“Da de ce?” e întrebarea pe care mi-o pun 9 din 10 oameni după ce trecem de politeţuri şi află că m-am întors în ţară după 7 ani de stat în străinătate. Întrebarea mă ia mereu prin surprindere – n-ar trebui, ştiu – şi imediat mă simt ca cel mai naiv om de pe planetă: sigur îmi scapă ceva, un lucru evident pentru toată lumea, un fel de “elephant in the room” din moment ce toată lumea se izbeşte de el numai eu nu îl văd.

În secundele alea lungi în capul meu se-nvarte un carusel cu scenarii: a) e criză – dar unde nu e? b) lumea s-a înrăit, nu mai are chef de muncă, nimic nu merge cum trebuie, suntem vânduţi masonilor/evreilor/americanilor/ruşilor, doar toată ziua aud asta, nu? c) sau poate-a izbucnit o molimă şi cine alege să se întoarcă fie are vocaţie de Maica Tereza fie nu e conştient în ce se bagă; si d) alte variante similare.

De fiecare dată caut un răspuns mai elaborat, mai credibil decât cele date anterior, şi de fiecare dată o dau în bară. Între patru ochi nimic nu pare mai incredibil decât adevărul. Spune că te-ai întors pentru că aici poţi să faci mai mult decât în alte părţi şi eşti privit cu suspiciune. “Cum adică? Aici? ” şi înainte să începi să explici urmează o tiradă de motive pentru care n-ai nici o şansă. Le asculţi răbdător, pe de-o parte empatic pentru că ştii că unele au miez de adevăr, pe de alta plictisit, pentru că ştii că nu există loc unde curge numai lapte şi miere; cine crede asta n-a stat în străinătate mai mult de 6 luni. Când cel din faţa ta a terminat, reiei şi îi explici timid că ţi-ai dorit să te întorci. Că ai ales, n-ai fost forţat. Că ştii şi poţi să faci unele lucruri să meargă brici ca-n alte părţi şi tocmai asta te motivează (cineva pe care îmi place să-l citesc spunea că “aici totul e de făcut.”) Că nu-i musai să fii Prinţu’ Charles că să vezi în România şi lucruri care merg. Şi că, după un anumit nivel, nu doar banul îţi dă satisfacţia muncii.

Iată motivele pentru care eu mă bucur că m-am întors … şi lista rămâne deschisă:

Oamenii – câţiva dintre cei pe care îi ştiu sunt realmente fabuloşi şi rareori poţi vibra la fel cu un om (oricât de fabulous) din altă cultură Lipsa isteriei legate de terorism (zdravăn de prezentă prin alte locuri) Toate lucrurile care pot fi făcute să meargă mai bine. Lucrând pe strategie de afaceri treaba mea e mă uit la ce nu merge şi găsesc soluţii. Privind în jur, simt că nu m-aş plictisi prea curand. Asta m-a motivat sa renunţ la ce făceam peste hotare şi să caut un loc unde pot face acelaşi lucru … in ţară Dacă eşti realmente bun in ceea ce faci şi esti la locul potrivit (de altfel ca oriunde), poţi câştiga suficient de bine cât să-ţi păstrezi nivelul de trai de pe alte meleaguri. Mulţi antreprenori locali ştiu la ce mă refer… Aici viaţa e mai ieftină… fără a-ţi sacrifica nivelul de trai Forfota Bucureştiului unde, la orice ora din zi şi din noapte poţi să faci o tonă de lucruri dacă te plictiseşti (există capitale unde noaptea la 2 se cam trag obloanele) Mâncarea; fiind moldoveancă nu e cazul să insist pe subiect Drumul scurt până la mare sau la munte, pentru care îţi poţi face planul instant dacă ai nevoie de o “doză” de relaxare în weekend Vremea, mult mai pe gustul meu decât pe coastele oceanice, în nord sau în deşerturile petroliere măturate de vânt (dar altminteri bănoase) Schimbarea la faţă a Bucureştiului de unde-au început să dispară vălătucii de cabluri de pe stâlpi, unde au apărut bănci şi copaci, unde există Street Delivery şi ceainării în care nu se fumează şi cluburi de dans unde lumea se mişcă şi fără o damigeană la bord