Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Det har gått dåligt länge. Det är lätt att inte notera när partiet fortfarande är största parti i svensk politik och dessutom har regeringsmakten för tillfället. Men faktum är att nedgången i princip varit konstant sedan 1998. Det är 20 år i år.

Som ni kan se i mitt modifierade diagram har S aldrig fått under 28,5 % i ett val. Det fick de 1911, för 107 år sedan. Under en lång period var normalresultatet 43 -50 %.

Ett annat Sverige.

Opinionsmätningarna nu visar en väntande katastrof för maktpartiet.

I poll of polls låg de nyligen på 28 % men i senaste mätningarna ligger de på 25-26 %. Varje val har S tappat 3-4 %-enheter i valrörelsen. Vi kan ta 2014 som exempel. I SCB, som i och för sig tenderar att överskatta S i varje mätning, låg de på 35,4 % i maj 2014. De klockade in på 31 %.

Så ett sannolikt valresultat för Socialdemokraterna ser onekligen ut att bli max 25 %, kanske så lågt som 22 %.

1994 gjorde de ett bra val senast, om man ska se det från partiets perspektiv. Då fick de nästan 45 % igen. Samma år vi gick med i EU och Sverige fortfarande var mitt uppe i den värsta finanskrisen vi hade haft sedan Kreuger-kraschen på 30-talet. 1998 vann de trots uselt resultat ändå valet, för att Centerpartiet valde att stödja Göran Persson och inte Carl Bildt.

1998 hade vi varit med i EU i nästan fyra år. I dagens nästan mainstream EU-skepticism, präglat av Grekland och Italiens kris inom euro-samarbetet, migrationshaveri, Brexit och en överstatlighet som växer, är det lätt att glömma bort hur isolerat Sverige var innan EU-inträdet. Vi hade vid samma tid inte heller någon bro till kontinenten – Öresundsbron. Som spräckte den borgerliga alliansen 1994, återigen var det Centerpartiet som stod för det.

En bro och ett medlemsskap i EU senare har vi förändrats på drygt två decennier.

Vi är idag ett annat land än 1994. Och vi som bor här har andra prioriteringar och värderingar. Parallellt med att Sverige för varje år blivit ett öppnare och mer globaliserat land, och ekonomiskt tjänat mycket på det som exportberoende och högutbildad nation, har Socialdemokraterna gått ner och ner och ner. De har gått i otakt med omvärlden ända sedan dess.

Kollar man på Partisympatiundersökningen direkt efter valet 2014 klarnar bilden.

Socialdemokraternas väljarkår krymper bokstavligt talat av döden. Socialdemokraterna har sitt största stöd bland män över 65 år i Norrland. Där är det som fornstora dagar, med siffror på över 40 %. Och det blir värre hela tiden. Sitt lägsta stöd har S bland unga, där ett redan lågt stöd innan valet sjönk ytterligare.

Men inte ens Västernorrland är tryggat för valseger. Stefan Löfvens hemregion. I april publicerades en ny undersökning som visar att S går från 48 % till 32 %. Vem kan man egentligen lita på som Socialdemokrat idag?

Statistiken ovan bevisar bara det jag påstår – att partiet är i otakt med tiden. Att de inte på länge lyckats göra sig relevanta för nya väljare utan till stor del lever på den stora bulk av väljare som varit dem trogna sedan de själva fick rösta för första gången på 50-60-talet. Nu är de pensionärer.

För varje val blir andelen unga mindre och mindre.

Jag har tidigare i livet som många roat mig med att läsa dödsannonser, jag gjorde det mer förut. En spaning är att på 90-talet var det vanligt att dödsrunor pryddes av den socialdemokratiska rosen. Allt eftersom tiden gått har det blivit mer och mer ovanligt och numera ser jag den nästan aldrig. När man tidigare föddes och dog som främst socialdemokrat i sådan utsträckning att det var helt naturligt att även märka dödsannonsen med partibeteckningen gör man inte det längre.

Folkrörelsepartiet levde under sin storhetstid just på detta – folk levde i alla delar av livet inne i partiet och hela deras familjer också. Man var aktiv i SSU, sedan i facket eller partiet, barnen åkte på läger med Unga Örnar, man tankade på arbetarrörelseägda OK, handlade blåvita varor på Konsum och begravdes med rörelsens Fonus. Man roade sig på Folkets park och vidareutbildade sig på ABF. Nu är ingenting kvar av det sättet att leva.

