Yksin tullut alaikäinen turvapaikanhakija on ennen kaikkea suojelua tarvitseva lapsi. Järjestö vaatii viranomaisilta paljon vakavampaa suhtautumista katoamisiin.

Vuosina 2014-2017 Eurooppaan rantautui 220 000 yksin matkustanutta alaikäistä. Heistä suuri enemmistö pakeni sotaa käyvistä maista – Afganistanista, Syyriasta, Eritreasta, Irakista ja Somaliasta – ja päätyi Saksaan, Ruotsiin ja Italiaan.

Enemmistö tulijoista oli 16- ja 17-vuotiaita poikia, mutta 11 prosenttia – eli 25 000 – oli alaikäisiä tyttöjä. Yksin tulleista 13 200 oli alle 14-vuotiaita.

Vuoden 2014 jälkeen arviolta 10 000 näistä alaikäisistä turvapaikanhakijoista on kadonnut. Suomesssa kadonneita on Maahanmuuttoviraston mukaan vuoden 2016 jälkeen alle 10. Lapset on merkitty kadonneksi sen jälkeen, kun he ovat saaneet tiedon turvapaikkapäätöksestä.

Useimmat yksin tulleet alaikäiset turvapaikanhakijat saavat Euroopassa myönteisen päätöksen, mutta eivät kaikki.

EU-maissa keskimäärin 14 prosenttia lapsista on saanut kielteisen turvapaikkapäätöksen. Se merkitsee yli 35 000 lasta viime vuosina.

Suomessa vuodesta 2016 myönteisen turvapaikkapäätöksen on saanut 1 774 yksin tullutta alaikäistä. Kielteisen päätöksen on saanut 164.

Alaikäisten pakkopalautukset lähtömaahan ovat Euroopassa harvinaisia, mutta niitä tehdään. Suomesta ei palauteta kriisimaihin yksin tulleita alaikäisiä.

Kielteisen päätökset saaneet alaikäiset katoavat herkästi lastensuojeluviranomaisten tietämättömiin. He pelkäävät pakkopalauttamista ja lähtevät ennemmin toiseen maahan, jossa heillä mahdollisesti on tuttuja.

Kun lastensuojelu epäonnistuu, rikollisjärjestöt ovat valppaana. Ne seuraavat tarkkaan lapsia ja nuoria, jotka liikkuvat Euroopan maissa. Lapset ovat ihmiskauppiaille ja rikollisliigoille helppo kohde.

Kadonneiden todellinen määrä on todennäköisesti huomattavasti suurempi kuin viranomaisten arvioima 10 000, sanoo Missing Children Europe -järjestön ohjelmajohtaja Federica Toscani.

Toscani puhui Helsingissä järjestetyssä Euroopan muuttoliikeverkoston seminaarissa, jossa käsiteltiin yksin tulleiden alaikäisten tilannetta.

”Me emme tiedä, kuinka monia katoaa, emmekä me ymmärrä tilanteen vakavuutta, koska asioita ei seurata eikä niihin reagoida riittävällä vakavuudella.”

Monien kadoksissa olevien lasten pelätään joutuneen ihmiskauppiaiden käsiin joko halvaksi työvoimaksi tai seksuaaliseksi hyväksikäytettäviksi.

”Jokainen kadonnut lapsi on mahdollisesti vaarassa. Meidän pitää suhtautua lasten katoamiseen paljon vakavammin kuin mitä nyt teemme.”

Toscani sanoo, että viranomaisten ja lainvalvojien pitäisi tehdä paljon tiiviimpää yhteistyötä lasten suojelemiseksi ja katoamisten estämiseksi.

”Tarvitaan systemaattisia riskiarvioita. Vain kokonaisvaltainen lähestymistapa voi estää lasten katoamiset.”

Missing Children Europe pitää yllä 24 tuntia vuorokaudessa toimivaa hätäpuhelinta, johon lapsen katoamisesta voi ilmoittaa. Numero on sama kaikissa maissa, 116000.

Toscani toivoo, että Suomi EU:n puheenjohtajana pohtii tarkkaan ensi vuonna, miten lasten etua suojellaan siirtolaisuuskysymyksissä paremmin. Hän kehottaa miettimään, miten suhtautuisimme kadonneeseen suomalaislapseen.

”Yksin Eurooppaan tulleiden lasten kohdalla kyse on ennen kaikkea lasten suojelusta, ei siirtolaisuudesta.”

