Et bilde på Facebook av en toåring på 17. mai, med iskrem i hele ansiktet. En innsamlingsaksjon for et barn som er sykt, med detaljerte opplysninger om barnets helse og utvikling.

Foreldre som lever av likes, og en instagramkonto der barnet er en levende reklamemodell for sponset barnetøy. En video av et barn som blir hentet av barnevernet, åpent tilgjengelig på Youtube.

Alle disse eksemplene viser at det skaper debatt når vi deler opplysninger om barna våre på nettet. Som foreldre, stiller det oss overfor flere vanskelige spørsmål.

Hva er lov, og hva er ikke lov? Og hvordan skal vi navigere i alt det som ikke reguleres av jussen?

Dagens barn kan ikke gjemme unna fotoalbumet med de flaue bildene. I dag kan de flaue bildene havne i alles Facebook-feed.

Du har ansvaret for barnets privatliv

Barns privatliv på nett reiser mange dilemmaer – noen trivielle, andre mer tankevekkende. De færreste av disse dilemmaene finner sin avklaring gjennom lover og regler. Slik bør det også være: det er verken praktisk mulig eller ønskelig å gjennomregulerte dette området.

I kraft av foreldreansvaret er det du som forelder som har ansvar for å forvalte ditt barns privatliv.

Dette innebærer at norsk rett i utgangspunktet legger opp til at foreldrene selv foretar avveiningen mellom sin egen ytringsfrihet og barnets rett til privatliv.

Det er viktig at foreldre er klar over at barn har rett til privatliv i alle situasjoner, også i situasjoner der foreldrene ikke kan risikere straff.

Vil barna dine saksøke deg for bildene som du la ut av dem på Facebook da de var små?

Spør barnet!

Foreldreansvaret innebærer at du både har en rett og en plikt til å treffe beslutninger på vegne av dine barn. Men foreldreansvaret skal utøves med utgangspunkt i barnets interesser og behov.

Dersom du vil dele bilder eller andre opplysninger om barnet ditt på nettet, bør du derfor alltid stille deg spørsmålet: «er dette til barnets beste?»

I mange tilfeller vil du kunne finne ut det ved å spørre barnet sitt. Det er uklart hvor aldersgrensen for barnets samtykkekompetanse går. Men uavhengig av det, er det på det rene at også yngre barn vil kunne ha mer eller mindre kvalifiserte meninger.

Mange av oss har minner om å ha bladd i fotoalbum som barn og kommet over bilder man selv ikke likte, der man sov med åpen munn, hadde mat i ansiktet, eller var avbildet med en leke som man i ettertid syntes det var litt flaut at man lekte med.

Men til forskjell fra oss, kan ikke dagens barn gjemme unna fotoalbumet med de flaue bildene. I dag kan de flaue bildene havne i alles Facebook-feed.

Et barn er ikke modent nok til å forstå hvilken betydning det har at sensitive helseopplysninger deles med alle.

Bruk dømmekraften

I andre tilfeller er barna for små til å spørres, eller de er ikke i stand til å vurdere rekkevidden av den konkrete saken, både nå og i fremtiden. Barnas meninger må ofte suppleres av foreldrenes egne vurderinger.

Et barn kan si at det er greit at mamma og pappa oppretter en blogg for å fortelle om en sykdom barnet har. Men barnet selv er ikke nødvendigvis modent nok til å forstå hvilken betydning det har at sensitive helseopplysninger deles med alle, og i prinsippet blir offentlig tilgjengelig til evig tid.

I noen tilfeller deler foreldre opplysninger for å oppnå noe de mener vil være til barnets beste, som å starte en innsamlingsaksjon for et barn som er sykt, eller dele opplysninger i kamp mot skolemyndigheter i en mobbesak.

Her er det verdt å reflektere over at selv om det man ønsker å oppnå vil være til barnets beste, vil ikke nødvendigvis selve delingen av opplysninger vil være i barnets interesser.

Kan foreldre straffes?

Det finnes noen rettslige virkemidler som kan benyttes der foreldre går for langt. Straffeloven gir hjemmel for straff for ytringer som krenker privatlivets fred. Denne bestemmelsen ble nylig anvendt i en straffesak i Hålogaland lagmannsrett, der en mor ble dømt for å ha krenket sitt barns privatliv gjennom å dele opplysninger om barnet i en Facebook-gruppe som omhandles morens kamp mot barnevernet.

Et annet virkemiddel som nylig er tatt i bruk av domstolene, er å pålegge en forelder såkalt referatforbud om egen sak. I en fersk kjennelse fra Borgarting lagmannsrett fikk moren i en pågående barnevernssak forbud mot å dele opplysninger fra saken på Facebook, av hensyn til barnets privatliv.

I tillegg til dette har Datatilsynet, som håndhever personopplysningsloven i Norge, en viss myndighet til å sanksjonere krenkelser av privatliv. I saker hvor det er foreldrene som krenker sitt barns privatliv, har Datatilsynet imidlertid vært tilbakeholdne, blant annet ved å vise til foreldrenes ytringsfrihet.

Trener vi flere forbud?

Tirsdag denne uken leverte Åpenhetsutvalget sin utredning, NOU 2019:10 Åpenhet i grenseland, om forholdet mellom ytringsfrihet, pressefrihet og personvern i helse- og omsorgstjeneste, barnevern, skoler og barnehager.

Utvalget peker på at absolutte forbud på dette området ikke er veien å gå, og viser til at det kan bidra til unødige konflikter, og kan føre til at ytringsfrihet eller andre menneskerettigheter blir innskrenket i større grad enn loven tillater. Utvalget foreslår imidlertid en veileder, som inneholder spørsmål til refleksjon som retter seg mot foreldres deling av barns personopplysninger.

Ennå vet vi lite om hvordan barna selv opplever eksponering på nettet.

Barndom i internetts barndom

Internettet og de sosiale mediene er ennå i sin spede barndom. De barna som vokser opp nå, er Facebookforeldrenes prøvekaniner. De er den første generasjonen som kan oppleve å finne igjen hele barndommen sin på nett.

Ennå vet vi lite om hvordan barn selv opplever eksponering på nett, og hvilke virkninger det senere vil ha på deres psyke og opplevelse av integritet. Vi har sett eksempler fra utlandet på at barn som har blitt voksne har saksøkt foreldrene sine for massiv eksponering på nett.

Trusselen om at vi som foreldre kan bli saksøkt i fremtiden, bør imidlertid ikke stå i forgrunnen når foreldre tar sine vurderinger. Slike saker vil trolig bare representere et ytterpunkt. Som nevnt er det heller neppe ønskelig eller mulig å lage et finmasket kart over de rettslige rammene på dette området.

Som ellers: der jussen kommer til kort, må vi stole på sunn fornuft.

De aller fleste av oss har nok av det, bare vi tenker oss om.

Red.anm.: I en tidligere versjon av denne kronikken ble det vist til en nyhetssak fra Østerrike, der en jente gikk til sak mot foreldrenes publisering av barndomsbilder på Facebook. Ved nærmere undersøkelse ser denne historien ikke ut til å stemme.