Med lite drygt 14 månader kvar till valet 2018 finns det anledning att fundera över vilka man vill ge ansvar för Sverige framöver. Jag har en längre tid varit nyfiken på uppstickarpartiet Medborgerlig Samling och bestämde mig därför att försöka ta reda på mer. Vad står partiet för? Kan det ge de etablerade partierna en match? Varför väljer man att gå in i ett nytt parti, istället för att försöka förändra ett redan etablerat parti inifrån? Här berättar tre personer om varför de valt ett nytt politiskt alternativ.

I våras talade jag på partiets årsstämma i Göteborg och mötte då engagerade och kloka personer med Sveriges bästa på sin agenda. Vi kom att prata mycket om tiden vi lever i och dess specifika utmaningar, om man nu ska använda politikerspråk. Personligen tror jag på politisk förnyelse och fler alternativ. Om David kunde fälla Goliat så finns goda möjligheter för även ett litet parti att vinna jordskredssegrar på kort tid. Titta bara på Macron i Frankrike, med sitt En marche, och som varken vill kalla sig höger eller vänster. De gamla begreppen är tröttsamma och slitna och precis som många andra tror jag mer på enighet och mindre på ideologiska principer där man positionerar sig och fokuserar mer på egen makt och vinning än på folkets bästa.

Vad är då Medborgerlig Samling? Enligt sin egen beskrivning är det ett blågrönt parti som siktar på Riksdagen 2018. MED förespråkar frihet under ansvar och värnar därmed om individens möjligheter att utveckla sin potential samtidigt som samhällets utveckling ska ske på basis av erfarenhet och evidens. En av de viktigaste frågorna är att samhället ska bli tryggare och med mer ordning, och att Sverige ska ha ett starkt försvar. Att upprätthålla demokratins grundvalar är en annan hjärtefråga, liksom att stimulera näringslivet och skapa fler arbetstillfällen. MED har också som mål att minska den offentliga sektorns inflytande i vardagen, satsa på en förnuftsbaserad skola och utbildning och tillhandahålla god vård till de som behöver.

Det jag mest gillar med MED är att det samlat många förnuftiga röster som inte funnit sin hemvist i något annat politiskt parti. Bildat, sansat folk som gärna diskuterar och vrider och vänder på alternativ. Något som verkligen behövs i dagens uppskruvade debatt, där tonläget många gånger överskuggat sakfrågorna.

Jag frågade några personer om varför de är med i MED. Här är deras berättelser.

Lena Malmberg är egen företagare och konsult och bor i Stockholm. När vi pratades vid i Göteborg i samband med partiets kongress sammanfattade hon det som att “inget annat återstår än att engagera sig politiskt”. Här utvecklar hon sina tankar vidare: “Alltsedan den där ödesdigra dagen 2014, när Reinfeldt dumpade den humanitära springnotan i knät på svenska folket och när Alliansen gick i politiskt celibat och lät sig frivilligt bakbindas av decemberöverenskommelsen, har det legat som ett gruskorn i dojan och skavt. Den där demokratiska oförrätten. Sveket. Övergreppet på mina politiska rättigheter där de jag röstade på valde politisk ”walk-over” hellre än att de stod för sin egen politik. Att de jag röstade på valde att sitta på händerna istället för att agera opposition och nyttja voteringsknappen som det demokratiska verktyg den är. Min förlorade tillit till politikerkåren i allmänhet och alliansen i synnerhet gjorde att det skavde och skavde och efter varje larmrapport på nyheterna om tillståndet i landet växte gruskornet i dojjan tills det blev en sten. Det blev helt omöjligt att fortsätta att gå i de skorna. Då gällde det att hitta nya alternativ. Något nytt att tro på.

Det var rena turen att Medborgerlig Samling fanns och poppade upp i det sociala medieflödet. För min del blev upptäckten av MED som ett Alexanderhugg på den gordiska knuten. Det löste upp alla problem jag hade med de ”andra” gamla partierna. Här var ett parti som var nytt och fräscht, utan ideologiskt bagage och oheliga allianser att ta hänsyn till. Ett parti som ser praktiskt på problemen och hur man löser dem bäst tillsammans med andra partier, oavsett deras ideologiska hemvist, men alltid med MEDborgarnas bästa för ögonen. Ett parti att känna tillit till och ett parti att kunna utkräva ansvar av. Kanske grått och oglamoröst – men samtidigt så uppfriskande superseriöst!

Tillit och ansvar är precis vad Sverige behöver och precis vad jag behöver. Visst, det finns sakpolitiska ställningstaganden som jag inte helt håller med om, men jag kan köpa och leva med 90% av vad partiet idag står för. Good enough for me. Annars måste jag starta mitt eget parti, om jag ska ha 100% kundnöjdhet och det kommer inte att hända. Att dessutom få vara med om privilegiet att forma ett nytt politiskt parti känns extra bra och högtidligt. Jag tror att Medborgerlig Samling kommer att skriva historia 2018, 2019 (EU-val), 2022, o.s.v. Jag är MED för Sveriges framtid.”

