Revolta copiilor de la o casă din Brașov scoate la iveală o cifră necunoscută până astăzi. În România, 30% dintre copiii plasați la stat primesc medicație psihiatrică! 19.333 de minori trăiesc în centre de plasament. Răspunzând unor întrebări ale ziarului, statul român a comunicat că 5.485 dintre ei sunt sub tratament cu pastile psihiatrice. De cele mai multe ori e vorba de narcoleptice, care ”îi liniștesc pe copii”

miercuri, 22 iunie 2016, 6:49

Conflict la casa de copiii Dacia din județul Brașov! Copiii sunt fie nervoși, fie adorm în bănci la școală.

Profesorii sunt îngrijorați: „Fac bale la gură și nu-i mai putem trezi!”.

Fetele și băieții din instituție refuză să mai ia medicamentele prescrise.

Psihologul centrului de plasament e alături de ei: ”Copiii sînt normali, ei sînt la un centru fără nevoi speciale, de ce li se dau atîtea medicamente?”.

La Dacia, în mod inexplicabil, sunt grupați 12 copii cu tratament psihologic dintr-un total de 28.

După săptămâni de investigație a ziarului, autoritatea de la București face publice cifrele medicației pentru copiii instituționalizați din toată România.

Tratamentului psihiatric e de aproape 30%, socotind aici și copii din casele fără nevoi speciale! La ce asistăm, de fapt?

Pentru că nu poți să nu te întrebi: ce afecțiune medicală atinge la aproape 20.000 de oameni o incidență de 30%?!

Investigație de Mirela Neag, Răzvan Luțac, Marius Mărgărit și Cătălin Tolontan

19.333 de copii erau la 31 mai 2016 în centrele statului în România

Are 12 ani.

Ionuţ Andrei Gândac intră în cabinetul psihologului Maria Panait.

Copilul plânge. „Doamnă, nu mai vreau să iau medicamente! Eu cred că eram mai isteţ când nu luam medicamente”.

Psihologul îi face o fotografie.

5.483 de copii din centrele statului iau medicamente psihiatrice

Maria Panait e de acord cu Ionuț și are nevoie de un argument într-o dispută care știe că va izbucni în curând.

Ea nu crede că pastilele sunt soluția.

A adormit cu telefonul în mână

Doar câteva ore mai târziu.

O altă scenă curge în același Centrul de Plasament Dacia, comuna Jibert.

Dacia e jumătatea unui drum secundar între mult mai cunoscutele localități Rupea și Viscri din județul Brașov.

Pe seară, una dintre fetele din casă vorbește la telefon cu un prieten din afară. Un mic flirt.

La un moment dat, adolescenta din centrul de plasament scapă telefonul din mână.

„Am auzit un buuuf. Ea și-a revenit după un minut și mi-a zis că adormise cu telefonul în mână”, povestește amicul fetei.

Băiatul n-a luat somnul ca pe o deziluzie romantică. Știe și el cum stau lucrurile în centrele de minori. Și i-a încurajat pe cei de la Dacia să reclame ceea ce se întîmplă!

Diagnostic de ADHD la doi ani

În lumina tare a verii, centrul Dacia este frumos, curat, renovat în 2014.

Și mai are un specific.

Deși este o casă pentru copii fără nevoi speciale, unui număr de 12 dintre cei 28 de copii li se administrează medicație psihiatrică.

Printre ei figurează și un copil diagnosticat cu ADHD la doi ani. „E o imposibilitate medicală să stabilești un astfel de diagnostic la doi ani”, spune un psihiatru.

Cei 12 sub tratament au venit de la Târlungeni, Hărman și Dacia.

Un principiu indescifrabil i-a strâns împreună.

Director Dacia: „Ni s-a spus că trebuie să ia aceste medicamente!”



Unii dintre copii au fost aduși aici fără să știe. ”Li s-a spus că vin în vacanță”, povestește chiar directorul de la Dacia, Ioan Polexa.

Relocările sînt cel mai greu suportate de către copii.

De atîtea mutări, ”pînă și visele lor au rădăcini străine”, ca în ”Poveste de iarnă” a lui Mark Helprin.

Dialog cu directorul Casei de copii Dacia, Ioan Polexa:



– E un lucru obișnuit ca aproape jumătate dintre copiii de la o casă fără nevoi speciale să primească medicație psihiatrică?

– Nu e normal, de acord cu dumneavoastră! De altfel, 8 dintre cei 12 pe care i-ați găsit pe medicație au venit de la alte două case din județul Brașov.

– Și cum de s-au grupat la o singură casă 12 copii care au nevoie de tratament psihiatric?

