Oli 9. tammikuuta vuonna 2007. Applen johtaja Steve Jobs esiintyi jälleen mustassa poolopaidassaan, ja yleisö oli haltioissaan.

Jobs kertoi esittelevänsä kolme uutta Applen tuotetta. Yksi niistä on puhelin, toinen on tarkoitettu internet-viestintään ja kolmas musiikin kuunteluun.

Sitten hän paljasti: kyseessä on yksi ja sama laite, koko kansan älypuhelin.

”Aina välillä tulee vallankumouksellinen tuote, joka muuttaa kaiken”, Jobs hehkutti esitellessään iPhonea.

Yleisö taputti innoissaan.

Teknologian kehittäjillä on harvoin käsitystä siitä, mihin heidän innovaationsa lopulta johtaa: usein teknologian vaikutukset karkaavat alkuperäisistä tavoitteista.

Kaksitoista vuotta iPhonen julkistamisen jälkeen näyttää ilmeiseltä, että Jobs oli mainospuheessaan oikeassa: hänen tuotteensa on ollut vallankumouksellinen. Älypuhelimia oli toki olemassa ennen iPhoneakin, mutta usein ne olivat vaikeita käyttää eivätkä vielä tavoittaneet suuria massoja.

Jobs, joka kuoli vuonna 2011, ei kuitenkaan nähnyt, kuinka suuren muutoksen älypuhelimet ovat saaneet aikaan meissä.

Amerikkalaiskirjailija Henry David Thoreau kirjoitti jo 1800-luvulla, kuinka teknologia vaikuttaa ihmisenä olemiseen. Hänen ajatuksenaan oli, että me luomme työkalut ja sitten työkalut muokkaavat meitä.

Lukuisat tutkimukset viittaavat siihen, että älypuhelin on saanut aikaan valtavan muutoksen ihmisen toiminnassa, vaikka älypuhelimet ovat olleet käytössä vain häviävän lyhyen ajan.

Kutsukaamme tätä uuden teknologian muovaamaa ihmistä Homo iphonukseksi.

Googlaaminen ilman yritystä palauttaa muistiin ”tietämiään” asioita on tapa, joka voi heikentää muistia.

Aloitetaan aivoista.

Eräällä tavalla älypuhelin on tehnyt ihmisestä älykkäämmän. Jos kuljemme aina älypuhelimen kanssa, meillä on lähes kaikki maailman tieto mukanamme ja voimme nopeasti tarkistaa mieltä askarruttavat asiat.

Ongelma on toisaalta siinä, että kun älypuhelimen ja ihmisen yhdistelmässä älypuhelin tulee älykkäämmäksi, ihmiskomponentti on vaarassa menettää omaa terävyyttään.

Kognitiivisista toiminnoista kaikista uhanalaisin vaikuttaa olevan keskittymiskyky.

Helsingin yliopiston aivotutkija Mona Moisala tutki väitöskirjatyössään sitä, kuinka älypuhelimella yleinen monisuorittaminen – sovelluksesta toiseen tai välilehdeltä toiselle hyppiminen – vaikuttaa keskittymiseen. Väitöskirjan mukaan paljon nettiympäristössä monisuorittavilla on muita heikompi keskittymiskyky. Samaan on päädytty muissakin tutkimuksissa.

Kiistaton näyttö puuttuu kuitenkin siitä, että juuri digilaitteet tekisivät meistä pysyvästi huonompia keskittymään. Voihan olla niin, että jo valmiiksi keskittymiskyvyttömät ihmiset selaavat laitteilla muita enemmän.

Mutta viitteitä on siitä, että älypuhelimet lisäävät impulsiivista käytöstä.

