„Weekend Adevărul“: V-aţi născut la Gratia, în Teleorman, în judeţul Moromeţilor. Satul copilăriei avea ceva din Siliştea Gumeşti?

Liviu Dragnea: În orice sat din Teleorman este o Poiană a lui Iocan. Teleormanul înseamnă mai mult decât Moromeţii. Teleormanul vine din limba cumană „Deliorman“, care însemna „Pădure nebună“. Acolo au fost codrii seculari, au fost păduri foarte dese, foarte mari. A fost Proclamaţia de la Islaz acolo, sunt foarte mulţi oameni de cultură, foarte multe personalităţi.

Pescuitul „cu mâna“

Care este prima amintire pe care o aveţi din copilărie?

Prima amintire este la pescuit, pe Dâmbovnic. Aveam 6 ani. Nişte prieteni mai mari m-au luat cu ei la pescuit şi m-au învăţat să pescuiesc cu mâna, cum să mă bag pe la mal şi să prind peştii mai mici, după care am învăţat să prind cu undiţă făcută din trestie. Nu pot să uit o pădurice de pe malul râului Dâmbovnic, căreia noi îi spuneam zăvoi.

Când eraţi mic, ajungea sania lui Moş Gerilă la Gratia?

Da, atunci i se spunea Moş Gerilă. De fiecare dată, Moş Gerilă aducea un mic cadouaş. Mie îmi plăceau şi îmi plac şi acum eugeniile. De sărbători, mergeam cu un grup de copii la toate sărbătorile. Mergeam cu pluguşorul, cu sorcova, odată am mers şi cu capra. Pluguşorul era cel mai bine pregătit. Îmi aduc aminte că mi-am plesnit faţa de câteva zeci de ori până am învăţat să dau cu biciul. De fiecare dată, cea mai mare bucurie, după ce terminam de mers prin sat cu pluguşorul, era să mergem undeva să ne împărţim banii, monezile. Erau monezi de 3 lei şi, când găseam câte una, era foarte mare bucurie. Sunt amintiri pe care nu le pot uita.

Visuri din copilărie

Ce meserie doreaţi să aveţi când eraţi mic?

Şofer.

De camion, de tir?

Şofer de camion. După care mă visam motociclist. Mă visam în funcţie de ce vedeam. Erau câteva camioane care treceau prin sat la vremea aia. Şi ca să nu se ridice praful, se arunca cu motorină. Trecea un camion, cu o cisternă, şi se arunca motorină. Noi alergam foarte mult după acea cisternă şi toţi ne doream, la vremea aia, să fim şoferi.

Eraţi un elev silitor sau unul mai rebel?

Eram şi, şi. Nu am fost niciodată tocilar. Abordam serios şcoala. Cât se putea la vârsta aia. În schimb, în liceu, am avut şansa ca profesorii să se hotărască să scoată din mine ceea ce puteam să dau mai bun. Domnul profesor Georgescu, domnişoara Grecu, domnişoara Leontina, amândouă profesoare de fizică, doamna Beleca, profesoară de română, m-au făcut să iubesc foarte mult matematica, fizica şi româna.

Materii la care vă străduiaţi mai mult decât alţii?

Aceşti oameni m-au ajutat să ajung chiar olimpic la matematică şi la fizică. Mi-au plăcut foarte mult aceste două materii. Şi româna mi-a plăcut, pentru că s-a întâmplat ceva în clasa a IX-a. Doamna profesoară Beleca era nu ştiu dacă cea mai dură, dar genera cea mai multă teamă printre noi. În primul trimestru din clasa a IX-a, am avut teză la limba română. Bineînţeles că abia ajunsesem la liceu, eram flower-power în oraş şi nu m-am pregătit foarte bine pentru teză. În schimb, şansa a fost că am nimerit o analiză a poeziei „Dorinţa“, pe care mi-a şi pus-o la dispoziţie. Şi am făcut o analiză şi am luat 10 la acea teză şi a început să-mi placă foarte mult româna. Am şi avut o relaţie foarte bună cu doamna profesoară, ceea ce a făcut-o să mă includă în trupa de teatru a liceului.

Aţi spus că aţi fost olimpic la matematică?

Şi la fizică.

În ce clasă s-a întâmplat?

În clasa a VI-a şi în liceu. Mi-au plăcut foarte mult aceste două materii. De exemplu, la facultate, am fost foarte supărat că nu am reuşit să iau 10 la admitere. Asta din două motive. La Fizică, la ora în care s-a predat principiul lui Hayden, este un principiu din termodinamică, eu am lipsit. Acel principiu avea două rânduri şi jumătate în cartea de Fizică. Eu, nefiind prezent, nu am putut să reţin. Am avut o obsesie. Am învăţat cu un coleg şi pentru Bacalaureat, şi pentru admitere, pentru că erau una după alta. Am dat amândoi la aceeaşi facultate. Fiind la litere diferite, în holul Facultăţii de Transporturi, el a rămas la parter, eu am mers la etaj. I-am spus: „Mai spune-mi o dată principiul lui Hayden!“. „Haide, mă, că nu o să ne dea chiar asta!“ Mi l-a mai spus şi până am ajuns în sală, l-am uitat. Şi când am văzut foaia: principiul lui Hayden. Ăla era două puncte. La Fizică am luat 8, la Geometrie, 9,85, nu ştiu de ce. Iar la Analiză matematică şi Algebră am luat 9,54. Acolo ştiu de ce, pentru că m-am încurcat puţin la matrici.

Baboiul, ştiuca şi crapul

Sunteţi pasionat de pescuit. Cu cine mergeaţi şi ce voiaţi să prindeţi în tinereţe?

