«Skattekutt for de rikeste» høres helt merkelig ut for mange bedriftseiere | Trine Eilertsen

15. juni 2017 22:05 Sist oppdatert 16. juni 2017

NHO-sjef Kristin Skogen Lund blir nedstemt av nordmenns labre interesse for næringslivet. Heiko Junge / NTB Scanpix

Næringslivet er bekymret over mangel på oppmerksomhet. Det er ikke helt på jordet.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Under en reise på Sunnmøre i fjor vår møtte jeg Inger Marie Sperre, leder i Brødrene Sperre AS. Den gangen snakket vi om formuesskatt. Sperre var befriende tydelig: «Jeg har ikke lyst til å delta i denne debatten. Jeg vil ikke at naboer, venner og ansatte skal få inntrykk av at jeg er en av de rike som ikke vil betale skatten min. Opinionen liker ikke oss eiere», sa Sperre da.

Les også Unge mennesker tror velferd er noe man får, ikke noe man må skape | Mathilde Fasting

«Skattekutt for de rikeste»

Det betyr ikke at Sperre er for formuesskatt – svært få bedriftseiere er det. Men hun følte seg altså ikke hjemme i debatten og er ikke alene. «Skattekutt for de rikeste» lyder fremmed for mange norske bedriftseiere. De færreste av dem arrangerer spektakulære fester for kjendiser i hovedstaden, bygger i strandsonen langs Oslofjorden, eller drar inn tosifrede millionbeløp i lønn, bonus og utbytte i løpet av et vanlig år.

Les også Jakten på de nest-rikeste | Trine Eilertsen

Det store flertallet av bedriftseierne er opptatt av hvordan de skal utvikle bedriften sin, og kanskje av hvordan den bidrar til verdiskapningen i Norge. Det er det ikke så mange andre som er.

Hvem skaper velferd?

Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO) har undersøkt hvordan det står til med holdningene til næringslivet i Norge, Sverige og Danmark. Resultatene gjør NHO-sjef Kristin Skogen Lund nedstemt. Mer enn motstand viser undersøkelsen frem likegyldighet, eller mangel på forståelse for hvorfor vi har private bedrifter. Et flertall av de norske respondentene mener at politikerne, ikke de lønnsomme bedriftene, har æren for den høye velstanden i landet vårt. I både Sverige og Danmark mener flertallet – i Sverige nærmere to tredjedeler av de spurte – at bedriftseierne skal ha størstedelen av æren.

Det leder til en hypotese om at nordmenn i større grad enn sine naboer tror at velferd først og fremst er en følge av politikk, og at de ikke har et forhold at velferd starter med at det finnes noe, eller noen, som kan finansiere velferden. Som lønnsomme bedrifter. Begge deler kreves som kjent for å skape en velferdsstat.

Under den politiske radaren

Under et frokostmøte i Civita-regi torsdag trakk professor Einar Lie frem hvordan interessen for verdiskapning, næringsliv og produktivitet har endret seg i takt med at Norge er blitt oljebillionær. Han mente at Arbeiderpartiets gamle slagord «Å skape for å dele» ikke ville fungert i dag, og det har han nok rett i.

Professor Einar Lie mener nordmenn var mer opptatt av næringslivet før. Olav Olsen

Under vårens partilandsmøter var politikk som angår de små og mellomstore bedriftene – altså 98 prosent av det norske næringslivet – riktignok til stede i enkelte formuleringer i partiprogrammer. Noe annet skulle tatt seg ut i en tid der omstilling og nye arbeidsplasser er tema. Men bedriftene var så å si usynlige i debattene og i mediedekningen.

De store partiene, Høyre og Arbeiderpartiet, har snevret temaet inn til å dreie seg om sysselsetting og skatt. Det gamle småbedriftspartiet Venstre profilerer seg ikke på noe annet enn klimapolitikk. De øvrige partiene holder på med sine kjepphester, og i den stallen er det vanskelig å finne hesten som heter «bedriftene».

Mindre mediedekning

Det kan skyldes flere forhold. Enten at det ikke er så mye politikk å snakke om, fordi det går så bra, og fordi bedriftene klarer seg uten politikk. Eller det kan skyldes en generell mangel på interesse for denne delen av samfunnslivet, som NHO mistenker. Organisasjonen og Kristin Clemet forklarer noe av det med at mediene i stadig mindre grad dekker den mer hverdagslige delen av næringslivet. De har et poeng. Det er riktig at det er blitt mindre næringslivsstoff på de allmenne medieflatene, og at stoffet er henvist til ulike typer nisjer.

Spørsmålet er også hva «næringslivet» er. Det er ingen tvil om at toppledere og eiere som bader i penger i stadig dypere badekar, påvirker holdninger. De er få, men oppmerksomheten de får, rammer hele næringslivet. Endringer som gagner gjengen i badekarene bidrar til økt ulikhet fordi de drar ytterligere fra oss andre. At de samme endringene også gjør det enklere for Inger Marie Sperre og over 200.000 andre bedriftseierne å utvikle bedriften sin, blir mindre viktig. Men akkurat dette er neppe annerledes i Sverige og Danmark.

Det som er annerledes, er at vi har en oljedopet økonomi der verdiskapning ikke er noe stort tema. Her utløses ikke budsjettdramaene som følge av kutt, men som følge av at noen opplever mindre vekst enn ventet. Verdiene bare tikker inn i kassen, så å si, og det er blitt langt viktigere å diskutere hvordan verdier fordeles enn hvordan de skapes.

Velferdens opphav

Så kan man spørre seg om det er et problem, eller om det bare er greit å vite. Det i hvert fall en utfordring at et land som trenger flere trygge og nye arbeidsplasser, ikke oftere diskuterer: Hvordan skapes velferd? Egentlig.