– Kokoomuspuolueiden näkökulmasta ollaan ydinkysymysten ääressä, sanoo kokoomuksen menestyksekkäimmän ajan puoluesihteerinä toiminut, viestintätoimisto Ellun Kanojen toimitusjohtaja Taru Tujunen.

Samaa mieltä on Johan Strang, Pohjoismaiden tutkimuksen apulaisprofessori Helsingin yliopistolta.

– Sekä Ruotsissa että Suomessa kokoomuspuolueet jäävät liberalismin ja konservatismin väliin ja niiden on vaikeaa löytää oikeaa linjaa, miten hallita uusi tilanne, tutkija Strang sanoo.

Istumajärjestyksen symboliikkaa

Suomessa kääntyi kesäkuussa poliittisen historian lehti.

Antti Rinteen (sd.) johtaman hallituksen ministerit hakivat uudet paikkansa salin hallituslehteriltä, mutta ensimmäistä kertaa myös oppositio järjestäytyi tai järjestettiin uuteen asentoon salissa. Eduskunnan vakiintunut istumajärjestys muutettiin vastaamaan tämän hetken poliittista asetelmaa ryhmäjohtajien äänestyspäätöksellä.

Vastahakoiset perussuomalaiset siirrettiin oikeaan reunaan. Istuntosaliin muodostui nykyistä poliittista tilannetta kuvaava vasemmistoliberaali hallitusblokki ja oikeistokonservatiivien oppositioblokki.

Istumajärjestyksen muutos osui sattumalta tai harkitusti herkkään ajankohtaan. Sekä Suomessa että Ruotsissa on siirrytty politiikan uuteen aikaan.

– Kyllä minä näin sen symbolisena muutoksena, Pohjoismaiden tutkija Johan Strang Helsingin yliopistosta sanoo.

Strang on seurannut tiiviisti Suomen ja Ruotsin muutosta, jossa on viime vaalien jälkeen hätkähdyttävää samankaltaisuutta. Hallitusvaltaa käyttävät sosiaalidemokraattien johdolla vasemmistoliberaalit puolueet ja oppositiossa istuu kolme puoluetta: populistit, maltillinen kokoomus ja kristilliset.

Suomen eduskunnan istumajärjestyksen muutos pantiin vireille viime syksynä, kun RKP:n Stefan Wallin esitti puhemiesneuvostolle RKP:n siirtämistä keskemmälle saliin. Asia torpattiin ryhmänjohtajien kokouksessa eikä Wallinin uusi yritys ennen joulua sekään tuottanut tulosta.

Asia nostettiin uuden eduskunnan pöydälle kesällä. Muutoksessa vedottiin RKP:n aloitteellisuuteen ja Euroopan parlamentin istumajärjestykseen.

Kokoomus sai istuntosalissa oikealle puolelleen perussuomalaiset. Mauri Ratilainen / AOP

Kokoomus äänesti lopulta muutoksen puolesta. Kokoomuslaisissa on niitäkin, joiden mielestä puoluetta vietiin istumajärjestyksen rukkaamisessa kuin ämpäriä.

Kokoomuksen kansanedustaja Elina Lepomäki pitää ylipäätään huonona istumajärjestyksestä nousevaa mielikuvaa salin konservatiivi- tai oikeistoblokista. Hän näkee taustalla poliittisen operaation.

– Kyllä me yleisesti ajattelemme, että oli Antti Rinteeltä ihan taitava operaatio yrittää yhdistää tällainen oikeisto ja äärioikeisto, Lepomäki sanoo.

Lepomäen mukaan äärioikeisto ja oikeisto ovat oikeisto–vasemmisto-janalla pikemmin vastakkaisilla laidoilla kuin vierekkäin. Ensimmäinen nojaa vahvaan valtioon, toinen yksilöön.

Kokoomuksen nykyinen ryhmäjohtaja Kai Mykkänen muistelee kiusaantuneensa asian saamasta mediahuomiosta. Työtään aloittavan eduskunnan riitely istuinpaikoista tuntui lapselliselta.

– Kyse saattoi olla siitä, että jotkut sosiaalidemokraatit ajattelevat niin, että halutaan leimata perussuomalaiset jyrkästi oikealle, jotta he olisivat vähemmän houkuttelevia perinteisille työväen äänestäjille, Mykkänen pohtii.

Ovatko populistit kokoomuksen kumppaneita vai kilpailijoita?

Ruotsissa hallitus-oppositio-asetelmaan on totuteltu puolisen vuotta.

