"Jag tror alla runt det här bordet, utom du, har ambitionen att sitta i regeringen."

Partiledaren för Svenska Folkpartiet Carl Haglund spänner ögonen i Yle:s reporter under valvakan när han får frågan om han har ambitionen att sitta i regeringen. Finländsk politik är på valnatten inte riktigt som svensk politik. Vilka partier som bjuds in av valets stora segrare Centerpartiet med Juha Sipilä är långt ifrån klart.

Sipilä kan beskrivas som en blandning av Jonas Birgersson och Thorbjörn Fälldin. Med bondförnuft och pragmatism kom IT-miljonären från ingenstans och valdes till partiledare 2012. Då hade han varit riksdagsledamot i bara ett år. Sipilä har varit en mjuk oppositionsledare som inte dragit sig för att berömma regeringen ibland, vilket bidragit till en statsmannamässig image lagts till den folkliga som bar ända fram.

Som ledare för det största partiet så är det Sipilä som får uppdraget att bilda en majoritetsregering. I vad som är känt före valet vill Sipilä göra den nya regeringen mer likt ett företag i styrning. Regeringsprogrammet ska omvandlas till dokument för strategi och åtgärder. Ministerposterna ska också bantas, det gäller ju att styrelsen för FInland Oy inte är för stor. 17 ministrar ska bli 12, att jämföras med Löfvens svenska diskussionsklubb på 24 ministrar.

Sipilä var en ödmjuk segrare och påminde på valvakan att Finland står inför många och svåra utmaningar framöver. Framför allt handlar det om en stagnerad ekonomi, men också en oroligare omvärld och Europas längsta landgräns till Ryssland.

Även om Centerpartiet ökade kraftigt och blev största parti på 21 procent så är det oklart om Finland går högerut eller vänsterut. Och hur många partier blir det i regeringen som ska dela på de tolv platserna? Spekulationerna på valnatten är att Centerpartiet kan välja att bilda regeringen med tvåan och trean, avgående statsminister Alexander Stubbs Samlingsparti och Sannfinländarna som aldrig suttit i en regering tidigare. I folkmun har kombinationen där Centerpartiet och Sannfinländarna skulle bilda regering redan fått namnet brunmylla.

Det kan också bli Centern, Samlingspartiet, Svenska Folkpartiet och De Gröna. Det som talar emot en rödmylleregering är att Socialdemokraterna gick så dåligt och landade på bara 16,5 procent och en fjärdeplats. I fråga om att bli överens om strategier och åtgärdsdokument skulle nog Socialdemokraterna vara att föredra för Sipilä, men S-signalen på valnatten var att partiet skulle slicka sina sår. En rödbrunmylleregering kan heller inte uteslutas.

Bollen är alltså hos Juha Sipilä, och för Svenska Folkpartiets Carl Haglund blir det en nervös väntan om att bli inbjuden till bordet. Partiet som samlar framför allt den svenska språkminoriteten har suttit med i samtliga regeringar sedan 1979. Mardrömmen för Carl Haglund är att bli lämnad utanför och att Sannfinländarna samtidigt kommer in i regeringen på utbildningsministerposten. Sannfinländarnas kampanj mot svenska språket, “tvångssvenskan”, i skolan inger oro.

Nu väntar en tid av förhandlingar innan vi vet vilken majoritetsregering som tar vid. Finländsk politik är inte som svensk. På gott och ont.