Expressens Magnus Falkehed (text) och Niclas Hammarström (foto) åkte till Sveriges näst största stad för att försöka förstå vad som är på väg att hända.

Industristaden var i decennier det perfekta exemplet på framgångsrikt samförstånd mellan politikens toppar och näringslivets direktörer. Efter en rad korruptionsskandaler, en våg av gängvåld och en uppslitande debatt om infrastruktur utmanas Socialdemokraterna nu från ett oväntat håll.

Ingenstans är det så tydligt som i Göteborg.

GÖTEBORG. I stora delar av Europa är socialdemokratin i djup kris – och nu slåss även svenska Socialdemokraterna för att undvika ett historiskt svagt valresultat.

Pojken är helt klädd i svart, lite rundnätt och rör sig med svajande gång.

Den enda hud som syns är den runt ögonen som skymtar genom hålet i rånarluvan. Till och med handskar har han på sig i den ljumma sommarnatten.

Pojken säger att han heter Carlos och är 17 år. Han berättar att han försörjer sig på rån, stölder och droger och att han styr över ett område på ungefär en kvadratkilometer.

– Jag tjänar fett med para, säger Carlos som skryter med att han drar in andra unga, ända ner i tolvårsåldern i sin verksamhet.

Pojken har stämt träff med oss utanför Frölundaskolan. Själv lärde han sig aldrig mycket i skolan och slutade efter högstadiet. Pappa och mamma vet inte vad han gör av sitt liv, och inte heller får de någon del av de pengar han drar in. Då hade de ju kunnat ana vad han sysslar med, resonerar Carlos.

"Tre gånger dubbel Volvolön"

I den del av Västra Frölunda där vi möts klassar polisen situationen som ”akut” vad gäller kriminalitet, social utslagning och syn på rättsväsendet. Av 23 särskilt utsatta områden i Sverige ligger en tredjedel i Göteborg. Just här – kring Tynnered/Grevgården/Opaltorget – har flera av de senaste årens mest uppmärksammade skjutningar ägt rum.

För några decennier sen hade en pojke som Carlos troligen gått yrkesgymnasium och hoppats få jobb på Volvo eller SKF. Nu representerar han i stället det moderna Göteborgs skuggsida, med kriminella nätverk som rekryterar och beväpnar småpojkar.

Ändå är måttstocken sig lik när Carlos försöker redogöra för hur mycket han tjänar:

– Tre gånger dubbel Volvolön.

BEKYMRAD. Christian Nylén, biträdande chef för Länspolisområde syd där Västra Frölunda ingår, är oroad över skolans misslyckande i de utsatta områdena. ”Om vi inte stryper tillgången på kriminella så får vi till slut en rättsstat där det blir fler kriminella och man ropar på fler poliser samtidigt som fler kriminella fortfarande skapas. Det samhället vill inte jag leva i”, säger han. Foto: Niclas Hammarström

I kvarteren där Carlos har sitt drogrevir springer vi ihop med Aziz Abdullah, en 23-åring som har Volvolön – på riktigt. Han bubblar av frustration blandat med en hel del humor.

– För mig är det för sent! Men vi måste rädda samhället för min lillasyster! Göteborg håller på att bli som Marseille eller nåt med skjutningar och kriminalitet, utbrister han.

Allt hänger ihop och ändå inte när Aziz exploderar mot allt som är fel i staden: kultur, skola, jobb, knark och… biltullar.

– Sverige är ett bra land, men vi måste börja snacka om riktiga saker. Se saker som de är! Jag vill bara jobba och ha ett bra liv. Jag är muslim och någon annan är något annat. Det är inte det som är det viktiga. Jag har vuxit upp här. Jag gillar inte Kalles kaviar, fan jag hatar Kalles, men än sen? Folk måste sättas i jobb.

Sen far han iväg i en lång utläggning om hur värdelösa Göteborgs politiker är. Om vilka idiotsatsningar de har gjort på infrastruktur.

Aziz betalar trängselavgifter på 600 kronor i månaden för att kunna åka till jobbet på Hisingen, utan att ens passera genom city. Tågtunneln Västlänken, vägbyggena, biltullarna… allt är för honom bevis på politikernas inkompetens.

