Innan vi börjar detta inlägg måste vi förstå att det ligger i mångas intressen att vara oärliga och medvetet missförstå varandra här, det är däremot inget jag känner någon lojalitet emot. Utan människors bästa går före politiskt formulerade sanningar.

När invandringspolitiken kritiseras, när förorter med brottsproblematik tas upp, när tiggeri förbjuds, är det företeelsen som kritiseras eller är det människan bakom, att denne överhuvudtaget får finnas i vårt land? Jodå, båda motiv finns i debatten. Men hur hälsosamt kan det verkligen vara att tendera se gömd rasism i att kritisera hur samhället har misslyckats? Personligen, om vi tar emot invandrare i det här landet, så har vi ett samhällsansvar för dessa. De kan inte dumpas i segregerade förorter, där skolorna förfaller, drömmar spricker och att vända sig till kriminalitet är ett val många väljer. Det finns både skyldigheter och rättigheter för den invandrade men hur ska de egentligen kunna göra bra ifrån sig när samhället fallerar i att ge goda förutsättningar. Inget lyckat samhällsbygge kan bygga på segregation, därför är det viktigt att rådande problem kritiseras. Hur rasism kommer in i att man vill förändra en situation som inte fungerar för dessa människor, det är inte självklart för mig. För det är ju i den invandrades intresse att situationen förbättras. Risken är genom att man skyddar mot attacker som ger sig på problemen, så istället för att hjälpa befäster man endast status quo. En attack mot problemen är inte nödvändigtvis en attack mot människan bakom. Vi kan attackera fattigdom, utan att attackera fattiga.

Tror jag att Sverigedemokraterna och likasinnade är humanister som verkligen bryr sig om förortens människor, det är tveksamt. Men vem hjälper man, om man motsätter sig att problemen diskuteras och antyder att det kan ligga rasism bakom motivationen. 1. Förnekar man att problemen finns till att börja med? Om dessa problem nu finns, så skadar man ju främst svenskar med utländsk bakgrund som är dem som behöver stå ut med dessa problem. 2. Man förnekar inte problemen men man väljer att fokusera på att problemen diskuteras istället för vad vi kan göra åt dem. Hjälper något av detta människor som behöver hjälpen, som rent utav är förtjänt av den?

Vad behöver vi då göra? Jag är ju socialist och det finns faktiskt ingen motsägelse att de som bryter mot samhällets normer, utsätter andra för brott ska stoppas av en polisstyrka, vare sig idag eller i ett framtida utopiskt samhälle och att just vara socialist. Oskyldiga medborgare förtjänar alltid skydd, så tillåt att polis faktiskt få göra sitt jobb här. Vi behöver fler poliser, särskilt i kriminalitettäta orter, i ett nära samarbete med boende, skolor som tar tag i eleverna, som har både resurser och förväntningar på dessa, ordentlig svenska och samhällsundervisning. Det ska inte finnas någon tvekan att i Sverige är relationer uppbyggda på samtycke och att hederskultur är något man lämnar bakom sig. Slutligen en nolltolerans mot de skjutningar som skett i vårt moderna industrisamhälle. Det är inte vilda västern vi lever i, inget värdigt samhälle tolererar granatattacker om resurserna finns för att stoppa dessa. Men om vi verkligen brydde oss om dessa människor och förfallna områden skulle detta kunna lösts för länge sen eller åtminstone förebyggts på ett bättre sätt. Som nämnt i tidigare inlägg, så är politik en lagsport, viktigast är att se sitt lag segra över motståndaren, inte nödvändigtvis att lösa de faktiska samhällsproblemen. Det ansvarstagande som nu måste genomföras är att välkomna tillbaka dessa problemområden till ett fungerade Sverige. Om inte ett av världens rikaste länder klarar av det, kan någon?

Med vänliga hälsningar / PBjörkh