Kjersti Toppe (SP) anklager Rusreformutvalget for å la de unge glippe i vår iver etter å hjelpe de tunge.

Toppe advarer mot å behandle alle likt. Det har vi aldri foreslått. Vi mener at en kommunal rådgivningsenhet skal behandle alle bruk- og besittelsessaker. Enheten skal inneha tverrfaglig kompetanse for å kunne gi individuelt tilpasset hjelp. Det vil være aktuelt å bruke helse- og barnevernsfaglig kompetanse for en ungdom med problematisk rusatferd, for eksempel. En slik tilnærming kan adressere ulike underliggende årsaker til menneskers problematiske rusbruk.

Det er ikke riktig, som Toppe skriver, at 16-åringer kan velge om foreldrene skal involveres ved avdekt rusbruk. Etter vårt forslag vil foreldre varsles om forholdet og oppmøteplikten hos kommunen, med enkelte få unntak som fare for barnet. Skulle dette oppmøtet føre til videre helsehjelp, vil helserettslig myndighetsalder på 16 år gjelde, og ungdom over 16 år vil da bestemme over foreldrenes involvering.

Ifølge Toppe vil det ikke få konsekvenser at en person med oppmøteplikt ikke møter opp. Først, vi antar at de aller fleste personer retter seg etter en lovbestemt oppmøteplikt. Dersom personer som ilegges oppmøteplikt unnlater å møte til innkalt tidspunkt, vil dette kunne følges opp med oppsøkende virksomhet fra den kommunale instansens side – både fra helse- og barnevernstjenesten. En helt ukontroversiell og faglig fundert reaksjon.

Politiet vil i henhold til forslaget fortsette å ha en sentral rolle i sitt avdekkings- og påleggsmandat. Det at man tar vekk straffeforfølgningen gir et endret utgangspunkt for politiets rolle som trolig vil skape mer tillit i flere brukermiljøer.

Kriminalisering og straff fører til mindre rusbruk, påstår Toppe uten å dokumentere dette. Vi undrer oss over den usvikelige tilliten Toppe har til bruken av strafferettslige tvangsmidler i det rusforebyggende arbeidet. Økningen i cannabis som hun trekker fram (2 prosent blant videregående jenter og 4 prosent på gutter mellom 2015-2018) har skjedd under politikken hun forsvarer.

Straff er det sterkeste virkemiddelet samfunnet har for å fordømme uønskede handlinger og er svært inngripende for den som blir straffet og deres familier. Straff og rulleblad innebærer stigmatisering og slår usosialt ut der ungdom fra vanskelige kår straffes mer enn ungdom fra bedre kår, med de utstøtingsmekanismene det innebærer.

Straffen må ha en solid begrunnelse, der fordeler er større enn ulempene. Rusreformutvalgets utredning viser at det ikke finnes tilstrekkelige holdepunkter for å anta at straff er et effektivt virkemiddel mot bruk av illegale rusmidler, og at dens menneskelige og økonomiske kostnader er god grunn til å fjerne den.