LUTTRAD. Mahasti Hashemieh, 52, bor på elfte våningen nära Frölunda torg. Hon kämpar för att folk ska kunna bo kvar med rimliga hyror. Det har skett flera skjutningar i närområdet, men ”man vänjer sig”, säger Mahasti. Foto: Niclas Hammarström

Martin Wannholt har för vana att blinka med ena ögat, som för att understryka att han och den som lyssnar på honom har något outtalat gemensamt.

Han är ex-moderaten som gick emot partilinjen om det stora trafikpaketet Västlänken. Han är den politiska vilden som kuppade sig in i kommunstyrelsen 2014. Han är grundaren av Demokraterna, det nya partiet som gjort kommunalvalet i Göteborg mer ovisst än någonsin.

– Det är anmärkningsvärt. Man frågar sig, är det verkligen så här? kommenterade Sifos opinionschef Toivo Sjörén i GP när resultatet av årets första lokala opinionsmätning publicerades i april.

I GP/Sifos mätning i juni blev det än tydligare. Demokraterna ökade till 18,3 procent – bara en halv procent mindre än det största partiet, Moderaterna. Socialdemokraterna rasade i samma mätning till 14,7 procent. Det var siffror som gav eko långt utanför kommungränsen.

"Ingen ideologi har kunnat lösa problemen"

Avhoppare från flera andra partier, som S-toppen Jahja Zeqiraj och miljöpartisten Henrik Munck, har anslutit till Demokraterna.

– I Göteborg har ingen ideologi eller vision kunnat lösa problemen som människor vill att vi ska lösa, säger Martin Wannholt.

Blink.

I MEDVIND. Martin Wannholt, partiledare för Demokraterna i Göteborg, samtalar med Hanna Helm, 38, Maddox, 10 månader, Nikeitha Fernström, 13, och Maximilian Fernström, 14. I den senaste opinionsmätningen var det nystartade partiet flera procentenheter större än Socialdemokraterna. Foto: Niclas Hammarström

Hans beskrivning av allt som är fel i Göteborg – och hur han ska få ordning på stan – låter som ett eko av Aziz Abdullahs utläggning vid Frölunda torg.

Samtidigt har nätverket ”Stoppa Västlänken Nu” drivit högljudd opinion mot trafiksatsningarna, liksom partiet Vägvalet som erövrat fem mandat i kommunfullmäktige både 2010 och 2014 i huvudsak genom att vara emot trängselskatt och Västlänken. Det verkligt nya är att kritiken mot etablissemanget i många fall kommer från människor som tidigare tillhört etablissemanget själva – villaägare i privilegierade områden som Hovås, Billdal och Torslanda.

Nej, ingenting är riktigt som förr.

Blåvitt förlorar och S backar ännu mer

För 30 år sen styrde Pehr G Gyllenhammar över Volvo, Göran Johansson tog makten i politiken och IFK Göteborg – med socialdemokraten Gunnar Larsson som ordförande – erövrade Europa.

I dag ägs Volvos personbilstillverkning sen länge av en kinesisk miljardär, Socialdemokraterna backar från redan rekordlåga nivåer och Blåvitt förlorar mot lag som Sirius, Sundsvall och Kalmar.

Göteborgs starke man • Göran Johansson (född 31 augusti 1945, död 23 oktober 2014) kallades ofta Göteborgs starke man eller bara Göran.

• Han var kommunstyrelsens ordförande i Göteborg 1988-1991 och 1994-2009.

• Med bakgrund på verkstadsgolvet på SKF och bosatt i Kortedala sågs Göran Johansson som en folkets man. Vid valet 1994 fick Socialdemokraterna 41,4 procent av rösterna i Göteborg, vilket är rekord.

• Hans dotter Anna Johansson (infrastrukturminister 2014-2017) är sedan 2007 ordförande för Socialdemokraterna i Göteborg.

Under flera decennier var Göteborg mönsterexemplet på hur bra det fungerade när de ledande inom politiken och näringslivet pratade med varandra. Och det handlade inte enbart om socialdemokrater, utan också om moderater och liberaler under de perioder då deras partier haft makten.

Den så kallade Göteborgsandan sågs som en styrka, något som gjorde det möjligt att åstadkomma verkliga resultat. Till skillnad från röran i huvudstaden.

– I Göteborg träffas folk från näringslivet, kulturlivet, media och den akademiska världen regelbundet. Nu låter det här som ett högre societetsliv, men vi träffas också på bra hockey och nuförtiden tyvärr ganska dålig fotboll. Alla vill ju jobba för stadens utveckling, säger Roger Holtback.

