Den unga mänsklighetens stora och egentligen enda konkurrensfördel på savannen var en förmåga till utvecklat samarbete tack vare språkliga färdigheter. Vi jagade de stora däggdjuren i koordinerade grupper; de hade inte en chans. Den ena arten efter den andra utrotades på grund av denna effektivitet.

Om detta är de otaliga yrkesmördarna – jag vågar inte gissa hur det är med upphovsmännen bakom – i actionfilmen ”John Wick: Chapter 3” av allt att döma fullständigt okunniga. De agerar samtliga som ängsliga mödrar med hostiga tvååringar på vårdcentralen, de tar liksom en nummerlapp och väntar tålmodigt på sin tur, varför vår vän Wick (Keanu Reeves) metodiskt kan avverka dem alla, en efter en.