N-avem destul un președinte neamț, un prim-ministru ungur… Și… mai vrem și parlamentarii francezi? E o replica a unui cetățan dintr-o filmare-experiment realizată de Casa Jurnalistului, în timpul campaniei electorale. Protagoniștii scenei: un candidat tânăr al unei formațiuni noi ce vrea să intre prima dată în Parlament și un domn din Teleorman care se sprijină de bicicletă. Aveți filmulețul integral la finalul acestui text.

În cazul său, sorosiștilor nu le merge. Și Nicușor Dan ce este? Român? E cu alde Soros, ăsta. Hai, mă, stai cuminte, spune omul cu o privire aruncată peste umăr. Votantul închide discuția cu un zâmbet de satisfacție totală: știe el ce știe, e bucuros că nu s-a lăsat păcălit.

Se va duce acasă sau la prietenii cu care mai stă la un pahar și va povesti peripețiile sale din piață: Uite, domnule, a fost provocat de satanele astea de străini care vor să ne ia țara. El, vajnic pui de dac, nu numai că nu s-a lăsat dus de nas, dar nici măcar pliantele nu le-a primit și le-a mai trântit și două despre spurcații de oengiști, să vadă ei că nu stau de vorbă cu oricine.

Lor, celor care au păreri atât de clar conturate, lipsite de dubiu, să nu le purtați de grijă: se vor prezenta la vot în număr foarte mare în 11 decembrie. Și nu, nu sunt numai în Teleorman, așa cum vor unii să spună cu răutate punând etichete unei întregi comunități. Sunt în mai toate zonele sărace ale țării, unde discursul împotriva celui mai mare dușman invizibil al țării, George Soros, a avut impact.

Câteva zeci de secunde mai târziu, în același clip, pe care vă recomand să-l priviți, are o durată de 5 minute, iată și contrastul. După o înșiruire de oameni mai limpezi sau mai afectați de ultimul păhărel de țuică, apar copiii. De o sinceritate debordantă: Ne lasă așa, să nu-nvățăm.... Nu avem sală de sport. Întrebați de ce este mizerie în curtea școlii și de ce nu curăță ei la ieșirea de la cursuri, vine și răspunsul: Da, dar sunt oameni care iau ajutor și ar trebui să facă prestație și nu fac (n.r: prestație= muncă în folosul comunității pentru venitul minim garantat).

Fără să știe, elevul din imagine atacă o problemă mare a României, cetățenii care primesc diverse tipuri de ajutoare sociale și nu oferă nimic la schimb. În cazul particular al Teleormanului, ministrul Dragoș Pîslaru observa, într-un interviu acordat Republica faptul că județul acesta are cel mai mare procent de asistați social. „Stă în semnătura ta să ajuți acești oameni, ceea ce devine foarte interesant mai ales în perioade electorale”, spunea Dragoș Pîslaru.

1 Decembrie 2016, municipiul Brăila. Coadă la tradiționala fasole cu ciolan, așa cum se exprimă jurnaliștii când relatează despre evenimentele organizate de primării pentru Ziua Națională. Imaginea a apărut pe mai multe conturi de Facebook și a fost intens dezbătută.

Rămâne întrebarea: sunt toți acești oameni sub limita sărăciei și cum poate fi aceasta definită? Sunt într-o situație atât de gravă, încât nu-și permit să gătească acasă un blid de fasole cu ceva afumătură? Un prieten cu restaurant îmi dezvăluia zilele trecute că o porție are costuri de producție de aproximativ 1 leu. Un kilogram de fasole este în jur de 6 lei, iar în unele comune din țară chiar și sub 5 lei. O bucată de carne afumată cu os e iarăși, câțiva lei.

Imagini cu cetățeni care se îngrămădesc să-și ia porția de fasole au apărut de asemenea de la Slatina și Iași, însoțite de comentarile ironice ale celor care le postau sau distribuiau.

Statul la coadă pentru mâncare, mici, pomeni, ar merita un studiu sociologic amănunțit. Iar anul acesta, în plină campanie electorală, ar fi fost oportun un experiment la aceste cozi ale auto-umilinței. Înainte de a primi blidul în care să fie tuflite un polonic cu fasole și o felie de kaizer afumat, stătătorul la coadă să fi fost nevoit să răspundă la o singură întrebare: Pe dumneavoastră, personal, cât de mult v-au afectat relele făcute de Soros în România?

În 2016 am avut prima campanie electorală fără banii negri de la alte alegeri după ce DNA a început să investigheze proveniența fondurilor.