– Nouă ni s-a zis că vin aceşti copii până începe şcoala, dar au rămas la noi. Nici măcar copiilor nu li s-a spus că sunt transferați, ci că sunt aduși în vacanță. Abia apoi au aflat că rămîn permanent la noi.

– Și nu ați realizat că veți avea aproape jumătate sub tratament?

– Aşa ni s-a spus de la Direcţia Brașov, noi nu puteam să ne opunem! Nici noi nu credem că e logic să grupezi atâția copii cu probleme. Ei au un IQ peste medie… Și sunt mai agitați, așa…

– Medicația le-o recomandă, evident, un medic, așa-i?

– Da. Copiii au venit cu medicamente şi cu schemele de medicaţie. Ni s-a spus că trebuie să ia aceste medicamente. Dar procedura nu s-a respectat. Au sosit fără dosarele sociale! Nu ştiam istoricul lor, ce probleme au, dosarele medicale şi sociale au ajuns mult mai târziu, prin aprilie-mai, anul acesta.

„Pentru doi dintre copii abia acum câteva zile au venit hotărârile judecătoreşti de mutare la Dacia! După aproape un an!” Ioan Polexa, Centrul de Plasament Dacia

Profesor: „Adorm la școală, nu putem să-i trezim, ne-am speriat!”

Copiii de la Dacia au între 8 și 14 ani.

Puștii învață la școala din Jiber.

„Noi n-am avut până anul acesta probleme cu copii de la Dacia. Dar ceva s-a petrecut. Au devenit fie agresivi, fie pasivi. Nu ştiam la început că iau medicaţie”, povestește unul dintre profesorii de la școală.

Dascălul acceptă să povestească, dar fără nume.

– Despre ce probleme vorbiți?

– Sunt niște copii buni, noi așa îi știam pe cei de la Centrul Dacia. Dar odată cu apariția copiilor noi, educatorii au început să remarce că se ridică şi umblă prin clasă în timpul orelor. Că nu pot să-şi ţină orele.

– Există confirmări ale unui comportament special?

– Părinţii copiilor din sat se plângeau, ameninţau că retrag copiii de la școală. I-am cerut directoarei să ia măsuri. Știu că dînsa a discutat la început la Centrul Dacia. Atunci am aflat că iau medicaţie. Noi nu ne pricepem, nu suntem medici, doar că înainte se comportau ca niște copii normali.

„Am avut câteva cazuri cînd copiii adormeau pe bănci la școală. Ne-am speriat, băleau, nu puteam să-i trezim. I-am chemat pe cei de la Centrul Dacia să vină să îi ia, altădată i-am dus să doarmă la doamna directoare în birou”

profesor școala din Jibert

– Ce ați făcut?

– Ne-am purtat cu copiii așa cum am știut și noi, ca profesori. S-a întâmplat de câteva ori să adoarmă. Nu sunt specialist, dar e posibil să fie de la medicamentele astea tari.

– Ați sesizat cuiva problemele?

– Întâi, la Dacia. Am primit o hârtie scrisă de mână de la ei. Am văzut că iau medicamente tari. Apoi am mers mai departe. Am făcut sesizări pe la Direcţia Copilului, dar tot nu ni se răspundea! Am mers la Cosiliul Local, inclusiv la primarul din comună.

– Comportamentul copiilor nu depinde și de felul în care îi tratați ca dascăli?

– Ba da. Noi nu vrem să facem rău copiilor. Ne întrebăm însă dacă aceşti copii sunt pentru învăţămîntul de masă. Am fost anunţaţi tîrziu că iau medicaţie, nu e normal. Oricum, ar fi mai bine dacă s-ar lucra mai mult cu ei, că înţeleg de vorbă, noi discutăm cu ei cât putem. Dar au fost situații în care cădeau lați la școală și ne speriam.

ONG: „Nici n-am bănuit că iau medicație!”



Voluntarii unui ONG din Brașov care organizează regulat tabere cu copii de la Hărman și Târlungeni, de unde au venit 7 dintre cei 12 puști din Dacia aflați sub tratament psihiatric, își amintesc că „nu am avut niciun moment senzația că acești copii au probleme”.

Andra Tudor, coordonatoarea organizației neguvernamentale ”Speranță pentru copii”, îi cunoaște pe puștii de ani buni. Ei vin vara, în tabere, sau de Sărbători. Nu e ca și cum ar sta zi de zi cu ei, e adevărat, „dar facem multe activități împreună și n-am avut niciodată vreo problemă”.

„Sunteți siguri că iau tratament?”, întreabă voluntarii.

