Tästä on kyse Harri Heinonen (s. 1959) toimii sairaalapappina Tyksissä ja saattohoitokoti Karinakodissa Turun Hirvensalossa.

Heinonen vaihtoi alaa 48-vuotiaana vakavan sairauden jälkeen. Aiemmin hän oli myyntimies.

Eduskunta hylkäsi keväällä kansalaisaloitteen, jolla vaadittiin eutanasian sallimista Suomessa.

Sosiaali- ja terveysministeriön työryhmä selvittää elämän loppuvaiheen hyvää hoitoa ja eutanasiaa. Työryhmä työskentelee kesän 2021 puoliväliin asti.

Harri Heinonen on työskennellyt sairaalapappina Turun yliopistollisessa keskussairaalassa kymmenen vuotta. Useimmat papit valitsevat uransa jo nuorena. Toisin on Heinosen laita, sillä vielä viisitoista vuotta sitten hän ei tiennyt papin työstä juuri mitään.

Heinosen maailma pysähtyi juhannuksena 2003. Kaupparatsulla oli taas kerran takanaan raju työputki. Oli pitänyt saada aikaiseksi kosolti kauppaa, sillä Suomi oli hiljentymässä kesäksi. Heinäkuun loma-Suomessa ei kannattanut enää edes yrittää myydä mitään.

Takana oli 20 vuotta elämää myyntimiehenä: välillä itsenäisenä yrittäjänä, välillä toisten leivissä. Pikkupojasta saakka kauppaa tehnyt myyntitykki oli ollut hommassaan niin hyvä, että hänet oli laitettu myös kouluttamaan muita.

Heinonen tunsi syvää väsymystä, mutta yritti silti rauhoittua juhannuksen viettoon. Mieleen hiipi yhdeksän vuotta aiemmin iskenyt sydäninfarkti.

Keskikesän juhlan keskeytti aiempaa huomattavasti rajumpi sydänkohtaus.

Kuoleman porteilta uudelle uralle

Potilas kiidätettiin Turun yliopistolliseen keskussairaalaan Tyksiin. Siellä Harri Heinonen heräili muutama päivä juhannuksen jälkeen. Takana oli avosydänleikkaus ja kaiken piti olla kunnossa, mutta sydän alkoi taas reistata.

Elintoiminnot alkoivat romahtaa. Sydämestä löytyi jotain sellaista, jota siellä ei pitäisi olla. Lääkärit olivat neuvottomia ja sairaalassa varauduttiin pahimpaan.

– Omaiset kutsuttiin paikalle jättämään jäähyväisiä. Kävin niin lähellä kuolemaa kuin käydä voi.

Ari Welling / Yle

Tapahtui ihme. Heinosen tila alkoi kohentua, ja jo viikon kuluttua hän pääsi kotiin. Yksi polku elämässä oli kuitenkin kuljettu loppuun: kaupparatsu tiesi, että vanhaan työpaikkaan hän ei palaa.

– Iski ihan älyttömän voimakas tunne, että ei enää koskaan. En jaksa, en halua. Voin oikein pahoin, kun ajattelinkin koko myyntihommaa.

Myyntimies ei tiennyt papin työstä mitään

Sairaalasta Harri Heinonen kotiutettiin melko nopeasti, mutta kotona elämää opetteli muuttunut mies. Eräänä sunnuntaiaamuna entinen myyntimies nousi ylös sängystään ja kertoi vaimolleen, että hänestä tulee sairaalapappi.

– Päätös oli ihan selvä. En ollut koskaan edes tavannut sairaalapappia, enkä tiennyt mitä sellainen tekee. Sen tiesin, että sairaalapappeja on olemassa, nauraa Heinonen.

Vaikka sairaalakokemus vaikuttikin uuteen uranvalintaan, ei Heinonen halua hengellistää päätöstään liikaa. Tieto ei tippunut syliin jostakin korkealta, eikä entinen kaupparatsu tullut uskoon. Toki läheiset olivat rukoilleet hänen puolestaan, joten toipumiseen liittyi myös tärkeä uskon kokemus.

Ari Welling / Yle

Päätöksen synnyttyä alkoi arkinen aherrus. Ennen teologian opintojen aloittamista piti käydä loppuun kesken jäänyt lukio. Opinnot sujuivat pikavauhtia ja Heinonen aloitti pappina vuonna 2007 Loimaan aluesairaalassa.

Kymmenen vuotta sairaalapappina

Hiljattain Heinoselle tuli täyteen kymmenen vuotta Tyksissä. Hän tekee työtä syöpäsairaiden parissa sairaalassa ja saattohoitoihin erikoistuneessa Karinakodissa Turun Hirvensalossa.

Kuolema on läsnä päivittäin.

Heinonen osoittaa kolmea kynttilää Karinakodin aulassa. Joskus kynttilöitä on kolme, toisinaan ei yhtäkään. Tänään tuonpuoleiseen on matkannut kolme.

En ollut koskaan edes tavannut sairaalapappia, enkä tiennyt mitä sellainen tekee. Harri Heinonen

Sairaalapapin työ on kuuntelemista. Siinä Heinonen kokee aina olleensa omimmillaan. Kauppamieskin kuuntelee asiakkaan murheita ennen kauppojen hieromista.