SOCIETETSPARET. Pia och Roger Holtback vid Stenagrundaren Sten A. Olssons begravning 2013. Foto: Leif Gustafsson

Han är före detta Volvodirektör, bror till toppdiplomaten Jan Eliasson och en central person i den göteborgska eliten. Att vara bjuden till hans fru Pias glöggparty i december var i många år det ultimata kvittot på att man var någon att räkna med.

Världens fjärde äldsta herrklubb

En annan omtalad mötesplats är The Royal Bachelors’ Club, världens fjärde äldsta herrklubb som huserar i skeppsredaränkan Ann-Ida Broströms tidigare hem på 1 200 kvadratmeter i Lorensbergs villastad. Hundratalet meter därifrån bor Peter Hjörne, vars medieimperium Stampen med flaggskeppet Göteborgs-Posten häromåret var nära konkurs. Hjörne är medlem i The Royal Bachelors’ Club, liksom kungen och alla som är något i det västsvenska näringslivet.

– Vi är en stad som är lite uppkäftigare, mindre polerad än en huvudstad, säger Roger Holtback som talar om ”en fantastisk tillväxt” och att Göteborg hela tiden utvecklas till det bättre.

Han räknar upp en rad stora satsningar som kommer bidra till att strålkastarljuset åter riktas mot Göteborg: nya hotell, utbyggnad av Liseberg, fabriker i världsklass, tre nya vetenskapscentra…

Bland satsningarna finns också flera spektakulära skyskrapor, varav minst en kommer att bli ”Nordens högsta”. På Hisingen ska ”Karlatornet” resa sig som ett 245 meter högt långfinger mot Stockholm.

HÖGST. Skyskrapan Karlatornet kommer att ha 73 våningar och bli 245 meter högt. Det blir därmed Nordens högsta skyskrapa. Inflyttning beräknas ske under 2021. Foto: Serneke/Tomorrow Ab

Göteborg förvandlades till Muteborg

Samtidigt har Göteborgsandan på senare år fått en ny, negativ innebörd.

”Göteborg är staden som är besatt av sin egen självbild”, sammanfattade den oberoende utredning som fick i uppdrag av kommunen att gå till botten med den utbredda korruptionen och tystnadskulturen.

Det var den 28 april 2010 som Janne Josefsson lät bomben brisera i SVT:s ”Uppdrag granskning”: kommunala tjänstemän hade tagit emot mutor från en känd byggmästare i form av lyxmiddagar och bostadsrenoveringar. Och sedan bara fortsatte det. Göteborg blev "Muteborg”, och till slut väckte Riksenheten mot korruption sju åtal om grovt bedrägeri, mutbrott och bestickning. Sex personer fälldes.

Gråhåriga, socialdemokratiska pensionärer, säger Josefsson, är de som reagerar starkast på reportagen om oegentligheter i hanteringen av skattemedel. Men då handlar det inte om tunga avslöjanden om Telia Soneras tveksamma miljardaffärer.

– Sånt säger de att de skiter i. Däremot gjorde vi ett inslag om någon höjdare i ett kommunalt bolag som satte upp ett damplagg som lunch på sin räkning. Folk blev sååå förbannade!

OBEKVÄM. Under sin karriär som tv-journalist Janne Josefsson berättat om både segregation och korruption i Göteborg, ofta på ett sätt som fått makthavare att se rött. Foto: Sven Lindwall

Sitt genombrott som granskande samhällsjournalist fick Janne Josefsson för snart 30 år sen, med dokumentären ”På rätt sida älven” som handlade om hur Göteborg började slitas isär av klassklyftor. Staden är betydligt mer segregerad i dag, konstaterar han, med tillägget att ”den socialdemokratiska modellen levererar inte längre”.

"De etablerade partierna har sett sina bästa dagar"

Den 66-årige tv-reportern, som under karriären själv blivit placerad både till vänster och till höger på den politiska skalan, funderar vidare:

– Jag tror att de gamla etablerade partierna har sett sina bästa dagar. Vart detta tar vägen, om det blir något bra eller anarkistiskt kaos, är svårt att säga. Men det är verkligen en spännande brytningstid vi lever i.