Da.

Există și schemele de tratament.

Copiii agitați au devenit elevi somnolenți



Nu e simplu să obții răspunsul la întrebarea „Cine a dat copiilor medicația pe care ei refuză s-o mai ia?”.

Diagnosticele și tratamentele au fost trecute de la un medic la altul, ca atâtea relații umane și amintiri din viața acestor copii.

Directorul Polexa, de la Dacia, susține că „atunci când au venit cei 8 copii de la Hărman şi de la Târlungeni au început să ne facă probleme. Nu mai ştiam ce să facem cu ei!”.

Conturează un mediu controlabil doar cu medicamente. Și descrie comportamentul inițial violent al copiilor.

„Ne scuipau când ne vedeau, vorbeau urât, ameninţau că se aruncă de la geam numai să aibă educatoarele probleme. La școală săreau la profesori. Unul l-a strîns de gât pe băiatul preotului din sat, noroc că a sărit profesorul de sport”.

Cum s-a transformat această hiperactivitate în letargie ciclică pînă la a-l speria chiar și pe director, care a început să arunce vina pe psihiatrii care au prescris rețetele.

De ce s-au speriat prietenii, profesorii de la școală și directorul de la Centrul Dacia?

Pentru că, după refuzul copiilor de a continua, chiar și oficialii au dat un pas înapoi. Așa arată puștii de la centrul Dacia, care nu mai vor să ia medicamente.

„Doamna doctor Nițescu i-a văzut”

Ioan Polexa narează transformarea.

„La un moment dat, a venit doamna psihiatru Nițescu după cei transferați de la Târlungeni, să-i vadă. I-am zis să se uite şi la cei de la Hărman şi la alţi copii de la noi, de la Dacia, cu care aveam ceva probleme. I-a consultat, i-a verificat, a venit şi cu psihologi de-ai dânsei, aşa am ajuns la 12 copii sub medicaţie”.

Explicațiile directorului continuă.

„Nu mi s-a părut că doamna Nițescu dă uşor medicamente, totuşi copiii erau tot mai greu de stăpânit. Iar problemele au continuat. Nici direcţia din Brașov nu a gândit bine. Direcția a mutat problemele de la căsuţe, unde copiii sunt mai uşor de observat, fiind numai 10-12 în grup, la noi, unde sunt 28 de copii! Ce puteam face?”, întreabă șeful de la Dacia.

Jurnalistul care a stat 10 zile, anonim, cu copiii

Ce putea face?

Schimbăm ruta informațiilor.

Coborâm din Brașov și urcăm muntele statului din București.

Ziarul îi caută pe cei de la Autoritatea Națională pentru Protecția Drepturilor Copilului și Adopție (ANPDCA) din Capitală.

Vorbește Elena Tudor, directorul general al Autorității. „Direcțiile județe nu sunt, operațional vorbind, în subordinea noastră. Autoritatea națională are mai degrabă sarcina de a propune armonizarea legislației”.

Există însă legături de raportare cu cei din județe?

„Da. Nu am avut situații în care județele să nu ne răspundă”, spune Elena Tudor.

În aprilie 2015, cei de la Casa Jurnalistului au avut o idee super.

Reporterul Oana Moisil a realizat un reportaj, preschimbându-se în voluntar, în centrul de recuperare psihică din Băbeni, Vâlcea. Acela este un centru special.

Ziaristul a stat, sub anonimat, 10 zile printre copii. A descris un univers în care pastilele sunt folosite pentru liniștirea copiilor.

„Ca tratament primesc pastile neuroleptice, fără să facă terapie. Mulți dintre ei văd pastilele ca pe o formă de pedeapsă, pentru că-i moleșesc”, scrie Oana Moisil.

La Dacia, în Brașov, narcolepticele au ieșit din universul caselor speciale. A ajuns la copii care, teoretic, nu au nici o problemă psihică.

Narcolepticele se întind așa cum visează țările puternice că pot ”răspîndi democrația” în teritoriile cucerite, cu puține cunoștințe despre lumea locală și cu și mai puțină răbdare.

Închizându-i-se ochii de somn, pastilarea devine un fenomen la scară națională.

Dacia e doar colonia penitenciară care s-a revoltat.

Câți copii sunt sub tratament psihiatric? „Răspunsul va dura”



Întrebare pentru autoritatea guvernamentală de protecție a copilului: ați încercat vreodată o inspecție a Corpului de Control dedicată schemelor psihiatrice de tratament?

Elena Tudor, directorul Autorității (ANPDCA) are, printre ONG-urile naționale, reputația unui „om pasionat”.