– Kauppoja syntyy sillä, että myyjä kuuntelee mitä asiakas tarvitsee. Oikeasti en tiennyt kuuntelemisesta yhtään mitään ennen kuin ryhdyin papiksi.

Pappi kuulee joka päivä monia elämäntarinoita. Tätä Heinonen pitää suurena lahjana. Ihmiset avaavat hänen edessään ikkunoita, joista hänellä ei aiemmin ollut aavistustakaan.

Kalle Mäkelä / Yle

Työnsä kautta sairaalapappi on löytänyt armon myös omaan elämäänsä. Asiat, joita hän on aiemmin pitänyt kummallisina, näyttävät nyt normaaleilta. Kuulemiensa elämäntarinoiden kautta Heinonen on saanut armon kokemuksen myös omassa elämässään tekemiinsä virheisiin.

– Olen saanut kymmenessä vuodessa sairas- ja kuolinvuoteiden äärellä parhaan palkinnon mitä ihminen voi toivoa. Jos näin paljon saa nähdä ihmisten kertomana, ei sitä tässä iässä enää muuta tarvitsekaan.

Sairaalapappi ei kokenut yliluonnollisia asioita

Kuoleman porteilla käyneet kertovat erikoisista kokemuksistaan. Toiset muistavat kirkasta valoa, toiset kaikenkattavan helpotuksen tunteen.

Heinonen ei muista teho-osastolta mitään. Kuoleman läheisyys kosketti vasta sairaala-ajan jälkeen, kun epätietoisuus valtasi mielen.

Oli pakko saada ne puuttuvat päivät takaisin, jotta elämää pystyi jatkamaan. Harri Heinonen

Sairaalapapin oli pakko saada nähtäväkseen lääkärien kirjoitukset siitä, mitä sairaalassa oli tapahtunut.

– Piti saada selville kaikki päivä päivältä. Moni kokee samalla tavalla. Oli pakko saada ne puuttuvat päivät takaisin, jotta elämää pystyi jatkamaan.

Heinonen kantaa huolta sydänpotilaiden henkisestä jaksamisesta. Yhä vieläkään ei täysin ymmärretä sitä, miten keskeinen asia sydän elämässämme on.

– Sydän voi pysähtyä koska vaan, eikä ilman sitä meitä ole olemassakaan. Sydänleikkaus on todella raju kokemus ja sen kokeneet kaipaisivat ehdottomasti henkistä tukea.

Elämä on tärkeää, ei kuolema

Sairaalapapin työtä pidetään usein raskaana ja lohduttomana. Päivät voivat olla raskaita, mutta työn lohduttomuutta Heinonen ei allekirjoita.

– Kuolema on syöpäosastolla toisella tavalla läsnä kuin muualla sairaalassa. Useimmat potilaat käyvät toimenpiteessä ja pääsevät sitten kotiin.

Sairaalapappi korostaa, että kuoleman läheisyydestä huolimatta tapaamisissa syöpäpotilaiden kanssa tunnelma on lämmin ja huumorikin kukkii.

Ari Welling / Yle

Vain murto-osa keskusteluista käsittelee elämän päättymistä. Eletty elämä on tärkeää ja siitä puhutaan, millä on oikeasti merkitystä. Tärkeää on elämä, ei kuolema.

Keskustelu eutanasiasta on koskettanut

Kansalaisaloite eutanasian eli kuolinavun sallimisesta keräsi runsaat 63 000 allekirjoitusta. Kesän kynnyksellä eduskunta torppasi ajatuksen eutanasialain säätämisestä, mutta asetti laajamittaisen työryhmän asiaa selvittämään. (siirryt toiseen palveluun)

Heinonen on seurannut eutanasiakeskustelua suurella mielenkiinnolla. Nyt otetut askeleet ovat oikean suuntaisia.

Velvollisuutemme on tarjota kaikille ihmisille hyvä loppuelämä. Harri Heinonen

– Eutanasia ei saa olla ohituskaista, jonka varjolla voidaan sivuuttaa mahdollisimman hyvä saattohoito. Velvollisuutemme on tarjota kaikille ihmisille hyvä loppuelämä. Se sisältää myös hyvän kuoleman.

Heinonen sanoo eutanasialle ei, mutta pitää kielensä keskellä suuta. Hän ei halua tuomita ajatusta armokuolemasta eikä sen kannattajia.

– Ensin pitää saada loppuvaiheen hoito tasalaatuiseksi koko maassa. Jos sen jälkeen eutanasialaille on vielä tarvetta, en ole ensimmäisenä sitä vastaan huutamassa.

Kuolema on luonnollinen asia

Sairaalapappi painottaa sitä, että terveille ihmisille kuolema on vihollinen, ja niin sen tulee ollakin. Parantumattomasti sairas ihminen kohtaa kuitenkin toisenlaisen todellisuuden.

Kalle Mäkelä / Yle

– Jos kivut ovat niin kovia, että elämä ei ole enää mielekästä, paljastaa kuolema lempeät kasvonsa. Elämän päättyminen tuo mahdollisuuden kokea jotain parempaa kuin aamusta iltaan kipua, kärsimystä ja ahdistusta.

Entisen myyntimiehen suhtautuminen kuolemaan on lopullisesti muuttunut.

– Koen kuoleman suurena lohtuna. Jokaiselle sen aika koittaa joskus.