Israelilaisen Ben-Gurionin yliopiston koeasetelmassa älypuhelimia annettiin ihmisille, jotka eivät olleet niitä aikaisemmin käyttäneet. Kun koehenkilöt olivat tutustuneet älypuhelimiin kolmen kuukauden ajan, he pystyivät aikaisempaa harvemmin lykkäämään tarpeidensa täyttämistä, vaikka odottaminen olisi tuonut heille isompia palkintoja. Sen sijaan he todennäköisemmin valitsivat vähäisemmän ponnistelun ja pienemmät palkkiot.

Vaikka muutokset eivät olisi pysyviä, keskittymiskyky on kiistatta vaarassa aina silloin, kun älypuhelin on mukana. Tutkimuksissa on havaittu, että pelkkä puhelimen läsnäolo – vaikka sitä ei käytä – heikentää tuloksia tehtävissä, jotka vaativat älyllistä suorittamista. Älypuhelin saa mielemme hyppimään asioihin, joihin ei olisi mielekästä hyppiä – sikäli jos haluamme saada jotain aikaiseksi.

Englantilainen kirjailija ja poliitikko lordi Chesterfield kirjoitti jo 1740-luvulla, että kyky keskittyä yhteen asiaan kerrallaan on ”ylivertaisen nerouden merkki”. Lähettämässään kirjeessä hän antoi pojalleen neuvon: ”Päivässä on riittävästi aikaa, jos teet vain yhtä asiaa kerrallaan, mutta kokonainen vuosi ei ole tarpeeksi, jos teet kahta asiaa samaan aikaan.”

Älypuhelimen jatkuva läsnäolo muuttaa myös muistimme toimintaa. Tärkeä osa muistin harjoittamista on asioiden palauttaminen mieleen.

Tutkimuksissa on havaittu, että pelkkään lukemiseen aikansa käyttävät opiskelijat muistavat huonommin kuin ne, jotka mahdollisimman paljon yrittävät palauttaa mieleen lukemaansa. Googlaaminen ilman yritystä palauttaa mieleen ”tietämiään” asioita on siten tapa, joka voi heikentää muistia.

Lisäksi on havaittu, että jos tiedot ovat helposti tarkistettavissa, niitä ei yleensä katsota tarpeelliseksi edes painaa mieleen.

Tietokone- ja mobiilipelejä harrastavilla on tavallista parempi reaktiokyky ja tietyin osin parempi työmuisti.

Homo iphonuksen ongelma ei ole vain heikentynyt keskittymiskyky ja muisti. On jopa merkkejä siitä, että ihmisten yleinen älykkyys saattaa kärsiä älypuhelimen runsaan käytön seurauksena.

Suuressa osassa maailmaa älykkyystestien keskimääräiset tulokset nousivat lähes koko 1900-luvun ajan. Suunta vaikuttaa muuttuneen. Eri maissa tehtyjä älykkyystestejä koonneet tutkijat James Flynn ja Michael Shayer huomasivat, että esimerkiksi Suomessa, Norjassa ja Tanskassa tulokset ovat heikentyneet 1990-luvun puolivälin jälkeen. Tutkijat arvelevat, että muutos voi johtua osittain lasten ja nuorten älypuhelin- ja pelaamiskulttuurista, joka saattaa vähentää reflektiivistä ajattelua.

Toisaalta älypuhelimen käytöllä ja pelaamisella voi olla myös positiivisia vaikutuksia kognitiivisiin valmiuksiimme.

Yhdessä Mona Moisalan väitöskirjan artikkelissa selvisi, että tietokone- tai mobiilipelejä harrastavilla on tavallista parempi reaktiokyky ja – tietyiltä osin – parempi visuaalinen ja auditiivinen työmuisti.

Eri asia on, miten paljon pelaamisessa kehittyneistä valmiuksista on hyötyä elämässä pelaamisen ulkopuolella, Moisala huomauttaa.

Älypuhelin ja muut digilaitteet tuskin tekevät aivoillemme pysyvää tuhoa, mutta sikäli kun ne eivät ole häviämässä mihinkään, emme välttämättä saa aivoistamme irti kaikkea suorituskykyä.

