În 15 noiembrie 1972, aproape de ora șase dimineața, trenul către București pleca din gara Craiova. Câteva ceasuri mai târziu, o femeie cu ochelari de soare, îmbrăcată într-un costum elegant cu nasturi mari strălucitori, cu o plasă și o poșetă într-o mână, coboară pe peronul Gării de Nord. Aici este așteptată de un bărbat la fel de elegant, la cravată, cu pălărie pe cap, pardesiu și pantaloni de stofă. Își zâmbesc discret, dar femeia trece pe lângă el și-și continuă drumul. El o urmează, la câțiva pași distanță.

Ca și cum nu s-ar cunoaște, cei doi merg până într-un gang al Pieței Gării de Nord. Intră împreună în scara 3 a unui bloc, iar acolo, într-un colț al holului de la parter, încep să discute „râzând, sărutându-se și îmbrățișându-se”.

Raportul filajului Securității, care i-a urmărit și fotografiat pas cu pas, consemnează ora întâlnirii: 9.30.

Bărbatul, care împlinise de curând 28 de ani, este tânărul preot romano-catolic Ioan Robu.

Cei doi încearcă să-și ia o cameră la Hotel Nord, lângă gară. Nu găsesc, consemnează agenții, așa că se urcă într-un taxi negru, cu numărul 2-B-8000, și pornesc spre centru. La Piața Amzei, Ioan Robu coboară din Volga sovietică și merge spre muncă.

Doamna rezervă, în cele din urmă, o cameră la Hotel Palace, insistând la recepție că este din provincie și a venit la un control medical. I se oferă camera 452, aflată la etajul patru. După nici 30 de minute, intră în hotel și preotul Robu, care urcă în camera ei.

Două ore mai târziu, Securitatea inventează un motiv pentru ca recepția să-i sune și să le ceară să se mute la camera 150, la etajul unu. Aici securiștii aveau instalate microfoane.

După încă ceva vreme, preotul iese din hotel și pleacă în oraș cu treburi. La fel și femeia, la scurt timp după el.

Revin în cameră în jur de ora 17.30, nu înainte de a-și lua o sticlă de lichior franțuzesc de la o alimentară din apropiere. În hotel intră tot pe rând. Rămân împreună toată noaptea.

În ziua următoare, de asemenea, doamna e urmărită peste tot prin București: cumpărături, întâlniri, cele peste șase ore petrecute cu Ioan Robu în camera de hotel. Așa spune același raport al „filajului” Securității.

Noaptea, la 22.46, femeia se urcă din nou în tren și se întoarce în Craiova. De data aceasta, la ușa trenului o așteaptă un echipaj al „organului informativ”, care o reține.

În acea noapte de 16 spre 17 noiembrie 1972, femeia e interogată timp de șapte ore, după cum se observă din raportul ofițerilor din Dolj. La final semnează un angajament de informator cu numele conspirativ „Carmen”.

În declarația de mână dată atunci, ea povestește că, fiind angajată la parohia romano-catolică din Craiova, l-a cunoscut pe Ioan Robu care, în anul 1971, era preot ajutător acolo. Din primăvară lui 1971, după ce s-au cunoscut, au ajuns încet-încet să aibă, după cum spune chiar ea, „relații sentimentale intime”.

Securitatea o șantajează cu relația ei cu Robu, dar și cu alte probleme de la serviciu. Situația lui Carmen era și mai complicată de-atât: era căsătorită și mamă a doi copii.