Yksi tutkija käenpesästä – Kodin sähkölaitteiden säteilyvaara on huuhaata

Edit: Artikkelini on saavuttanut odotettua laajemman julkisuuden ja herättänyt kritisoimani liikkeen huomion. Kohun seurauksena YLE on muuttanut artikkeliaan ja pahoitellut tapahtunutta. Pieni voitto sekin, vaikka vahinko on tapahtunut.

“Lähdekritiikkimme ja julkaisuprosessimme petti. Voin vain pahoitella. Korjasimme juttua heti kun huomasimme, mutta sosiaalisessa mediassa asiat lähtevät leviämään nopeasti, ja virhe ehti tapahtua”

– YLE Alueet -päällikkö Jyri Kataja-Rahko

—————–

Tietojenkäsittelytieteen tohtori Mikko Ahonen on jälleen päässyt maakuntamediaan (YLE Tampere) leikkimään aaveenmetsästäjäantennilla ja pelottelemaan kansaa kodin sähkölaitteiden säteilyvaaroilla. Ahosta tituleerataan artikkelissa tutkijaksi. Toimittaja ei tajunnut kysyä, minkä tieteenalan asiantuntija Ahonen onkaan, koska “onhan tohtori nyt sentään tohtori”. Hänellä ei ole asiaankuuluvan alan muodollista pätevyyttä, jota kannattaisi edellyttää kun päästetään ihminen puhumaan tieteen näkökulmasta outouksia valtiolliseen joukkotiedotusvälineeseen. Ahonen on tunnettu “tapaus”.

Asia on osa paljon isompaa vyyhtiä. Suomessa on syntynyt sähkölaitteiden “säteilyvaaroista” puhuvien kiertävien myyntimiesten kaarti, joka ensin pelottelee asiaan perehtymättömiä ihmisiä tekemään “säteilymittauksen” kotiinsa. Älyttömille asetuksille säädetty mittari näyttääkin että “onpas paljon säteilyä”, minkä jälkeen on hyvä myydä uhreille talo täyteen epämääräistä roinaa, joka mukamas suojaa sitten tämän säteilyn vaaroilta – kaikkea satojen eurojen pöytälampuista tuhannen euron verhoihin.

Missään vaiheessa ei esimerkiksi kerrota uhreille, että:

mikrowatti (tehoyksikkö watin miljoonasosa) on täysin järjetön skaala mitata arkiympäristössä oikein mitään; kodin tavallisten lamppujen tehot liikkuvat 15-40 watissa, eli 15 000 000 – 40 000 000 mikrowattissa. Onpas isoja lukuja, oho. Yhtä lailla järjetöntä olisi mitata kodin lämpötilavaihteluita Celcius-asteiden tuhannesosissa ja huolestua vaihtelusta. Säteilyaltistusta mitataan wateissa per neliömetri.

“säteily” voi sanana tarkoittaa hyvin paljon eri asioita fysiikassa kuin miten sana arkisesti käsitetään. Arkikielessä säteilystä puhuttaessa tarkoitetaan ns. ionisoivaa säteilyä, jota erittyy esimerkiksi radioaktiivisista aineista ja jota osuu maapalloon avaruudesta käsin. Ionisoiva säteily on vaarallista ilmiselvistä syistä, koska se muuttaa atomien koostumusta kun se osuu aineeseen. Radioaallot ja muu arkinen radioaaltoliikenne ei ole ionisoivaa säteilyä ja täysin eri energiamäärän omaavaa, eikä se siten voi myöskään aiheuttaa samoja ongelmia. Säteilystä puhuminen yhtenä asiana on kuin puhuisi lämpötilasta yhtenä asiana, eikä näkisi eroa huoneenlämmön ja auringon ytimen lämmön välillä; yksi kun on meille mukavaa ja toisessa emme edes huomaisi yhtäkkiä haihtuvamme.

että kodin arkisilta sähkömagneettisilta kentiltä on ihan turha suojata itseään, koska ne eivät ole meille (osoitetusti) terveysvaikutuksellisia.

Mistä oikeasti on kyse?

