Scandalul din partidul lui Cioloș îmi amintește de Nicușor Dan

Dar ce vuiet!, ce suspine! În partidul lui Cioloș, a venit apocalipsa! Un om a fost dat afară! Un om a demisionat! Lovitură grea! PLUS, în prag de desființare! Cioloș, în criză generală! Panicăăă!

Nici n-a apucat bine să-și facă partid înregistrat, că a ieșit scandal. Ăla care s-a dus cu actele l-a avut pe ta-su securist. Tatăl lu’ Cioloș, mort de 20 ani, a fost scrib la miliție. Nu știu care membru USR a fost dat afară pen’ că l-a turnat pe altul că, în tinerețe, avea simpatii legionare. Naumescu a demisionat din PLUS că nu se mai simțea reprezentat de partid la nici zece zile de când s-a înscris, deși nici n-a apucat să vadă ce se întâmplă (chestie care-mi miroase a PR ieftin și-a strop de ipocrizie, dar na).

Toată presa e în stare de șoc și groază. Se desființează partidul lui Cioloș? Se cutremură văile? E dictatură în PLUS? Evident!

Toată marea criză de zilele astea îmi amintește de înființarea USR. Scandal peste scandal, Nicușor Dan extremistu’, Chlotilde Armand bigoata și cepefista, aoleu, crapă USR-ul, se destramă, se sfărâmă, praf se-alege. Nimic nu mai e sfânt în lumea asta, rămânem fără partid de opoziție.

Urmarea: USR a trecut prin fix același tip de scandaluri. Nicușor Dan a zburat, Chlotilde s-a dat pe brazdă, partidul a intrat în parlament. E normal să se întâmple chestii de genul ăsta. Sunt partide noi, cu oameni care încă nu se cunosc între ei, durează un pic până se prinde toată lumea cu ce se mănâncă noua structură.

Toți comentatorii de pe margine sunt fix ca neamurile alea care vin la tine-n vizită și se plâng că plodul dă ture prin casă. “Vai, dar ce neastâmpărat copil!“. Păi, are un an, normal că are energie, ar fi fost grav să n-aibă!

Peste juma’ de an sau un an, n-o să mai țină minte nici naiba scandalurile de lunile astea. Serios, își mai amintește cineva de Nicușor Dan? Își mai amintește cineva de ce și-a luat jucărelele și s-a cărat din partid? Pariez că 95% dintre români habar n-au. Hai s-o lăsăm un pic mai moale cu isteria asta, că prea judecăm cu dublă măsură lucrurile, prea vrem ca un angrenaj să se miște cum vrem noi, personal, deși nici măcar nu suntem membri, în loc să-i lăsăm să se așeze și să-i caftim după aia, când calcă pe bec și chiar avem motiv să le dăm o ștangă după ceafă.