De sub tencuiala coşcovită răsare numele şi emblema unui restaurant mic şi cochet, a cărui grădină de vară îmbia muşteriii din Cotroceniul interbelic. Pe strada Dr. Severeanu colţ cu Şoseaua Panduri, vântul şi ploaia au dezgolit un zid de bloc cubic. Sub el, un desen ascuns, o reclamă, marchează locul în care un întreprinzător a deschis, între cele două războaie mondiale, Grădina de vară „La Tudorică”, sau Parcul Tudorică, cu precădere pentru iubitorii jazz-ului.



În zonă, locuitorii nu mai au habar ce a fost şi ce n-a fost pe spaţiul rămas gol. Mai rău e când unii vorbesc ca să se afle în treabă, pentru că un comerciant din magazinul mixt de alături spune candid că „era o cârciumă cu mici şi bere pe vremea comuniştilor”. Serios? Mici, bere şi jazz, bună combinaţie oricând, şi mai ales în anii de tristă amintire (glumesc).

Trei personaje, un acordeon şi o tobă cu paiaţă într-o reclamă interbelică. Şi ceva special, dar nu se ştie ce. Probabil „program special”.

După două zile de căutări prin arhivele internetului şi întrebări adresate istoricilor de prin Bucureşti – rămase fără răspuns de altfel -, am decis să apelez la memoria intactă a bunicii. Sigur, a spus ea, „era o grădină de vară cochetă, exista înainte să mă mărit eu, dar când au venit ruşii s-a terminat cu ea… Oricum, era mică şi mereu plină…”

Pe net am găsit doar două referinţe. O dată aici, pe yahoo groups, unde avocatul Alexandru Cristian Surcel reproduce o solicitare adresată în aprilie 2011 Direcţiei pentru Cultură a municipiului privind „necesitatea restaurării şi conservării acestei firme”. Nu a primit nici un răspuns, aşa cum mă aşteptam. A doua referinţă: pe blogul Vita Historia, într-o postare de astă-vară.