Declarație simbolică în ziua începerii Olimpiadei: „Sîntem în epoca de piatră cînd un campion de-al nostru se accidentează”

vineri, 27 iulie 2012, 1:13

Declarație simbolică în ziua începerii Olimpiadei: „Sîntem în epoca de piatră cînd un campion de-al nostru se accidentează”

Antrenoarea lotului de gimnastică a izbucnit după ce starul echipei și-a periclitat Olimpiada. Ea spune că “ne milogim la alții, stăm numai pe drumuri în străinătate la spitale”. Așa s-a întîmplat și cu Larisa Iordache

De Cătălin Tolontan

– Sînteți supărată. Altceva mai deștept nu pot să spun.

– Da, sînt. Pentru că eu de “fasciită”, așa cum se numește accidentarea Larisei, n-am auzit pînă acum în decenii de carieră. Și că n-am auzit eu nu-i nici o nenorocire. Dar cum de se poate ca să ajungem la Olimpiadă și nimeni din sistemul medical să nu fi descoperit în țară o afecțiune banală, care se vede la rezonanță magnetică?

– Simplă? Păi, Larisa tocmai are mari șanse să rateze Olimpiada.

– Tocmai de asta sînt supărată. Ratăm 4 ani de muncă pentru o accidentare simplă.

«E inadmisibil pentru România, ca țară, să aibă pretenția de a concura sportiv cu marile puteri fără să aibă doi, trei doctori sportivi și kinetoterapeuți specializați afară!»

– De ce o numiți simplă?

– Pentru că presupune ceva timp de repaus. O săptămînă, poate puțin mai mult, asta am înțeles de la Comisia medicală care a văzut-o. Dar noi nu avem acest timp. Duminică ar trebui să concureze la cele 4 aparate. Pentru calificarea echipei în finală, dar și pentru că altfel ea nu poate ajunge în finalele pe aparate.

– Cum a început totul?

– În țară, Larisa Iordache a mers strună la antrenamente. Era pregătită excelent. Cum am venit, sîmbătă, la Londra, am simțit că ceva nu e în regulă cu ea. O durea, dar nu mi-a spus. Asta face mereu! Și a greșit.

«I-am spus Larisei cînd am fost la operație în străinătate: nu mai ascunde nici o durere că e ca la durerea de măsea. Dacă neglijezi, în loc de plombă o să-ți scoată măseaua»

– Și totuși a ascuns. Normal, era Olimpiadă.

– Am trimis-o la rezonanţă magnetică aproape împotriva voinţei ei.

– Și?

– I-au găsit fasciită. O problemă la învelișul călcîiului, care e inflamat. Mi se pare umilitor să nu putem să gestionăm medical astfel de probleme! Nu dau vina pe un medic sau pe altul, ci pe felul în care e gîndită chestiunea la nivelul sportului românesc!

– Așa era și cînd luați medalii.

– Da, dar cîte sportive aveam atunci? Acum avem un număr jenant la nivelul țării.

200 de gimnaste are România de la junioare la senioare

– Adică o accidentare devine fatală pentru un întreg sport. (Fac un calcul în minte, dar nu i-l spun. Larisa însemna probabil trei medalii: una la echipe, una la individual compus pentru ea și una, poate aur!, pe aparate. Am pierdut, într-o zi, 25% dintre medaliile potențiale ale delegației României).

– Da! Și uitați unde s-a ajuns! Îmi pare așa de rău pentru ea! Dar revin la chestiunea care mi se pare vitală și vă rog să mă ascultați bine. Cîtă vreme, voi vedea cît, mai fac gimnastică nu cred că voi apuca momentul în care România să-și conceapă un sistem performant de medicină sportivă. Și, fără el, ne ratăm copiii și șansele!

– Ce șanse avem fără Larisa Iordache sau fără ea aptă să concureze bine la 4 aparate?

– La echipe nu mai avem șanse de medalii! La aparate, vom vedea. E o lipsă formidabilă de noroc. Dacă se întîmpla o săptămînă înainte sau una după, am fi putut face ceva. Așa, a venit în cel mai rău moment posibil. Larisa vrea să concureze, dar eu nu sînt de acord să concureze accidentată. Sigur că decizia e a ei.

