Uutisanalyysi: Ministerit vetävät tiukkaa linjaa talouspolitiikassa ja ryhmyrit kosiskelevat äänestäjiä.

Kun valtiovarainministeriö oli saanut ensi vuoden talousarvioesityksen viittä vaille valmiiksi, mediassa esiintyneiden poliitikkojen, virkamiesten ja lobbareiden viesteistä olisi voinut päätellä, että kansalaisten rahat on jo jaettu.

Valtiovarainministeri Petteri Orpo (kok) totesi Ylelle, että nyt on ilmassa ”suhdannepölyä”, mutta mitään ”jakovaraa” ei ole.

Ministeri Orpo viestitti, että kohtalaisen hyvistä talouden kasvuluvuista huolimatta valtion menoja ei voida lisätä. Eli rahaa ei lisätä koulutukseen, terveydenhuoltoon tai sosiaalimenoihin.

Pääministeri Juha Sipilän (kesk) hallitus jatkaakin hallitusohjelmansa mukaisesti tiukan talouspolitiikan linjalla, eikä orastava talouden nousukausi tehtyjä linjauksia tule muuttamaan.

Myös valtiovarainministeriön virkamiehet osallistuvat poikkeuksetta talouspoliittiseen keskusteluun, joka vuodesta toiseen on perustunut tiukan talouskurin kannattamiseen.

Viesti kuuluu yleensä tähän tapaan: Suomi on köyhä kuin kirkon rotta, uskokaa! Meillä ei ole minkäänlaista jakovaraa mihinkään suuntaa, tuliko selväksi!

Budjettineuvottelujen alla kaikki lobbarit ovat myös liikkeellä. Ammattiliitot, työnantajien edustajat ja joukko ekonomisteja antavat hallitukselle ”ohjeita” siitä, mitä sen tulisi muistaa, kun budjettia laaditaan.

Media kaivaa myös entiset kansliapäälliköt kertomaan totuuksia talouspolitiikasta.

Yleensä viesti kuuluu näin: Rakenteita pitää uudistaa, ja juuri nyt pitää olla malttia, jumalattomasti malttia, ettei hyvä talouden hetki käänny jälleen menetetyksi vuosikymmeneksi, jonka maksajina ovat meidän lapsemme!

Ekonomistien, lobbareiden ja poliitikkojen sekä entisten virkamiesten puheen kohteena onkin ”pieni ja köyhä ihminen”, jota puhujasta riippuen pelotellaan, valistetaan, opastetaan tai nuoleskellaan.

Oikeilla ulostuloilla saa nimittäin paljon palstatilaa, jolloin pieni ja köyhä ihminen todennäköisesti lukee viestin.

Esimerkiksi puolueissa on selkeä työnjako, millä tavoin ne politiikkaansa toteuttavat.

Ministerit Juha Sipilä ja Petteri Orpo ja Timo Soini (uv) vetävät suuri linjoja ja pitävät ”sovitusta” eli hallitusohjelman kirjauksista kiinni niin lujasti kuin mahdollista.

Sen sijaan puolueiden eduskuntaryhmien puheenjohtajien rooli on kosiskella suuria massoja ja lupailla ”pienelle ja köyhälle” milloin mitäkin.

Lupauksia, niitähän pieni ja köyhä kaipaa.

Esimerkiksi keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtaja Antti Kaikkonen on ehdottanut 40–50 euron kuukausikorotusta takuueläkkeisiin.

”Katsomme, että kaikkein pienituloisimpia eläkeläisiä olisi kohtuullista tässä kohtaa muistaa”, Kaikkonen sanoi Iltalehdelle.

Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Kalle Jokinen puolestaan auttaisi pientä ja köyhää eläkeläistä kotitalousvähennyksiä lisäämällä.

Uusi vaihtoehto -ryhmä laskisi pienen ja köyhän ihmisen iloksi auto- ja ajoneuvoveroa.

Lupauksia, niitähän pieni ja köyhä kaipaa.

Valtiovarainministeri Petteri Orpokin antoi lupauksen. Hän totesi medialle, että jos ylipäätänsä mitään ylimääräistä jää, sillä lyhennetään valtion velkaa.

Nähtäväksi jää, kuka on sanansa mittainen, kun valtiovarainministeriön ehdotuksesta päätetään hallituksen budjettiriihessä elokuun lopussa.