Forargelsens kor buldrer i disse dage hen over Se og Hør, centrum i oprulningen af noget, der ligner den største skandale i nyere pressehistorie.

Med afsæt i en roman skrevet af en tidligere Se og Hør-journalist mener dagbladet BT sig i stand til at dokumentere, at ugebladet i årevis har betalt en månedlig ydelse for levering af oplysninger om kendtes og kongeliges privatforbrug via adgang til deres kreditkortkonti. Hvis det er sandt, er det foragteligt, forargeligt og formentlig stangulovligt. Det siger sig selv. Og foreløbig siger skiftende chefredaktører ikke noget, der overbeviser om det modsatte.

De forargede politikere føres an af den radikale Morten Helveg Petersen. Han har angiveligt selv været offer for kreditkortovervågning under en Berlin-rejse i 2008 med sin daværende kæreste, tv-værten Line Baun Danielsen. »Jeg er helt rystet. Tanken om, at nogen har overvåget mine dankorttransaktioner ... jeg ved næsten ikke, hvilke ord jeg skal bruge. Hvis det viser sig, at det forholder sig sådan, så vil jeg have politiet ind og efterforske sagen,« siger han til Politiken.

Og han har helt ret. For som samfund må vi aldrig acceptere overvågning af borgerne. Denne grundlæggende frihedsrettighed må politikerne kæmpe for. Nat og dag. Og det gør de så også. I hvert fald når det angår et lokalt ugeblads overvågning af dem selv og andre såkaldt ’kendte’.

Anderledes forholder det sig, når det afsløres, at en amerikansk efterretningstjeneste har overvåget for- beredelserne til klimatopmødet COP15 i København i 2009.

Den globale overvågning af internettet er vor tids måske vigtigste demokratiske problem. Det er de fleste politikere enige om. I princippet i hvert fald. Men når det kommer til den konkrete virkelighed, har det her i landet vist sig at forholde sig anderledes.

På tredje måned savner vi således at høre statsminister Helle Thorning-Schmidt (S) bare forholde sig til det, juridiske eksperter kalder en klar krænkelse af dansk suverænitet. Med adgang til tophemmelige dokumenter fra NSA, den amerikanske efterretningstjeneste, har denne avis afdækket, hvordan amerikanerne via overvågning var i stand til at »forsyne beslutningstagere med enestående, betimelige og værdifulde indblik i nøglelandenes forberedelser og mål for konferencen«.

Regeringens foreløbige reaktion på overvågningen? Tavshed eller afvisende standardsvar. Trods den klare og uantastede dokumentation fastholder regeringen, at »vi ikke har grund til at tro, at der er foregået ulovlige efterretningsaktiviteter mod Danmark eller danske interesser«.

Hverken statsministeren eller forsvarsminister Nicolai Wammen (S) har trods adskillige forespørgsler ønsket at stille op til interview om historien, der har skabt større international kritik og forargelse end reel debat blandt danske politikere.

Da lignende overvågningsskandaler blev afsløret i Tyskland og Frankrig, reagerede kansler Angela Merkel og præsident Francois Hollande omgående med forarget fordømmelse ove for præsident Barack Obama. Men for den danske regering giver skandalen ikke anledning til så meget som et eneste kritisk spørgsmål.

Morten Helveg Petersen har helt ret, når han siger, at den angivelige Se og Hør-overvågning af ham og andre ’kendte’ er en sag for politiet. Akkurat som det var tilfældet med den nu lukkede britiske avis News of The World. Her fældes der fortløbende domme i en stribe sager, hvor avisen ulovligt betalte for overvågning af kendtes og kongeliges mobilkommunikation.

De danske politikeres aktuelle forargelse og ønske om politiundersøgelse af Se og Hør har imidlertid hykleriets efterklang, når de selvsamme politikere stiltiende accepterer NSA’s overvågning af et dansk klimatopmøde af største globale vigtighed.

For politikerne er det en gratis frokost at forfægte borgernes frihedsrettigheder mod et dansk ugeblad, hvis metoder ingen kan forsvare. Men handler det om en fremmed – amerikansk – magts efterretningstjeneste, bøjer politikerne villigt principperne i noget, det minder om ryggesløs pragmatisme.