Sähköallergia tai -yliherkkyys ovat termejä, joilla epämääräistä stressioireilua ilmentävä ryhmä ihmisiä alkoi kutsumaan oireiluaan joskus 90-luvun alussa. K.o. henkilöt ovat itse päättäneet, että oireet johtuvat sähkölaitteista. Ongelma on, että henkilöt yrittävät selittää oireiluaan kuvauksilla, jotka ovat ristiriidassa k.o. sähkölaitteiden teknisen toiminnan kanssa ja jotka yleensä ilmentävät heikko ymmärrystä sähkömagneetiikan (heidän termeillään säteilyn) fysiikasta ylipäätään. Samalla he eivät tutkitusti reagoi sellaisiin kenttiin, joista he eivät ole tietoisia. Tiedemaailman konsensus on se, että sähkölaitteet eivät selitä heidän oireiluaan, vaikka itse oireilu on henkilöille hyvin todellisia. He ovat kuitenkin täysin vakuuttuneita, että syypäät ovat puhelimet, radiot ja muu kuluttajaelektroniikka. Monet heistä ovat vakuuttuneita, että elektroniikkateollisuus on salaliitossa peitelläkseen sähkölaitteiden suuria vaaroja ja hiljentääkseen heidät. Mikko Ahonen ja Erja Tamminen ovat kuuluisia esimerkkejä liikkeen aktiiveista.

Internetin ja sosiaalisen median käytön yleistymisen myötä sähköallergialiike on saanut uuden kanavan levittää harhakäsityksiään. Liike on myös muuttanut toimintatapojaan ja lähtenyt eräänlaiselle hyökkäyskannalle.

90-luvulla ja 2000-luvun alussa liikettä leimasi ennen kaikkea sähköallergikoiksi itsensä lukevien koetuista oireista kertominen self-help -tyylisissä kirjoissa ja Tupperware-kutsuja muistuttavissa tilaisuuksissa. Liike ei juuri saanut ääntään kuuluviin new age -piirien ja muiden haavoittuvaisten ryhmien ulkopuolella. 2010-luvulla liike on ottanut toisen lähestymistavan; sen keulahahmot käyvät erilaisissa yleisötapahtumissa puhumassa kotielektroniikan sähkömagneettisten kenttien säteilyvaaroista etenkin lapsille ja joskus jopa myyvät erikoisia vempaimia, joiden väitetään suojelevan k.o. “vaaroilta”. Menettely muistuttaa lähinnä amerikkalaisia herätyssaarnaajia ja vempainmarkkinointihuijauksia.

Uusimpana ilmiönä on se, että suomalaiset liikkeen edustajat pyrkivät mediaan siellä, missä rima on matalin, joka vaikuttaa olevan maakuntamedioiden toimitukset, joilta jostain syystä vaikuttaa tyystin puuttuvan lähdekritiikki. Siellä äänensä saa kuuluviin yksisarvisia palvovat ja enkeleille puhujat ikäänkuin alansa neutraaleina asiantuntijoina. Median tasapuolisuusharhasta tiedeuutisoinnissa on kirjoittanut hyvin Vesa Linja-aho.

Ongelma ei ole siinä, että ihmiset saavat uskoa oireidensa selittyvän juuri niillä tekijöillä, jotka ovat saaneet päähänsä, vaan se, että erityisesti haavoittuvaisessa elämäntilanteessa olevat ihmiset ilman fysiikan ja lääketieteen sivistystä ovat otollisia uhreja tälle ajatukselle. Kun ihminen saa päähänsä jotain tällaista, hän ei enää ole vastaanottavainen hoidoille, jotka selitetään toisella syy-seuraus -suhteella. Ihmismieli, jolla ei ole tieteen tuntemukseen perustuvaa suojaa, haluaa uskoa “yksinkertaisiin” selityksiin vaikeista asioista, jotka sitä paitsi tarjoavat omasta itsestään ulkopuolisen syyn ongelmille. Tämä pätee niin yhteiskunnallisiin kuin henkilökohtaisiinkin ongelmiin. Tällaiset ideat käyttäytyvät memeettisesti. Siksi on vastuutonta antaa joukkoviestimet ilmiön levittämisen käyttöön, koska ihmiset ihan oikeasti alkavat selittää ihan mitä tahansa oireitaan sillä. Media siis levittää epidemiaa.

Miksi sähköherkkyys ei voi olla sitä, mitä sen väitetään olevan?

Allergiat ja yliherkkyydet tietyille aineille kuten ruoka-aineille ovat seurausta kehon immuunijärjestelmän väärästä reaktiosta vieraita aineita tai omaa kehoa kohtaan. Solut hyökkäävät “tunkeutujan” kimppuun. Valoyliherkkyyden mekanismi on vastaava; geneettisestä tai muusta syystä keho reagoi tuottamiinsa ihon valoon reagoiviin molekyyleihin. Näistä seuraa ihottumaa. Itse valo ei siis ole aiheuttaja, vaan ainoastaan laukaisee piilevän reaktion ihossa.

