Tuoreen tutkimuksen mukaan sukupuolten välinen pariutuminen ja erityisesti pariutumiseen liittyvä kisailu parantaa eläinlajien mahdollisuuksia selviytyä.

Arkistokuvassa Alberto Giacomettin taideteos Kävelevä mies. Tuoreen tutkimuksen mukaan sukupuolten välinen pariutuminen ja erityisesti pariutumiseen liittyvä kisailu parantaa eläinlajien mahdollisuuksia selviytyä.

Arkistokuvassa Alberto Giacomettin taideteos Kävelevä mies. Tuoreen tutkimuksen mukaan sukupuolten välinen pariutuminen ja erityisesti pariutumiseen liittyvä kisailu parantaa eläinlajien mahdollisuuksia selviytyä.

Jos ajatellaan elämän jatkuvuutta luonnossa ja sellaisena kuin sen nyt tunnemme, seksi eli parittelu on periaatteessa täysin turhaa. Tarkemmin sanottuna turhaa lisääntymisessä on miessukupuoli.

Näin pohtii eilen Nature-lehdessä julkaistun tutkimuksen pääkirjoittaja, East Anglian yliopiston biologi Matt Gage tutkimuksensa saatteessa.

- Lähes kaikki monisoluiset eläimet lisääntyvät paritellen. Seksiä on vaikea selittää, sillä se on [evoluution ja tehokkuuden kannalta] valtava taakka, Gage aloittaa.

- Vain noin puolet jälkeläisistämme – tyttäret – ovat kykeneväisiä tuottamaan jälkeläisiä. Miksi siis yksikään eläinlaji hukkaa niin paljon energiaa poikiin?

Sukupuolivalinta

Charles Darwinin teoria luonnonvalinnasta sisältää tärkeän käsitteen sukupuolivalinnasta. Teorian voi selittää yksinkertaisimmillaan siten, että naaras valitsee kenen kanssa parittelee. Uros tuo tähän yhtälöön perimänsä lähinnä siittiöinä.

Yllä oleva biologinen katsantatapa ohittaa tietenkin täysin useiden eläinten yhteisöllisyyden ja ”perheroolit” jälkikasvun kasvattajina, millä on myös vaikutusta jälkeläisten selviämiseen sukukypsyyteen asti.

Tiukkaa biologiaa katsoessa nousee väistämättä kysymys, mihin miehiä edes tarvitaan. Tehokkuuden kannalta jokaisen eläinyksilön olisi parasta voida lisääntyä, ilman seksiin ja seksuaaliseen valintaan liittyviä hankaluuksia.

Vaan kun luonto ei ole insinöörin kytkentäkaavio, kuten Gagen johtaman tutkimuksen tulokset osoittavat. Aidossa luonnossa sukupuolet syystä tai toisesta ovat edelleen olemassa, huolimatta evoluution vähimmän vaivan periaatteesta.

- Urosten välinen kamppailu parittelukumppaneista tuottaa selviytymisen kannalta elintärkeän hyödyn perimän tasolla. Sukupuolivalinta ehkäisee haitallisia mutaatioita ja siten auttaa lajeja välttämään sukupuuton, Gage summaa tutkimuksensa tuloksia.

Sukurutsa tappoi sukupuuttoon

Gagen ryhmä selvitti sukupuolivalinnan vaikutusta lajien säilymiseen yli kymmenen vuotta jatkuneessa tutkimuksessa. Metodina oli vertailla kovakuoriaisten lisääntymistä eri olosuhteissa, joissa parinvalinta tapahtui.

Tutkijat kokeilivat erilaisia lisääntymisasetelmia, jotka vaihtelivat ”pakkoavioliitoista” tilanteeseen, jossa 10 naaraalla oli valittavanaan 90 koirasta.

Asetelmissa oli havaittavissa selvä parinvalintatilanne – silloin kuin se oli kovakuoriaisille mahdollista. Naaraat valitsivat lajilleen ominaisin kriteerein koiraiden joukosta yksilöt, joiden kanssa ne parittelivat. Myös yhteen pakotetut yksilöt parittelivat ja lisääntyivät.

Tutkijat parittivat hyönteisiä 50 sukupolven ajan, mikä kesti seitsemän vuotta. Tämän jälkeen eri asetelmien perimää ja populaatioiden terveyttä tutkittiin tarkemmin: sisaruksia ryhdyttiin parittamaan keskenään.

Keinotekoinen sukurutsa heikensi nopeasti eri asetelmissa tapahtunutta yksilöiden terveyttä ja sukupolvien jatkuvuutta. Kuitenkin ne populaatiot, joissa koiraiden kilpailu kumppanista oli ollut aiemmin tiukinta, selvisivät parhaiten sisäsiittoisuudesta.

Ero oli jopa niin suuri, että kovemman sukupuolivalinnan sukulinjat kestivät jopa 20 sukupolvea sisarusten välistä seksiä ja jälkeläisiä. Heikomman valinnan populaatiot puolestaan kuihtuivat sisäsiittoisuuden aiheuttamaan perimän heikkenemiseen 10 sukupolvessa.

Tutkimustulokset osoittivat sen, että sukupuolivalinnalla ja kilpailulla kumppaneista on biologisessa mielessä merkittävä vaikutus eläinlajien jatkuvuuteen.

Tieto ei sinällään ole uusi tai mullistava, mutta kertoo nykyeläinten saavan merkittävää hyötyä parinvalinnasta ja sen tärkeydestä geeniperimän säilyvyyden kannalta.

Sisäsiittoisuus ilman sukupuolivalintaa ja perimän vaihtelua johti nopeasti mutaatioihin, jotka vain pahenivat sukupolvi toisensa jälkeen. Lopulta kehitys johti sukupuuttoon.

Miessukupuolen olemassaololle on siis evoluutioteorian mukainen siunaus: hyöty lajin selviämisestä ja perimän jatkuvuudesta.

Gagen johtaman ryhmän tutkimus ei selvittänyt sitä, mikä on riittävä määrä mies- ja naisyksilöitä terveen suvunjatkamisen takaamiseksi. Tähän vastauksen voi antaa vuonna 2005 julkaistu tutkimus, jossa arvioitiin Pohjois-Amerikan tulleen asutetuksi alle 80 ihmisyksilön toimesta.

Matt Gagen ryhmän tutkimus on luettavissa Nature-lehdessä.

Pohjois-Amerikan ihmisten lisääntymistä ja maan täyttämistä käsittelevä tutkimus löytyy puolestaan PloS Biology –verkkojulkaisusta.