Anna Jung är egen företagare, lantbrukare och uppfödare av jak, lama och kamel. Hon bor i Rolsberga utanför Höör, är ordförande i MED Skåne och sitter med som ledamot i riksstyrelsen. Så här berättar hon om sitt engagemang i Medborgerlig Samling: “Jag har alltid varit en samhällsengagerad person med stort intresse vad som händer runt om i världen, men med ett kanske typiskt svenskt svalt intresse för politik, i synnerhet svensk sådan. Detta är ju något för andra, inte något för mig. Valet 2014 blev en chock och en kalldusch. Socialisterna vann och Sverigedemokraterna gick starkt fram. Partiet jag varit trogen, Moderaterna, förlorade “makten och härligheten”, kaptenen lämnade skeppet som förste man och kommunalt tappade man en tredjedel av väljarna. Varför? Ett frö hade såtts och jag pratade med en lokal moderat jag hade i min bekantskapskrets om att eventuellt börja engagera mig lokalt. Intresset från honom var noll!

Media dominerades av det spända politiska läget som rådde i landet. Hur skulle man lösa detta? Då kom nästa kalldusch – antidemokratiska lösningen Decemberöverenskommelsen. Jag försökte i lokala politiska fora få svar på hur de lokala representanterna för partiet, vilka jag gett (eller kanske slösat) min röst på, ställde sig till DÖ. Det möttes med tystnad (vilket jag har lärt mig verkar vara strategin när det är något man inte vill eller kan svara på).

Alliansen lierade sig alltså med socialisterna i en ny ohelig allians, allt för att hålla “nazistfascistrasisterna” ute. Hur var detta möjligt? Vad var det som hände? Jag började följa Thomas Gür och hans eminenta entourage. Alice Teodorescu, Ivar Arpi, Per Gudmundson, Anna Dahlberg, Sanna Rayman, Sakine Madon… PM Nilsson kom med politiska texter som fungerade som en syrgasmask i en mycket förorenad värld. När sen KD med Sara Skyttedal i spetsen tog hål på den infekterade varbölden hösten 2015, tänkte jag att nu hade jag åtminstone ett parti att rösta på. Lyckan blev dock inte långvarig när jag insåg att allt lunkade på som vanligt. Jag var återigen partilös.

Ovanpå det fantastiskt illa skötta politiska läget kom migrationsvågen. Det lustiga är att jag som lekman och politiskt intresserad i ett års tid hade en helt annan förståelse för vad som skedde än mina lokala företrädare, även större än många högre upp i den politiska adeln. Tack vare fantastiska älskade Facebook hade jag stött på Merit Wager, Jonas Andersson, Per Brinkemo, Tino Sanandaji, Nima Dervish, Anosh Ghasri mfl, vilka analyserade och förklarade vad som skedde på ett sätt än vad DN, Aftonbladet och de flesta andra etablerade medier gjorde.

I slutet av den vintern slogs så den avgörande spiken i kistan. I min kommun, som kom att styras av ett mini-DÖ beslutade man sig för att strypa insynen i det politiska arbetet för att få “arbetsro” som det så fint hette. Jag blev vansinnig och kontaktade Skånska Dagbladet, vilket resulterade i en skriftlig och publik pingpong-match mellan mig och kommunen. Min sida vann, åtminstone på pappret, med att kommunpolitikerna lovade att öka insynen. Likt DÖ:s upplösning är även detta ett spel för gallerierna. Med nyfunnen kämparglöd insåg jag att det inte fanns något parti att gå med i. Det gick bara inte, alla bestod av kappvänderi, triangulering och slevande vid köttgrytorna. Som en skänk från ovan kom så artikeln om att Josefin Utas hade gått med i ett nytt parti. Utas, som jag sedan en tid tillbaka hade stött på i flera sammanhang och som jag smått irriterat hade upptäckt vara miljöpartist. När jag kollade in partiet såg jag att Ilan Sadé var med. En av Patrik Engellaus och favoritbloggen Det Goda Samhällets förträffliga skribenter. Jag läste på om partiet och följde deras förehavande under en dryg månads tid och så slog jag till och gick med i ett parti för första gången i mitt liv.

