Afară sunt 36 de grade Celsius. Cu plus. E deja spre orele serii (18.00), dar mai e de așteptat până când să se facă răcoare. De parcă ”minimele” de 24 de grade anunțate la radio că vor fi pe parcursul nopții ar însemna „răcoare”. Daniel și Bob, animatorii evenimentului de pe Facebook (prin care clujenii erau chemați, joi, la protest împotriva deciziilor penale ale Parlamentului), au cu ei un microfon, o mini stație și o boxă. Nu știu încă ”cum se face”, dar învață din mers. Mai lasă să se adune ceva lume și nu sunt hotărâți dacă e bine sau rău că, la prima strigare, din scurt, au venit peste o sută de tineri (până la final numărul celor prezenți se va dubla) ori să fie supărați că sunt „doar atâția”. No, așa e pe aici, pe la Cluj, de când cu Arafat și sănătatea, cu ACTA, cu Roșia Montană, cu votul din diaspora ori cu pădurile, lumea s-a obișnuit cu cifrele mari – cu miile și zecile de mii de oameni în stradă.

E, de fapt, o greșeală pe care o fac mulți: în loc să se ocupe de cei care au venit, gândurile se duc către cei care lipsesc. Să nu ne mire: presa e ”expertă” în greșeala asta – să scrie și să vorbească despre cei care NU sunt la un protest, în loc să se preocupe de ce sunt în piață cei care se află acolo. E exasperant să auzi un reporter (altfel cât se poate de bună credință) care îi întreabă pe protestatari ”De ce credeți că nu au venit mai mulți?” (cu variațiuni). Oare nu mai e niciun redactor-șef care să le spună că prima întrebare e aia banală ”De ce ați venit aici?”.



Chit că scrie pe Facebook, fiecare are în plus o motivație personală pentru a ieși în piață. Și asta devine evident după ce boxa e agățată în crengile platanului sub care s-au adunat protestatarii, iar microfonul e plimbat de la unul la altul. Înainte chiar de a se stabili vreo regulă de moderare, protestul se transformă într-un curs practic de implicare civică. O doamnă proaspăt ieșită la pensie e supărată că a primit vestea că o să primească ceva mai mult de 500 de lei pe lună, aproape simultan cu știrea pensiilor speciale pentru aleșii locali.



Un tânăr vorbește de Hexi Pharma și situația din spitalele clujene (asta nu era pe agenda de joi seara). O fată ține să mărturisească faptul că va pleca la specializarea în Franța, dar vrea să se întoarcă apoi în țară. Altcineva aduce în discuție inițiativa legislativă cetățenească, iar alții, pur și simplu, vorbesc, aplicat, despre sunat prieteni, vorbit cu părinții și cunoscuții. Însă întrebarea principală la care caută răspuns aproape fiecare vorbitor e ”ce facem”? Și mai departe: ”cum ne informăm?”, „cum îi anunțăm și-i mobilizăm și pe alții?”, „ce poate face fiecare, individual?”, ”facem partid ori ne implicăm într-un partid nou?”.



Nu cred că cei prezenți s-ar fi așteptat la răspunsuri din categoria celor întâlnite în manualele și ghidurile ”Cum să ai succes în 10 pași simpli”. Mai degrabă capătă curaj să vorbească în public, îi cunosc pe cei asemeni lor, înțeleg că nu sunt singuri și că trebuie să capete încredere în cei din jur.



Nu, nu se inventează roata în piața publică și nici nu așteaptă careva să aterizeze de undeva, din mijlocul caniculei, o soluție ideală. Dar, un lucru e destul de evident – mulți dintre cei prezenți joi seara, în Piața Unirii din Cluj, au determinarea să sprijine și să se implice pentru o schimbare reală în societatea și în politica autohtonă. Și asta e chiar mai important decât faptul că, momentan, n-am reușit să dăm jos Parlamentul penal. Până la urmă, chiar dacă nu se „dădea” ceva în piață, chiar dacă mobilizarea s-a făcut peste noapte, chiar dacă nu era vreun concert ori vreo proiecție de film, numărul celor prezenți a fost mult mai mare decât a celor care, prin iulie 2011, exact în aceeași piață, au ieșit pentru prima dată pentru Roșia Montană. Câți s-au strâns, doi ani mai târziu, tot pentru Roșia Montană, în timpul Toamnei Românești, e deja istorie. Așadar, luați aminte, ce am văzut începând joi seara în Piața Unirii, am mai avut ocazia să văd. Să nu mai fiți luați prin surprindere când numărul lor va ajunge la zeci de mii. Și nu doar în stradă, ci și la vot. Și nu votând pentru ”aceeași mizerie” ;) . Voi, penalilor, nu vă amăgiți cu ideea că dacă nu s-a strigat din toți plămânii ”Jos! Jos! Jos!”, ați scăpat. De fapt, genul acesta de informări și discuții vă grăbesc sfârșitul într-o viteză mult mai mare decât vă puteți închipui.

Deocamdată, oamenii sunt așteptați pentru ediția a II-a a Cursului de Parlament Penal în aer liber, în ”Amfiteatrul de sub Platani” din Piața Unirii din Cluj, și în această seară, de la ora 20.00. Cu promisiunea că fiecare dintre cei care au venit aseară va mai convinge încă doi prieteni. Iar cei care au fost prezenți joi seara dar nu pot ajunge și vineri, vor convinge patru prieteni să vină.

***

Cursul de Parlament Penal, ”Amphitheatrum de sub Platanas”, Piața Unirii, Cluj, 23.06.2016: