Interne kommentarer: Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Det pågår for tiden en knallhard interessekamp i skipsfarten. Slaget står om hvilket skipsregister utenlandsferjer med en seiledistanse på over 300 nautiske mil skal registreres i.

Det høres kanskje banalt ut, men innsatsen er høy. På spill står flere tusen arbeidsplasser, milliarder av kroner i både profitt og subsidier, og – ikke minst – tilliten til samfunnskontrakten i den maritime næringen.

I det blåblå hjørnet står Color Line og regjeringen. Alliansen vil åpne for at utenlandsferjer, spesifikt førstnevntes to Kiel-ruter, kan registreres i Norsk internasjonalt skipsregister (NIS). Får de viljen sin kan Color Line seile med billig utenlandsk besetning framfor ansatte med norske lønns- og arbeidsvilkår.

I det røde hjørnet står arbeidstakerorganisasjoner og opposisjonen, minus KrF. De vil at selskapet skal forbli i Norsk ordinært skipsregister (NOR). Så lenge Color Lines skip er registrert i NOR må selskapet tilby alle ansatte norske lønns- og arbeidsvilkår.

Hvis Color Line omregistrer skipene fra NOR til NIS kan om lag 700 av 2300 ansatte med norske vilkår erstattes med rimeligere arbeidskraft fra enten EØS-området eller utenfor.

Hardest rammet blir ansatte innen restaurant-, butikk- og hotelldrift på skipene, skal vi tro en rapport fra Samfunnsøkonomisk analyse.

Men heller ikke kapteiner, styrmenn, maskinarbeidere eller driftspersonell kan føle seg trygge. Også de kan miste jobben dersom Color Line registreres i NIS framfor NOR.

Vi er med andre ord vitne til en klassisk interessekamp. Color Line ønsker seg billigst mulig ansatte med påfølgende høyere profitt. Arbeiderne vil unngå sosial dumping, samt bevare arbeidsplassene i Norge.

Regjeringen frykter på sin side for både arbeidsplasser og det gode forholdet til rederiene. Dersom Color Line ikke får det som det vil truer de med utflagging av hele selskapet til Danmark og Dansk internasjonalt skipsregister (DIS), hvor betingelsene er bedre. I regjeringens øyne er det bedre å miste 700 arbeidsplasser enn samtlige 2300.

Næringsminister Torbjørn Røe Isaksen mener åpenbart Color Line sitter med de sterkeste kortene for hånden. Regjeringens politikk minner nemlig langt mer om et knefall enn et kompromiss.

Hvis Color Line får tillatelse til å registrere tysklandsrutene i NIS vil de ikke bare få tilgang på langt billigere arbeidskraft. Selskapet vil også beholde den svært gunstige tilskuddsordningen for sysselsetting av sjøfolk.

Kort fortalt innebærer den at rederiene refunderes det de betaler i skattetrekk, trygdeavgift og arbeidsgiveravgift for sine ansatte. Det betyr at de eneste reelle lønnskostnadene for rederiene er de ansattes utbetalte nettolønn.

Hele poenget med ordningen er at norske sjøfolk skal bli mer konkurransedyktige mot lavere lønnede arbeidstakere fra utlandet. Alt for å sikre at rederiene bevarer arbeidsplassene i Norge.

Det er en viktig del av samfunnskontrakten mellom myndigheter, arbeidere og rederier. Rederiene får gunstige betingelser, viktig infrastruktur og kompetent arbeidskraft. Nasjonaløkonomien får arbeidsplasser. Arbeiderne får anstendig lønn og gode betingelser.

Fordi Color Line beholder tilskuddsordningen selv om de omregistreres til NIS, vil norske skattekroner, med noen unntak, fortsatt kunne subsidiere selskapets nye arbeidere fra EØS-området som er trygdepliktig til Norge.

Det er helt sprøtt.

I hvilken politisk virkelighet gir det mening å bruke tilskuddsordningen, som er opprettet for å bevare norsk maritim kompetanse, på subsidier av utenlandsk arbeidskraft samtidig som vi mister våre egne?

Det er også temmelig frekt: Etter årevis med subsidiering, er takken trussel om utflagging.

Men ikke nok med det. Nettolønnsordningen er ikke alt av frynsegoder regjeringen ønsker at Color Line skal nyte godt av. Selskapet vil i tillegg beholde fritaket fra 24-timersregelen for taxfreesalg, samt dispensasjon fra lotteriloven – to ordninger som trolig verdsettes høyt av Kiel-ferjens kundegruppe.

Rederinteressene kan le hele veien til banken dersom tysklandsrutene omregistreres til NIS. Alle andre har grunn til å føle seg snytt. Myndighetenes manglende vilje og evne til å sette hardt mot hardt vil bare gjøre norsk maritim sektor litt svakere og lommeboka til Color Lines eiere litt tykkere.

Med tanke på at selskapet har gått med om lag en milliard kroner i overskudd de siste to åra, framstår regjeringens holdning til utpressingsforsøket i overkant servil. Dette er ikke tiden for å sitte stille i båten.

Alternativet er å foretrekke: Be Color Line ryke og reise. Flagger de ut ryker samtlige privilegier, gunstige fritak, omstillingsdyktige og ansvarlige fagforeninger, og båndene til en vennligsinnet sjøfartsnasjon.

Vi risikerer selvfølgelig å sitte igjen med færre arbeidsplasser enn vi skulle ønske oss, men på sikt beholder vi det viktigste: Tilliten til samfunnskontrakten, og en tilstand der kapitalsterke rederier ikke kan kue norske regjeringer for egen vinning.