În turul întâi al alegerilor m-am întrebat cine mă reprezintă mai bine. În turul doi însă mă întreb cum ar arata lumea cu cei doi candidați. Simt de ani întregi că nu sunt reprezentat iar aceste alegeri nu au schimbat asta. Am votat cu inima în primul tur cu Vaclav Havel. Amicii români și cehi s-au bucurat. În turul doi situația e alta.

Nu cred că Klaus Iohannis și Victor Ponta reprezintă lumi într-adevăr diferite. Conduc două blocuri politice care nu vor aduce politici sau strategii noi. Sunt vârfuri ale sistemului și acționează din inerție. Sărăcia structurală și corupția patologică vor continua, administrația publică va fi slabă și politizată, mediul va fi distrus în continuare, serviciile secrete în continuare puternice, politicile economice marca FMI și Banca Mondială intacte. Ambele blocuri administrează sub-dezvoltarea iar singurele lor griji sunt păstrarea puterii și accesul la resurse. Politica lor încearcă să ne convingă să ne urâm unii pe alții atât de tare încât să uităm cât de similare și corupte sunt.

Merg la vot pe 16 noiembrie. Am să îl votez pe Klaus Iohannis chiar dacă el întruchipează popularii europeni, austerități tâmpite, violență simbolică împotriva unor categorii sociale. Îi votez odată cu el pe Blaga, Ungureanu și alții – baroni, oligarhi, profitori. Ei nu sunt speranța unei națiuni ci instrumentul stricat cu care mai echilibrăm lucrurile. Ca persoană, Klaus Iohannis pare agreabil, echilibrat și oarecum integru. Are un profil de tehnocrat-gospodar care gestionează puterea bine dar nu prea știe în ce direcție. Politic, organizațional și doctrinar e previzibil și condiţionat de blocul pe care îl reprezintă.

Sunt toți aceeași mizerie dar mizeria de la guvernare e întotdeauna mai mare. Când nimeni nu te reprezintă ce poți face altceva decât să înlocuiești mizeria cât de des poți? În cazul de față un vot pentru Iohannis poate duce la coabitare, adică la împărțirea puterii în executiv. Eventual la schimbarea majorității parlamentare.

De ce un vor pentru Ponta este de neconceput? A încercat să distrugă Roşia Montană, a trimis jandarmi să bată oameni simpli pentru a ajuta o corporație. E gata să sacrifice sute de comunități pentru un mit – independența energetică. Se sprijină pe personaje precum Sebastian Ghiţă și l-ar vrea pe George Maior premier. A trădat sindicatele și angajații români refuzând să respecte un acord semnat de el însuși (vezi detalii aici). Duce politica într-o zonă identitară din care ne putem reveni greu. Guvernarea înseamnă pentru el legătura clientelară între centru și vătafii de voturi din local. Se mai pot adaugă motive dar pentru mine sunt de ajuns. E un om ultra-pragmatic care se aliază cu oricine și spune orice pentru a păstra puterea.

Merg la vot cu greață știind că viitorul președinte al României, oricare ar fi el, a cheltuit deja în campanie zeci de milioane de euro care trebuie recuperați de la noi din buzunare.

Am ieșit în stradă împotriva guvernării de „dreapta” (2012) dar și celei de „stânga” (2013). De ieșit în stradă trebuie să o facem oricum. Alegerile sunt importante dar lupta e în alta parte. Până când va fi o lupta reală și în alegeri, cu toate opțiunile de care avem nevoie, va mai dura.

Klaus Iohannis. Fără speranța că se va schimba ceva fundamental dacă va câștiga dar considerând că e o soluție mai bună. Nu pentru rezolvarea problemelor societății ci pentru echilibrarea regimului politic. Atât.

claudiucraciun.ro