valitteli silmävaivoja. Oli näön heikentymistä ja silmän pullistumista. Kun hoitohenkilökunta epäili pullistumisen olevan itseaiheutettua, hän kiisti.

Pian sen jälkeen mies hakeutui jälleen hoitoon, tällä kertaa silmän ”räjähtämisen” takia.

Mies oli todennäköisesti vahingoittanut itseään.

Lopulta molemmat silmät jouduttiin poistamaan.

Häiriön ytimessä on ”halu olla lääketieteellisen huomion kohteena”, sanoo Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan neuropsykiatrian ylilääkäri Risto Vataja.

”He [Münchhausen-potilaat] saavat siitä vaikeasti kuvailtavaa mielihyvää.”

Käytöstä voisi verrata riippuvuuteen.

”Voi olla, että nämä ihmiset kärsivät ongelmastaan, mutta tekevät sitä silti.”

1970-luvulla lastenlääkäri Roy Meadow kehitti Münchhausenin oireyhtymän rinnalle termin Münchhausen by proxy.

Sillä hän viittasi tapauksiin, joissa vanhempi valehtelee lapsensa terveydentilasta.

Münchhausen by proxy -oireyhtymästä kärsivä saa ”mielihyvän fiiliksen toisen kautta”, Risto Vataja sanoo.

Useimmiten sairauksia keksitään lapsille, mutta kärsijäksi voi joutua myös lemmikkieläin.

Yksi hätkähdyttävimmistä Münchhausen by proxy-tapauksista on Dee Dee ja Gypsy Blanchardin tapaus. Dee Dee oli Gypsyn äiti. Hän oli eronnut tyttären isästä lapsen ollessa pieni. Isälle Dee Dee oli sanonut, että tyttö tuskin eläisi 18-vuotiaaksi.

HBO julkaisi Blanchardeista viime vuonna dokumentin, Mommy dead and dearest.

Dokumenttia varten Gyspyä haastateltiin. Tytöltä kysyttiin, mitä sairauksia hänellä oli äidin mukaan ollut.

Gypsy luettelee: astma, epilepsia, kuulovamma, näkövamma, kehitysvamma, halvaantuminen vyötäröstä alaspäin.

”Oli muitakin, en vain muista kaikkia”, hän sanoo.

Listasta puuttuu esimerkiksi leukemia. Äiti oli ajellut tytön kaljuksi ja sanonut, että syöpälääkkeet joka tapauksessa aiheuttaisivat hiustenlähtöä.

Tytön piti käyttää hengityskonetta iltaisin. Oli asennettu ravintoletku, tehty useita leikkauksia.

Yhdessä vaiheessa Gypsy ei tiennyt omaa ikäänsä. Äiti pakotti esittämään pikkutyttöä.

Sitten äiti kuoli. Hänet puukotettiin omaan sänkyynsä kesällä 2015.

Blanchardien naapurit järkyttyivät, kun näkivät 23-vuotiaan Gypsyn kävelevän omin jaloin äitinsä murhaoikeudenkäyntiin. Tyttöhän oli ollut 14 vuotta pyörätuolissa.

Gypsy tuomittiin osallisuudesta murhaan. Varsinainen puukottaja oli Gypsyn poikaystävä, jota tyttö oli pyytänyt tappamaan äidin.

Murhan jälkeen Dee Deen huijaukset paljastuivat. Sen jälkeen syyttäjä ei enää vaatinut kuolemantuomiota tai elinkautista. Tytär tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankilaan.

Oikeustieteen professori Maxine Eichner kirjoittaa The New York Timesissa, että tällaisten tapausten saaman julkisuuden takia Yhdysvalloissa vallitsee paniikkimieliala.

Lasten lääketieteellisestä kaltoinkohtelusta kohistaan hänestä samaan tapaan kuin 1980-luvulla lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä tai 1990-luvulla vauvojen ravistelusta.

Nyt lääkäreiden on entistä helpompi kuitata hankalasti diagnosoitavat sairaudet keksityiksi.

Eichnerin mielestä lääkärit ja sairaalat Yhdysvalloissa ovat alkaneet syyttää hankalina pitämiään vanhempia Münchhausen by proxysta.

Oireyhtymän nimenneen Richard Asherin Lancet-artikkelin mukaan kyse on ”yleisestä syndroomasta, johon useimmat lääkärit ovat törmänneet”.

Risto Vataja ei kuitenkaan pidä oireyhtymää yleisenä.

”On tavallista, että kun lääkäri kirjoittaa tai on innostunut jostakin aiheesta, hän pyrkii hieman ylikorostamaan sitä.”

On vaikea saada varmuutta oireyhtymän esiintyvyydestä, sillä se on hankala todeta. Jos hoitohenkilökunnan epäilykset heräävät, potilas usein säikähtää tai loukkaantuu ja poistuu ovet paukkuen.

”Jos potilas opitaan tuntemaan Helsingissä, hän menee vaikka Kuopioon, sitten Tukholmaan.”

Parantuminen häiriöstä on vaikeaa.

”Veikkaisin, että potilaan oma motivaatio parantua ei usein ole kovin hyvä”, Vataja sanoo.

Vataja suoritti neurologian erikoistumisopinnot Hyksin neurologian klinikalla 1990-luvun alussa. Neljä vuotta kestäneen erikoistumisjakson aikana hän törmäsi päivystyspoliklinikalla kahteen tai kolmeen Münchhausen-tapaukseen.

”Proxyja en ole nähnyt.”

Vatajan mukaan oireyhtymä esiintyy arviolta alle yhdellä sadastatuhannesta. By proxy -versio vielä harvemmalla.