Viime syksyn parlamenttivaalien ja vaikeiden hallitusneuvottelujen jälkeen maahan syntyi sosialidemokraattien ja ympäristöpuolueen hallitus, jota vasemmistopuolue, keskusta ja liberaalit tukevat.

Oppositioon jääneitä Ruotsin kokoomusta, ruotsidemokraatteja ja kristillisiä on hallituksen syntymisen jälkeen mediassa kutsuttu konservatiiviblokiksi.

Ruotsin kokoomuksen Ulf Kristersson on toistaiseksi yrittänyt pyristellä konservatiivioppositio-nimitystä vastaan.

Ruotsidemokraattien historia ja rajut maahanmuuttopuheet ovat leimanneet puolueen vasemmistoliberaalien vastavoimaksi, äärioikeistoksi, rasisteiksi ja fasisteiksi, jonka kylkeen mikään puolue ei ole halunnut.

Ruotsidemokraattien Jimmie Åkesson toivoo yhteistyötä Ruotsin maltillisen kokoomuksen kanssa. AOP

Uuden opposition keskinäisiä suhteita seurataan tarkasti. Ovatko populistit lopulta Ruotsin kokoomukselle kumppaneita vai kilpailijoita?

– Ruotsissa tämä on nähty rajummin kuin Suomessa. Siellä on totuttu siihen, että hallituksessa ja oppositiossa on ideologinen blokki, on oikeisto vastaan vasemmisto, kansanedustaja Kai Mykkänen sanoo.

Hän muistuttaa, että Suomessa on nytkin hallitus, jossa vasemmistoliberaalien seurana istuu kokoomusta konservatiivisempi keskusta.

Myös Elina Lepomäki hätkähtää suomalaista konservatiiviblokki-nimitystä.

– Kuulostaa omituiselta. Jos se on konservatiivioppositio-rintama, minä ainakin henkilökohtaisesti eroan siitä heti. Koen olevani täysin arvoliberaali ja monet meillä kokevat olevansa sitä.

Toisin kuin Suomessa muut ruotsalaispuolueet eivät ole tehneet maahanmuuttovastaisen populistipuolueen kanssa avoimesti yhteistyötä.

Kristillisten puheenjohtaja Ebba Busch Thor söi yhteisen lounaan ruotsidemokraattien puheenjohtajan Jimmie Åkessonin kanssa viime viikolla ja nousi etusivun uutiseksi. Lounasta pidettiin merkkinä kumppanuudesta.

Myös Ruotsin kokoomuksen puheenjohtajan Ulf Kristerssonin puheita tarkkaillaan. Almedalenin politiikkaviikolla hänen puheestaan etsittiin yhtymäkohtia ruotsidemokraattien maahanmuuttovastaisuuteen.

Ruotsin kokoomuksen puheenjohtajan Ulf Kristerssonin mielestä ruotsalaisten yhdistäminen on puolueen DNA:ssa. Henrik Montgomery / EPA

– Almedalenissa Ulf Kristersson puhui hyvin paljon maahanmuutosta ja jengisodista ja vaati tuplarangaistuksia. Näyttää siltä, että moderaatit kilpailee enemmänkin ruotsidemokraattien kanssa kuin vasemmistoliberaaliin hallitusrintamaan liittyneen keskustan Annie Lööfin kanssa, Johan Strang pohtii.

Strang pitää Ruotsin kokoomuksen valintaa yllättävänä. Hän oli odottanut, että puolue kritisoisi demarihallitusta ja hallituksen politiikkaa, mutta siirtyisi vähän liberaalimpaan suuntaan.

Kristersson sanoi puheensa lopuksi, että Ruotsin maltillinen kokoomus voi yhdistää ruotsalaiset. Se on puolueen DNA:ssa, siksi puolueen nimikin on kokoomus.

Samoin ajatellaan Suomen kokoomuksessa. Pitkäaikainen kansanedustaja ja moninkertainen kokoomusministeri Pertti Salolainen vierastaa sanaa konservatiivi.

– Puhun mieluummin kokoomuksesta center right -puolueena, mikä on yleiseurooppalainen määritelmä politiikalle, jota kokoomus ajaa. Se on hyvä ilmaisu, koska meidän politiikassa on paljon liberaalia ainesta.

Mutta kokoomuspuolueiden suurin ongelma piilee tällä hetkellä politiikan keskustassa.

Politiikan keskustassa kuihtuu

Ruotsin ja Suomen kokoomuspuolueet ovat olleet porvarillisia voimia yhdistäviä yleispuolueita. Puolueisiin on mahtunut arvonäkökulmiltaan hyvin erilaisia ihmisiä, konservatiiveja, sosiaalireformisteja ja liberaaleja.

