Blogi Ylen uutis- ja ajankohtaistoiminnan blogeja tekee joukko oman alansa tarkkaan tuntevia toimittajia. > Kaikki blogit voit lukea täältä

Juhannus lähestyy ja nyt se pistää silmään: ulko-oveen unohtunut joulukranssi. Jotenkin silmä on siihen tottunut, mutta ei siitä paljon iloa ole ollut enää pitkään aikaan. Pölyinen ja nuhruinenkin se alkaa olla.

Siinä se nököttää, mutta sääli sitä olisi roskiinkaan heittää.

Samanlainen tottuminen ja väsähtäminen näkyy myös monissa parisuhteissa. Alkuhuumassa ja rakastuneena puhetta piisaa. Itsestä kertominen, toiseen tutustuminen ja yhteisistä tulevaisuudenhaaveista unelmoiminen hitsaavat pareja yhteen. Kahdesta erillisestä ihmisestä muodostuu tunnepuheen avulla ”me”.

Kun toinen on jo tuttu, ja arki vyöryy päälle monine vaatimuksineen, jää parisuhde usein junnaamaan paikoilleen. Voi olla vaikeaa puhua ikävistä tunteista, kun alussa kaikki oli niin ihanaa. Vaikeista asioista puhuminen kun johtaa helposti riitaan ja toisen syyttelyyn. Siksi voi tuntua helpommalta vaieta. Tunteet eivät kuitenkaan puhumatta hälvene, päinvastoin.

Omiin tunteisiin tutustuminen olikin se ihmeellinen ovi, jonka avaaminen toi mustavalkotelevisiooni värit. Aku Hentilä

(Ja tähän väliin varoitus: puhun jatkossa yleistäen miehistä ja naisista. Älä triggeröidy vaan vaihda sana ”mies” sanaan ”nainen” tai ”miesoletettu” tai parisuhteen puheliaampi osapuoli tms. Kiitos. Jatketaan.)

Mutta miten mies puhuu tunteista, kun sellaista ei ole hänelle opetettu? Jos hänet on kasvatettu piilottamaan kaikki herkkyyden tai heikkouden merkit? Jos hänen mielikuvansa hyvästä miehuudesta on itsensä aina hillitsevä viilipytty? Miten mies voisi puhua tunteistaaan, jos hänellä ei ole niille edes sanoja?

Aviokriisiin ajautunut ja siitä selviytynyt Aku Hentilä kertoi Yle uutisten haastattelussa, että itsetutkiskelunsa alussa hän ei osannut edes nimetä kovin monta tunnetta. Kun vaimo Ruusa Hentilä koki, että puolisoiden välinen tunneyhteys oli kadonnut, Aku ei ymmärtänyt mistä vaimo puhui.

Lisäksi hänen oli vaikea ottaa vastaan vaimon surun ja vihaisuuden tunteita, koska koki ne uhkana. Vaimon ja omien tunteidensa kohtaamisen sijaan hän lähti karkuun vaikeita tilanteita.

"Aiemmin mielsin tunteista puhumisen sellaiseksi liirumlaarumiksi tai heikkoudeksi, enemmän naisten jutuksi. Mutta omiin tunteisiin tutustuminen olikin se ihmeellinen ovi, jonka avaaminen toi mustavalkotelevisiooni värit. Aloin pystyä sanoittamaan järjen lisäksi tunteita.” Aku Hentilä Yle uutisten haastattelussa

Rakkauden samuraiksi itseään tituleeraavan tietokirjailija Teemu Syrjälän mukaan miehet kaipaavat roolimalleja uuden ajan miehisyyteen.

Syrjälä on vastikään julkaissut Elinvoimaisen miehen kirjan. Hän rohkaisee kaikkia miehiä ottamaan haasteen vastaan ja avaamaan suunsa tunteistaan.

Puhumattomuus ei auta meitä enää. Nyt on aika opetella uusia ihmissuhdetaitoja, jotka vievät koko meidän ”heimoa” eteenpäin. Teemu Syrjälä, "rakkauden samurai"

”Sua tarvitaan olemaan tukena, paikalla, läsnä keskusteluissa ja halauksissa. Ennen kaikkea kosketuksessa toiseen ihmiseen. Sua tarvitaan olemaan rohkea ja kertomaan haasteistasi, mitä elämässäsi koet. Puhumattomuus ei auta meitä enää, nyt on aika opetella uusia ihmissuhdetaitoja, jotka vievät koko meidän ”heimoa” eteenpäin.” Teemu Syrjälä Instagramissa

Avain omien tunteiden tunnistamiseen on rehellisyys. On hyvä ymmärtää, että mikään itsestä kumpuava tunne ei ole väärä. Ihminen voi olla vahva, vaikka hän tunnistaa ja tunnustaa myös heikkouksiaan.

Pahinta mitä itselleen voi tehdä, on peittää omat herkemmät tunteensa kovuuteen. Mistä on koulukiusaajat ja vaimonhakkaajat tehty? Aivan, tukahdutetuista tunteista.

Kun mies alkaa puhua tunteistaan, on puolison syytä kuunnella. Silloin ei saa alkaa neuvoa, vertailla, väheksyä, nauraa eikä räplätä kännykkää.

Apua omien tunteiden ymmärtämiseen ja niistä puhumiseen on tarjolla. Kirjojen lisäksi neuvoa voi etsiä vaikka Miessakit –järjestön nettisivuilta (siirryt toiseen palveluun). Moni eronnut mies on saanut sieltä työkaluja omien vaikeiden tunteiden käsittelemiseen. Keskusteluapua voi hakea myös ammattilaisilta; terapeutilla käyminen ei ole nykyään häpeä vaan viisauden merkki.

Lopuksi neuvo parisuhteen toiselle osapuolelle: kun mies alkaa puhua tunteistaan, on puolison syytä kuunnella. Silloin ei saa alkaa neuvoa, vertailla, väheksyä, nauraa eikä räplätä kännykkää. Se hetki on pyhä ja sitä on asiaankuuluvalla hartaudella kunnioitettava.

Se on hetki, jolloin joulukranssista puhalletaan pölyt pois ja siihen viritetään värivalot. Siitä tulee taas mielenkiintoinen ja kaunis. Se siirretään ulko-ovesta paraatipaikalle keskelle juhannuksen juhlapöytää. Sitä ihaillaan ja naapurit sitä vähän kadehtivatkin. Kysyvät ehkä puolisolta kuiskaten, että mitä tuolle teidän kranssille on tapahtunut, sehän suorastaan hehkuu?

Naapurin uteluun voi vastata amerikkalaisen avioliittoneuvoja Harville Hendrixin sanoin:

"Avioliitto ei ole kahden muuttumattoman ihmisen välinen pysyvä tila. Se on psykologinen ja henkinen matka, joka alkaa rakastumisen hurmiosta, mutkittelee pitkin oman itsen löytämisen kivistä polkua ja huipentuu läheisen, iloisen, koko elämän kestävän liiton luomiseen. Tämän toteutuminen ei riipu siitä, pystyttekö saamaan itsellenne täydellisen kumppanin, vaan omasta halustanne oppia tuntemaan oman itsenne piilossa olevia puolia." Harville Hendrix: Kaikki se rakkaus mikä sinulle kuuluu

Paula Tiessalo

Kirjoittaja on helsinkiläinen terveys- ja hyvinvointiaiheisiin erikoistunut toimittaja, joka yrittää ymmärtää itseään ja muita. Pitää joulukransseista, mutta ei jaksa loputtomiin katsella niiden lakastumista.