Att kalla sin politiska agenda för forskning är smart. Man kan mjölka det offentliga på bidrag. Ens politiska debattinlägg får ett skimmer av opartiskhet över sig. Och man får verka ostört i vetskap om att välmenande politiker förmodligen aldrig kommer att våga dra in finansieringen.

Sverige är fullt av forskningsinstitut och kunskapscenter som styrs av politiska dagordningar. Och fler lär det bli.

I veckan som gick presenterade Kommissionen mot antiziganism sina förslag om hur samhället ska verka mot diskriminering av romer. Ett av förslagen var, inte så oväntat, att det bör startas en nationell myndighet för att sprida kunskap om rasism.

Med tanke på rapportförfattarnas tydliga åsikter om ockupation av kommunal mark och välfärdsstatens skyldigheter gentemot EU-medborgare lär politisk opinionsbildning bli en betydande del av verksamheten.

Ett annat exempel på aktivism i forskningskläder är Segerstedtinstitutet vid Göteborgs universitet. Det inrättades av regeringen i fjol med syfte att bedriva forskning kring rasism och politiskt våld, och det släppte nyligen en uppmärksammad rapport.

Man skulle kunna tänka sig att dess syfte är att motverka extremism. Men forskarna, som inte är disputerade, ägnar sig mest åt diskursanalys av ”våld mot icke-vita kroppar” och ställer sig frågor som varför det bara pratas om terrorism och inte om det ”våld” som följer av sociala normer. Det är lika politiskt vinklat som det är tramsigt.

Att forskningsinstitut ägnar sig åt sådant som hör hemma i politiska partier och på ledarsidor är illa. Att de som är anställda som forskare inte alls är akademiskt meriterade utan inplockade för deras politiska uppfattningars skull är pinsamt. Men även de som sympatiserar med postkoloniala vänsterteoretiker borde vara skeptiska.

Om Feministiskt Initiativs vänner får statliga medel till politiskt vinklad forskning, varför skulle inte högerradikaler kunna göra samma sak? Vad sägs om ”Centrum mot invandrares svenskfientlighet” eller ”Institutionen för kritisk analys av islamiseringen av Sverige”?

Inte så fräscht. Men om man släpper in politiska aktivister i forskningsvärlden finns inga garantier för att det alltid kommer att vara goda vänsterradikaler och lättlurade liberaler som håller i plånboken. Om statliga myndigheter bedriver forskning om ”kritiska vithetsstudier”, vad är argumenten emot att någon dåre ska få bidrag för ”kritiska svarthetsstudier”?

Det är bättre att avpolitisera forskningen. Politisk aktivism kan man bedriva någon annanstans. Men fuskforskarna på vänsterinstitutionerna behöver inte hänga läpp. Det finns stora möjligheter till att söka finansiering även för uttalat politiska projekt.

Läs också: Skadligt snömos om jihadisthot

Följ Expressen ledare på Facebook för fler ledare och krönikor

Replik: "Graverande faktafel om Segerstedtinstitutet"

