Jeg har trådt ikke bare mine barnesko, men næsten alle mine sko i public service-værkstederne, og jeg er stolt af, at vi har markant public service i Danmark i et omfang og kvalitet, som alle de lande vi helst sammenligner os med.

Derfor er det alligevel rimeligt at diskutere licensen. For dens størrelse afhænger ikke bare af prisudviklingen. Også af udviklingen på platformene, hvor vi ser, hører og læser public service

Vi styrter væk fra flow-TV. Som jo er kendetegnet ved, at vi ser noget TV, mens nogen sender det via kabler og master på en såkaldt TV-station. Afsenderen vælger tidspunktet og kanalen. Det er lige så gammeldags som gruekedlen.

Mine døtre på ti og 12 år ser aldrig flow-TV. Deres hovedkanaler er Youtube, Netflix, Snapchat og Instagram. De ser det og producerer selv indhold til det. De er aktive og engagerede. De er med i et fællesskab, oplever de. Og det foregår på deres mobiler.Ikke på fars fladskærm.

Også jeg selv streamer alt andet end sport og nyheder. Og nyheder ser jeg meget mindre af, fordi jeg allerede har læst det hele på mobilen.

Den ophidsede kamp om licensen lige nu, bygger med andre ord på fortidens medieforbrug. Det er en debat om foderplaner for transportheste, mens al trafikken flytter sig over i førerløse biler.

Der tales om at skære licensen ned etapevis over fem år. Altså frem til sommeren 2023. Hvem ved, hvordan medieforbruget på nye platforme er i 2023? Hvem kan derfor vide, hvor høj licensen skal være for at bevare den kvalitet og kernekvantitet, vi har i dag? Ingen.

Kustodens arrogance

Danmarks Radios bestyrelsesformand, Michael Christiansen, har i et forsvar for det nuværende licensniveau sagt, at en nedskæring på 25 procent vil berøre den samlede demokratiske mekanisme i Danmark. Nærmest ophæve sammenhængskraften.

Fællesskabet vil gå i stå. Børn vil løbe sultne rundt på gaderne. Samsø vil styrte i havet. Og Hjem-Is holde op med at køre med sin klokke i gaderne.

Desværre skildrer formanden et mediebillede, vi har kendt siden 1960erne, og som er under eksplosiv forandring frem mod 2023. Han ejer kustodens arrogance.

Tiden har jo forandret sig, siden Sten Bostrup, Georg Metz og jeg sad i kantinen og spillede om, hvem der skulle hente kaffen, før vi gik i gang med nationens monopol-nyhedsudsendelse, som hele Danmark var bænket om kl. 19.30

I 2023 ikke bare streamer vi. Vi gør også det næste, der bliver opfundet. Og hvem siger, at det kun er DR, der skal producere public service, når programmet blot skal ligge på en national server? Når der ikke kræves tårnhøje sendemaster og glashusmausolæer for at producere og distribuere kvalitet?

Vi har brug for drama, samfundsdebat, kultur, nyheder, seriøs musik i alle genrer, original dansk underholdning og begavede børneprogrammer. Ganske som vi kender det i dag. Alle mellemretterne, som bare skal lokke kunder ind i butikken, »X-faktor-klyngen«, har man ikke brug for i en streamingmenu.

I fremtiden er TV og radio i mindre grad en restaurant med seks-retters menuer. Medieforbruget er allerede take away.