Taas on se aika poliittisesta kalenterista, kun ehdokkaat kunnostautuvat mediassa. Lupauksia ja kärkkäitä näkemyksiä viljellään joka puolelle, jotta huhtikuuhun mennessä saataisiin oma nimi tunnetuksi. Liian monella poliitikolla tavoitteet päättyvät huhtikuun 19. päivään. Sitä seuraavat neljä vuotta valittu kansanedustaja agendoineen on käytännössä kansalaisten ulottumattomissa.

Suomessa on hyvin harvoin hyödynnetty suoraa demokratiaa. Kansanäänestyksiä on järjestetty kahdesti: EU:sta ja kieltolain kumoamisesta. Sen lisäksi molemmat äänestykset olivat neuvoa-antavia eli ns. plebiskiittivaaleja, eli kansanäänestyksen tulos ei suoraan edes vaikuta tehtyyn päätökseen. Se on oikeastaan vain keino, jolla eduskunta voi hakea oikeutusta päätöksilleen. Plebiskiittiäänestyksissä valta pysyy edelleen tiukasti välillisesti valittujen edustajien käsissä – kansalle annetaan ainoastaan mahdollisuus ilmaista suoraan mielipiteensä.

Suomen perustuslaki tuntee neuvoa-antavat kansanäänestykset, mutta sitovien mahdollisuutta ei ole siihen kirjattu. Suoran demokratian näkyvin malli on käytössä Sveitsissä, jossa kansalaiset äänestävät jatkuvasti asioista valtio- ja kunta-(kantoni)tasolla. Vaikkei ole järkevää ottaa sellaisenaan käyttöönsä toisen maan äänestyskäytäntöjä, on Sveitsin mallista löydettävissä muutama aivan erinomainen seikka sovellettavaksi myös Suomen poliittiseen ilmapiiriin. Tärkein niistä on sitovan kansalaisaloitteen tekeminen.

Kansalaispalvelu kansalaisaloite.fi kertoo tähän mennessä toimittaneensa eduskuntaan 5 kansalaisaloitetta, jotka ovat siis ylittäneet vaaditun 50 000 allekirjoituksen rajan. Suomen lain mukaan kansalaisaloite menee eduskuntaan käsiteltäväksi, jonka jälkeen se voidaan hylätä tai hyväksyä – ei välttämättä silti sellaisenaan, vaan valiokuntien tekemillä muutoksilla. 50 000 nimeä tarvitaan siis siihen, että asiasta aloitetaan poliittinen keskustelu. Sveitsissä samat 50 000 nimeä riittäisivät käynnistämään sitovan, koko kansan laajuisen äänestyksen, jolla lakialoite joko tulisi voimaan tai kaatuisi.

Suoran demokratian hyötyjä ovat sen nopeus, selkeys ja vaikuttamaan kannustavuus. Kun lakia on kannattanut enemmistö kansasta, se tulee voimaan. Silti suora demokratia ei yksinään riitä hoitamaan sitä päivittäistä päätöksentekoa, josta vastuu on välillisesti valituilla edustajilla. Se on työkalu, jota Suomessa ei ole vielä otettu käyttöön muun demokratian rinnalle.

Suomeen tarvitaan suoraa demokratiaa. Neljä vuotta on pitkä aika antaa poliitikkojen päättää ilman tulosvastuuta. Kun esimerkiksi viime vuoden lopussa äänestettiin sukupuolineutraalista avioliittolaista, muutama poliitikko oli muuttanut kantaansa kolmen vuoden takaisesta. Näin isosta ja kuohuttavasta asiasta päättäminen olisi ollut ilman muuta suoran demokratian paikka. Samoin esimerkiksi uusi alkoholilainsäädäntö, joka astui viikko sitten voimaan, olisi ansainnut suoremman käsittelyn. Sen saamasta kielteisestä huomiosta päätellen suora demokratia olisi voinut tuoda hyvin erilaisen lopputuloksen lainsäädäntöön.

Uudella eduskunnalla on mahdollisuus muutokseen – jopa perustuslailliseen. Suora demokratia oikeassa, sitovassa muodossaan on mahdollistettava myös suomalaisille. Edustuksellinen demokratia ei yksinään riitä, vaan valtaa on siirrettävä suoraan kansalaisten ulottuville muulloinkin kuin vaalivuosina. Tähän mennessä kansalaisaloitteita on mennyt läpi niin maltillisesti, ettei niistä aiheudu ylivoimaista byrokratiaa tai vaalien järjestämiskustannuksia. Suoran demokratian aloittaminen vaatii toki hyvin suunnitellun käytännön, mutta sen hyödyt ovat haittoja runsaammat.

Maailmanpolitiikka ei toimi nelivuotiskausien mukaan, eikä suorien vaikuttamismahdollisuuksien välissä saa olla näin paljon aikaa. Asiat muuttuvat jatkuvasti, ja niihin on voitava reagoida demokratian kautta. Suora demokratia mahdollistaa päätöksenteon nopeuden ja reiluuden. Kun skotlantilaiset saivat syyskuussa äänestää sitovasti referendumissa omasta itsenäisyydestään, itsenäisyys hävisi niukasti. Demokratia toteutui, eikä sotatoimia tarvittu. Ihmettelen päättäjiä, jotka eivät olisi valmiita antamaan suomalaisille samaa mahdollisuutta paljon pienemmissä poliittisissa asioissa. Kyllä kansalaisen ymmärrys riittää poliittiseen suoraan vaikuttamiseen etenkin, jos media ja viranomaiset ovat sitoutuneita perusteelliseen ja avoimeen tiedottamiseen.

Suora demokratia on voimavara, jota suomalaisessa politiikassa ei vielä hyödynnetä. Se lisää päätöksenteon avoimuutta ja reiluutta, ja mahdollistaa nopean vaikuttamisen myös vaalivuosien välissä. Eduskuntaan lähetetyt kansalaisaloitteet esimerkiksi rattijuoppojen rangaistuskäytännöistä ja pakkoruotsin poistamisesta ovat edelleen valiokuntien käsiteltävinä. On hyvin mahdollista, että ne jäävät sinne. Demokratian ytimessä on ajatus siitä, että politiikka palvelee kansan tahtoa. Konkreettinen ja tarpeellinen toimenpide tämän tavoitteen saavuttamiseksi on sitovien kansanäänestysten mahdollisuuden kirjaaminen perustuslakiin.