Julkinen pedofiiliksi leimaaminen on voimakas pelote ja tehokas vainon väline, mikäli sitä halutaan käyttää Venäjän opposition tukahduttamiseen, erikoistoimittaja Arja Paananen kirjoittaa.

Venäjän oppositiota tuntuu vaivaavan laajamittainen pedofiiliongelma.

Tuorein tapaus on tiistailta Venäjän Karjalasta, jossa pidätettiin näyttävän mediarummutuksen kera Karhumäen kotiseutumuseon johtaja Sergei Koltyrin.

Venäjän median tietojen mukaan Koltyriniä ja hänen rikoskumppaniaan epäillään 13-vuotiaan pojan seksuaalisesta hyväksikäytöstä.

Julkinen leimakirves voisi tuskin tämän pahempi olla.

Karhumäkeläisten ja koko Karjalan arvostusta tähän mennessä nauttinut Koltyrin on leimattu kerralla paitsi lapsiinsekaantujaksi niin myös homoksi ja ryhmäseksin harrastajaksi, mistä seuraa rikosnimikkeenä se, että hänen epäillään syyllistyneen ”ryhmän jäsenenä epäsiveellisiin tekoihin alaikäistä kohtaan ennalta suunnitellun salaliiton mukaisesti”.

Koltyrinin pidätys sai aikaan kylmiä väreitä Venäjän opposition piirissä, sillä alkamassa on siis jo toinen korkean profiilin pedofiliaoikeudenkäynti Kremlin uutta historiankirjoitusta vastustamaan asettunutta historioitsijaa vastaan.

Moni kysyikin välittömästi, kuka mahtaa joutua seuraavana liitetyksi kaltereiden takana kasvavaan pedofiliasyytettyjen rinkiin.

Lue lisää: Jo toinen Karjalan joukkohautojen tutkija pidätettiin pedofiliasta – Sergei Koltyrin ei uskonut Venäjän versioon Suomen teloituksista Sandarmohissa

Lokakuun 19. päivänä alkaa näillä näkymin uusintaoikeudenkäynti petroskoilaista historioitsijaa Juri Dmitrijeviä vastaan. Syyttäjä väittää saaneensa uusia todisteita, joiden mukaan jo kertaalleen oikeudessa vapautettu Dmitrijev onkin syyllistynyt ”väkivaltaisiin seksuaalisiin tekoihin” alaikäistä kasvattitytärtään kohtaan.

Sandarmohin joukkohautojen löytäjä Juri Dmitrijev on tällä hetkellä tutkintavankeudessa. Uusi pedofiilioikeudenkäyntiä häntä vastaan alkaa näillä näkymin 19. lokakuuta.­

Dmitrijev pidätettiin lapsipornoepäilyjen vuoksi ensi kerran joulukuussa 2016, kun tutkijat löysivät hänen tietokoneeltaan nimettömän ilmiannon ansiosta yhteensä yhdeksän siveettömäksi väitettyä valokuvaa alastomasta tytöstä. Dmitrijev itse kertoi dokumentoineensa valokuvien avulla ainoastaan kasvattityttärensä terveydentilan ja painon kehitystä, sillä tämä oli ollut sairaalloisen laiha ankean lapsuutensa seurauksena.

Dmitrijeviä ja Koltyriniä yhdistää se, että he molemmat ovat toimineet näyttävässä roolissa ihmisoikeusjärjestö Memorialissa. Molemmat ovat myös pyrkineet tuomaan päivänvaloon Josif Stalinin ajan rikoksia tutkimalla muun muassa Sandarmohin joukkohautoja, joissa lepää ainakin 7000 niskalaukauksella teloitettua 1930-luvun poliittisten vainojen ”kansanvihollista”.

Nyt tämä näkemys ei saa enää kannatusta Venäjän valtion virallisilta tahoilta, vaan käyttöön on otettu uusi ”tieteellinen hypoteesi”, jonka mukaan Sandarmohissa lepääkin suomalaisten jatkosodan aikana teloittamia neuvostosotavankeja.

Venäjän puolustusministeriön alainen tutkintaryhmä uskoo löytäneensä Sandarmohista suomalaisten teloittamiksi joutuneiden viiden neuvostosotilaan jääneet.­

Kaiken lisäksi Stalinin aikaiset joukkohaudat on kyseenalaistettu Venäjän puolustusministeriön toimeenpanemissa uusissa kaivaustutkimuksissa julistamalla, että aiemmin väitettyjen 236 joukkohaudan sijasta Sandarmohin hiekkakankaalta löytyikin maatutkaluotauksen avulla vain 107 epäiltyä vainouhrien hautaa.

Mutta eivät Koltyrin ja Dmitrijev ole suinkaan ainoita epäiltyjä pedofiilejä, joita on alkanut löytyä Venäjän oppositiosta.

Venäjän sosiaalisessa mediassa ja Kremliä tukevilla nettisivuilla sanoja ”homo” ja ”pedofiili” käytetään yhä useammin viittaamaan maan oppositioon, jonka annetaan ymmärtää olevan kauttaaltaan ”länsimaisten mädäntyneiden arvojen” läpitunkemaa.

Tätä ennen yksi tunnetuimmista pedofiilijahdeista kohdistui vaikutusvaltaiseen oppositiomieliseen bloggariin nimeltä drugoi, jonka oikea nimi on Rustem Adagamov.

Keväällä 2013 Adagamov muutti vapaaehtoiseen maanpakoon Prahaan sen jälkeen, kun häntä vastaan oli käynnistetty Venäjällä tutkinta 12-vuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Hyväksikäyttö oli väitteiden mukaan tapahtunut 15 vuotta sitten Adagamovin asuessa Norjassa. Yhtenä epäilyttävänä seikkana Venäjä julkisuudessa esitettiin kaiken lisäksi se, että Norjan poliisi ei ollut suostunut käynnistämään tutkintaa asiassa.