Sähköallergiasta kärsivät valittavat useimmiten päänsärystä, akuutista pahoinvoinnista, sydämentykytyksestä, muistiongelmista ja huimauksesta. Kasvojen iho-oireista puhuminen on lähinnä pohjoismainen ilmiö. Tämä oirekuvaus ei sovi yhteen allergioiden ja muiden yliherkkyysoireiden kanssa.

Arkiset sähkömagneettiset kentät ovat ensinnäkin erittäin heikkoja tehoiltaan verrattuna esim. auringonvaloon ja toisaalta kehon solut eivät reagoi niihin merkityksellisellä tavalla. Kun radioaallot osuvat kehon pintakudoksiin, niiden energia muuntuu värähtelyin lämmöksi vastaavalla tavalla kuin äänen liike-energia. Tämä lämpöero on niin pieni, että sitä on jo vaikea mitata. Huomattavasti suurempi lämpövaikutus on toisen ihmisen hengityksellä samassa huoneessa. Voimme siis todeta, että arkinen sähkömagneettinen säteily ihmiseen osuessaan ei yksinkertaisesti fysiikan lakien mukaan voi aiheuttaa väitettyjä oireita, eikä se voi olla peruste pitää tavallisia kännyköitä, langattomia verkkoja tai muita kodin sähkölaitteita terveysriskeinä väitetyllä tavalla. Se ei myöskään ole syy ryhtyä maalaamaan kotiasi metallimaaleilla tai poistamaan kouluista tietokoneet tai tietoverkot.

Liikkeen puolestapuhujat ovat keksineet ovelan termin, “varovaisuusperiaatteen”. Varovaisuusperiaate on keino yrittää luoda käänteinen todistustaakka; että muun maailman täytyisi joka ikistä vempainta kohden todistaa, että ne eivät voi aiheuttaa terveysriskejä ennen kuin niitä saisi käyttää missään. Sehän kuulostaa kivalta, että varmistuttaisiin aina siitä, että kouluun asennettavat laitteet eivät aiheuta lapsille haittaa. Käytännössä asioita on mahdotonta tutkia noin; ainoastaan jo tunnettujen vaaratekijöiden olemassaolo voidaan testata. Tässä piileekin juoni; sähkömagneettisten kenttien voimakkuutta on säädelty jo kauan ihan siksi, etteivät laitteet sotkisi toistensa toimintaa, ja kaikki arkinen elektroniikka toimii jo valmiiksi pikkuriikkisellä tasolla noista raja-arvoista. Nämä raja-arvot ovat kaukana siitä tehosta, jolla ihmisen merkityksellisiä fysiologisia vaikutuksia voisi odottaa. Lisäksi kuvatut oireet eivät vastaa niitä vaikutuksia joita voimakkailla sähkömagneettisilla kentillä olisi ihmiskehoon – niitä kun on tutkittu ihan muihin tarkotuksiin paljon.

Mikä voisi selittää oireet?

JOS oikeasti halutaan etsiä hypoteettisiä selityksiä sähköallergikoiden oireille, täytyisi ensin päätellä mikä heidät erottaisi fyysisesti muista ihmisistä, jotka eivät kärsi vaivasta. Heillä täytyisi käytännössä olla todella erikoisia soluja tai aineita kehossaan, jotka ensin reagoisivat ihokerroksessa tai silmien kautta todella poikkeavalla tavalla arkisiin sähkömagneettisiin kenttiin ja lisäksi näiden solujen tai aineiden tulisi kyetä laukaisemaan verenpainemuutos tai suora hermostoon vaikuttava muutos, joka selittäisi oireet. Lisäksi vaikutuksen täytyisi olla hidas laukeamaan ja poistumaan JA sitä paitsi jo kliinisissä sokkokokeissa testattujen täytyisi olla suurilta osin teeskentelijöitä tai luulosairaita, koska on jo todettu, että jo testatut sähköallergikot oireilevat niin kauan kun uskovat sähkökentän olemassaoloon, vaikkei sitä olisi kytketty päälle, nk. nosebo-ilmiön mukaisesti. Pidän tällaista hypoteesiä hyvin ongelmallisena, koska se tarkoittaisi sähköallergialiikkeen koostuvan sekaisin osin aidosti poikkeuksellisesta ruumiillisesta ongelmasta kärsivistä ja silti merkittävin osin teeskentelijöistä tai luulosairaista. En ole ihan niin kyyninen.