Omvärlden förändrades, Socialdemokraterna stod kvar.

Det finns två aktuella händelser som kan exemplifiera att Socialdemokraterna är helt i otakt. LO:s valfilm och sparkandet av Anne-Marie Begler på Försäkringskassan.

I båda gör Socialdemokraterna som de alltid gjort. Skillnaden är att det inte fungerar längre.

I varje val har Socialdemokraterna och LO kunnat hitta på allt möjligt om Moderaterna och andras politik. Ingen har kunnat eller velat syna korten. Tack vare sociala medier går inte det detta val. Nu är det slut. För källkritiska vanliga väljare i kombination med opinionsbildare, som jag själv, har satt press på media genom att påpeka felaktigheterna och lögnerna. Och för första gången tvingat LO till reträtt. De har inte dragit tillbaka filmen eller bett om ursäkt men de förlorade likväl tolkningsföreträdet. Lögnerna blottades, deras strupe likaså.

Ett enormt fall för ett Socialdemokraterna som är vana att vinna val på detta sätt.

Och hur vinner man på ett nytt sätt när man alltid kunnat vinna på samma sätt innan?

Ett parti som byggt varje valrörelse på ett självförtroende bara ett parti som nästan regerat oavbrutet sedan 20-talet har kunnat lutat sig mot just den sortens fräckhet detta borgar för. Att allt är tillåtet. Men inte längre.

Anne-Marie Begler är en erkänt duktig byråkrat. I positiv bemärkelse. Mig veterligen har hon aldrig öppet visat vare sig med handlingar eller ord att hon sympatiserar med något parti.

I valet 2014 gick Socialdemokraterna till val på att utmåla Alliansens sjukvårds-socialförsäkringspolitik som en “stupstock”. Det var just Försäkringskassan som kritiserades, att folk inte fick sjukpenning som var sjuka och framför allt varade sjukpenningen inte för evigt. De fick draghjälp av en skickligt orkestrerad kampanj i valrörelsens slutskede där multisjuka Annika via hennes dotters blogg blev en symbol. Ett fall man kände till redan på våren men lyckades göra viralt precis innan valet.

När de fick makten gjorde de helt om – att få ner sjuktalen och spara pengar blev prio ett. Att säga en sak före valet och göra en annan efter är inte heller några konstigheter för S men det nya är att få kritik som skadar för det.

Lösningen på kritiken brukar vara att just sparka till exempel GD och skylla på myndigheten.

Tidigare statsministrar har inte heller dragit sig för att sparka ministern innan valet, för att “visa handlingskraft”. Allt för att vinna makten igen. Den sittande statsministern verkar inte jobba så dock.

En generaldirektör har generös lön och kontrakt som varar 5 år oavsett om man jobbar eller ej, så att få sparken med munkavle har man accepterat. Men dagens mediesituation är annorlunda. Luften är bokstavligen fri och Anne-Marie Begler har inte tänkt att acceptera att få skulden för att hon gjort sitt jobb. Någon munkavle fungerade därför inte.

Hon intervjuades i Dagens Nyheter när hon fått sparken.

Och där lägger hon ut texten – hon har inte haft möten med Annika Strandhäll och det har inte framförts den formen av kritik som Strandhäll påstår. Dessutom bekräftar hon att det viktigaste uppdraget hon fick 2015 när hon tillträdde var just att få ner sjuktalen. Med andra, se till att färre människor beviljas sjukpenning. Det har hon lyckats med. Lite för bra, som det ser ut.

I land efter land ser vi en Socialdemokrati på dekis. Som nästan utraderats i vissa länder, i andra decimerats. Svenska Socialdemokraterna har tack vare sitt långa maktinnehav och att vi var så isolerade så länge och därmed varit likriktade i tanken, kunnat behålla positionen längre än övriga som det främsta partiet. Trots att de i två decennier gått i otakt med tiden och sina väljare.

De har blivit så vana att svaret på alla frågor varit Socialdemokraterna att de för länge sedan slutat lyssna på frågorna och se sig om. När de vaknar kommer det för länge sedan vara för sent.

Väljarna utvecklades, reste sig och gick. Partiet stod kvar, med ny logga men gammalt innehåll.

2018 års val blir historiskt på många sätt, alldeles oavsett vem som slutligen regerar i Rosenbad.

……………………..

Stöd mitt arbete, bli en Patreon

Eller Swish: 0762096244

Backa bokprojektet “Pampens historia“