Voi toki olla, että Olavi Virta oli yksinkertainen kohtalon heittopussi. Ehkä hänen Irene-vaimonsa ainoat ominaisuudet olivat ihailla ja sitten paheksua juopottelevaa ja pettävää miestään – ja että viime hetkellä Irene juhlallisesti antoi lomakohteessa kaiken anteeksi.

Tyylilaji voisi olla parodia nostalgiasta: esitetään Virtojen elämän hetkiä 1950-luvun kevyen kotimaisen leffan lapselliseen maailmankuvaan suodatettuna.

Jokainen kuva on poseeraamista vasta silitetyissä vaatteissa, kirjaimellisesti keskellä kliinisen tasaisesti valaistuja aikalaislavasteita. Repliikit ovat jähmeää ja selittelevää kirjakieltä.

Tavallaan elokuva on rehellinen. Se ei ainakaan koskaan erehdy tulkitsemaan, mitä laulaja ajatteli. Hän vain tekee asioita, lähinnä laulaa ja juo.

Tuon pitäisi kai olla kiinnostavaa, koska Virta oli kuuluisa ja lauloi upeasti. Muuta perustelua tämän tarinan kertomiselle ei ole. Kun tarkemmin katsoo, ei ole juuri tarinaa.

Tarinassa syy-seuraussuhteista muodostuisi jännite. Timo Koivusalon elokuva Olavi Virta on lista tapahtumia, joita perustelee niiden nimellinen todenmukaisuus. Nyansseille ei ole tilaa.

Kuten Koivusalon edellisessä suurmieselokuvassa Sibelius (2003), tahaton komiikka vie vallan ja tosielämän henkilöt pelkistyvät karikatyyreiksi.

Asioita on esillä yksi kerrallaan kuin Wikipedia-artikkelissa, ja ne selitetään juurta jaksaen: tässä esitellään luksuskoti toimittajalle, tässä ulosotto kovasti harmittaa, tässä tulee toinen kuuluisuus, kuten Reino Helismaa (Martti Suosalo) tai Toivo Särkkä (Heikki Nousiainen). Poikaikäinen Vesa-Matti Loirikin marssitetaan Virran elämän sivuhahmoksi ja tuttuustäkyjen listalle.

Kitsch-kertoimia nostaa taiteilijan kiihtyvän juopottelun kaunistelu. Kun hänellä näyttää yksinkertaisesti olevan hauskempaa muualla kuin kotioloissa Irenen (Malla Malmivaara) ja lasten seurassa, tuntuu elokuva asettuvan rellestämisen puolelle.

Tosielämässä Virran kunto heikkeni rajusti, mutta elokuvassa tuntuu oudolta, kun näyttelijä vaihtuu reippaasta Lauri Tilkasesta yhtäkkiä raihnaiseksi Raimo Grönbergiksi. Tämä on se havainto, johon teos kykenee. Ihminen on ensin nuori, ja sitten se on vanha. Lopussa Olavi Virta kuolee.

★☆☆☆☆

Olavi Virta elokuvateattereissa.