Suurlähettiläs Jarmo Viinasen käytöksestä valitettiin jo YK:ssa, kirjoittaa politiikan toimittaja Tommi Parkkonen.

Sekä Mitron että Viinasen potkuihin liittyy sopimatonta käytöstä.

Suomessa ei lennä huipulta heti alas, vaikka töpeksisi.

Henkilöstön raportoimaan tyytymättömyyteen liittyi ongelmia muun muassa johtamisessa.

Presidentti Tarja Halonen on suurlähettiläs Viinasen pitkäaikainen suojelija. SANNA LIIMATAINEN

AOP

Alkuun jänskänvaikea tietovisakysymys: mikä yhdistää ex-pappi Isä Mitroa ja pian ex-suurlähettiläs Jarmo Viinasta?

Vastaukseksi käyvät ainakin seuraavat: ymmärrys naiskauneuden päälle, vikkelät puheet ja sormet sekä rakkaus hyvään ruokaan ja juomaan – varsinkin jos joku muu, eli yleensä suomalainen veronmaksaja, kustantaa jälkimmäiset.

Lisäksi molemmat ovat nyt elokuussa saaneet potkut työstään. Ja perustelutkin ovat pitkälti samat: sopimaton käytös, kokonaisharkinta ja yleinen etu.

Tosin Viinanen ei kokonaispotkuja saanut, vaan hän palaa Suomeen ja ulkoministeriöön tekemään kakkosluokan töitä ykkösluokan palkalla.

Kun Suomessa pääsee herraksi tai rouvaksi huipulle, sieltä ei helposti alas heitetä vaikka kuinka töpeksisi.

Ulkoministeri Timo Soini (ps) painotti Viinasen tapauksessa nimenomaan kokonaisharkintaa.

Kyse ei olekaan pelkästä epäilystä seksuaalisesta häirinnästä, josta Iltalehti kertoi jo heinäkuussa. Kokonaisarvioon kuuluivat myös Viinasen pätevyys suurlähettiläänä, alaisten kohtelu ja muun muassa edustustilaisuuksien rahankäyttö. Kaikissa näissä on ollut huomautettavaa – jo pitemmän aikaa.

Viinanen toimi Suomen YK:n pysyvän edustuston suurlähettiläänä New Yorkissa vuosina 2009–2014. Iltalehden tietojen mukaan jo tuolloin Viinasen epäiltiin häirinneen seksuaalisesti ainakin yhtä naispuolista alaistaan.

Ulkoministeriössä tiedettiin asiasta, mutta ministeriön ei tarvinnut tuolloin puuttua siihen virallisesti, sillä tapaus hoidettiin paikan päällä New Yorkissa.

Tuolloinkin henkilöstön raportoimaan työtyytymättömyyteen liittyi ongelmia myös muussa johtamisessa.

Ongelmia johtamisessa sekä suhteissa naispuolisiin kollegoihin ja alaisiin oli Iltalehden diplomaattilähteiden mukaan myös ulkoministeriössä jo 1990-luvulla, kun silloinen ulkoministeri Tarja Halonen (sd) palkkasi Viinasen (sd) avustajakseen.

Eikä Viinanen ole ainoa suurlähettiläs tai diplomaatti, jonka tekemiset ovat aiheuttaneet klassisia harmaita hiuksia ulkoministeriössä.

Monet suomalaiset diplomaatit eivät pidä legendaarista kynttiläänsä vakan alla. Siksi monet heistä ovat vuosien varrella päätyneet johtopäätökseen, että diplomaattipassi antaa luvan poiketa yhteiskunnan korrekteista käytöskoodeista.

Ja suomalainen hyvä veli ja sen sisko -järjestelmä on tämän hallusinaation toteuttamisen mahdollistanut, sillä ulkoministeriökin on ollut halukas lakaisemaan hankalat tapaukset maton alle.

Mutta Viinasen tapaus tuli julkisuuteen ennen veljestuomioistuinta.

Vaan reiluuden nimissä todettakoon, että suomalaisessa diplomaattikunnassa on vastavuoroisesti lukuisia päteviä ja työhönsä ammattiylpeydellä suhtautuvia veljiä ja siskoja, jotka ovat oikeasti Suomen eivätkä vain itsensä asialla.

Ulkoministeri Timo Soini on usein julistanut, että hän ei eliitin erioikeuksia suvaitse. Tällä kertaa hän piti sanansa ja pisti Viinasen pelin poikki heti tilaisuuden tullen.

Viinasen menneisyys oli tullut hänelle tutuksi, eikä hän viime tiistain kokouksessa ulkoministeriössä kovin tarkkaan tuoreimpia lisäselvityksiä lueskellut, vaan homma oli niin sanotusti ”sillä selvä” jo kokoukseen saavuttaessa.

Mutta miksi sitten Viinasen toimintaan ei ole puututtu aikaisemmin?

Ja miksi vielä New Yorkin tapahtumien jälkeen hänet sijoitettiin Ruotsiin, joka on se The Maa, jossa ei todellakaan katsota seksuaalista häirintää tai mitään muutakaan sopimatonta käytöstä – henkistä, fyysistä tai taloudellista – läpi sormien?

Vastaus on SDP ja henkilökohtaiset suhteet.

Ulkoministerinä toimiessaan Halonen (sd) nosti toveri Viinasen (sd) – jonka setä (sd) puolestaan oli SAK:n (sd) pomo Halosen edetessä siellä ripeästi lakimiehen urallaan – ulkoministeriöön. Ja tullessaan valituksi tasavallan presidentiksi, Halonen nappasi Viinasen kansliapäällikökseen.

Sen jälkeen Halonen nimitti kaverinsa Viinasen, joka ei – toisin kuin yleensä suurlähettiläät – ole kahlannut pitkää diplomaattiuraa, tärkeään tehtävään Suomen YK-suurlähettilääksi.

Ja kun Viinanen nimitettiin Tukholmaan, ulkoministerinä toimi Halosen hyvä ystävä Erkki Tuomioja (sd).

Joku nopeampi voisi tehdä tuosta jonkinlaisia johtopäätöksiä, jonka voisi tiivistää Twitterissä hashtagin #toveriaeijätetä alle.

Isä Mitroa ja suurlähettiläs Viinasta muuten yhdistää vielä pari asiaa.

Kumpikin on syntynyt 1950-luvun lopulla. Eikä kumpikaan ainakaan julkisesti myönnä ymmärtävänsä, miksi he ovat vuonna 2016 saaneet potkut työstään.

Vinkiksi heillekin, että molempien kohtaloksi koitui pysyttäytyminen menneen maailman ajatus- ja toimintatavoissa, vaikka ympäröivä elämä on muuttunut rivakkaa tahtia.

Visiitti nykymaailmassa voisi tehdä kummallekin ihan hyvää – jo ihan itsensä kannalta.