Ирина Мулешкова: Не бива родителският отпуск да се преотстъпва между родителите

Защо допълнителният 6-месечен родителски отпуск не трябва да се преотстъпва между родителите - коментар пред Агенция “Фокус” на Ирина Мулешкова, член на Комисията за защита от дискриминация



Фокус: С измененията на Кодекса на труда се появи един спорен момент и Комисията за защита от дискриминация реагира много бързо. Бихте ли обяснили какъв е проблемът с т.нар. “родителски отпуск”?

Ирина Мулешкова: През 2004 г. се внесе изменение в Кодекса на труда и се създаде нов член 167а. Това изменение урежда един допълнителен отпуск, който никога не е съществувал в нашето законодателство. Той дава възможност, след като се ползват отпуските за отглеждане на дете, всеки родител да има възможност да използва неплатен допълнителен отпуск в размер на шест месеца до навършване на 8-годишна възраст на детето. Това, разбира се, може да стане, когато родителят е в трудово правоотношение.

Тази промяна е във връзка с изискванията на Европейския съюз да има такъв “родителски отпуск”. Той се предвижда с цел всеки родител да може да участва в отглеждането на детето. Това е форма на съчетаване на родителски с трудови взаимоотношения. Както е приета нормата, тя точно възпроизвежда изискването и предоставя на самостоятелно основание шестмесечен допълнителен отпуск и на двамата родители.

Те не са длъжни да го ползват изцяло на един път. Може да се ползва част от него. Идеята е обаче, ако един родител не използва този шестмесечен отпуск до 8-годишната възраст на детето, се погасява това право на ползване. В Европа това е непрехвърлимо право на всеки родител.

Какво обаче прави нашият законодател? С една допълнителна разпоредба - параграф 39 от Закона за изменение и допълнение на Кодекса на труда, публикувано в брой 52 на Държавен вестник от 2004 г., се въвежда, че до 31 декември 2006 г., т.е. до приемането на България в Европейския съюз, този отпуск, вече със съгласието на единия родител, може да се ползва изцяло от другия родител, което просто променя философията. Как става това съгласие е уредено в това постановление. То е с писмена декларация.

Ние приехме, че е налице дискриминация.

Освен това, има едно друго съображение - съгласно Закона за нормативните актове с допълнителни и преходни разпоредби не може да се променя същността на основен член. Мога да Ви кажа, че приемането на това допълнение е по инициатива на работодателя.

Фокус: За каква дискриминация става въпрос?

Ирина Мулешкова: Дискриминацията не е само на жени, но и на мъже, които искат да ползват такъв отпуск и да им тече трудовият стаж. Нали това е идеята?

Фокус: По този начин се спира професионалното развитие на жените, така ли?

Ирина Мулешкова: Да, спира се развитието на жените.

Отпускът, който мисля, че е от 1982 г., отпуск за отглеждане на дете до 2-годишна възраст, предвижда прехвърляне между родители и дори на баби и на дядовци. Но колко мъже са ползвали този отпуск? Обикновено или майката, или бабата. Не е дядото, не е бащата.

Да се въвежда това прехвърляне и при “родителския отпуск” е в противоречие с идеята на отпуска. Бяхме сезирани от неправителствена организация за това.

Фокус: Какво предприе комисията, след като беше сезирана?

Ирина Мулешкова: Разгледахме казуса. Потърсихме аргументи, включително има едно дело на френски съд, което е цитирано, където точно е казано че това е непрехвърлим отпуск. Като проучихме тези неща, ние сами си потърсихме и други източници. На заседание на цялата комисия приехме, че трябва да направим предложение до правителството да се премахне това прехвърляне. Досега нямаме отговор.

Фокус: Кога направихте това предложение?

Ирина Мулешкова: През февруари.

Фокус: За тези предложения няма ли срок, в който трябва да получите отговор?

Ирина Мулешкова: Няма срок. Това е по желание.

Тъй като написахме и едно предписание, може би не бяхме прави, но това ще го видим от Върховния административен съд (ВАС). Написахме предписание до министъра на труда и социалната политика да предприеме мерки работодателите да не допускат прехвърляне на този отпуск между родителите. Министерство на труда и социалната политика веднага го обжалва и сега чакаме решението на ВАС.Нека се произнесе ВАС. Тогава ще коментира комисията.

Фокус: Казвате, че този закон съществува и в други европейски страни.

Ирина Мулешкова: Това е една директива за родителския отпуск.

Фокус: Доколко българският Закон за защита срещу дискриминацията кореспондира с европейската практика и съществуването на комисията има ли аналог в другите страни?

