Argumenten de anför är starka. Invånare i täta städer använder bilen mindre och går och cyklar i stället mer, vilket minskar belastningen på miljön.

Bostadsköpare tycks också efterfråga närhet och täthet. Många bor hellre litet och centralt än stort i periferin. Dagens Industri skrev till exempel i fredags att nya lägenheter blir allt mindre. Tillgången till bra vägar påverkar dock bara priset på marginalen.

I en klimatdebatt som ofta handlar om raggsockor och asketism är det välgörande att forskarna så tydligt visar på de positiva effekter som den här samhällsförändringen innebär. Med mindre biltrafik kan svenska stadsbor se fram emot bättre luft, färre fall av livsstilssjukdomar och fler butiker och restauranger. Det är en möjlighet, inte ett hot.

Andra städer har redan visat vägen. Redan 1997 beslöt till exempel Vancouver att inte bygga nya vägar i takt med befolkningsökningen. Istället har man prioriterat cyklar och bussar framför bilister. Sedan dess har befolkningen i innerstaden ökat med 75 procent, antalet jobb med 26 procent och antalet inresande med 15 procent. Samtidigt har Vancouver i många år toppat listorna över städer med högst livskvalitet.

Vägstopp är förmodligen ett förslag som vore allt för radikalt i en svensk kontext. Däremot borde politiker från alla partier kunna enas om att slopa subventionerna till dagens massbilism.

Ta bara reseavdraget. Det var tänkt att underlätta för glesbygdsbor att ta sig till jobbet, men merparten av de fem miljarder kronor som dras av gynnar i stället högavlönade i storstadsregionerna. Avdraget gör att fler åker bil och färre åker kollektivt. Dessutom är fusket omfattande.

Eller ta parkeringsnormen. Bostadsminister Stefan Attefall har gått till storms mot byggregler som kräver handikappanpassningar av alla nya bostäder. Däremot håller han envist fast vid p-normen som gör att ett visst antal parkeringsplatser måste byggas för varje ny lägenhet. I praktiken innebär systemet att lågavlönade hushåll via hyran får subventionera sina högavlönade grannars bilinnehav. Och att bostadsbristen förvärras.

I närmare 20 års tid har trafikverkets prognoser därtill överskattat ökningen av bilismen och underskattat ökningen av exempelvis järnvägstrafik. Det är en bidragande orsak till dagens järnvägskris. I framtida infrastruktursatsningar måste medborgarnas uttalade preferenser om mer spår och färre vägar få större genomslag.

I en tid då alla politiker pratar om att minska utsläppen borde en sak åtminstone vara självklar: vi måste sluta hålla bilismen under armarna.