Økonomisk selvpining

Norsk vindkraft er ulønnsom og skader økonomien i offentlig eide selskaper som investerer i den. Norsk vindkraft er samfunnsøkonomisk selvpining.

Publisert: Publisert: 19. august 2014

Vindkraftverket på Høg-Jæren har tapt mellom 2 og 7 millioner hvert år de tre årene det har vært i drift, konstaterer Sveinulf Vågene. Foto: Pål Christensen

Sveinulf Vågene Geofysiker, Hafrsfjord

Denne artikkelen er over seks år gammel

Sveinulf Vågene portrett.jpg

Mange kommunale og fylkeskommunale kraftselskap betaler trass i lav kraftpris fremdeles gode utbytter til sine kommunale eiere. Mange av disse kraftselskapene sitter på konsesjoner for vindkraft, men har ennå ikke gjort større investeringer. Begynner de å bygge vindkraftverk, kan utbetalingene til eierkommunene bli redusert eller i verste fall helt borte. Lyse og Haugaland Kraft er eksempler på to offentlig eide kraftselskap i Rogaland som sysler med flere vindkraft-konsesjoner og vil få en betydelig økonomisk eksponering i vindkraft om de bygger ut det de planlegger.

Overskuddskraft

I følge NVE koster det 50–60 øre å produsere en kilowatt-time vindkraft. Norge har i snitt et årlig kraftoverskudd på 4 TWh, og det felles kraftmarkedet i Norden går mot et kraftoverskudd som kan bli over 50 TWh innen 2020. Ny vindkraft må derfor regnes som overskuddskraft som må eksporteres. I dag blir overskuddskraften vår solgt på den europeiske kraftbørsen til en pris omkring 20 øre. Kraftanalytikerene ser lite håp om økt kraftpris de neste årene.

Prismellomlegget må vi som forbrukere betale i form av el-sertifikater, og kommunene og samfunnet må godta reduserte inntekter fra de kommunale og statlige vindkraftselskapene når de taper penger. I tillegg må forbrukerne også tåle betydelige økninger i nettleie for nytt kraftnett og utenlandskabler til framføring av den ustabile vindkraften — som altså skal eksporteres til utlandet.

Store tap

Trass i store subsidier går det ikke bra med vindkraftverkene i Norge. Verst ute er trolig fylkeskommunale NTE i Nord-Trøndelag. Selskapet har tapt godt over en halv milliard på Hundhammerfjellet. Mange har kanskje også hørt om det store underskuddet og verdi-nedskrivingene i Troms Kraft i det siste. En del av dette skriver seg fra det tapsbringende vindkraftverket Fakken. I Finnmark har både Kjøllefjord og Havøygavlen totalt sett gått med dundrende underskudd de siste syv årene. Vindkraftverket på Høg-Jæren, hvor man klarte å få tildelt over en halv milliard i offentlig støtte, har tapt mellom 2 og 7 millioner hvert år de tre årene det har vært i drift. Flaggskipet blant norske vindkraftverk var lenge Smøla. Avisen Tidens Krav skrev i august 2012 at Smøla fikk en særdeles generøs byggestøtte fra staten på 883 millioner. Etter 10 års drift hadde ikke eieren, Statkraft, en gang tjent inn halvparten av støtten. Vindkraft er avhengig av tunge subsidier og støtteordninger – og selv da går de fleste vindkraftverkene med underskudd. Tap fra vindkraft struper utbetalinger fra kraftselskapene til kommunene og det vil resultere i mindre penger til gode ting som skole- og helsetiltak.

Man må spørre om det i det hele tatt fins fornuft i å bygge ut forbrukersubsidiert, tapsbringende vindkraft for eksport og med det rasere ubetalelige fellesverdier i form av fri og storslått norsk natur.