Esi-isämme nousivat seisoma-asentoon lähes kaksi miljoonaa vuotta sitten. Sen jälkeen ihmisen on pitänyt keksiä, mihin se laittaisi vapaana olevat kätensä eri tilanteissa.

”Samalla tavalla kuin tupakointi antaa käsillemme tekemistä silloin, kun emme käytä niitä, Time-lehti antaa mielellemme jotain, kun ei ole muuta ajateltavaa”, totesi amerikkalaiskirjailija Dwight Macdonald 1950-luvulla.

Nyt älypuhelimen käteen nappaaminen on helppo ratkaisu käsien ja mielen tyhjyyteen.

Muutaman vuoden takaisen brittitutkimuksen mukaan älypuhelin otetaan esiin päivän aikana yli 200 kertaa, siis alle viiden minuutin välein. Se tuo turvaa.

Puhelin on myös kätevä väline sosiaaliseen ekskluusioon. Noin puolet yhdysvaltalaisista nuorista aikuisista sanoi näpelöivänsä älypuhelinta välttääkseen kasvokkain keskustelemisen tiettyjen ihmisten kanssa.

Lyhyessä ajassa älypuhelin on onnistunut mylläämään laajemminkin sosiaalista käyttäytymistä ja asenteita.

Juuri nuorilla muutos on suurin. San Diegon osavaltionyliopiston psykologian professori Jean Twenge kutsuukin 1995–2012 syntyneiden sukupolvea iSukupolveksi (iGeneration).

Hän viittaa yhdysvaltalaistutkimuksiin, joiden mukaan teini-ikäiset hengailevat aikaisempaa vähemmän kavereidensa kanssa, käyvät vähemmän treffeillä, harrastavat vähemmän seksiä, kokevat olonsa entistä useammin yksinäiseksi ja saavat aikaisempaa harvemmin tarpeeksi unta.

Millään muulla asialla ei ole ollut yhtä merkittävää vaikutusta näihin muutoksiin kuin älypuhelimella, professori Twenge päättelee.

Toisaalta monissa maissa, Suomi mukaan lukien, on merkkejä siitä, että nuoret juovat alkoholia vähemmän ja tekevät vähemmän rikoksia. Läheinen suhde älypuhelimeen voi myös pitää poissa pahanteosta.

Älypuhelin ei muuta vain diginatiivien sosiaalisia suhteita. On tapahtumassa laajempi muutos siinä, kuinka suhtaudumme muihin ihmisiin. Samalla kun älypuhelin lisää yhteydenpidon vaivattomuutta ja kontaktien määrää, se myös pinnallistaa kanssakäymistä.

Jokainen on kokenut sen, että keskustelukumppani vilkuilee ja selailee älypuhelinta kesken kasvokkain keskustelun. Tämän on tutkimusten mukaan todettu heikentävän keskustelukumppanin itsetuntoa sekä merkityksellisyyden ja kontrollin tunnetta. Jo pelkkä puhelimen läsnäolo – vaikka sitä ei käytettäisikään – vaikuttaa niin, että keskustelijat kokevat olevansa vähemmän yhteydessä toisiinsa.

Vaikuttaa siltä, että ruutukeskeisyys heikentää myös myötäelämisen taitoja. Yhdysvaltalaisopiskelijoilla tehdyt tutkimukset kertovat, että empatiakyky on vähentynyt merkittävästi tällä vuosituhannella.

Arkielämän havainnot tukevat käsitystä, että netissä ihmiset pystyvät helpommin kohtelemaan toisia epäkunnioittavasti ja epäempaattisesti. Kun keskustelusta otetaan pois toisen osapuolen nonverbaalit reaktiot, myötäeläminen on vaikeampaa. Myös eräässä koeasetelmassa digipaastolle laitetut nuoret pystyivät tulkitsemaan toisten ihmisten tunteita paremmin kuin koehenkilöt, jotka jatkoivat laitteiden käyttöä aktiivisesti.

