Tove Ruokoja kommentoi kirjoitustani facebook-sivustolla näin: Sosiaalipuolella yhtiön olisi kannattanut jättää esim perhetyö perheelle antamatta ja odottaa tilanteen pahenemista niin että liikelaitoksen lastensuojelu joutuu ottamaan kopin.

Tämä osoittaa vielä yhtä hankalaa rajapintaa. Me kaikki tiedämme, että ennaltaehkäisy on ylipäänsä paljon kannattavampaa kuin sairauden hoito. Helpoissa tapauksissa sote-yhtiön kannattaisi panostaa ennaltaehkäisyyn, koska se säästää itsekin siinä, että potilas pysyy terveenä. Kannattaa siis käyttää esimerkiksi 200 euroa vuodessa, jotta ei synny tuhannen euron kustannuksia myöhemmin.

Sote-yhtiön ei kannata kuitenkaan käytää 5 000 euroa vuodessa välttääkseen 100 000 euron kustannukset myöhemmin, koska se ei joutuisi tuota 100 000 euroa maksamaan, mutta joutuisi maksamaan sen 5 000 €. Lastensuojeluasiakkaille on omat maksajansa ja erikoissairaanhoitoahan soteyhtiö ei joudu maksamaan. Erittäin kannattavaa on saattaa asiakas kelpoiseksi henkilökohtaiseen hoitobudjettiin. Silloin siitä saa vielä enemmän rahaakin.

Olisi paljon järkevämpää, että erityistä hoitoa tarvitsevat, esimerkiksi potentiaaliset lastensuojeluperheet, jäisivät yhteiskunnan vastuulle kuten Ruotsissa. Tämä jo senkin takia, että jos soteyhtiön on pystyttävä vastaamaan ihan kaikkeen, sen on pakostakin oltava aika iso ja tästä seuraa oligopolistinen kilpailu. Lisäksi samalla tavalla kuin on tuhlausta käyttää rekka-autoa yhden olutkorin kuljettamikseen, on kustannustehotonta käyttää kovin raskasta koneistoa kaikkiin suomalaisiin, vaikka sitä raskasta koneistoa tarvitsee vain pieni vähemmistö.

Markkinafundamisteille tällainen ratkaisu ei ilmeisesti käy, koska he vaativat, että maakunnan yhtiöiden on toimittava samalla logiikalla kuin yksityisten. Niidenkään ei silloin kannata välttää isoja, maakunnan liikelaitoksen maksettavaksi jääviä kustannuksia. Jos maakunnan yhtiön on oltava valmis käyttämään 5 000 € lastensuojeluongelman ennaltaehkäisyyn, se ei voi silloin toimia samalla budjetilla kuin yksityiset, joiden ei oleteta niin tekevän.

On myös oltava mekanismi, jolla yksityisen yhtiön vastuulla olevaa perhettäkin autetaan tarvittaessa, koska potentiaalista lastensuojelutapausta ei voida ennustaa.

Tässäkin on vielä vähän tuunaamista. Tämäkin ongelma on varmaankin ratkaistavissa, mutta se pitäisi myös ratkaista. Varmaankin päädyttäisiin siihen, että perhetyöstä suuri osa tulisi suoraan maakunnan budjetista, mutta se ampuisi kyllä järjestelmään ison aukon. Tai sitten lastensuojelun asiakkaaksi saattamisesta pitäisi tulla iso taloudellinen sanktio.

Kaikki lopullisessa kunnossa 18 kuukauden päästä?