În fața acestei situații inedite, PNL a zăcut inert sub catastrofala conducere a Alinei Gorghiu, USR-ul a alergat cu entuziasmul celui care vrea să intre printre primii la facultate, iar PSD a avut cea mai inspirată strategie: a tăcut ca să nu enerveze și și-a transmis mesajele naționaliste prin sateliții PRU și ALDE. Va fi interesant de investigat- dacă va mai avea cine după 11 decembrie- modul în care au fost adunate semnăturile Partidului România Unită și modul în care s-a finanțat în această campanie.

Și totuși aceste calcule pot fi date total peste cap, iar jocul se poate considera încă deschis dacă prezența urbanului și mai ales a tinerilor din segmentele relevante pentru votul dat lui Klaus Iohannis în 2014 vor veni la urne să se exprime.

Cât despre mesajele anti-sorosiste, anti-multinaționale, anti-oengiste transmise prin televiziunile pe care le controlează cel mai mare partid - acestea au prins foarte de bine. Veți auzi despre străinii care ne fură pământurile, averile, aurul, inginerii, doctorii, Dumnezeul, despre marea conspirație împotriva poporului de sorginte daco-romană. Despre dușmanul invizibil Soros care ne fură de 27 de ani în fiecare zi și pe care trebuie să-l alungăm prin vot din România.

Pe parcursul întregii campanii electorale, România se arată compusă din mici întâmplări izolate, paralele, care par să nu aibă legătură unele cu celelalte, într-un univers nebun, pe alocuri de un umor absurd:

La mănăstirea Pasărea, preotul care slujește acolo a depus plângere la poliție pentru că cineva a intrat în chilie la el cât era la slujbă și a furat 334.000 de lei.

În Hunedoara, un candidat PSD a fost înregistrat în timp ce susținea că a vorbit cu mitropolitul Streza ca să aibă parte de susținere din partea preoților în tot Ardealul, care să-i îndemne pe enoriași să voteze PSD și ALDE, singurele formațiuni care mai pot salva țara.

La Cotroceni, președintele Klaus Iohannis a tăiat de pe listă persoanele cu probleme penale pentru defilarea de la Arcul de Triumf și recepția de Ziua Națională. De văzut în ce măsură încercările sale de a da semnalul curățirii clasei politice vor avea vreun efect.

În mediul virtual explodează anchetele lui Cătălin Tolontan legate de managerul spitalului Malaxa - Secureanu, care și-a construit și casă din fondurile unității. Cu cei 50 de milioane de euro tocați în ultimii 9 ani, Bucureștiul ar fi putut avea un spital nou, dotat la standarde înalte. Episodul de sâmbătă al investigației dezvăluie cum Secureanu și-a câștigat inscripționarea numelui pe un monument dedicat lui Eminescu în Viena, iar cel de duminică despre cum șefa PSD Viena a ras cu șpaclul, peste noapte, numele Secureanu de pe piatră. Citiți toate detaliile pe tolo.ro.

Cazul managerului de la Malaxa, conferențiar doctor Secureanu, care a topit banii spitalului pe cheltuieli personale și a fost susținut de Sorin Oprescu și Gabriela Vrânceanu Firea arată mafia feudală care afectează administrația, banii publici, învățământul universitar și spitalele.

Investigația cu privire la cheltuielile lui Secureanu de la Malaxa se rostogolește pe rețelele sociale, consilierii generali povestesc despre cum însăși Gabriela Vrânceanu Firea a alocat fonduri acestui spital și celorlalte din subordinea primăriei. La orice încercare de transparentizare a cheltuielilor, spun noii consilieri generali, primărița le-a tăiat microfoanele și a spus că o face pe propria răspundere.



Într-un alt colț de București, un alt șef de feudă, managerul spitalului Sfânta Maria (finanțat, de asemenea, din bugetul Primăriei București), le trimite experților europeni o scrisoare prin care, pe un ton amenințător și arogant, le aduce la cunoștință că nu sunt bine veniți la inspecția anunțată de Vlad Voiculescu. Astfel de șefi uită că acolo sunt fonduri publice investite, că oricare cetățean al țării are dreptul să știe cum s-au cheltuit banii, cât, pe ce aparate, dacă toate funcționează la standarde. Transparența este cel mai mare dușman al decidenților din administrația locală și centrală. În ceea ce privește spitalele care primesc fonduri de la bugetele locale, cazul Malaxa ar trebui să stârnească un val de controale la aceste unități la nivel național. S-ar putea să constatăm că au fost printre cele mai importante surse de bani pentru clientela politică și că din bugetele irosite, România ar fi putut avea, până azi, cel puțin o clinică de nivelul AKH, așa cum dorește să construiască Liviu Dragnea în Capitală.