Hyvää älykännykkä ei välttämättä tee parisuhteellekaan. Pariskunnat, jotka käyttävät puhelinta paljon, ovat keskimäärin vähemmän tyytyväisiä suhteeseensa. Varsinkin sosiaalisen median runsas käyttö on yhteydessä parisuhdeongelmiin ja parisuhteen nopeampaan päättymiseen. Kilpailevat kumppaniehdokkaat ovat aina yhden napinpainalluksen päässä.

Homo iphonuksen sosiaalinen elämä on tietyllä tapaa vapaampaa kuin edeltäjänsä. Älypuhelin helpottaa mahdollisuutta valita, kenen kanssa on tekemisissä milloinkin. Jos voi viettää virtuaalisesti aikaa kavereiden kanssa, ei tarvitse kahliutua fyysisen maailman rajoitteisiin ja ympärillä oleviin ihmisiin.

Kääntöpuolensa on sillä, että jokainen pyrkii joka hetki olemaan yhteydessä juuri kaikista mieluisimpien ihmisten kanssa: ne, joita ei pidetä erityisen kiinnostavina tai suosittuina, saattavat aikaisempaa helpommin jäädä ulkopuolisiksi. Sosiaalisessa mediassa hylkäämisen kokemukset helposti korostuvat, kun jokainen näkee, mihin bileisiin ei saanut kutsua.

OECD:n Pisa-tutkimuksen mukaan niiden 15-vuotiaiden koululaisten osuus, jotka kokevat olonsa koulussa ulkopuolisiksi, on kaksinkertaistunut vuosien 2003–2015 aikana. Tutkimukset viittaavat myös siihen, että ne koululaiset, jotka viettävät paljon aikaa älylaitteiden kanssa, ovat tavallista alttiimpia masentumaan.

Valtaosa sosiaalisen median käyttäjistä itse asiassa kokee, että päivitysten selailu lisää negatiivisia tunteita, kuten kateutta, ja vähentää mielekkyyden kokemuksia.

Ehkä älypuhelin on yksi syy selittämään sitä, miksi suomalaisten korkeakouluopiskelijoiden masennus- ja ahdistuneisuushäiriödiagnoosit ovat kolminkertaistuneet tällä vuosituhannella.

”Älylaitteet mahdollistavat kehon tarkemman mittaamisen ja muokkaamisen. Ollaan tuottamassa aivan uudenlaista ihmistyyppiä.”

Fyysisiä muutoksia ei tapahdu ihmiskehossa hetkessä, mutta älypuhelimen runsaalla käytöllä vaikuttaisi olevan jo orastavia vaikutuksia.

Likinäköisyys alkoi yleistyä jo ennen älypuhelinta, mutta se on kiihtynyt viime vuosina. Monet tutkijat katsovat, että älypuhelin on osasyyllinen, tosin sen vaikutukset ovat pääosin epäsuoria.

Silmätautiopin dosentti Olavi Pärssinen kertoo, että jos lapsen katse kohdistuu pääasiassa lähelle, riski likinäköisyydelle kasvaa. Kun lapsi lukee ja kirjoittaa koulussa ja tuijottaa älylaitteita kotona, silmän kyky tarkentaa kauas ei välttämättä kehity kunnolla.

Lisäksi uskotaan, että luonnonvalolle altistuminen parantaa silmän tervettä kehitystä. Eräässä tutkimuksessa havaittiin, että kesällä lasten likinäköisyys etenee hitaammin kuin talvella, jolloin valoa on vähemmän. Ongelmia voi siis tulla myös siksi, että lapset leikkivät aiempaa vähemmän ulkona.

Etelä-Koreassa jo yli 90 prosenttia varusmiehistä tarvitsee silmälaseja, ja Länsi-Euroopassa noin joka toinen nuori aikuinen on likinäköinen.

On myös jonkin verran näyttöä siitä, että ruutua katsoessa silmiä räpytellään harvemmin kuin tavallisesti, mikä voi johtaa krooniseen silmien kuivumiseen.