Att vara med i Medborgerlig Samling, som partiet nu heter, har varit fantastiskt. Fantastiskt intressant, jobbigt, roligt, slitsamt, givande, viktigt osv. Att starta ett parti är en enda lång uppförsbacke, men är det några som kommer att klara det så är det vi. Att lyckas locka så många icke-politiker som partiet har gjort, med en stor bas av medlemmar i åldern då man ofta prioriterar annat i livet (barn, karriär osv), akademiker, vilka brukar vara svårflörtade att engagera sig politiskt, blandas friskt med hantverkare, företagare, bönder, tjänstemän och löntagare. Här i partiet har jag funnit att det absolut mest centrala i politiken står i fokus, nämligen arbetet att värna och utveckla demokratin. Just detta är något jag helt saknar i övriga partier. Utan denna ram spelar inte de andra områdena någon roll. Givetvis är migrationen en viktig fråga att komma tillrätta med, men än tuffare kommer skola och utbildning bli samt hur vi ska lösa det välfärdsindustriella komplexet. Jag och alla som är MED har inte bara tagit upp den knutna näven ur fickan, utan vi har även kavlat upp ärmarna och börjat jobba. Men det behövs många fler!”

Karl Haargaard är en 55-årig nattjobbande lastbilschaufför som aldrig tidigare varit politiskt aktiv. Göteborgare av födsel och ohejdad vana och med allmänbildning som sitt stora intresse. Han bor med sambo, dotter och hund i bostadsrätt i närförorten Hisings Backa och är suppleant i partistyrelsen i Medborgerlig Samling. Han beskriver en tilltagande olustkänsla inför politiken, något som fick honom att söka sig bort från de etablerade partierna: “Kloka personer som kom med berättigad kritik av politiska skeenden behandlades mer och mer som dissidenter i Östeuropa en gång i tiden. Politiska beslut framförallt rörande migration togs utan någon märkbar konsekvensanalys och de modiga kvinnor i förorterna som larmade om tilltagande problem smutskastades i stället för att prisas för sitt civilkurage. Jag började ifrågasätta om våra folkvalda längre såg sig som folkets tjänare, eller om de börjat agera efter en egen agenda som faktiskt saknade stöd bland väljarna. Det enda sätt att i någon mån påverka skeendet jag kunde se var att börja twittra om politik och efter bästa förmåga åtminstone försöka påverka debatten på sociala medier. Så småningom dök det som nu kallas MED upp på min radar. Men det var först när Josefin Utas gick med som jag blev nyfiken på allvar. Jag och hon hade följt varandra länge på Twitter och jag hade förtroende för hennes omdöme. Alltså började jag undersöka lite närmare vad detta nya parti var för något. Deras politik visade sig vara precis det jag saknade hos de etablerade partierna.

Begrepp som pragmatism, konsekvensanalys och evidens må låta tråkiga, med de är förutsättningen för en genomtänkt politik som bedrivs med väljarnas bästa för ögonen. Det som ändå fick mig att tveka var att partiets medlemmar mestadels verkade ha en utbildningsnivå som jag med bara ett avhoppat gymnasium i bakfickan inte kommer i närheten av. Men så hände något, Josefin hade vägarna förbi Göteborg när jag var ledig. Äntligen kunde vi få till den fika tillsammans som varit på tal i nästan ett år. Hennes entusiasm när hon beskrev debattklimatet och den politiska entreprenörsandan i partiet var smittsam. Mina dubier över min bristande formella kompetens bemöttes helt enkelt med att var och en bedömdes efter vad den hade att bidra med, inget annat. På vägen hem hade jag redan bestämt mig för att gå med. Idag, ett år senare måste jag säga att jag inte har ångrat mig en sekund. Mycket riktigt visade sig hårt och målmedvetet arbete för partiets bästa vara det som räknades, och den interna debatten där vår politik växer fram är lika stimulerande som lärorik att vara delaktig i. Jag känner att jag har utvecklats och vuxit som människa på vägen och betraktar förutsättningarna för Medborgerlig Samling att lyckas med växande tillförsikt. Vi har t.ex. möjlighet att attrahera de borgerliga väljare som efter DÖ inte är beredda att lägga sin röst på Alliansen igen. SD är i praktiken inget särskilt borgerligt parti och därför inget seriöst alternativ för dessa personer. Att jag fått chansen att arbeta för en bättre framtid för det land där min dotter ska växa upp är något jag är oändligt tacksam för. När hon kommer och hälsar på mig på hemmet kan jag i alla fall se henne i ögonen och säga att jag gjorde mitt bästa.”

**************

Vill du också bli intervjuad, komma i kontakt med mig eller tipsa om något, dela med dig av din historia/erfarenheter eller skriva själv? Mejla mig på [email protected] – dock arbetar jag ensam, så jag svarar i mån av tid! Läser alla mejl. Vill du vara med och stötta mig, den fria debatten och oberoende journalistisk? Bidrag till mitt heltidsarbete tas tacksamt emot via swisch på 0733289122. Blir glad för varje liten slant! Största tacken på förhand! Och tack alla ni som redan bidragit, ni anar inte hur glad jag är över det ni ger och det ni skriver, även om jag inte kan tacka var och en av er personligen. Ni ger mig kraft och mod att fortsätta. <3