Covid-19-epidemin orsakas av ett nytt virus. Det finns därför inga solida vetenskapliga bevis för hur den kan bekämpas mest effektivt. Värdet av erfarenheter från andra epidemier orsakade av andra virus är därför begränsat.

Mycket kunskap om covid-19 saknas fortfarande. Dock har alla epidemiologer i olika länder tillgång till samma vetenskapliga information. Trots detta har olika länder gjort olika strategival – Sveriges val luktar passivitet. Folkhälsomyndigheten redovisar inte heller tydligt skälen för sina beslut.

Världshälsoorganisationen WHO poängterar vikten av en mångfacetterad strategi med testning, kontaktspårning, karantän och social distansering.

Det förefaller nu som att många länder i Asien är framgångsrika i sin epidemibekämpning. Vi kanske inte kan stänga av stora delar av landet som man gjort i Kina, men Sydkorea förefaller vara lika framgångsrikt med sin mångfacetterade strategi utan inslag av tvång och utan att delar av landet sätts i karantän.

Sydkoreas strategi har bestått i extensiv smittspårning, uppriktig och detaljerad information till befolkningen och möjlighet för medborgarna att själva se exakt var infektionen finns och att själva avgöra vilka steg de ska ta för att undvika den (se Asienkorrespondenten Marianne Björklunds utmärkta artikel i DN den 14 mars 2020).

Det är den bästa existerande kunskapen om bekämpningen av epidemin i ett öppet samhälle vi har. Varför kan vi inte lära av den? Vi är säkra på att sydkoreanerna är villiga att dela med sig detaljerna av sina erfarenheter.

Epidemin i Sverige är fortfarande i sin linda, enligt statsepidemiologen. Vi kanske bara har några tusen infekterade individer. Det finns anledning att tro att testning och kontaktspårning fortfarande kan ha god effekt ännu ett tag, även om viktiga dagar gått förlorade – men det gäller att handla snabbt.

Det går inte att basera sitt agerande på ännu obevisade teorier om bättre långsidig effekt av att agera senare. Låt oss i stället lära av Sydkorea. Gör som koreanerna och skapa en detaljerad karta av utbredningen av smittan i våra storstadsområden kring Stockholm, Göteborg och Malmö.

Låt oss få veta var i Sverige smittan finns – uppmana till exempel till självrapportering via en app. Vi har ju trots allt inte med hiv att göra och det finns därför inget socialt stigma. Befolkningen är säkert villig och intresserad av att bidra.

I Indien satte man ut en gren med blad från nimträdet för att visa att det fanns smittkoppor i huset. Endast transparens kan ge ledningen för epidemibekämpningen tillbaka det förtroende de kanske till stor del förlorat genom oklara och motsägande uppgifter. Hur kunde smittrisken plötsligt öka från låg till mycket hög, trots att antalet infekterade fortfarande var lågt?

Det är inte för sent att tänka om och till stor del anamma Sydkoreas strategi. Den ligger i linje med WHO:s rekommendationer, är logisk och förefaller framgångsrik.

Brist på resurser kan inte få vara ett skäl till passivitet. De måste vaskas fram.