Deci ne mutaserăm de la Făurei înapoi la stână de vreo două zile și stăteam eu așa în bucătăria de vară, de unul singur, și mâncam din niște măcinici de-i făcuse Zizi pe stil moldovenesc, gen. De fapt, eram în bucătăria de primăvară, că anul trecut am luat un împrumut de la bancă și-am făcut o extensie la bucătăria de vară, la care i-am spus bucătărie de primăvară, să crape de ciudă ciobanii de la stânele vecine care habar n-au de instrumentele bancare.

Împrumutul l-am garantat cu bucătăria de vară, în ideea că, dacă merge treaba, anul ăsta mai iau unul pentru bucătăria de toamnă și-l garantez cu bucătăria de primăvară. Și dacă nu merge treaba, să pot da banii înapoi, mă gândesc că dă Dumnezeu și iese legea cu datul în plată și îi dau bucătăriile băncii, că au oameni isteți acolo, și-or ști ei ce să facă cu ele, dacă eu n-am știut. Eram obosit lemn, că de 8 martie avusesem o treabă prin București și am făcut opt kilometri de la Băneasa la Universitate în patru ore. Nu că era aglomerat, dar la fiecare două sute de metri m-a oprit un echipaj de poliție, să vadă dacă nu avem cumva femei în mașină să le dea ei flori.

Gen! Deci, eu eram în bucătăria de primăvară și nevastă-mea, de care v-am spus c-o cheamă Zizi, era în casa cea mare, cu noră-mea, Fifi. Se munceau amândouă să configureze setările la un proxy, dacă știți ce-i aia, că eu nu știu. Dar cică așa poți intra pe internet fără să te urmărească serverele ălea de un miliard de euro de la SRI. Că umblă vorba că, la banii ăștia, SRI-ul poate să urmărească pe fiecare român în parte. Mai puțin pe vedetele de la emisiunea „Ferma vedetelor“, zic eu. Care-s așa de plicticoase că nu le-ar urmări nici un sereist, orice salari-ai da. Deși recunosc cinstit: atunci când doamna Saveta Bogdan a pierdut duelul cu nevasta unuia de-acolo și și-a luat rămas bun de la măgar, cam mi-a atins un nerv. Mare păcat că măgarul ăla nu concurează, e așa de expresiv că le-ar lua fața la toți. Deci, părerea mea sinceră e că singura șansă să nu ne mai urmărească SRI-ul în veci e să facă tot românul ce fac concurenții de la „Ferma vedetelor“.

Mă rog, eram eu cam pe la al treilea măcinic, și la al șaptelea pahar de vin, cum e tradiția de Mucenici, când aud afară lătratul lui Dunlop, care-i câinele meu malamut. Ceea ce m-a mirat tare, că-l știam plecat la filmări cu Jean-Claude Van Damme, pentru o reclamă la bere. Că mă rugase părintele Doicaru să-i împrumut un câine de sanie două săptămâni și i-am dat malamutul. Că-l rugase și pe el un coleg preot de la Bistrița să-i facă rost de unul, că el avea cinci și scenariul la reclama lui Van Damme era pentru șase. În plus de asta, Van Damme a cerut să fie toți câini de preot, ca să nu mai trebuiască sfințiți pentru filmări, așa că părintele Doicaru a venit personal de la Făurei la stână, l-a luat pe Dunlop și l-a dus personal la Bâlea Lac la filmări. Deci, nu trece o secundă și peste lătratul lui Dunlop aud tusea părintelui Doicaru, care dă buzna în bucătărie și-mi spune evlavios:

– Pace ție, nea Titi, și să-ți fie zilele senine, cum a fost vizita președintelui nostru Iohannis în măreața cetate a Ierusalimului.

– Săru-mâna, părinte! Dar ai pățit ceva? - am întrebat eu, cam mirat, că știam părerea părintelui Manole despre luterani – în general – și despre președintele Iohannis – în special.

– Nimic - zice părintele repezit. Doar că din Evanghelii știm că Dumnezeu l-a trimis pe singurul lui Fiu, la Ierusalim, să răstoarne tarabele zarafilor la Templu. Cine l-a trimis pe Iohannis acolo nu ştiu, dar dacă e tot Ierusalim, atunci e foarte posibil să fie tot lucrarea Domnului.

După care părintele se reculege un pic și zice:

– La al câtelea pahar de vin ești, nea Titi?

– La al cincilea, părinte!

– Bun, înseamnă că ești numai cu două înaintea mea. Și nu termină bine de spus părintele asta, că și dă două păhărele de vin peste cap, egalând scorul.

– Acu’ suntem amândoi ca la Loto, părinte. 5 din 40! - bag eu o glumă mireană.

– Aha! Atunci hai să vedem care-i reportul la categoria întâi - râde și el și ia un măcinic de pe masă, pe care-l termină din două îmbucături.

Umplu eu iar paharele cu vin, părintele le binecuvântează și continuă:

– Cum ți-a ieșit balanța venituri-cheltuieli pe anul trecut, nea Titi?

– Ce să zic, părinte? Din jocul dobânzilor BUBID și BUBOR la împrumuturile pe care le-am luat, plus scăderea cererii la brânză de burduf și lână care a fost în UE, combinat cu emergența australienilor la cotlete de berbec pe piața românească, embargoul cu Rusia și tulburările din Siria, am ieșit pe negativ.

Părintele și-a clătit gura cu alt păhărel de vin și mi-a zis:

– Deci dacă merge și anul ăsta tot așa, numai Legea la datul în plată te salvează, este?

– Așa este. N-am mai depus un ban în cont la bancă de anul trecut din vară.

– Aici greșești tu, nea Titi - zice părintele hotărât. Greșeala voastră, a ciobanilor, este că vă chinuiți ca proștii să faceți bani din agricultură și să-i băgați în bănci. Greșit! Soluția e fix invers, faci bani din bancă și-i bagi în agricultură. Uită-te cum a făcut Isărescu și învață!

– Păi domnu’ guvernator BNR, Isărescu, a spus că...

– Lasă ce-a spus Isărescu! Nu faci ce spune Isărescu, faci ce face Isărescu!

Aici ori că ajunsesem cam repede la al optulea pahar, ori că părintele Doicaru era însuflețit cu dreptatea credinței, că am avut revelația de ce nu merge treaba cu agricultura. Că nu urmăm corect învățăturile lui Mugur Isărescu, care e ca un Preafericitul Daniel al bancherilor. Că în zilele noastre și bancherul e ca preotul: te duci la el să iei un credit, te spovedești de toate veniturile, el îți iartă păcatele de la alte credite și tu pleci acasă și visezi ca prostul la paradisul fiscal și la Viața de Apoi de rambursare.

Numai că proverbul „Nu fă ce face popa, fă ce zice popa!“ la bancheri e fix invers: „Nu fă ce zice bancherul, fă ce face bancherul!“.

Cred c-am depășit în noaptea aia cele patruzeci de pahare, dar la ce revelație mi-a produs părintele Doicaru, eu zic c-a meritat.

Cu stimă, Titi Smeureac, cioban freelancer