Ko-koo-mus tavaa kansanedustaja selventääkseen eri tavalla ajattelevien ihmisten kokoomaa.

– Perinteiset isot puolueet ovat pysytelleet politiikan keskustassa. Sosiaalidemokraatit voittivat, kun menivät oikealle ja kokoomuspuolueet kun menivät vasemmalle, Strang kuvaa.

Suomen kokoomuksen suurin menestystarina oli vuoden 2006 presidentinvaalien työväen presidentti -brändäys. Se ja puolueen eduskuntavaaleissa jatkama työväenpuolue-teema poiki toimihenkilöäänestäjiä ja siivitti puolueen kasvua vasemmalle puheenjohtaja Jyrki Kataisen valtakaudella.

Liberalismin ja konservatismin yhdistelmästä tulee tässä ajassa helposti puolueita sisältä rikkirepivä asia toimitusjohtaja Taru Tujunen

Puoluekentän pirstaloituminen ja populistipuolueiden nousu on lyönyt murskaksi tämän perinteisen “miten tavoitat keskiluokan” -strategian.

Äänet eivät enää liiku kokoomuksen ja demareiden välillä, vaan pelissä on monta muuta puoluetta. Ilmiö on yleiseurooppalainen ja näkyi eurovaaleissakin.

Taru Tujunen sanoo, että kokoomuspuolueiden ongelma on puoluekentän murroksessa sekä Ruotsissa että Suomessa jäädä keskelle, missä puolueita syödään molemmista päistä yhtä aikaa.

Siitä mikä on ollut kokoomuspuolueita yhdistävä tekijä, liberalismin ja konservatismin yhdistelmä, tulee tässä ajassa helposti niitä sisältä rikkirepivä asia.

– Luulen, että kokoomuspuolueet sekä Ruotsissa että Suomessa joutuvat tämän kysymyksen ratkomaan – miten ne tähän kysymykseen suhtautuvat, Tujunen arvelee.

Jyrki Katainen ja Taru Tujunen riemuitsevat puolueen ykkösasemasta vuoden 2014 eurovaaleissa. Jarno Kuusinen / AOP

Populistiset puolueet pakottavat muut puolueet poliittiseen selkokieleen ja valintoihin.

Se on osoittautunut erityisen vaikeaksi kokoomuspuolueille maahanmuuttopolitiikassa, jossa ne tavoittelevat yhtäaikaa sisäistä turvallisuutta ja avointa kansainvälisyyttä. Miten selkeä puolueen linja on äänestäjille?

– Ei ole täysin selkeä, sanovat Lepomäki ja Salolainen, mutta heidän mielestään ero perussuomalaisten rajat kiinni -linjauksiin on kokoomuksen sisällä selvä.

Kai Mykkäsen mielestä monia asioita kuten suhtautumista Isis-leirin lapsiin on vaikea puristaa yhteen iskulauseeseen.

– Se pitää tehdä hallitusti ja turvatusti, ettei vaaranneta Eurooppaa. Samalla halutaan auttaa hädänalaisia. Tämä asia valitettavasti on hyvin monimutkainen ja viheliäinenkin.

Sekä-että-linjaukset ja asema puoluekentän keskustassa vaivaa myös demareita.

Ruotsissa sosiaalidemokraatit voittivat vaalit, mutta saivat huonoimman tuloksen sataan vuoteen. Suomessa sosiaalidemokraateista tuli suurin ja pääministeripuolue alle 20 prosentin kannatuksella.

Puoluekentän pirstaloituminen kertoo Tujusen ja Strangin mielestä siitä, että politiikassa on syntynyt monta eri ulottuvuutta. Vasemmisto-oikeisto-jako ei enää riitä.

Myös kokoomuspuolueiden sisäinen liima, kurinalainen talouspolitiikka, on vaikeuksissa. Uudet tuulet puhaltavat.

Menikö talouskurin aika ohi?

Talouspolitiikka on yhdistänyt kokoomuspuolueita vahvemmin kuin arvokysymykset.

Ruotsin politiikassa on ehkä vielä Suomea korostuneemmin ollut kyse taloudesta. Oikeisto vastaan vasemmisto, korkea vai matala verotus, yksityiset vai julkiset hyvinvointipalvelut.

– Talouden merkittävyys vaaliteemana on selvästi muuttunut, kun akuutti talouden kriisivaihe on ohi, Elina Lepomäki sanoo.

