MeningerDette er et debattinnlegg. Innlegget gir uttrykk for skribentens holdninger.I desember fikk jeg tilsendt en artikkel jeg trodde var skrevet på en tulleside for å få klikk. Typisk en av de sidene som lager tullenyheter. Det viste seg å være en fagside. Saken omhandler et foreldrepar som har saksøkt barnehagen fordi de mener en bekymringsmelding til barnevernet er en ærekrenkelse. Her har du altså to voksne mennesker som mener det er en ærekrenkelse at noen er bekymret for ungene deres.

Her er greia med bekymringsmeldinger:

Når du jobber med barn, er du forpliktet ved lov til å melde fra ved mistanke. Du skal ikke nødvendigvis vite, men har du en uggen følelse, eller er redd for at det er noe galt, er det ulovlig å ikke si ifra. Det er ikke snakk om en anmeldelse. Ei heller er det snakk om offentlig uthenging.

LES OGSÅ: Seks av ti tannleger har sendt bekymringsmelding til barnevernet (+)

Det er snakk om et tips til en aktør med taushetsplikt om at man er bekymret. Denne aktørens jobb er å finne ut om ting er som det skal, eller om det er grunn til bekymring. ALLE som leverer en bekymringsmelding håper i det lengste at det er grunnløse bekymringer. Det er fordi alle som gidder å levere en bekymringsmelding er genuint opptatt av at barnet skal ha det bra.

LES OGSÅ: – Jeg vil bo i en by som prioriterer menneskene, ikke i en by der barn står og gråter ved trafikkryss fordi bilene alltid har forkjørsrett

Er stoltheten din viktigere enn ungene?

Hvorfor gjorde artikkelen meg rasende? Terskelen for å levere bekymringsmeldinger er altfor høy – hos altfor mange. At et foreldrepar saksøker pedagogisk leder personlig for en bekymringsmelding, gjør saken enda verre. De eneste som taper på det, er barn som er avhengig av at en voksen merker at noe er galt, og tar affære.

At det faktisk er en mulighet for å bli saksøkt, og tape rettssaken, gjør det enda mer ubehagelig å melde fra. For det er ubehagelig. Alle skjønner at en barnevernssak er ubehagelig. Man vil helst tro det beste om folk. Men vi kan ikke tro det beste om alle, og vi må tørre å se etter.

Å mene at det er ærekrenkelse at noen er bekymret for ungene dine, vitner om en egoisme som er helt utenfor min fatteevne. Hvis stoltheten din er viktigere enn ungene dine, er nok den bekymringsmeldingen på sin plass.

At man i det hele tatt kan få seg til å saksøke en pedagogisk leder for å være bekymret for ungene sine, er faktisk direkte motbydelig. Å tro at barnehagen eller barnevernet gjør noe for å være ufyselig, er derimot bare direkte lite glupt. Seriøst. INGEN tjener på en sånn sak. Tror folk at pedagoger og barnevernspedagoger får provisjon? Hva i svarte feiler det folk?

LES OGSÅ: Hun mistet mannen før de rakk å få barn – nå er livsgnisten borte

Slipper vi barnevernstiltak, er det supert

En barnevernssak koster penger – og menneskelige ressurser. Kan man slippe å gjøre tiltak, så priser man seg lykkelig. Finner man ut at ungene har det fint, og at det ikke er noen grunn til bekymring, er det absolutt en meget god dag på jobben. Hvilket susehue har egentlig fått folk til å tro at noen liker å sende bekymringsmeldinger?

LES OGSÅ: Hvis barnet ditt går i svart i butikken, er det ikke sikkert det er enda strengere regler som skal til (+)

Hvor fullstendig nedsnødd er du om du tror en pedagogisk leder gjør det for å være ufyselig? Om eksen din gjør det i en omsorgstvist, så kan jeg muligens forstå at man ikke tror h*n har helt rene motiver, men en pedagogisk leder?

Ingen er dårlige foreldre med vilje. De færreste kommer til å se selv at de er dårlige foreldre. Ungene sier stort sett ikke fra på egen hånd. Derfor er det vår forbannede plikt å si ifra, ved den minste mistanke, og krysse fingrene for at vi har sett feil tegn, eller feiltolket ting. At vi beskytter personer som melder fra, er derfor helt avgjørende. For barnas skyld.

LES OGSÅ: Michael leter etter konvolutt med flere tusen kroner

Negativ respons på barnevernstøtte

Sist jeg forsvarte barnevernet, var den negative responsen enorm. Men før du kontakter meg for å fortelle meg hvilket kjøtthue jeg er, vil jeg oppmuntre deg til å tenke en gang til. Det er ingen jeg heller skulle ønske ble arbeidsledige enn barnevernet. De koster mye, og bare det at vi har et behov som barnevernet, er hjerteskjærende.

Men at barnevernet består av onde mennesker med et mål for øye; å ødelegge familier? Er du virkelig så dum, at du faktisk tror noe sånt? I så fall, bør du revurdere hvilke forumer og blogger du leser.

Synes du virkelig det er greit at noen anmeldes, fordi de er bekymret for et barn? Så vondt vil du virkelig ikke barn i en vanskelig situasjon. Skjerp deg.