Venäjän propagandassa on jo pitkään rakennettu tarinaa, jonka mukaan Norja on yksi pahimmista länsimaista, joissa homot ja pedofiilit käyttävät lapsia hyväkseen ja joissa lapsiinsekaantumisesta sekä venäläisten lasten vainosta on tehty jopa jonkinlainen kultti aina maan viranomaisia myöten.

Mielikuvaa Norjasta pedofiilien maana on pitänyt yllä erityisesti Venäläiset äidit -järjestön aktivisteihin kuuluva Irina Bergset, joka oli naimisissa norjalaisen miehen kanssa. Kuuluisin on Bergsetin lausunto siitä, kuinka norjalaiset pukevat hänen poikansa päälle ”Putinin puvun” ja asettuvat riviin raiskaamaan tätä.

– Olin niin tyhmä, että menin synnyttämään lapsen sinne kauheaan viikinkien maahan. Pojalleni puetaan Putinin puku ja ihmiset käyvät jonoon raiskaamaan minun neljävuotiasta poikaani. Ja minun pitäisi olla vaiti eikä mennä mielenosoituksiin? Bergset tilitti tv-kameroille Norja-näkemyksiään vuonna 2012 Moskovassa Suomen suurlähetystön edessä järjestetyssä mielenosoituksessa, jossa vastustettiin väitettyä venäläisäitien ja -lasten vainoa sekä Suomessa että koko Euroopassa.

Katso video: Bergsetin ”Putinin puku” -lausunto venäjäksi

Epäilyt lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä ovat tietenkin aina vakavia ja ne on syytä tutkia perin pohjin. Kukaan asiaan perehtymätön ulkopuolinen ei voi myöskään mennä sataprosenttisen varmasti sanomaan, mikä on totuus toisten ihmisten seksuaalisesta käyttäytymisestä suljettujen ovien takana.

Näin on tietenkin asian laita myös Adagamovin, Dmitrijevin ja Koltyrinin kohdalla.

Vaikka syytteet tuntuisivat kuinka absurdeilta tahansa, sekä toimittajat että ympäröivä yhteiskunta joutuvat ottamaan huomioon mahdollisuuden, että venäläiset rikostutkijat olisivat tällä kertaa aivan oikeassa syytteissään.

Samaan aikaan on kuitenkin pakko todeta, kuinka valtavat mahdollisuudet pedofiilioikeudenkäynti antaa Venäjän poliittiselle sortokoneistolle, mikäli sitä haluttaisiin käyttää pelkkänä poliittisen vainon välineenä.

Kun alaikäisistä lapsista on kyse, oikeudenkäynnin materiaalit ovat poikkeuksetta salaisia, oikeudenkäynnit käydään suljettujen ovien takana ja uhria suojellaan tietenkin niin, että hänen henkilöllisyyttään ei paljasteta.

Koska luottamus venäläiseen oikeudenkäyttöön ei ole paras mahdollinen, osa Koltyrinin tukijoista ehtikin jo vaatia, että väitetty uhriksi joutunut 13-vuotias poika pitäisi pystyä edes jollain tavalla varmistamaan. Muuten ilmaan saattaa jäädä epäilys, oliko häntä koskaan edes olemassakaan.

Olipa pedofiilisyytteissä lopulta mitään perää tai ei, Koltyrinin tuore pidätys toimii vahvana pelotesignaalina kaikille Vladimir Putinin kriitikoille. Tämä sama mekanismi toimi myös Stalinin aikana: ketä tullaan seuraavaksi hakemaan, kuka paljastuu kansanviholliseksi ja kenet tuomitaan salaisessa pikaoikeudenkäynnissä?

Kun Stalin kuoli 1953, Neuvostoliitto aloitti pikku hiljaa entisten kansanvihollisten maineenpalautuksen. Ikävä kyllä se ei heitä itseään enää lämmittänyt, sillä syyttömyyden tunnustaminen ja rehabilitointi tapahtui kuoleman jälkeen.

Nyky-Venäjällä kuolemantuomiota ei ole enää käytössä poliittisia vastustajia varten, mutta mikäli syytön ihminen leimataan pedofiiliksi koko yhteiskunnan silmissä, se on hänelle itselleen vähintäänkin yhtä kuin pieni kuolema.

Sergei Koltyrin pelkäsi syyskuun alussa puhua IS:lle epäilyksistään Sandarmohin ”sotavankikaivausten” suhteen, sillä häntä oli hänen kertomansa mukaan jo painostettu Venäjän turvallisuuspalvelun taholta.­

Itse tapasin Sergei Koltyrinin syyskuun alussa Karhumäessä, kun kohutut sotavankikaivaukset olivat juuri päättyneet Sandarmohissa.

Koltyrin sanoi hyvin suoraan, että hän ei usko versioon Suomen syyllisyydestä Sandarmohissa, mutta samalla hän pyysi, etten siteeraisi häntä jutussani. Hän kertoi minulle ja mukanani olleille parille venäläistoimittajalle, että häntä oli jo painostettu Venäjän turvallisuusviranomaisten taholta vaikenemaan kritiikistään sotavankikaivauksia kohtaan.

Noudatin tuolloin Koltyrinin toivetta, sillä mieleeni jäivät soimaan ikuisesti hänen sanansa:

– Te toimittajat tulette ja menette, mutta meidän on jäätävä tänne asumaan.

Lue lisää: Venäläistutkijalla on vastateoria Suomi-syytöksille: Oliko sotavankien ampuja Neuvostoliitto itse?