Pääkaupunkiseudulla asuvan Virtasen perheen arki voisi olla minkä tahansa perheen arkea: äiti Leena ja isä Kimmo käyvät töissä, 10-vuotias Aleksi-poika on koulusta kesälomalla. Takana on perheen yhteinen loma, jonka aikana vierailtiin muun muassa huvipuistossa.

Heidät erottaa muista perheistä se, että Aleksi on oikeasti Leenan ja Kimmon lapsenlapsi. Poika muutti pysyvästi isovanhemmilleen, kun tämä oli 2,5-vuotias.

– Meidän kahden keski-ikäisen elämä muuttui yhdessä iltapäivässä. Kiireetön arki, lepo ja omiin asioihin keskittyminen muuttui pienen lapsen arjeksi, Leena muistelee.

Tänä päivänä arki on Leenan mukaan samanlaista kuin minkä tahansa koulupojan vanhempien arki. Siinä sovitellaan aikatauluja vanhempien töiden, Aleksin koulun ja harrastusten kesken.

"Pian ryömittiin harva se viikonloppu niin kuin nuoret vanhemmat HopLopin putkistossa"

Kun Aleksi saapui Leenan ja Kimmon luokse kahdeksan vuotta sitten, asiat menivät nopeasti uuteen tärkeysjärjestykseen.

– Ehdottomasti joutui joogatunnit vaihtamaan Ti-Ti Nalle konserttiin. Kaikkeahan ei enää jaksa tässä iässä, kertoo Leena.

Keittiössä mausteinen makumaailma vaihtui makaronilaatikkoon ja hernekeittoon sekä lettuihin.

Arjesta löytyi nopeasti myös runsaasti iloa.

– Eihän me oltu kuultukaan hoplopeista tai muista. Siitä oli kuitenkin niin kauan aikaa, kun omat lapset olivat pieniä.

– Siellä me pian ryömittiin harva se viikonloppu niin kuin nuoret vanhemmat HopLopin putkistossa, Leena nauraa.

Yhä useampi isovanhempi kasvattaa lapsenlapsensa

Lasten sijoitukset isovanhempien luokse ovat yleistyneet viime aikoina. Lisäksi isovanhempien luona asuu paljon lastenlapsia niin kutsuttujen vapaaehtoisten järjestelyjen kautta.

Sekä Leena että hänen miehensä ovat edelleen työelämässä – se onkin aika tyypillistä isovanhemmille, jotka kasvattavat lapsenlapsiaan. He ovat myös iältään tyypillisiä tapauksia, 50 ja 60 ikävuoden välillä olevia lastenlapsensa sijaishuoltajia.

Sanon aina, että kyllä sinä jaksaisit, jos sinun tilanteesi olisi tämä.

– Kaverini sanovat aina, että kuinka sinä jaksat, minä en jaksaisi. Sanon aina, että kyllä sinä jaksaisit, jos sinun tilanteesi olisi tämä, Leena sanoo.

Lastensuojelun työntekijät selvittävät aina ennen sijoituspäätöstä isovanhempien oman kunnon ja voinnin. Heidän pitää olla valmiita huolehtimaan lapsesta täysi-ikäiseksi saakka.

Mikäli isovanhemmilla itsellään on jaksamisesta on epäilys, heidän luonaan asuminen ei välttämättä ole paras ratkaisu lapselle.

Sijoitusten taustalla usein päihteidenkäyttö

Leena ja Kimmo valmistautuivat Aleksin mahdolliseen muuttoon koko raskausajan. Aleksin biologisilla vanhemmilla, joista toinen on Leenan ja Kimmon poika, oli ollut jo pitkään päihdeongelmia.

– Päällimmäisenä oli helpotus. Enää ei tarvinnut huolehtia, pärjääkö poika siellä. Joka ilta sai peitellä hänet itse nukkumaan pinnasänkyyn, Leena muistelee tunteita sen jälkeen, kun Aleksi muutti virallisesti heille asumaan.

Vanhempien päihteidenkäyttö onkin yleisin yksittäinen syy (siirryt toiseen palveluun) lasten huostaanottoihin.

– Toisaalta oli hirveä huoli vanhemmista, jotka olivat todella läheisiä minulle. Että miten he selviävät tästä kaikesta, Leena jatkaa.

Aleksi kutsuu Leenaa ja Kimmoa äidiksi ja isäksi, ei mummoksi ja ukiksi.

Biologista äitiään Aleksi tapaa nykyään kerran kuukaudessa, oikeaa isäänsä poika ei ole nähnyt vuosiin. Tapaamiset äidin kanssa ovat Aleksille tärkeitä, vaikka suhde ei Leenan mukaan ole kovin läheiseksi muodostunutkaan.

"En ole yhtään katkera"

Leena painottaa, että lapsiperheen arki on heille valtava rikkaus. Näin siitäkin huolimatta, että Aleksin tuloa edelsi kymmenen raskasta vuotta Aleksin isän huumeongelman kanssa.

– En minä koskaan ajatellut, että nyt minä vielä sinun lapsesikin hoidan. En ole yhtään katkera.

Me eletään onnellista elämää.

Leena sanoo, että hän ja Kimmo keskittyvät tällä hetkellä Aleksin kanssa puuhasteluun. Aleksin isä on valinnut oman tiensä.

– Mitä minä tunnen poikaani kohtaan on toissijaista, koska tämä lapsi on se, joka vaatii vanhempaa, Leena sanoo.

– Tällaisessa perheessä ei murjoteta tai surra sitä mitä on tapahtunut. Me eletään onnellista elämää.

Aleksin, Leenan ja Kimmon nimet on muutettu perheen suojelemiseksi.