Trumps økonomirådgivere advarer mot nordisk «sosialisme». Rapporten er misvisende og polemisk. | Jo Thori Lind og Kalle Moene

Jo Thori Lind Professor i økonomi, UiO

Kalle Moene professor ved Økonomisk institutt, UiO

8. nov. 2018 18:00 Sist oppdatert 8. november 2018

USA har betydelig høyere ulikhet enn de nordiske landene, påpeker kronikkforfatterne. Carlos Barria / Reuters NTB scanpix

Vi lever ikke i normale tider. Noen kan ta innholdet på alvor.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

På så å si alle områder er USAs økonomi bedre enn de nordiske, konkluderer Trumps økonomiske rådgivere. For noen uker siden utga de en 72-siders rapport, «The opportunity costs of Socialism». Der vil de ha oss til å tro at et mer sosialt demokrati innebærer at amerikanerne må takke nei til de fortreffelige resultatene som den uregulerte kapitalismen ville gitt. Har de rett?

Ifølge rapporten viser tallene at et mer sosialt demokrati (det rapporten kaller «sosialisme») i liten grad motiverer til innsats og innovasjon.

Sannheten er nærmest stikk motsatt.

Jo Thori Lind og Kalle Moene er begge professorer ved Universitetet i Oslo.

Selv når vi holder oljen utenfor har Sverige og Norge hatt høyere produktivitetsvekst enn USA fra 1930 til i dag. Norden har også en høyere innovasjonstakt, mer omstilling og mer nyskapning. Dessuten er det lettere å legge ned ulønnsomme virksomheter her enn i mange andre land. Gapet mellom de mest effektive og moderne og de minst effektive og umoderne produksjonsenhetene som er i drift, er derfor lavere her enn i USA.

FNs rangering av land etter bruk og utvikling av IT-teknologi viser et lignende bilde: Island er nummer 1, Danmark nummer 4, Norge nummer 8 og Sverige nummer 11. Først nede på 16. plass følger USA.

Store velferdsstater – små lønnsforskjeller

Én viktig årsak til at de nordiske landene kommer godt ut i disse sammenhengene er de små lønnsforskjeller og velferdsstatens ordninger.

Når høyt utdannet arbeidskraft er relativt billig og tradisjonell arbeidskraft relativt dyr, er det lønnsomt å mekanisere og å innføre ny arbeidssparende teknologi. Og siden alle er forsikret dersom omstilling skulle gi midlertidig ledighet, er slike endringer lite kontroversielle. Grunnen til at det ikke blir varig høy ledighet er først og fremst at partene i lønnsoppgjørene blir enige om et gjennomsnittlig lønnsnivå som gir full sysselsetting.

Det er nettopp kollektive lønnsavtaler og sosial forsikringsordninger som har bidratt til høy vekst, lav ledighet og små forskjeller i Norden i over 80 år.

De viktigste trekkene i det sosiale demokratiet utvanner derfor ikke den kapitalistiske dynamikken, de understøtter og forsterker den.

Etter gjennomsnittsinntekt

Trumps økonomiske rådgivere nevner ulikhet, men oppmerksomheten rettes mot hva som skjer med gjennomsnittsinntektene. Nå er det er litt uklart hvilke data de faktisk bruker. De oppgir OECD som kilde, men sier lite om hvordan beregningene er gjort.

Vi har reprodusert hovedmønsteret i de tallene rapporten oppgir ved å bruke IMFs tall for nasjonalproduktet pr. innbygger, som vi så har korrigert for forskjeller i kjøpekraft og priser mellom land.

Norge har da 19 prosent høyere inntekt pr. innbygger enn USA. Noe skyldes olje, men ikke alt. De andre nordiske landene har lavere inntekt pr. innbygger enn USA. Rangeringen er: Norge først, så USA og deretter Island, Sverige, Danmark og Finland.

Les også De vil ha et USA som ligner mer på Skandinavia. Stadig færre unge amerikanere er positive til kapitalisme.

Korrigert for ulikhet

Men hva er poenget med å måle levestandard ved gjennomsnittsinntekten i det enkelte land, så lenge bare noen få får høye inntekter?

For å få et fullstendig bilde bør en ta hensyn til hvem som får inntektene. Vi kan for eksempel følge nobelprisvinner i økonomi, Amartya Sen, som i sin tid foreslo at nasjonalinntekten pr. innbygger burde korrigeres for graden av ulikhet i inntektsfordelingen. Større ulikhet må innebære at samlet inntekt i landet teller mindre som et enkelt uttrykk for innbyggernes velferd.

