Nykyisellä vanhaan puhelinverkkoihin perustuvalla tekniikalla on mahdollista päästä jopa gigabitin nopeuteen nettiliittymässä, sanoo teleoperaattorin johtaja.

Teleoperaattori Elisa testaa tekniikkaa, joka vapauttaisi teleoperaattorin nykyisestä 100 megabitin tiedonsiirtonopeuden rajoituksesta tiheään asutuilla alueilla. Pullonkaula perustuu siihen, että niin sanottu ”viimeinen maili” nopeiden valokuituyhteyksien ja kotien välissä hoidetaan puhelinverkon peruja olevalla kuparikaapeloinnilla.

Elisan liiketoimintajohtaja Matias Castrén kertoo, että kuparikaapeloinnilla on mahdollisuus päästä jopa gigabitin nopeuksiin. Tekniikka tunnetaan nimellä g.fast, ja se on parhaillaan testikäytössä.

Tekniikan käyttöönotto edellyttää kupariyhteyksien rajua lyhentämistä. Gigabitin liittymässä saisi olla kuparikaapelia korkeintaan 100 metriä ja 300 megabitin yhteydessä 300 metriä. Tällöin valokuitua joudutaan vetämään paljon asiakkaita lähemmäs, mikä edellyttää kaivuutöitä.

– Kun nopeutta suurennetaan, etäisyys pienenee, Castrén kuvailee.

Elisa ei ole vielä tehnyt tekniikasta kaupallistamispäätöstä.

Castrénin mukaan operaattorin nopean verkon ja kotitalouksien väliset etäisyydet lyhenevät silti koko ajan. Yhtiö rakentaa kuituyhteyksiä asutuskeskuksissa FTTC (fiber to the cabinet) -periaatteella, jossa hyödynnetään yleensä kytkinkaappeja ja muita solmukohtia. Tällä tavoin valokuitua ”hivutetaan” vaiheittain kotitalouksia lähemmäs.

Nopeudesta huolimatta kilpailijalla on etumatkaa. Teleoperaattori DNA myy jo monin paikoin gigabitin nopeuteen yltäviä valokuituliittymiä, jotka on alun perin rakennettu kaapelitelevision tarpeisiin.

Castrén vakuuttaa, että kiinteää verkkoa rakennetaan kovalla vauhdilla. Yhtiö sanoo käyttävänsä ”merkittävän osan” 200 miljoonan euron vuosi-investointibudjetistaan kiinteään verkkoon. Johtaja valittelee kuntien hyvin vaihtelevia käytäntöjä lupamenettelyjen suhteen. Joissakin paikoissa on hyvin vaikea päästä kaivamaan, vaikka kysyntää olisikin.

– Tässä mielessä olemme norminpurkutalkoiden kannattaja, Castrén muotoilee.

Toisaalla taas teleoperaattorien auki repimät kadut ovat hyvinkin yleinen näky. Toisinaan käy myös niin, että teleyhtiöt hoitavat kaapelointinsa erikseen, ja sama kadunpätkä saatetaan avata pariinkin kertaan lyhyen ajan sisään.

– Joskus sitä tehdään enemmän ja joskus vähemmän. Sitä voisi koordinoida enemmänkin, Castrén myöntää.