Keskustelu suomalaisuudesta on ollut usein pinnallista. Olet joko aito tai et ole ja aitous on käsitetty meriittinä. Suomalaisuuden voi yrittää määritellä.

Ensin pitää päättää, mitä tarkoittaa aitous tai oikeanlaisuus nyt. Lienee helpoin ymmärtää ne noin 100 prosenttisena suomalaisuutena. Emme tarvitse siihen status-symboliikkaa mutta on selvää, että terve suomalainen arvostaa itseään ja kansaansa. Jos voisi valita, hän valitsisi olla suomalainen. Kun kansa on saanut paljon aikaan, suomalainen on ylpeänä suomalainen. Vähän parempi kuin muut, vaikkei haluakaan leveillä, eikä pidä ylpeilystä.

Suomalaisuus koostuu etenkin kahdesta: geeneistä ja kulttuuriperimästä. Jos sinulla on ulkomaalaiset vanhemmat, olet geeneiltäsi ulkomaalainen. Jos sinut on kuitenkin adoptoitu heti synnyttyäsi suomalaisille vanhemmille, olet kulttuurisesti täysin suomalainen. Toisaalta geenit vaikuttavat paljon käytökseen ja taipumuksiin. Maahanmuuttajavanhempien ja Suomessa ikänsä asunut lapsi on geenien lisäksi suurelta osin kulttuurisesti maahanmuuttaja, mikäli kotoa ja kavereilta opittu elämäntapa eroaa suuresti suomalaisesta. Näitä yhdistelmiä voi laskeskella monenlaisia.

Mikä maahanmuuttajan sitten tulisi olla tai millaiseksi tulisi kutsua? Amerikassa irlantilaiset ovat ylpeitä juuristaan. Irlanti ei ole valloittanut maita ja markkinoita. Se on vain pieni vähäväkinen saari meressä. He ovat mielellään amerikanirlantilaisia. Niin kuuluukin olla. Jokainen olkoon mitä on ja hyväksyköön sen ylpeästi. Lisäksi Amerikassa sinut hyväksytään amerikkalaiseksi, vaikket olisi geeneiltäsi amerikkalainen, koska sellaista kansaa ei ole. Maa rakentuu isänmaallisuudelle, kun kansallisvaltiot korostavat myös kansallismielisyyttä, koska voivat ja se hitsaa yhteen, motivoi yhteiseen tekemiseen. Maat rakentavat yhteisöllisyytensä sille mille voivat. Koska Suomessa asuu pitkälti vain Suomen kansa, on vaikea erottaa patriotismia nationalismista, valtiota kansasta.

Niinpä maahanmuuttajasta ei usein tule aitoa suomalaista, koska suomalaisuuden määritelmään sisältyy väkisinkin kansa. Joku voi keinotekoisesti irrottaa geneettisen kansan suomalaisuuden määritelmästä mutta se ei muuta sitä tosiasiaa, että suomalaisuus rakentuu suuresti geenien varaan. Maahanmuuttaja voi olla kulttuurisesti täysin suomalainen ja sitä kautta arvostettu, mutta geeneiltään hän onkin jotain muuta. Vertailuna kannattaa muistaa, että Amerikassa tätä ristiriitaa ei ole, kun ei ole mitään geneettisesti yhtenäistä kansaakaan. Vastaavasti Amerikassa tulijan täytyy omaksua vahvasti amerikkalaiset arvot ollakseen amerikkalainen.

Tulisiko joku hyväksyä aidoksi suomalaiseksi, vaikkei taustaltaan sitä olisi sen kummemmin geeneiltään kuin kulttuuriltakaan? Riita tästä kuvastaa sitä, että suomalaiseksi hyväksymistä vaativat ovat voineet paljastaa itsensä ylpeiksi suomalaisuudesta. Siinä sivussa he kuitenkin väheksyvät maahanmuuttajan taustaa. Toisaalta he saattavat sekoittaa suomalaisuuden kysymykseen siitä hyväksytäänkö joku suomalaisen yhteiskunnan jäseneksi (kansalaisuudesta riippumatta). Tulijan taustan väheksyminen voi ilmetä siinä, että oletetaan tulijan haluavan olla suomalainen. Tämä tietenkin johtuu siitä, että oletetaan surkeasta maasta tulevan haluavan luonnostaan (paremmaksi) suomalaiseksi. Piilorasismia. Tulija olkoon terveesti ylpeä siitä mitä on. Arvostakoon taustaansa muita perusteetta väheksymättä. Jos taustassa ei ole ylpeiltävää, ei sitä kannata hävetä, koska se ei ole kivaa. Turha tosiasioita on väistellä.

Maahanmuuttaja voi olla aito suomalainen kansalaisuudella arvioiden, mutta muutoin aitous vaihtelee. Ei-kansalainen, mutta Suomessa vakiintuneesti asuva voi olla ulkomailta katsoen suomalainen. Hän on sitä asujuuden näkökulmasta, yhteiskunnan jäsenenä. Lopputulema tästä pohdinnasta on, että suomalaisuus rakentuu geeneistä, kulttuurista, kansalaisuudesta ja asumisesta. Intuitiivisesti suomalaisen näköinen ja sujuvaa suomea puhuva on helppo mieltää suomalaiseksi ilmiasultaan. Riitely aiheesta lienee osin sitä, että on puhuttu eri asioista.