Som kjent har USA betydelig høyere ulikhet enn de nordiske landene. Når vi med en enkel, men akseptert metode korrigerer for ulikheten, får vi et helt annet bilde. Nå kommer USA nest sist, med bare Finland etter seg. Norge er igjen på topp fordi vi både har høyest inntekt pr. innbygger og lav ulikhet. Både Island, Sverige og Danmark kommer høyere enn USA.

Bildet blir enda klarere dersom vi også tar med at innbyggerne i Norden får helsetjenester og høyere utdanningen tilnærmet gratis. Da går ulikheten ytterligere ned med 20 prosent, slik SSB-forskerne Aaberge, Langørgen og Lindgren har beregnet det.

Les også Amerikansk programleder måtte korrigere kraftig utfall mot Danmark

Svensk i Sverige og i USA

Trumps rådgivere gjør også et litt krampaktig forsøk på å vise hvor mye innbyggerne i Norden taper på ikke å bo i USA.

Rapporten viser tall på hvor bra innvandrere i USA gjør det, alt ettersom de tidligere var dansker, finner, islendinger, nordmenn eller svensker. For eksempel tjener ifølge rapporten en gjennomsnittlig svensk innvandrer i USA 29 prosent mer enn gjennomsnittsinntekten i USA, mens han i Sverige ville tjent gjennomsnittsinntekten som ligger omtrent 15 prosent under gjennomsnittet i USA.

Rapporten skal altså ha det til at det er et tap på 45 prosent på å være svensk i Sverige fremfor svensk i USA.

Hensikten med rapporten er tydeligvis å plassere de nordiske landene i et dårlig selskap med lav vekst, store kriser og begrenset frihet – og slik å polemisere mot Bernie Sanders, skriver kronikkforfatterne. Her er Sanders under et folkemøte for Demokratene i Las Vegas i oktober. John Locher / AP / NTB scanpix

Misvisende om ulikhet og utdanning

Det enkle regnestykket er misvisende. Én ting er at hver innbygger blir betraktet som om vedkommende tjente gjennomsnittsinntekten. Ulikhet spiller derved ingen rolle. Kanskje viktigere er at inntekten til amerikanske borgere avhenger av når deres forgjengere innvandret til USA. De som kom tidlig gjør det bedre enn de som kom sent.

Faktisk gjør amerikanere med nordiske aner det ikke spesielt godt sammenlignet med andre europeiske innvandrere. Inntektsgapet mellom å være britisk i Storbritannia og i USA er for eksempel større enn inntektsgapet mellom å være svensk i Sverige og i USA.

Like misvisende blir det når rapporten skal slå fast at gratis utdanning i de nordiske landene ikke gir særlig høy avkastning. Den tar ikke inn over seg at i Norden er inntektsforskjellene små gjennom lønnssammenpressingen. Derfor er det naturlig nok lav privatøkonomisk avkastning på utdanning. Mens den privatøkonomiske avkastningen av utdanning selvsagt er mye høyere i USA.

Men både i USA og i Norge er det den samfunnsmessige avkastningen av utdanning som teller mest. Det er den som bidrar til å øke samlet inntekt og velferd. Men her har Trumps rådgivere ingenting å bidra med.

Noen kan ta innholdet på alvor

Vi leser rapporten fra Trumps økonomirådgivere mest som et utspill til innvortes bruk. Den gir et skjevt og mangelfullt bilde av de økonomiske institusjoner i Norden sammenlignet med USAs. Den svarer heller ikke på hvem i USA som kunne fått et bedre liv dersom den amerikanske økonomien ble dreid mer i en nordeuropeisk retning.

Den styrer heller ikke bent på poenget. Den tar veien om en diskusjon av Sovjetunionen og Kina, Cuba og Venezuela, men nevner for eksempel ikke den høye økonomiske veksten i dagens Kina. Hensikten er tydeligvis å plassere de nordiske landene i et dårlig selskap med lav vekst, store kriser og begrenset frihet – og slik å polemisere mot Bernie Sanders.

Normalt ville faren for at rapporten blir rådende sannhet i USA være liten. Til det er innslaget av polemikk for sterkt og den intellektuelle redeligheten for svak. Men vi lever ikke i normale tider. Noen kan derfor ta innholdet på alvor.

Følg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter