Det är kallt. Decembersolen är på väg att gå ner. Det blåser snålt. En bit från stigen, en bra bit in i skogen i en glänta, syns en stor grön presenning.

– Hallå. Vi är hemma, här inne, säger en mansröst.

Ur presenningen, ut från tältet som finns därunder, kommer tre män. Två skäggiga bröder, och den enes mustaschprydde son.

– Här bor vi. Det börjar bli rått och kallt, säger den äldste brodern och drar upp dragkedjan till sin arbetsjacka.

Tre män, alla uppväxta i Södertälje, bor nu i skogen och undrar varför de inte kan få hjälp. De har inkomster. En är trädgårdsarbetare, en anställd på ett bemanningsföretag, och den tredje har halvtids sjukpension. De vill bo tillsammans, helst i en liten lägenhet.

– Blir vi vräkta utan att de ordnat något annat får vi splittra på oss. Lite trist. Jag kan bo hos min mormor, farsan kan kanske bo på sitt jobb. Och det finns kompisar med plats för en.

De cyklar iväg från sitt tält på dagarna, för att jobba, eller för att värma sig nere på stan. Oftast på biblioteket.

– Tacka gud för biblioteket, säger den yngre av dem. Där laddar jag telefonen och min dator. Går på toa, läser.

Sen kommer de tillbaka på kvällarna. Med mat, gasol och lampolja.

De tre känner till skogen bra. De har lekt här som små, och till och med jobbat som skogsarbetare här i omgångar.

Det är en granne som visar LT vägen. Hon bryr sig om de tre, har absolut inga problem med dem.

De tre männen är tacksamma. Klagar inte. Men ibland brister det.

– Vi måste väl också få existera? Vi gör ingen skada, ingen märker av att vi finns här. Vi gör inte upp eld, skräpar inte ner. Varför kan inte vi få hjälp, det måste finnas lägenheter för oss också?

Inne i tältet hänger det flera fotogenlampor, det syns tre stolar, ett bord, ett litet campingkök. Och tre sovsäckar. I elva månader har de bott utomhus, sedan deras husvagn beslagtogs och sedan såldes efter ett bråk vid Vikingabyn.

– Vi blev avhysta från förra stället som vi hade tältet på. Och nu är de på oss igen. De har varit här två gånger redan.

– Och det var vi som blev angripna vid Vikingabyn. Misshandeln är anmäld, men inget händer, säger sonen som kopplat in en advokat i ärendet.

I stället bor de i en glänta i skogen. Ett tag till. Det går åt åtta liter lampolja i veckan nu när det är mörkt.

– Visst kan det vara mysigt någon gång ibland. Vi spelar kort, tar en kall, röker. Men det är inte roligt att lägga sig i en fuktig sovsäck.