Det har vært underlig å følge konflikten rundt NTNU-forsker Øyvind Eikrem. Etter å ha uttalt seg til nettstedet Resett om en drapssak i Trondheim knyttet til en enslig, mindreårig asylsøker, ble Eikrem kalt inn på teppet. Eikrem er forsker ved Institutt for sosialt arbeid (ISA). Lederen ved instituttet sendte en møteinnkallelse til Eikrem morgenen etter at saken var publisert, med beskjed om at hans uttalelser skadet hele instituttets omdømme, skriver Universitetsavisa. Saken ble raskt parkert ved at rektor og dekan slo fast at Eikrems sitater i Resett var langt innenfor ytringsfrihetens grenser. Nå har saken fått en ny vending.

Som følge av et klagebrev fra 44 studenter som reagerte på Eikrems nå to måneder gamle uttalelser i Resett, ble forskeren ifølge nettavisa Khrono igjen kalt inn til et møte. Instituttet ba Eikrem behandle brevet konfidensielt. Formidling av brevet eller innholdet i det kunne utgjøre en «uheldig psykisk belastning som vil være i strid med amls eller uhls (arbeidsmiljølovens eller universitets- og høgskolelovens. red.anm.) krav om et fullt forsvarlig arbeidsmiljø».

Å vifte med påstand om lovbrudd er oppsiktsvekkende, og svært grovt. Eikrem har selvsagt full rett til å fortelle at det finnes et opprop mot ham, i en sak som dreier seg om akademisk ansattes ytringsfrihet. Det er absurd at en utdanningsinstitusjon setter seg i en slik situasjon. Håndteringen er et støyende selvmål i en sak som kunne vært løst enkelt og greit ved at instituttet la til rette for samtaler og utlufting. Som de også gjorde, men hvor bare en av de 44 studentene bak oppropet møtte opp.

Det er fristende å spørre hvor NTNU hadde tenkt seg med dette? Den logiske forlengelsen er at debatt og synspunkter som vi omgir oss med daglig, er så krevende at de utløser psykiske belastninger som bryter loven. Det er totalt meningsløst.

Eikrems uttalelser til Resett var ikke problematiske i et ytringsfrihetsperspektiv. I den grad de var ubalanserte, rammet det ham selv, ikke universitetet. Dersom noen på NTNU ønsket å gjøre oppmerksom på at de var uenige med Eikrem, kunne de ha gjort det.

Oppropet kommer fra en relativt liten gruppe; 44 personer av en studentmasse på 40 000. Ledelsen må finne en annen måte å håndtere slike saker på. Et universitet bør lære folk hvordan de skal ta til motmæle, også i debatter som er vanskelige. Det bør ikke bli en skole for strategier for hvordan å få folk til å holde tett.