En tid då vänster och höger inte har samma laddning som förr, utan skiljelinjerna mäts med nya skalor. De tomrum som uppstått kan fyllas av en ny sorts politiker.

UTMANAREN. Partiledare Martin Wannholt har medvind inför valet. På valmötet vid Angereds torg säger han att han kan tänka sig kommunalt finansierade kvarterspoliser på platser som denna. Foto: Niclas Hammarström

Den här dagen kampanjar Martin Wannholt i Angered, stadsdelen som ligger utkastad som en satellit långt norrut, resultatet av en stadsplan från en tid då experterna trodde att Göteborg snabbt skulle växa till 1,5 miljoner invånare. I Angered ligger fyra av landets 23 särskilt utsatta områden, och framför allt kommer en oproportionerligt stor andel av Sveriges IS-resenärer härifrån.

Demokraternas partiledare – klädd i jeans och blå skjorta – pratar i högt tempo, skämtar gärna men skiftar snabbt till allvar: Göteborg behöver mer expertis och fler poliser och mindre av religion och Västlänk.

Sverigedemokraterna får gärna stödja honom, men några förhandlingar blir det inte tal om. SD är mindre i Göteborg än på andra håll med bara åtta procent i de senaste mätningarna, kanske för att många väljares ilska i kommunalvalet riktas mot Västlänken och de styrande i staden snarare än mot invandringen.

Debatten om Västlänken • Västlänken är en ny, åtta kilometer lång järnvägsförbindelse i centrala Göteborg varav sex kilometer kommer att gå i tunnel. Det officiella första spadtaget togs i maj 2018. • Västlänken är en del av det Västsvenska paketet, som förutom tågtunneln bland annat innehåller en ny Göta Älvbro och en ny biltunnel under Göta Älv.

• Finansiering: staten står för halva kostnaden, medan trängselskatten täcker drygt 40 procent. • En bred majoritet av partierna i Göteborgs kommunfullmäktige har stått bakom satsningen på Västlänken.

• SOM-institutets årliga undersökningar visar att allmänhetens inställning till Västlänken har gått från positiv till negativ mellan 2011 och 2017. Flest negativa finns bland personer som är 50 år och äldre, medan en majoritet av de som är under 50 är positivt inställda till Västlänken.

• SOM-institutets undersökningar visar att ju sämre man tycker om Västlänken, desto lägre förtroende har man för politiker i Göteborg.

Martin Wannholt: "Det är fel"

Är det något som gör Martin Wannholt arg så är det bilden av Demokraterna som ett enfrågeparti, ett missnöjesparti, ett populistiskt parti eller andra liknande etiketter som motståndarna gärna ger dem.

– Det är fel! Vi måste ha ett parti som bygger på handlingskraft och pragmatism!

Blink, blink.

Liksom president Emmanuel Macrons En Marche i Frankrike vill Demokraterna inte klassas på vänster-högerskalan. Liksom Macron i Frankrike eller Femstjärnerörelsen i Italien ska olika expert- och så kallade kunskapsgrupper bland medlemmarna arbeta fram lösningar inom allt från skola till ekonomi.

Kommunstyrelsens ordförande, oftast kallad ”Soffan”, låter lite trött när hon blir påmind om Sifosiffrorna och Wannholts frammarsch.

– Jag är inte helt övertygad om att opinionsmätningarna som görs med webbpaneler är rättvisande.

IFRÅGASATT. Ann-Sofie Hermansson försvarar den kritiserade Västlänken. ”Det är alltid väldigt stora protester mot förändringar i infrastrukturen innan de är klara”, säger hon. ”Ingen protesterar i dag mot Öresundsbron eller Tingstadstunneln.” Foto: Lena Dahlström

Ann-Sofie Hermansson varnar för att döma ut Socialdemokraterna redan nu, en månad före valet. Hon vill inte heller dödförklara det göteborgska samförståndet, tvärtom.

– Den berömda Göteborgsandan finns kvar, säger hon. Den lever och behövs mer än någonsin. Vi måste samverka för att bygga Folkhemmet 2.0.

Sabriya Yousif är van vid att det skjuts i kvarteret. Hennes lägenhet ligger på bottenplanet och en gång när hon gick ut i vardagsrummet stod hon plötsligt öga mot öga med en person i rånarluva. Hon blev livrädd.

Samtidigt är hon av det virket att hon en gång gav en rungande utskällning till en ung pojke som gick med en synlig pistol mellan husen.

– I dag när jag möter honom tittar han ned lite skamset och låtsas inte se mig, säger Sabriya Yousif.

Tynnered är inte Kabul eller Caracas. Inte heller Marseilles norra förorter med evigt trasiga hissar och slitna fastigheter med öde gårdsplaner.

Här finns splitter nya bollplaner och inte en enda gatlykta verkar vara krossad.

Stena har köpt fastigheterna i kvarteret. Stena Linebåtar och Stenaflaggor pryder lekplatserna. Utåt sett är allting prydligt och fint. Snart ska de dessutom få kameraövervakning.

GÖR MOTSTÅND. Sabriya Yousif och hennes väninnor sitter ofta på gården och dricker kaffe – det är deras sätt att visa de kriminella krafterna i området att gården fortfarande tillhör de boende och att den är en plats där barn ska kunna leka. Foto: Niclas Hammarström

ÖPPEN YTA. Den nya bollplanen i Tynnered är inte på lek, tanken är att den också ska försvåra för droghandlarna i området. Foto: Niclas Hammarström

Samtidigt är vi i centrum av det som får Göteborg att sticka ut i dyster, internationell statistik. Vapendöden bland unga män i Västsverige är rekordhög ur ett europeiskt perspektiv.

"Det är de som får flytta på sig. Inte jag"

Och den parallella ekonomin är densamma som på andra håll världen – byggd på droger, rån och förtryck. Mot handeln med Tramadol, marijuana, kokain och hasch har Sabriya Yousif och hennes väninnor sina egna vapen: solstolar och pulverkaffe.

Tillsammans sitter de demonstrativt på gården och håller koll.

– Vi vill ju att våra barn ska kunna leka tillsammans här ute, säger hon och tittar på åttaåringen som dribblar sin fotboll.

Mammornas kafferep blir som en kraftmätning mot mopederna som då och då kör slalom mellan barnen med vrålande motorer.

Sabriya Yousif flydde krigets Irak och tänker fortsätta med sitt stilla uppror.

– Det är de som får flytta på sig. Inte jag, säger hon.

– Kom ut! Det är polisen! Visa händerna! KOM UT! Gör som vi säger! Lägg dig ner! Hur många är ni i lägenheten? Har du en hund?

De civilklädda poliserna håller sina vapen dragna och i skjutställning. Ropen ekar i trappuppgången i det gula tegelhuset. Man kan nästan känna deras adrenalin blandas med den tunga marijuanalukten som strömmar ut ur lägenheten.

ÖVERALLT. Medan dödsskjutningarna främst sker i utsatta områden långt från centrum, finns knarket överallt. Som i det gula tegelhuset i Majorna där de civilklädda poliserna går in med dragna vapen. Foto: Niclas Hammarström

Det kunde ha varit en scen ur en av Åke Edwardsons romaner om kriminalkommissarie Erik Winter.

För mer än 20 år sen började Edwardson skildra ett Göteborg svårt plågat av våld och kriminalitet. Bilar exploderade, narkotikan flödade, kriminella sköt ihjäl varandra i blodiga uppgörelser. En del läsare tyckte att han ”tog i lite väl mycket”.

Det var ju ett Göteborg som inte fanns. Då.

"Min dotter kan inte ens hitta en bostad"

I dag är han inte är riktigt bekväm med vad staden har blivit. En brutalare brottslighet, visst. Men framför allt har Edwardson lite svårt att hitta sin plats i det nya Göteborg som växer upp kring stråket av arenor, mässhallar och kontorspalats.

– Där ska de sitta, alla besökare i sina hotellrum, halvvägs till himlen och komma på kreativa idéer, bokstavligen över huvudet på invånarna. Vad är det som ska gjutas fast i Göteborg, när aftonen och framtiden faller på? Hotell? Min dotter kan inte ens hitta en bostad åt sig själv, funderar han.

KRITISK. Åke Edwardson ser ett Göteborg som förändrats kraftigt sedan han skrev den första romanen om kriminalkommissarie Erik Winter. Foto: Suvad Mrkonjic

Det Göteborg Åke Edwardson fortfarande känner sig hemma i finns i Majorna, bland de idylliska landshövdingehusen mellan Göta älv och Göteborgs botaniska trädgård. Här kan han fortfarande köpa en bok hos bokhandlaren, en ost hos osthandlaren och fika på det lokala konditoriet.

Hyresgästföreningen pekade i våras ut Majorna som en av Sveriges mest segregerade stadsdelar, med lika låg andel utrikesfödda som Pajala. Socialt påminner kvarteren runt Mariaplan en hel del om Mariatorget i Stockholm och i kommunalvalet för fyra år sen var Vänsterpartiet största parti med 25 procent av rösterna i valkretsen.

Tvååring bland påsarna med marijuana

Men inte heller dessa kvarter är en skyddad verkstad. Medan dödsskjutningarna främst sker i de utsatta områdena långt från centrum, finns knarket överallt.

Som i det gula tegelhuset där de civilklädda poliserna nu går in med dragna vapen.

När de har säkrat lägenheten får den unga kvinnan som är hemma sätta sig upp på golvet intill ytterdörren.

Där inne finns flera halvmetersstora påsar med inplastad marijuana som poliserna nu bär ut. Men också en tvåårig pojke som en timme senare kommer att bli omhändertagen av socialtjänsten.

RAZZIA. ”Tror du att jag kan få en andra chans”, undrar kvinnan som riskerar att förlora vårdnaden om sin tvåårige son. I lägenheten hittar Henrik och de andra poliserna stora påsar med inplastad marijuana. Foto: Niclas Hammarström

Göteborgs hamn skyddas av elstängsel och vakter som patrullerar med schäfrar.

Här finns bränsledepåer som är av betydelse för hela Sverige, men det är inte enda anledningen.

Under 2017 gjorde vakterna 83 ingripanden mot migranter. Inte nyanlända som ville söka asyl – utan människor som försökte lämna Göteborg för att söka ett bättre liv någon annanstans.

SPANAR. Skyddsvakten Peter patrullerar med hunden L-I. Ett av deras uppdrag är att hindra hindra migranter från att lämna Sverige gömda på båtar. Foto: Niclas Hammarström

Att komma i närheten av Göteborgs hamn är ingen lätt sak. Och det handlar inte bara om säkerhet, utan också om snåriga ägarförhållanden. Tillsammans med Liseberg och Göteborgs energi har hamnen varit kommunens kassako, och vinsterna har runnit igenom en myriad av olika kommunala bolag med vitt skilda verksamheter.

Innanför stängslen väntar tre män i hamnarbetarkläder på oss. De förflyttar sig i trupp och vill intervjuas kollektivt.

Väggarna i kafferummet pryds av kampaffischer som påminner om de vi i våras såg i en skofabrik i Nordkorea.

Det är söndag och utanför fönstren syns inte mycket aktivitet.

– Så var det inte förr, säger Stefan Karlsson som minns veckor då hamnen sjöd av aktivitet sju dagar i veckan.

En av de mest infekterade konflikterna

Han jobbar i containerterminalen APMT och är med i facket Hamnfyran, eller Svenska Hamnarbetarförbundets avdelning 4 – sedan 1972 en facklig utbrytarorganisation från Transportarbetareförbundet. Hamnfyran var central i en av de mest infekterade och för Göteborg mest kostsamma arbetsmarknadskonflikterna på senare år. Enligt Svenskt näringsliv blev notan 4,5 miljarder kronor i förseningar och i omdirigeringar av gods. Konflikten fick också regering och riksdag att förbereda en lag om inskränkning i strejkrätten för allt som inte rör ändringar i kollektivavtal.

VID HAMNEN. "Skulle folk i LO börja kräva att de också skulle ha direkt demokrati så skulle pamparna ganska snart bli ifrågasatta", säger Stefan Karlsson ( i mitten), här tillsammans med Martin Linderoth och Joachim Robertsson. Foto: Niclas Hammarström

Det är svårt att tänka sig större kontrast än mellan de röda, lite kärva hamnarbetarna runt fikabordet och Martin Wannholt, företagaren och ex-moderaten med det vinnande leendet.

Men – blink, blink – de har mer gemensamt än man kan tro.

Både Hamnfyran och Demokraterna utmanar ett etablerat samförstånd. Båda har dessutom en förkärlek för en viss dos direktdemokrati, vare sig det sker på medlemsmöten eller i så kallade kunskapsgrupper.