Älypuhelimen runsaalla käytöllä saattaa olla vaikutusta myös ryhtiin.

Jonkin verran on käytetty epätieteellistä termiä someniska. Kun noin viisi kiloa painavaa päätä pidetään pitkiä aikoja eteenpäin kallistuneena, sen tuottama rasitus niskalle kasvaa ja ryhti voi muuttua etukumaraiseksi.

Fysiatrian dosentti Katri Laimi Turun yliopistosta sanoo, että niskaongelmat ovat lisääntyneet tällä vuosituhannella. Koululaistutkimuksissa on havaittu, että kahden tunnin istuminen päivässä koneen ääressä on vielä turvallista niskalle. Sitä pidempi aika voi olla ongelma.

Selvää tieteellistä näyttöä ei vielä ole siitä, heikentääkö ruutujen edessä kyhjöttäminen ryhtiä pitkässä seurannassa tai muuttuuko niskakipu krooniseksi.

”Silti on syytä pitää mielessä, että pitkään samassa asennossa oleminen ei ole suositeltavaa.”

Jonkin verran tutkimusnäyttöä on siitä, että älypuhelimen käyttö istualtaan tuottaa suurempia ongelmia tukirangalle kuin sen käyttö seisten. Lisäksi on havaittu, että puhelimella pelatessa asento vääntyy enemmän kuin esimerkiksi videota katsoessa.

Laimi huomauttaa, että digilaitteita käyttäessään ihmiset usein löhöävät tai röhnöttävät vaikeissa asennoissa.

Silti älypuhelin ei välttämättä tee ihmisestä raihnaisempaa. Kuluttajatutkimuskeskuksen professori ja teknologian tutkija Mika Pantzar korostaa, että se ”avaa tien suureen muutokseen ihmisen suhteessa kehoonsa”. Se tekee meistä ”kehosensitiivisempiä”.

”Älylaitteet mahdollistavat kehon tarkemman mittaamisen ja tiedon avulla muokkaamisen, ja siten ollaan tuottamassa aivan uudenlaista ihmistyyppiä.”

Niin sanotut biohakkerit pyrkivät juuri mittaamisen avulla tekemään kehosta toimivamman ja terveemmän.

Onko mielen ja kehon degeneroituminen vääjäämätön hinta siitä, että älypuhelin helpottaa arkista elämäämme monin tavoin?

Ehkä meidän pitäisi kuunnella älypuhelimen kehittäjiä ja älypuhelimeen keskeisimpiä palveluita tuottaneita ihmisiä. Mielenkiintoista on, että usein he ovat suhtautuneet luomuksiinsa kriittisesti.

Steve Jobs rajasi lastensa älypuhelimen käytön vain tiettyihin aikoihin päivästä. Jobsien illallispöydässä keskusteltiin historiasta ja kirjallisuudesta eikä näpelöity iPhonea.

Piilaakson teknologia-ammattilaiset panevat lapsena usein kouluihin, joissa korkeinta teknologiaa ovat lyijykynä ja liitutaulu. Jonkin verran tutkimusnäyttöä on siitä, että puhelinten kieltäminen koulussa voisi parantaa varsinkin kaikista heikoiten menestyvien oppilaiden tuloksia. Ranskassa kielto on jo tehty.

Jopa Googlen entinen hallituksen puheenjohtaja Eric Schmidt on ilmaissut huolensa siitä, että älypuhelimen sisällään kantama digitaalinen kulttuuri jyrää perinteistä kirjallista kulttuuria. Hänen mukaansa netin ulkopuolisella elämälläkin on paljon annettavaa ihmiselle.

”Olen huolissani siitä, että häiriöiden määrä, informaation ylivoimainen nopeus (- -) vaikuttaa syvempään ajatteluumme. Uskon, että istuminen alas ja kirjan lukeminen on edelleen paras tapa todella oppia jotain.”