Suomi on toipunut vähitellen vuoden 2008 finanssikriisistä. Muiden Euroopan maiden tapaan talouden noususuhdanne on auttanut toipumista, talous on elpynyt ja työllisyys noussut.

Siksi ihmisillä ei ole Lepomäen mielestä nyt sellaista kuvaa, että järkevällä julkisen talouden pidolla on merkitystä. Tulee muita asioita.

Se näkyi kevään vaaleissa. Pertti Salolainen on tyrmistynyt siitä, ettei “järkevästä taloudenpidosta palkita vaaleissa”.

– Me luotimme ihan liikaa siihen, että kyllä ihmiset on niin järkeviä, että he tajuavat.

– Samaa tiukkaa talouslinjaa on jatkettava, koska Suomi ei ole edelleenkään kuivilla. Mutta rahanjakolinja meni vaaleissa enemmän läpi, Salolainen toteaa.

Tutkija Johan Strangin mielestä hyvä taloustilanne ja hyvinvoinnin kasvu on saanut Pohjoismaissa ihmiset ajattelemaan, että halutaan tehdä jotain kivaa.

Talouspolitiikassa saattaa olla käynnissä jopa historiallinen käänne.

Tällä hetkellä talousliberalistinen ajattelu näyttää väistyvän tai on ainakin joutunut haastetuksi. Pohjoismaiden tutkija Johan Strang

Kokoomuspuolueita suosinut tiukka talouskuri ja talousliberalismi kukoisti pitkään 1990-luvulta 2000-luvulle asti.

Yhdysvaltalainen filosofi Francis Fukuyama kuvasi vuonna 1992 teoksessaan Historian loppu ja viimeinen ihminen, miten kommunismin romahdettua ei jäänyt vaihtoehtoja. Ideologioiden kilpailun voittivat liberaali demokratia ja markkinatalous.

Oikeistopuolueista, kuten pohjoismaisista kokoomuspuolueista, tuli uuden liberaalisen demokratian hegemonian edustajia. Ne edustivat uutta aikaa, liberalismin ja Euroopan aikaa.

Kurinalainen talouspolitiikka vahvistui eurooppalaisen julkisen talouden ihanteena. Siitä tuli lähes viime vuosiin asti ainoa oikea talouspolitiikan tie.

Tutkija Johan Strang sanoo, että nyt talousliberalistinen ajattelu näyttää väistyvän tai on ainakin joutunut haastetuksi.

– Sitä kyseenalaistetaan sekä oikealta että vasemmalta. Oikeistopuolueet kytketään Fukuyaman ajatteluun ja talousliberalismiin, joka johti arvostelijoiden mielestä yhteiskunnallisen koheesion, yhtenäisyyden katoamiseen, Strang toteaa.

Yksi tunnetuimmista arvostelijoista on markkinataloutta tukeva ranskalainen ekonomisti Thomas Piketty, joka varoitti varallisuuden kasautumisesta ja eriarvoistumisesta.

Suomessa kokoomusta on kutsuttu kannatuspohjansa takia palkansaajajärjestö STTK:n lisäsiiveksi. Se suhde voi olla murroksessa, kun STTK:ssa alkaa kuulua uuden pääekonomistin Patrizio Lainàn ääni. Hän kertoo HS:n haastattelussa, että ei usko kustannuskilpailukykyyn (siirryt toiseen palveluun)tai aktiivimalliin.

Talousliberalismin kritiikki osoittaa, ettei vasemmisto–oikeisto-asetelma tai talouspolitiikan linjataistelu ole häipymässä mihinkään.

– Me elämme tosi vahvasti ideologisessa ajassa, Taru Tujunen sanoo.

Tujunen ei usko, että vasemmisto–oikeisto-jaon voi heittää romukoppaan. Hän pitää kuitenkin politiikassa tapahtunutta murrosta ihan hämmästyttävänä.

– On olemassa uusia politiikan jakolinjoja, jotka ovat ihmisten mielestä oleellisempia kuin esimerkiksi perinteinen talouspolitiikka tai oikeisto–vasemmisto-jako.

Niin Ruotsissa kuin Suomessakin puoluekentän murrosta on kuvattu niin sanotulla GAL–TAN-akselilla. Siinä akselin toisessa päässä ovat vihreät ja vaihtoehtoiseen elämänmuotoon uskovat ja toisessa päässä konservatiiviset, nationalistiseen ja autoritääriseen ajattelumalliin uskovat ihmiset ja puolueet.