"De sitter där på sina poster med fina löner"

I Hamnfyran ska alla viktiga förslag röstas igenom av medlemmarna. Och ledningen får en ekonomisk ersättning baserad på genomsnittet av de övriga medlemmarnas löner.

S partiledare Stefan Löfven. Foto: Anna-Karin Nilsson

– Vår organisation hotar LO:s pampvälde! De har ju representativ demokrati, som de kallar det. De sitter där på sina poster med fina löner och förmåner. Skulle folk i LO börja kräva att de också skulle ha direkt demokrati – där medlemmarna får säga sitt – så skulle pamparna ganska snart bli ifrågasatta, säger Stefan Karlsson.

För de tre arbetare vi möter i hamnen har konflikten handlat om något mycket större än kaffepauser och lönepåslag. Precis som Martin Wannholt slåss de mot ett etablissemang som de menar har tappat kontakten med verkligheten.

Innan vi lämnar hamnen säger Stefan Karlsson att många av hans kamrater nog kommer att rösta på Sverigedemokraterna i september.

– Trots att vi vet att det är ett fackfientligt parti.

Vi promenerar över Frölunda torg, förbi en rondell och genom en gångtunnel. Gruppbefälet Mats Rilemark, polis i Västra Frölunda sen 28 år tillbaka, pekar ut alla platser där mord och skjutningar skett inom hundra meters radie där vi står i natten.

På en höjd ovanför oss tronar Tynneredskolan i rött tegel. En fin byggnad från 1960-talet, en tid av blomstrande industrier och framtidstro då ingenjörer och strävsamma arbetare köpte radhus i området med tillhörande garage i längor.

NYTT KAPITEL. Våren 2018 gick de sista eleverna ut från Tynneredsskolan. Skolan hade länge brottats med dåliga resultat trots att man fått extra pengar varje år. Ingen vet vad som nu ska hända med lokalerna. Foto: Niclas Hammarström

I juni stängdes skolan. Inte för sommarlov, utan för all undervisning. Tegelväggen pryds av färgglad graffiti, stängslet är krönt av taggtråd.

Tynneredskolan saknade inte resurser. Under flera år gjordes riktade insatser från samhället, med utökad lärarkår och specialister som föreläste om hedersförtryck.

Ändå blev resultatet ett fiasko: två av tre elever gick ut nian utan behörighet till gymnasiet. Och vad händer med en 16-åring som saknar betyg? Det finns många som Carlos, pojken med rånarluva och ”fett med para” som vi mötte inte så långt härifrån.

Tilltron till lärarna svagare än gängets lag

Polisen Henrik, som själv har bakgrund som mellanstadielärare, menar att samhällets insatser måste sättas in tidigt.

– Det har skett en normförskjutning långt ner i åldrarna. Tilltron till lärarna är svagare än gängets lag, säger han.

– I dag hör man barn, riktigt små barn, som lärt sig att ”en golare är ingen polare”.

STOPPAR STREETRACE. Polismannen Mats Rilemark, 52, i samtal med några killar som förberett ett olagligt streetrace. Rilemark har arbetat som polis i Frölunda i 28 år. Foto: Niclas Hammarström

Polismannen talar om barn i ett område som kämpar med social utsatthet, gängvåld och låg tilltro till rättsväsendet. Ändå låter det som ett eko från utredningen om korruptionen som i många år tilläts breda ut sig i de övre samhällsskikten, långt från skolgården i Tynnered:

”Visselblåsaren sågs som en tjallare.”

Göteborg har alltid haft en god jordmån för uppror – för personer som Frank Baude i KPLM(r), lokalradions Frank Gunnarsson med sina utfall mot politiker, höga tjänstemän och direktörer, eller de fackliga rebellerna i hamnen.

De har alla fört väsen, men den gamla makten har inte varit hotad. Vid skarpt läge har den politiska ledningen som vanligt samlats och i samråd med näringslivet fattat de avgörande besluten.

När revolutionen slutligen kommer till Göteborg, ett av den svenska arbetarrörelsens starkaste fästen, är det med en osannolik upprorsmakare.

En ivrigt leende före detta moderat.

Blink, blink.

KVÄLLSLJUS. Solen går ner över Tynnered, där flera mord och skjutningar skett. Foto: Niclas Hammarström

LÄS MER: Här hittar du de senaste reportagen och mer läsning