Kun yhdistetään kaikki, mitä ongelmasta ja sen hoidosta on tutkittu ja tiedetään, on paljon todennäköisempää, että sähkölaitteista tietoisena oleminen tai niiden näkeminen on se, joka oireilun laukaisee. Silloin taudinkuva vastaisi hyvin jo tuntemaamme ilmiötä, jossa selittämättömästi oireilevat henkilöt jotain kautta ehdollistuvat assosioimaan tiettyjä ärsykkeitä oireiluun ja sen seurauksena ryhtyvät välttämään ärsykkeiden kohtaamista. Tätä tukee myös se, että sähköallergikoille yleensä myytävät suojausvempaimet eivät tosiasiallisesti tee mitään järkevää, mutta vaikuttavat silti auttavan ainakin aluksi. Plasebohoito siis toimii, ja oireilu vastaa noseboon.

On jo todettu, että potilaiden onnistunein hoitomuoto välttelykäyttäytyminen poisluettuna on kognitiivinen terapia, jolla pyritään purkamaan potilaan ehdollistuminen oireista liittymättömiin ärsykkeisiin. Näin he pääsevät asteittain takaisin normaaliin elämään, pois välttämiskäyttäytymisestään.

Kaikki tämä tarkoittaisi sitä, että sähköallergikot kärsivät jostain aivan muista sairauksista, ja että heidän oma vakuuttuneisuutensa syy-seuraus -suhteesta on este heidän asianmukaiselle hoitamiselleen. Tärkeä huomio on myös se, ettei ihmisiä tule altistaa sähköallergikoiden arvailuille, koska se saa valmiiksi oireilevat selittämään oireitaan tavalla, joka pahentaa heidän sairasteluaan.

Lisäys: Huomioita kommenttiosion keskusteluihin:

Syy miksi kritisoin Mikko Ahosen tituleeraamista tieteelliseksi asiantuntijaksi YLEn artikkelissa on se, että jos aiotaan päästää ihminen kertomaan tiedemaailman kannalta hyvin erikoisia väitteitä mediaan ikään kuin tieteen edustajana, häneltä tulisi edellyttää vastaavasti hyvin erikoista ymmärrystä aihealueesta.

Vastaavasti minua on ihan turha yrittää diskreditoida sillä, etten itse omaa fysiikan tutkintoa, koska minä en tee mitään erikoisia väitteitä. Päinvastoin, artikkelissani kuvaamani seikat ovat pääasiassa ns. yleistä tietoa ja ne voi todentaa halutessaan vaikka fysiikan oppikirjoista. En toista tässä kenenkään muun näkemyksiä niin kuin D. Leszczynski yrittää antaa ymmärtää, vaan artikkelini on oma tiivistelmäni tieteen valtavirran näkemyksistä, joita oma fysiikantuntemukseni edustaa. Jos nämä näkemykset tai fysiikantuntemukseni haluaa riitauttaa, on vastassa koko tiedeyhteisö. Artikkelini fysiikan on vahvistanut jo omatoimisesti sekä fysiikan professori että tohtoriopiskelija.

“Asiantuntijana voin vahvistaa, että Lilja Tammisen kirjoituksessa faktat ovat todellakin kohdallaan, myös tieteelliset sellaiset. Jos ne eivät miellytä niin vika on lukijassa. Faktoja ei voi sivuuttaa mielipiteillä.”

– Tapio Ala-nissilä, fysiikan professori

Aalto-yliopiston teknillisen fysiikan laitos

Lisäksi totean, että vaikka joku päivä löydettäisiinkin poikkeavia solubiologisia reaktioita radioaaltoihin tietyssä ihmisryhmässä, eivät ne näillä näkymin kuitenkaan voisi selittää sähköallergikoiden värikästä oireiden kirjoa. Se nimittäin vaatisi vielä lisäksi erittäin kompleksisen oireiden syntymekanismin, että kaikki väitetyt oireet selittyisivät. Se on hyvin epätodennäköistä.

Yhtä lailla ei solujen koeputkialtistuksesta voi ongelmattomasti vetää johtopäätöksiä ihmiskehosta, eikä koeputkialtistuksella voi suoraan selittää väitettyjen neurologisten oireiden syntyä. Jos haluaa lukea tutkimuksia aiheesta, kannattaa olla tarkkana sen suhteen, mitä tutkimustulos oikeastaan tarkoittaa kun se suhteutetaan tutkimusasetelmaan.



width=”250″ height=”96″ frameborder=0 marginwidth=0 marginheight=0

ALLOWTRANSPARENCY=”true”>