«Ce ne-a rămas acum e să sperăm ca, dincolo de cum va evolua sănătatea Larisei pînă duminică, Sandra Izbașa și Cătălina Ponor să se mobilizeze și să-și confirme statutul de mari campioane»

Larisa Iordache are piciorul stîng mai scurt

Accidentarea Larisei este atipică pentru gimnastică. “Ea nu s-a lovit vizibil în ultima vreme”, spune Mariana Bitang. “Poate în timp s-au acumulat niște tensiuni, ea într- adevăr se oprește într-un fel specific, cu piciorul, cînd face rotația de 360 de grade pe bîrnă”, încearcă antrenoarea să-și explice suferința sportivei. Larisa are o particularitate din naștere care e posibil să fi contribuit și ea la lezarea, în timp, a membranei “care ține laolaltă elementele călcîiului și gleznei”, după cum a definit un medic zona afectată.

«Larisa are piciorul stîng cu cîțiva milimetri mai scurt decît cel drept, e din naștere»

Mariana Bitang

Călcîiul care face 25% din medaliile “tricolore”

Accidentarea Larisei Iordache este cea mai proastă veste pentru delegația României

Putea obține o medalie la individual compus, avea aproape sigur una la aparate și era gimnasta decisivă pentru tentativa echipei de a prinde podiumul

Fiecare om e preţios, nici un sportiv nu e de neînlocuit, dar membrana care ocrotește călcîiul Larisei Iordache a devenit diamantul inflamat al unei întregi delegaţii.

România are mulţi sportivi valoroși la Londra, dar pe nici unul nu stătea povara a trei medalii. Cu echipa, la individual compus și la cel puţin un aparat.

“România are potenţialul a 10-12 medalii”, anunţa COSR înainte de competiţie. Călcîiul a decis că un sfert dintre ele sînt, acum, în mare cumpănă.

Dar ce s-a întîmplat, de fapt? “Membrana aceasta este de natură fibroasă, un colagen”, explică Dan Tănase, medicul șef al delegaţiei României, ortoped la Spitalul de Urgenţă Floreasca. “În acest coș, ca să vă faceţi o imagine, stau toate celelalte componente ale călcîiului, fie că sînt oase, mușchi sau ligamente. El e prins de calcaneu”.

S-a rupt sau s-a fisurat? “Nu, doar s-a inflamat”, explică medicul. Echipa medicală a României a aplicat gheaţă și a administrat medicamente împotriva inflamaţiei. La spitalul din Satul Olimpic, Larisa Iordache a făcut două analize imagistice: ecografie și rezonanţă magnetică. S-a văzut inflamaţia și medicii din Sat au pus diagnosticul: “Fasciită”. E un edem, o inflamaţie, nu o ruptură a membranei.

Teoretic, se poate reduce sau chiar absorbi prin repaus. I-au pus piciorul într-o orteză, apoi au dus-o la o comisie medicală care i-a pus o bandă elastică, doar cu rolul de a echilibra felul în care zona aceea a piciorului suportă greutatea trupului în plină mișcare și în săriturile pe care le face o gimnastă.

Cît de mare e durerea? Doar fata de 16 ani știe exact. Ieri era decisă să încerce, dar medicii sînt sceptici că va rezista în regim de concurs. Iar antrenorii, pentru care automatismele sînt sfinte, sînt și mai puţin convinși că această membrană preţioasă va rezista.

Pînă la concurs mai e o zi. Ziua decisivă.

“Sper să învingă durerile cumplite”

Simona Amînar, vicepreședinte al FRG și fostă campioană olimpică, a spus că durerile pe care le resimte acum Larisa sînt greu de descris în cuvinte. “Sper ca dorința ei de a concura să fie mai mare decît suferința pe care o are. Măcar la unul-două aparate îmi doresc să intre în concurs. Să știți că e o durere foarte rea, te poate scoate dintr- o competiție. Aceste dureri de călcîi te iau cînd nu te aștepți și te lasă cînd nu te aștepți!”, a spus Amînar.

Aceeași accidentare

Sorana Cîrstea a suferit și ea de fasciită. Jucătoarea română de tenis a dus pe picioare această accidentare, pînă cînd problemele s-au agravat, de la o inflamație s-a ajuns la ruptură și la multe luni de suferință, de recuperare. “Am forțat un pic călcîiul și s-a rupt fascia. Eu, care sînt o persoană activă, a trebuit să stau mai mult în casă”, spunea în decembrie 2009 Sorana. Ea a fost nevoită să muncească mult mai mult pentru a reveni în clasament acolo unde era înainte de accidentare, lucru care se conturează abia în 2012.