În Dâmbovnic noi prindeam baboi. Aşa le ziceam. Erau peştişori mici. Imediat cum ajungeam acasă, îi dădeam prin mălai, îi prăjeam şi făceam o mămăligă. Era o mare bucurie. Acum ne luptăm şi cu ştiuca, şi cu crapul. E altceva.

În adolescenţă ascultaţi Radio Europa Liberă?

Şi în adolescenţă, şi în facultate. Era emisiunea de duminică de la 14.00, Music By Request. Erau clasamentele pe care le ascultam cu toţii cu mare plăcere. Din când în când, seara, ne strângeam şi ascultam ce se spune acolo. Emisiuni bune erau şi la Vocea Americii. În facultate am început să ascultăm Europa Liberă la greu.

Vă aduceţi aminte când v-aţi îndrăgostit prima dată?

Da! Prima dată m-am îndrăgostit într-a opta, de o colegă de şcoală. A fost ca în clasa a opta: foarte multă pasiune şi foarte multă ruşine. Ne era drag amândurora. Era jocul frumos şi curat cu bileţele trimise, cu mers la film împreună cu colegii şi, întâmplător, stăteam unul lângă altul. Mai o luăm de mână. Era un sentiment frumos care a durat până am plecat la liceu, şi unul şi altul.

Prima dragoste



De atunci, de câte ori v-aţi mai îndrăgostit? De multe ori?

De două ori. Şi atât!

Concluzia, blonde sau brunete?

Eu am auzit de foarte multe ori discuţia aceasta. Cred că e o părere pusă greşit. Părerea mea e că dacă cineva spune că îi plac blondele sau brunetele, ori are el o problemă de înţelegere, ori o problemă mai profundă. Când te îndrăgosteşti de cineva, nici nu are importanţă dacă e înaltă, scundă, că e grăsuţă, slăbuţă, blondă, roşcată sau brunetă. Se întâmplă ceva pur şi simplu. Cine spune aşa ceva nu vorbeşte de dragoste. În dragoste nu e un şablon pentru a te îndrăgosti. Nu e ca şi cum ai spune: „Eu am un set de criterii şi numai cine se califică peste ele poate fi luată în calcul pentru a mă îndrăgosti“.

Simbolistica mustăţii

Mustaţa când v-aţi lăsat-o prima dată?

Nu mi-am dat-o jos. A fost dorinţa mare a bunicului şi tatălui meu să las mustaţa să crească. Ei au fost foarte supăraţi când din cauza comportamentului meu nu foarte adecvat în Armată.…Eram destul de nebuni în Armată. După ce am luat la facultate am făcut Armata la termen redus la o unitate din Pantelimon. Am fost tuns la zero şi eu şi alţi colegi. Mi-au ras şi mustaţa. Am fost cel mai supărat om. Am evitat să mă vadă tata până mi-a mai crescut mustaţa. Şi tata a fost supărat. M-au pedepsit atunci pentru că mai săream gardul cu câţiva colegi.

Vă duceaţi la fete?

Nu, pur şi simplu marea noastră plăcere era să sărim gardul şi să mergem pe jos până începea oraşul. Era un magazin acolo şi ne duceam să ne luăm câte ceva. Marea plăcere era când ne întorceam în unitate şi noi le arătam celorlalţi că am avut curaj, că „am evadat“ şi am venit înapoi. Nu, nu mergeam la fete. Am făcut multe năzbâtii în Armată. Era un comandant pe care îl respectam, dar avea nişte adjuncţi nesuferiţi. În fiecare dimineaţă se dădea onorul. Toată unitatea era adunată în careu pe platou. Când dădea raportul unul dintre adjuncţi către comandantul unităţii, era linişte mormântală. Noi nu-l sufeream pe cel care dădea raportul. Se purta foarte urât cu noi, foarte dur şi dintr-o bucată. Era un fel de cătană, brutal. Aşa că am luat un câine din unitate şi, într-o dimineaţă, i-am pus pe umeri exact gradele pe care le avea acela şi i-am legat şi o şapcă. În liniştea aceea (n.r. – a apelului) şi în gravitatea momentului, primul care a început să râdă a fost comandantul. Bineînţeles, iar am fost pedepsit. Însă, am avut noroc în Armată.

A jucat fotbal pe partea dreaptă

Pe ce post aţi jucat fotbal?

Cu mai mulţi colegi şi doi profesori din liceu am simulat un campionat de fotbal între clase. Apoi, unii dintre noi au fost selectaţi de unul dintre profesori, care era şi antrenor la Chimia Turnu-Măgurele. Prima dată am fost la juniori. La început am jucat stoper, apoi libero. Ulterior, am început să joc pe partea dreaptă. Atunci nu apăruse sistemul de acum cu pistoanele pe benzile laterale. Eu alergam foarte mult. Nu aveam splină. Practic, aram toată partea dreaptă. Acolo am jucat foarte mult.

Intraţi şi prin alunecare?

Bineînţeles! Însă, îmi plăcea foarte mult şi încă îmi place să dau pase foarte lungi şi centrări. Unele mai şi ieşeau.

De fumat când v-aţi apucat?

Când am început liceul profesorii ne duceau la practică. Şi odată ne-au dus undeva, la o fabrică de conserve, lângă Turnu Măgurele. Acolo erau nişte saloane cu paturi amenajate şi unde dormeam: băieţii cu băieţii, fetele cu fetele. Bineînţeles că seara, mai avea câte unul dintre noi un casetofon, un radio, stăteam şi bârfeam. Acolo am început să fumez prima dată, din păcate.