”On tärkeä että näemme yksin tulleet alaikäiset turvapaikanhakijat ensisijaisesti lapsina.”

Useimmissa EU-maissa alaikäiset turvapaikanhakijat siirretään suoraan kansallisen lastensuojelun pariin eikä heitä siirrellä laitoksesta tai paikasta toisen. Poikkeuksena on Suomi.

Suomessa myös alaikäisiä kohdellaan ensisijaisesti turvapaikanhakijoina. Lastensuojelun asiakkaita heitä tulee vasta kun tai jos he saavat oleskeluluvan.

Suomeen yksin tullut alle 16-vuotias sijoitetaan ryhmäkotiin. 16-17-vuotiaat sijoitetaan tukiasuntoloihin, ja 18 vuotta täyttäneet majoitetaan vastaanottokeskuksissa.

Käytännössä lapsi voi joutua odottamaan turvapaikkapäätöstä vuoden tai jopa kaksikin. Tuona aikana hän asettuu kouluun, kiinnittyy ystäviin ja opettajiin sekä asuinpaikkansa työntekijöihin.

Kun päätös tulee, lapsi siirretäänkin uudelle paikkakunnalle uuteen laitokseen jälleen täysin vieraiden ihmisten keskuuteen.

”Lapsen kannalta muutos voi olla iso ja kuormittava – joudut aloittamana kaiken taas alusta”, maahanmuuttojohtaja Sonja Hämäläinen työ- ja elinkeinoministeriöstä totesi Euroopan muuttoliikeverkoston seminaarissa.

Hämäläisen mukaan juuri yksin tulleet alaikäiset ovat yhteiskunnassa kaikkein haavoittuvimpia. Moni on joutunut pakenemaan sotaa, ja taustalla on hyvinkin traumaattisia kokemuksia. Perhe on voinut kuolla tai kadota matkalla.

”Moni on matkustanut Eurooppaan yksin ja miettii, uskallanko juurtua, uskallanko jo rakentaa elämäni täällä.”

”On tärkeä että me näemme yksin tulleet alaikäiset turvapaikanhakijat ensisijaisesti lapsina, ei palvelujärjestelmän kohteina. Kun omia vanhempia ei ole, meidän pitää miettiä, miten tuodaan perheenomainen tuki alaikäiselle.”

Juuri tätä Suomi ei tee. Pysyvien, kodinomaisten perhekotien sijaan yksin tulleet alaikäiset sijoitetaan säännönmukaisesti laitoksiin.

Suomessa lapset voivat saada turvapaikan sijaan myös lyhyitä oleskelulupia. Se tekee lapsen kotoutumisen vaikeaksi ja elämän epävarmaksi.

Lapsiasiavaltuutettu Tuomas Kurttilan mukaan Suomessa on paljon peiliin katsomista. Suomen tekemiä nopeita muutoksia ulkomaalaislainsäädännössä 2016 ei punnittu lapsen edun näkökulmasta.

Esimerkiksi perheenyhdistämistä kiristettiin niin, että se on nyt käytännössä mahdotonta.

”Se ei ole oikeusvaltiota, eikä se ole lapsen edun mukaista”, Kurttila sanoo.

Niin ikään Kurttila arvostelee vallitsevaa laitosten suosimista.

”Yksin tulleille lapsille oli tarjolla yksityismajoitusta kodeissa. Se torjuttiin sillä perusteella, että perheet eivät voi tarjota lapselle kulttuuria, josta tämä tulee. Väitän että me yliarvioimme laitoksia ja aliarvioimme perheitä.”

Perhemajoitusta vaikeutetaan, vaikka perheessä lapsi oppii ymmärtämään, mitä Suomessa asuminen merkitsee.

”Ei laitoksissa ole mitään sellaista kulttuurisensitiivisyyttä jota ei perhemajoituksessa voitaisi toteuttaa.”

”Yhteiskunnan pitää olla perheiden tukena, ei kampittamassa ja tekemässä sitä vaikeammaksi”, Kurttila sanoo.

Kurttila sanoo, että kun lainsäädäntöä ei ole valmisteltu riittävällä vakavuudella, on syntynyt lapsen edun vastaisia lakeja.

”Nyt pitää jälkiarvioida, mitä nämä muutokset ovat tuoneet mukanaan.”