Știe tema narcolepticelor, dar recunoaște că nu au controlat. „Nu am efectuat un control special dedicat tratamentelor psihiatrice! La controalele normale ne uităm însă și la aspectele care țin de tratamente”.

Nu există o statistică națională pe medicația psihiatrică a minorilor din centrele de plasament.

Ziarul roagă autoritatea națională să spună câți dintre copiii instituționalizați din România beneficiază de tratament psihiatric.

„Statistica aceasta va dura pentru că trebuie să luăm județ cu județ”, spune Elena Tudor.

Nu ne grăbim.

Medicamentele de pe listă

Ce pastile iau copiii de la Dacia?

Așa arată schema de tratament a celor 12.

Paginile redau schema de tratament pentru fiecare dintre cei 12 copii cu vârste între 10 şi 14 ani, a căror greutate corporală este între 29 şi 65 kilograme.

Medicamentele sunt: Depakine, Risperidonă, Romparkin, Timonil şi Strattera.

Incidență de 30% de boli psihiatrice la copii din instituțiile statului!

După săptămîni de așteptare, s-au ținut de cuvînt. Vin datele de la Autoritatea pentru Protecția Copilului.

Ponderea medicației este neașteptat de mare!

19.333 de copii sunt instituționalizați în România. În case mai încăpătoare sau mai mici.

Dintre ei, 5.959 sunt în centre dedicate celor cu nevoi speciale.

60% dintre cei din casele speciale primesc tratament psihiatric. Și aproape 30% din totalul minorilor instituționalizați sunt sub tratament.

5.959 de copii sînt în case pentru copii cu dizabilități de diverse feluri

Cînd spunem că aproape 1 din 3 ia pastile îi socotim și pe copii de la casele fără nevoi speciale!

Cifrele sînt încăpățînate. Incidența este copleșitoare și indică o politică medicală de stat. Medicația acestor copii este o opțiune la care, de cele mai multe ori, tutorele sau copilul însuși nu are decît o alegere: acceptarea sau boicotul pe furiș

Revolta de la Dacia e o excepție.

3.425 dintre cei din casele cu dizabilități au prescrise medicamente psihiatrice

Mai bine psihiatrie decît terapie.

Mai bine medicație decît afecțiune.

„S-au respectat standardele”



Unele dintre medicamentele de pe lista de la Dacia sunt puternice.

Discuția nu este deloc simplă. Casele aparțin de Ministerul Muncii, dar rețetele de acordă medicii din spitalele care sînt în subordinea Ministerului Sănătății.

Maria Panait, psihologul care i-a făcut poza lui Ionuț, se plasează net de partea copiilor revoltați și împotriva tratamentului: „Sunt copii cu deficit de atenţie, irascibili, cu probleme de comportament, dar poate şi fiindcă sunt sub medicaţie de atâţia ani. Copii normali, dar se enervează repede. Eu nu le-aş da medicaţie. Au trecut prin prea multe traume, senzaţia de abandon de la prea desele mutări. ”.

Psihologul care lucrează cu fetele și băieții de aici spune că medicația este comodă pentru adulți: ”Şi înainte erau copii agitaţi, dar nu se recurgea aşa de repede la medicaţie. Iar medicaţia e degeaba dacă nu se combină cu consiliere și terapie educaţională”.

Psihiatrul Iulia Dobrescu, şefa clinicii de psihiatrie pediatrică de la spitalul Obregia, crede că „La Dacia, sunt prea mulți 12 medicaţi într-un centru de plasament de 28”.

Dar experiența o obligă să spună, deschis, că „Medicaţia e necesară”.

Iulia Dobrescu: „Văd că s-au respectat standardele, inclusiv pentru cantitatea pe kg corp pe zi. Aceşti copii nu sunt neapărat bolnavi, dar rupturile de familie, mutările din centru în centru îi afectează enorm”.

Psihiatru cu mare experiență, doctorul Dobrescu spune că ”Ei sunt agresivi, violenţi, dar trebuie discutat cu ei, văzut de ce sunt aşa, ce probleme au. E un efort mai mare decât medicamentul, dar e cu adevărat benefic. Primul pas ar fi să relaţionezi cu copilul acesta. N-ar trebui să adoarmă cu capul pe bănci de la această medicaţie, dar poate că cineva de la centru le dă un pic mai mult ca să fie cuminţi”.

Continuăm.

CUPRINS: DOSARUL DEZINFECTANȚILOR DILUAȚI. Toate capitolele investigației jurnalistice Hexi Pharma

Save

Save

Save

Save

Save

Save

Save