Luciadagen 2015. Jag städar festlokal efter en synnerligen lyckad 40-årsskiva när grannen ringer. ”Ditt hus brinner!”. Min röda stuga med nyrenoverat kök, vedspis, timmer från 1800-talet, spegeldörrar, spröjsade fönster i original och såpskurat grangolv med 35 centimeter breda plank.

Allt svartnade. Först chocken, sedan släckning av en brandkår som var på plats efter åtta minuter och räddade huset från övertändning. Därefter sorgen och alla de där stegen, ni vet. Störst av allt ändå tacksamheten. Ingen skadades, vi har familj och vänner som erbjöd tak över huvudet och mat på bordet.

LÄS MER: Låt poliserna sköta sitt jobb nästa gång

Allt, precis allt förstördes. Det enda som kunde räddas var timmerstommen och fasaden. Jag och barnen stationerades i annat boende under 14 månader och ingen som inte själv har upplevt det kan förstå vad som händer med en människa vars hem brinner upp. För mig har det tagit ett år att komma tillbaka till mitt vanliga jag, om jag ens är där ännu.

Sedan dess har vår lilla by drabbats av ytterligare tre stora och fasansfulla bränder. En på Forsa Gård där Dalarnas enda KRAV-grisproduktion finns, en i lagerbyggnaden i min fabrik, Skedvi Bröd, och den senaste i en villa några hundra meter från mitt hem. Den gången brändes en människa till döds. Alla här i vår lilla socken Stora Skedvi har alltså antingen nyligen själv upplevt det fasansfulla, eller känner någon av dem som gjort det. Det är ett i det närmaste obegripligt faktum. Vi är livrädda. Antalet storbränder det senaste året är inte på något sätt genomsnittligt.

LÄS MER: Snart kan Sverige stå utan brandmän

Förra söndagen fick deltidsbrandmännen i Stora Skedvi två larm inom loppet av tre minuter. Tre brandmän har ordinarie jour, men tio behövdes för dessa larm (en trafikolycka och en gräsbrand). Tio ryckte ut. För det är så det fungerar. Man släpper allt man har för händer och åker. För att göra en samhällsinsats utan tanke på sitt eget, och utanför sin jourtid. Tyvärr tror jag inte att varken allmänhet eller politiker förstår, och tyvärr har tio av våra tolv deltidare sagt upp sig.

Från och med den första maj i år kommer Stora Skedvi att stå utan räddningstjänst på grund av att en person pinkar revir, och på grund av att fackföreningsrörelsen verkar står över både regering och kommunväsende i detta land.

Jag ber er alla: läs på om vad som håller på att hända. För om två veckor brinner landsbygden upp.

Kan inte Sverige bättre än så här?

Malin Floridan

Entreprenör och brandkårskonsument