Läs också: Asyltrycket sätter press på skolan i Kall: "Måste vi hitta nya lokaler?"

Läs också: Felaktig bild av Sverige skapar förvirring på asylboendena i Kall

De 97 fast boende i Kall är nu i minoritet i kyrkbyn. Det har flyttat in över 230 asylsökande senaste veckorna. När LT kliver in i det senaste boendet Kall Auto Lodge så pågår en klädinsamling till de asylsökande.

– Jag var med och organiserade det via Facebook. Gensvaret har varit stort, säger Britt Hedberg, pensionerad rektor och lärare.

– Många i kommunen är bara glada över att bli av med grejer. Jag har varit här hela veckan. Det känns så bra att kunna hjälpa dessa människor, säger hon.

Men Kall är en splittrad by. Snacket går utanför den lilla Ica-butiken. Många är förbannade. Inte på de nya byborna utan på Migrationsverket, som upphandlade två asylboenden utan att informera lokalbefolkningen. Få vill däremot torgföra sina åsikter.

– Folk är rädda. Uttrycker du dig negativt på något sätt, så blir du kallad för rasist direkt. Därför sitter folk hemma och knyter näven. Det är inte bra, säger Kurt Lantz, som bor en bit utanför byn.

Vi har åkt hem till Olle Alexandersson, pensionär i Kall. Dörren står öppen till huset. Kurt Lantz känner Olle sedan långt tillbaka och behöver knappast knacka. Det fungerar inte så.

Vi stör i lunchen.

– Äh, det är inga problem. Klart vi kan diskutera det här, säger Olle där han sitter på kökssoffan.

– Det är inte så att det finns några rasister i Kall, absolut inte. Men jag hör ju från folk i byn att man är irriterade över hur det här har hanterats.

Vad har du upprörts över?

– Jag är född och uppvuxen här. Nu är det två fina hotell som har blivit asylboenden utan att någon som bor här har fått tycka till.

– När Kallgården i ett tidigare skede blev asylboende så fanns det en stor acceptans i byn. Men nu har det gått överstyr. Det verkar inte finnas någon kontroll på systemet. Människorna bara lämpas av här. Vad ska de göra på dagarna? Finns det någon plan för sådana saker?

Olle vill flera gånger tydliggöra att han inte är irriterade på de asylsökande.

– Det finns ingen anledning att tycka illa om dessa människor. Men systemet verkar ju helt havererat. Det kommer hit 2000 om dagen. Hur ska det gå att hantera detta i längden?

Vi kliver ut från huset. En jakthund skäller en bit bort. Hösten visar sig från sin bästa sida och Åreskutan kan framträda i all sin kraft bortanför Kallsjön. En bil rullar upp på gården.

Kurt Lantz samtalar kort med föraren, Alexander Edsholm, 27 år från Kall. Han vill också ge sin syn på situationen i byn och vevar ner rutan.

– Jag tycker synd om människorna som kommer hit. Det gör nog alla. Men det får inte gå till på det här sättet. Ingen har blivit informerad om att byn skulle tredubblas i storlek.

– Hade vi vetat det så hade vi kanske kunnat involvera byalaget och sådana saker. Försökt organisera det här. Nu har allt blivit fel, säger han.

De över 230 asylsökande får till allra största del navigera på egen hand den första tiden i det svenska samhället.

– Det skulle behövas fler i personalen. Tolkar som kan förklara hur det går till i samhället. Vilka regler som gäller. Men det är ju totalt slapphänt, säger Alexander Edsholm.