Första gången Sven-Erik Johansson reste till Nordkorea var 1999. Målet var att utveckla det svårt eftersatta jordbruket. Sedan dess har han kanske blivit den svensk som varit mest i Nordkorea. I början var han där långa perioder, flera månader i sträck. Att intresset för Nordkorea har ökat har han sett med egna ögon. I alla fall i huvudstaden.

– Jag brukar säga att 2006 hände nånting. Då såg jag för första gången utlänningar som jag inte kände igen i Pyongyang. Nu kommer de i busslaster men det är klart, de får ju inte röra sig fritt på gatorna.

– De vill locka västerlänningar, men de absolut flesta som kommer är kineser. Men turismen kan vara bra, det kan öppna för nya influenser.

Det mesta av Sven-Eriks arbete sker ute på landsbygden dit vanliga turister inte tillåts resa. Där råder det extremt enkla förhållanden.

– Det är hackor och spadar, oxar och kärror istället för maskiner och traktor. Skadedjur och insekter bekämpas för hand, säger han.

Dåligt samvete

Även om jordbruket har utvecklats något så är det inte i tillräcklig takt för att kunna mätta Nordkoreas behov. Trots det så bjuds det på stort när Sven-Erik kommer dit.

– Jag får dåligt samvete. Det bästa de har dukas upp. Samtidigt så vet jag att det är brist på ris och att maten för dem består av enbart grönsaker och ibland rötter. Fisk kanske kan finnas någon enstaka gång. Kött eller kyckling praktiskt taget aldrig.

Trots att han har jobbat i landet i många år och haft återkommande kontakt med personer genom åren har han aldrig blivit hembjuden till någon. Det hör inte kulturen till säger han. Är man västerlänning är man fortfarande suspekt och man är hela tiden övervakad. Men möten kan ske ändå.

– Man ser till att man ”råkar träffas” någonstans ute, i det offentliga så alla ser. Då kan man prata några minuter utan att det blir något misstänkt.

Första kramen

För ett par år sen hände en sak som Sven-Erik trodde var otänkbart. Han fick en kram av en vän. Ute på ett torg.

– Det var helt fantastiskt. Vi såg varandra och så fick jag en kram där på torget. Det har aldrig hänt förut. Att kunna få det var en fin känsla.

Trots att det var en mycket ovanlig händelse så fick den ingen uppmärksamhet av människor runt omkring.

– I Nordkorea så är det inte så att man stannar och tittar. Man ser, men man tittar inte, säger Sven-Erik.

De senaste åren har det hänt någonting bland vissa ungdomar inne i storstäderna. De har börjat klä sig annorlunda och prata annorlunda. De har influerats av sydkoreanska tv-program som smugglas in på usb-minnen bland annat. Även Sven-Erik har sett en viss förändring. Men den gäller städerna och är begränsad.

– De kanske klär sig annorlunda men samtidigt är de uppfostrade i ett system som säger att lösningen till landets problem är att satsa på kärnvapen. Först när det är ordnat så kan man satsa på annan utveckling. Det är oerhört svårt att ta till sig någonting som helt ändrar hela ens världsuppfattning. Väldigt svårt, säger Sven-Erik.

Här kan du se alla avsnitt av Friktion!