- Overvåkningen får det til å gå kaldt nedover ryggen på meg

Bjørn Ihler

15. juni 2013 11:42 Sist oppdatert 15. juni 2013

Det som plager meg er at vi som bor utenfor USA ikke er mer opprørte over mengden av privat informasjon en fremmed regjering har tilgang til, skriver Bjørn Ihler. Pawel Kopczynski/NTB Scanpix

Å gi fra seg retten til privatliv og bli mistenkeliggjort av myndighetene, er en alt for høy pris å betale for illusjonen om trygghet.

Regjeringer verden over vil bekjempe terrortrusler og gjøre det så vanskelig som mulig å gå til angrep på nasjon og befolkning. I forsøket på å få dette til overvåker myndighetene mer enn noen gang sin egen sivilbefolkning. Den siste avsløringen stammer fra USA, etter at sensitiv informasjon om avlyttingsprogrammet til National Security Agency (NSA) ble lekket.

Jeg håper norske myndigheter tar et standpunkt mot overvåkning. Det er viktig at regjeringen bevarer tilliten til mannen i gata og at samfunnet fortsatt kan ha tillit til maktapparatet.

Druknet i støyen

Omfanget av overvåkningen begynte så smått å demre for meg etter bombene som smalt i Boston den 15. april. I etterkant av bombingen sa en representant for etterforskningsteamet at de iherdig lyttet gjennom opptak av telefonsamtaler i håp om å avdekke relevant informasjon knyttet til terrorangrepet. I støyen fikk ikke det mye oppmerksomhet.

Bjørn Ihler

Det er ingen stor hemmelighet at samtaler som foregår på tvers av USAs landegrenser avlyttes. Avlytting av enkeltpersoner forekommer også, men som oftest på grunnlag av konkrete mistanker.At politiet kan spole tilbake i tid og høre opptak av samtaler som fant sted i forkant av terrorangrepet, er en klar indikasjon på at amerikanske sikkerhetstjenester har trappet opp avlyttingen av egne borgere. Amerikanske myndigheter har regelrett begynt å overvåke sin egen sivilbefolkning ved å ta opp og lagre private samtaler.

Dette får det til å gå kaldt nedover ryggen på meg.

Ingen stor overraskelse

Nå er altså en ny overvåkningsskandale i ferd med å rulles opp etter at Edward Snowden lekket informasjon om det hemmelige PRISM-programmet. Vi begynner så smått å ane konturene av hva det er snakk om.

Da kommer det kanskje ikke som noen overraskelse at New Zealand og Storbritannia også driver med utstrakt overvåkning av sivilbefolkningen. Ikke nødvendigvis direkte, men ved å la vennligsinnede nasjoner samle opp informasjon og dele den med landets myndigheter.

Hvorvidt Norge er innblandet, og i så fall i hvilken grad, er vanskelig å si. Men mange tjenester på nettet går via USA og dataene kan med enkelhet fanges opp.

Grov krenkelse

For min egen del har jeg ikke noe spesielt å skjule. Samtidig blir jeg ganske urolig av å tenke på at mengder av informasjon om hver enkelt av oss kan bli samlet opp og lagret i databaser av fremmede styresmakter.

Min største bekymring dreier seg om at jeg ikke vet hvem som faktisk besitter informasjonen, hvor sikkert den er lagret, og om den vil brukes mot meg i fremtiden.

Privat informasjon om meg innhentes kontinuerlig – uten mitt samtykke – og det er en grov krenkelse av personvernet.

Det oppstår en distanse mellom befolkningen og staten når demokratisk valgte regjeringer tyr til overvåkning begrunnet med hensyn til rikets sikkerhet. Det er vanskelig å forestille seg hvordan folk skal kunne ha tillit til en regjering som ikke stoler på sine egne borgere. Overvåkning har dessuten vist seg som et lite effektivt virkemiddel i krigen mot terror. Hvem vet, kanskje er det lettere å svike dine egne når de ikke stoler på deg?

Å gi fra seg retten til privatliv og bli mistenkeliggjort av myndighetene, er en alt for høy pris å betale for illusjonen om trygghet og et forsvar mot det uventede vi går i møte.

Utstrakt overvåkning

Utstrekningen av PRISM og NSAs kontinuerlige overvåkning av amerikanske borgere er ennå ikke kjent. I seg selv er ikke det spesielt oppsiktsvekkende, ettersom det dreier seg om hemmeligstemplet materiale og et vell av forskjellige kilder som hevder ulike ting. Private selskaper som Microsoft, Yahoo, Google, Apple, Skype og Facebook – som er avhengige av forbrukernes tillit – påstår at de ikke har deltatt i noe program hvor privat brukerinformasjon blir innhentet i den skalaen PRISM gir antydninger om. Riktignok har Obama-administrasjonen innrømmet at PRISM i aller høyeste grad eksisterer.

En gjenganger i de fleste av historiene, og det som utpeker seg i den lekkede powerpoint-presentasjonen til NSA som fikk snøballen til å rulle, er at all kommunikasjon som krysser den amerikanske grensen overvåkes.

Dette foregår tilsynelatende innenfor rammene av det som er tillatt, ettersom utenlandske borgere ikke er beskyttet av den amerikanske grunnloven. Dermed faller vi inn under en bestemmelse som heter FISA (Foreign Intelligence Surveillance Act). En lovbestemmelse som åpner for overvåkning av utenlandske statsborgere. Mye kan tyde på at disse lovene er nokså elastiske, og at NSA dermed kan tøye grensene ganske langt når det gjelder graden av overvåkning av både egne og utenlandske borgere.

En uviss fremtid

Når nettdata rutes rundt om i verden tar den som regel minste motstands vei. Den veien går som oftest via USA. I tillegg eies og drives mange av tjenestene vi bruker i det daglige, og som også er nevnt i den mye omtalte powerpoint-presentasjonen, av datasentre og selskaper som holder til i USA.

Ifølge NSA er det store mengder data som utveksles mellom USA og Europa, antagelig så mye som 4,9 terrabyte hvert sekund .

Det som plager meg er at vi som bor utenfor USA ikke er mer opprørte over mengden av privat informasjon en fremmed regjering har tilgang til. Vi overgir våre data villig og uten noen særlig varsomhet fordi vi er avhengige av tjenestene vi er blitt vant til å bruke i det daglige. Og ingen vet sikkert hvem som kan tuske det til seg, eller hva de skal med det. Ei heller hvor lenge informasjonen vil bli lagret og eventuelt i hvilke potensielle situasjoner det kan brukes mot oss. Et eksempel på hva som kan skje, er inndragelsen av advokat John Christian Eldens visum til USA etter at «noen» hacket Facebook-samtalen hans med en klient.

Vi kan så vidt skjelne omrisset av hva fremtiden vil bringe.