Opetushallituksen mielestä lukuisat kunnat ovat yhdistelleet eri uskontojen ja elämänkatsomustiedon opetusta yhdeksi oppiaineeksi opetussuunnitelman vastaisella tavalla. Kaupunkien mukaan he ovat toimineet ohjeistusten mukaisesti.

Opetushallitus on suivaantunut kymmeniin kuntiin, jotka eivät sen mielestä noudata riittävän tarkasti valtakunnallista opetussuunnitelmaa katsomusaineiden opetuksessa.

Opetushallituksen mielestä lukuisat kunnat ovat yhdistelleet eri uskontojen ja elämänkatsomustiedon opetusta yhdeksi oppiaineeksi opetussuunnitelman vastaisella tavalla.

Viranomaiset ovat näpäyttäneet sooloilusta esimerkiksi Kirkkonummea ja Jyväskylää, mutta opetushallituksen mukaan valtakunnallista opetussuunnitelmaa liian omaperäisesti tulkitsevia kuntia on paljon muitakin.

– Kymmeniä kuntia. Pääkaupunkiseudulta ainakin Helsinki, ja sitten on isohkoja kuntaryppäitä Jyväskylän, Seinäjoen ja Turun alueilla, joissa on ikäänkuin yhteisesti sovittu tämän tyyppisistä järjestelyistä. Joskin järjestelyt ovat tietysti erilaisia keskenään, sanoo opetusneuvos Satu Elo opetushallituksesta.

Soittokierros kaupunkeihin tuo tulokseksi, että niiden mielestä katsomusaineiden opetus on järjestetty kuten pitääkin, ja mahdolliset puutteet on korjattu.

Satu Elon mielestä kunnat ovat tulkineet valtakunnallista opetussuunnitelmaa turhan omaperäisesti. Mårten Lampén / Yle

Opettajavaikeuksia

Opetushallitus korostaa, että kunta saa päättää miten opetuksen järjestää. Opetussuunnitelman perusteita on kuitenkin noudatettava siten, että oppilas saa opetusta omassa aineessaan ja opiskelee sitä, eikä jotain muuta.

Opetussuunnitelman mukaan eri uskonnot ja elämänkatsomustieto tulee opettaa kukin omina aineinaan. Lukuisat kunnat ovat kuitenkin tulkinneet ohjeistusta omalla tavallaan. Taustalla ovat esimerkiksi käytännön järjestelyvaikeudet pätevien opettajien hankinnassa.

– Pielessä on se, että kun meillä on kaksi katsomusainetta, elämänkatsomustieto ja uskonto, jossa on vielä monen uskonnon eri oppimääriä, niin jos nämä kaikki pannaan samalla tunnilla opetettavaksi, se on aika haasteeellinen tehtävä. Opettajalla ei ole kelpoisuutta siihen ja eriyttäminen olisi tosi tosi haasteellista.

– Nämä on sitten ratkaistu sillä tavalla, että on kirjoitettu paikallinen suunnitelma, joka yhdistää kaikkia eri katsomusaineita. Noukkii palasia sieltä, toisen täältä ja näin on muodostunut ikään kuin itse keksitty uusi oppiaine, joka ei enää noudata opetussuunnitelman perusteita, eikä anna lapsille opetusta, joihin heillä on oikeus, tähdentää opetushallituksen Elo.

Laajentunut vuosia

Opetushallitusta harmittava toiminta on jatkunut jo usean vuoden ajan. Elon mukaan osa kuntien järjestelyistä voi olla laillisia, mutta osa ei.

– Laki edellyttää, että jokainen lapsi saa opetussuunnitelman perusteitten mukaista opetusta aineessa, jonka hän on valinnut. Eduskunnan oikeusasiamies ja aluehallintoviranomainenkin on antanut päätöksiä, joissa on todettu, että kaikin osin lakia ei ole noudatettu, Elo huomauttaa.

Eri uskonnoille ja elämänkatsomustiedolle on kullekin oma oppikirjansa peruiskoulussa. Yle

Elon mukaan sooloilu on laajentunut uuden opetussuunnitelman perusteiden tulon jälkeen.

– Sen jälkeen tämä on selvästi laajentunut, ja laajentunut alakoulun puolelle, missä tämä on vielä hankalampi asia kuin yläkoulussa. Lisäksi tämä on laajentunut niin, että pyritään yhdistämään kaikki, eikä vain niitä pieniä palasia, jotka voisivat olla sitä samaa asiaa, Elo kuvaa.

Jopa viittä uskontoa

Katsomusaineiden opetus painottuu peruskoulussa maan valtauskontoon, luterilaisuuteen.

Opetushallituksen tilastojen mukaan vuonna 2016 perusasteen oppilaista 88,6 prosenttia osallistui luterilaiseen uskonnonopetukseen, 6,6 prosenttia elämänkatsomustiedon opetukseen, ja 4,8 prosenttia muiden uskontojen opetukseen.

Alueelliset erot ovat huomattavat. Esimerkiksi pääkaupunkiseudulla on useita kouluja, joissa opetetaan viittä eri uskontoa (mm. luterilaista, ortodoksista, katolista, buddhalaista ja islamin mukaista uskontoa) ja lisäksi elämänkatsomustietoa.