Viestintätoimisto Ellun Kanojen toimitusjohtajan Taru Tujusen näkemys suomalaisten puolueiden sijoittumisesta GAL–TAN-akselille. Lasse Isokangas / Yle

Arvokysymykset nousevat akselilla tärkeämmäksi kuin perinteinen vasemmisto-oikeisto-jako.

Tutkija Johan Strangin mielestä GAL–TAN-akseli on erityisen mullistava Ruotsissa, jossa politiikka pitää ajatella uudestaan. Puolueiden on tehtävä valintoja konservatismin ja liberalismin välillä.

Kokoomuspuolueet sijoittuvat tälläkin akselilla keskelle, mutta sijoitus voi kertoa siitä, että ne ovat sivussa jylläävistä megatrendeistä kuten ilmastokysymyksistä.

Kokoomuksessa on vaalien jälkeen puoluevaltuustoa myöten puitu, oliko “autot kuuluvat teille” -mainos hyvä vai huono.

Osan mielestä se osoitti, että kokoomuksen puoluetoimistossa oltiin ihan pihalla ilmastovaaleista. Osa piti sitä onnistuneena tukena yksityisautoilulle.

– Kokoomus sattui olemaan siinä asiassa historian väärällä puolella, Tujunen tokaisee.

Puolue teki ennen vaaleja ympäristöpoliittisen ohjelman osoittaakseen, että ympäristökysymykset otetaan puolueessa vakavasti.

Lepomäen mielestä automainos-episodi osoitti, että puolueen viesteissä on pakka sekaisin. Maaseudulle kerrotaan, että jatkakaa kuten ennenkin, mutta kaupunkeihin, että kokoomus on yhtä vihreä kuin vihreät ja taloutta sen lisäksi.

– Tämä on vähän niin kuin sellainen spagaatti, joka ei tällä hetkellä onnistu, Lepomäki sanoo.

Nuorten suosikit vihreät ja perussuomalaiset

Ruotsin ja Suomen kokoomuspuolueet ovat edelleenkin kolmen suuren joukossa sekä vaalituloksissa että viimeaikaisissa mielipidemittauksissa.

Miksi ne näyttävät molemmissa maissa kuitenkin lipuneen sivustakatsojiksi voitokkaan kymmenen vuoden jälkeen?

Tujunen käyttää Suomen 1990-luvun jalokiveen, Nokiaan, liitettyä vertausta.

– Ei ole kyse siitä, että on tehty vääriä asioita. On tehty oikeita asioita, mutta liian pitkään.

Fukuyamallekin oli ongelma se, ettei talousliberalismille ole enää kilpailijaa. Hän ihmetteli, miten demokratia voi selvitä ilman vihollista.

– Kokoomuspuolueille tapahtuu nyt samaa kuin demareille parikymmentä vuotta sitten, Strang pohtii.

– Ne ovat onnistuneet rakentamaan oman visionsa, mutta niille ei ole jäänyt muuta tehtävää kuin puolustaa sitä.

Politiikassa puhutaan siitä, miten joku puolue omistaa jonkin teeman. Vihreät omistaa ilmastonmuutoksen, perussuomalaiset maahanmuuton, sosiaalidemokraatit hyvinvoinnin ja keskusta maaseudun.

Mitä kokoomuspuolue omistaa?

Kokoomus on tavallaan omistanut tulevaisuuden, jos sitä mitataan nuorten osuudella äänestäjistä ja kannattajista. Ruotsin kokoomuspuolue on edelleen nuorten keskuudessa suurin puolue, mutta Suomessa tilanne on muuttunut.

Taloustutkimuksen mittausaineistosta käy ilmi, että nuorten aikuisten, 18–25-vuotiaiden, suosituin puolue on nyt vihreät. Toiseksi on noussut perussuomalaiset ja kokoomus on pudonnut kolmanneksi. Nuoret miehet karkaavat kokoomuksesta perussuomalaisiin ja kaupungeissa koulutetut nuoret ja keski-ikäiset naiset hyppäävät vihreisiin.

Kuin vaivihkaa vasemmistopuolueet ja vihreät ja Ruotsissa lisäksi keskiryhmät ovat yrittäneet brändätä itselleen liberalismin. Omistavatko ne sen seuraavissa vaaleissa?

Tullaan taas kokoomuspuolueiden valintaan liberalismin ja konservatismin välillä.

– Nämä ei ole itseään toteuttavia ennusteita, mutta on kiinnostavaa nähdä, mitä yleispuolueet aikovat asialle tehdä, Taru Tujunen miettii.

Kuntavaalit ovat kahden vuoden kuluttua huhtikuussa 2021.