Regele Mihai a murit. Și nu avem alt rege pentru care să strigăm trăiască.

Cred că tot ce le rămâne celor care l-au iubit, l-au admirat, l-au prețuit pe Mihai, fie ca monarhiști, fie ca republicani, este să continue să-l iubească, să-l admire, să-l prețuiască dincolo de lumânări și tunuri.

Și pentru asta nu sunt de ajuns parastasele și comemorările.

România este atacată încă o dată de urmașii lui Dej și Petru Groza, cei doi bandiți politici care, având în spate tancurile rusești, l-au alungat pe Mihai, jucând în picioare toate legile Justiției din România. Ei sunt Dragnea-Dej și Tăriceanu-Groza, „greii” politicii actuale, atât de grei că i-a tras curul pe scaun când toți șefii de stat, capetele încoronate, diplomații de prim rang ai Europei prezenți lângă sicriul lui Mihai erau în picioare, cu frunțile plecate.

Cum ar trebui să se numească o Casă Regală care ar accepta șpaga de la Dragnea și Tăriceanu, ca să le stea paravan cu stema regelui, în vreme ce ei ne scot din Europa în care Mihai a făcut tot ce a putut să țină România și s-o aducă înapoi?

Dragnea, Tăriceanu și banda lor sunt și moștenitorii celor care au ordonat omorârea românilor atât înainte cât și după 22 decembrie `89, ca să împiedice întoarcerea României în lumea liberă.

Există, cred, un mod de a ni-i aminti cu adevărat pe eroii Revoluției sau pe Mihai, altul decât a vărsa niște vin pe podea între două piftii și o sarma. Opunându-ne. Nu deșteptându-ne, rămânând treji. Luptând fără încetare, fără violență, fiecare cu mijloacele sale de a se exprima, pentru ca România să nu ajungă, din nou, un județ corupto-comunist al Europei!