Ирина Мулешкова: За първи път въпросът за създаване на антидискриминационно законодателство, на ниво национален механизъм, се поставя в една съвместна препоръка на държавите-членки на ООН. Тя е към държавите-членки на ООН и към Съвета на Европа. Това е съвместна препоръка на Комисията срещу расизма и нетолерантността към Съвета на Европа и Върховния комисар на ООН по правата на човека. Върховният комисар по правата на човека на ООН се създава като институция през 1993 г. През 1992 г. Комисията срещу расизма приема Парижки принципи, които след това са одобрени с резолюция на общото събрание на ООН - през декември 1993 г.

1997 г. Съветът на Европа, чрез своята Комисия по расизма приема препоръка, в която вече изрично се посочва необходимост от създаване на специализиран орган във всички държави. В началото се говори за антидискриминационно законодателство и антидискриминационна политика, но от 1997 г. вече се говори конкретно за орган.

В преговорите по Глава 13 при присъединяване към Европейски съюз, още през 2002 г. България поема, и това вече е юридическо задължение, да приеме едно цялостно антидискриминационно законодателство.

Фокус: Кои европейски директиви са използвани в българския закон?

Ирина Мулешкова: В българския закон са транспонирани няколко директиви на Европейския съюз.

Директива 43 от 2000 г., която въвежда задължението държавите-членки на Европейския съюз да създадат орган или органи, които да насърчават равното третиране на хора, независимо от техния расов или етнически произход. Тук вече се говори за орган.

Директива 78 от 2000 г. изисква равно третиране при заетост и професии. Тя също е транспонирана в закона.

И най-старата директива, която обаче е изменена и допълнена, е Директива 207 от 1976 г. за равното третиране на мъжете и жените на пазара на труда. Но тя е допълнена и изменена с Директива 73 от 2002 г. Основното е възвеждането на понятието “непряка дискриминация”, което до 1976 г. по понятни причини не е съществувало.

И тези две директиви са транспонирани, плюс Директива 113 от 2004 г. за равно третиране при предоставянето на стоки и услуги.

Когато се е работил проектът за нашия закон, това е било само проектна директива. След това става директива.

Фокус: В кои други европейски държави има създаден подобен на Комисията за защита от дискриминация орган?

Ирина Мулешкова: Със закон от 2004 г. във Франция е създаден Върховен орган за борба с дискриминацията и за равенство в третирането. Този върховен орган е най-близък по компетенции до нашата комисия. Първо, по отношение на признаци за дискриминация и, второ, като правомощия на комисията. И те издават решения.

В Гърция също има промяна. Със Закона за равното третиране от 2004 г. е въведена система от четири специализирани административни органа.

Ирландия беше една от първите държави, която имаше орган. Но органът беше срещу расовата дискриминация. През 2004 г. се изменя Законът за равнопоставеност при заетост. Той е стар закон. Променя се и Законът за равен статус от 2000 г. Чрез този Закон за равнопоставеност от 2004 г. се създава Трибунал за равнопоставеност. Трибуналът обаче е съдебен орган. Не е административен, както Комисията за защита от дискриминация в България.

В Холандия има подобен квазисъдебен орган, както е при нас, който се нарича Комисия за равно третиране.

Рамков закон е приет в Швеция - Закон за забрана на дискриминацията, също през 2004 г.

През 2005 г. в Германия е внесен за обсъждане закон, с който евентуално ще се създаде независим орган, както комисията. Но още законът не е окончателно приет. Но той е внесен в края на 2005 г., така че предполагам, че ще бъде приет.

Фокус: Вие сте участвали в комисията, която е изработвала българския Закон за защита срещу дискриминацията. Смятате ли, че той обхваща достатъчно пълно признаците за дискриминация?

Ирина Мулешкова: Смятам, че сравнително много признаци изрично са изброени. Предимството на нашия закон е, че в чл. 4, ал. 1, където се изброяват отделните признаци, е оставена възможност за допълване. Казано е: “или на всякакви други признаци, установени в закона или в международен договор”. Което означава, че щом се установи такъв признак, той се обхваща от закона. Веднага искам да ви посоча един признак, по който ние работим, имаме конкретни случаи. Това е синдикалната принадлежност. Имаме жалби и се законът прилага на базата на този отворен списък, няма никакъв проблем.

Фокус: Как са изброени признаците в другите европейски закони?

Ирина Мулешкова: Горе-долу, в новите закони се изброяват, но…

Фокус: Можем ли да похвалим нашия закон?

Ирина Мулешкова: Да, можем да си го похвалим. Можем да кажем колко сме добре, колко сме по-напред от европейците.

Това, което искам да подчертая, е, че в работната група участваха много активно представители на неправителствения сектор. Аз лично тогава участвах като представител на неправителствения сектор.

Павлина ЦАНОВА

