Dok sam se tu u Dalmaciji vozio po onim njihovim žutim busevima prema Omišu ili Trogiru ili Rupotinama, di god bi prošli pored neke kapelice, crkve, Gospinog kipa, sva mlađarija u busu bi se po difoltu nabrzinu prekrižila i cmoknula vršak palca.

To me nekako nerviralo, imao sam im se jaku potrebu narugat zbog toga, ali sam se bojao da me ne prebiju, svi ti Dalmoši mi djeluju dosta agresivno i svi imaju po dva metra, ko da su se rodili pored termoelektrane u Krškom… Jedan dan kad sam se naduvo, pukla me ideja da bi mogo uz cestu na svakih dvadeset metara postavit lažne Gospine kipove i onda gledat te klince kako se svake dve minute križaju i ljube palčeve… Do svojih stanica totalno bi ih zaslinili te palčeve… – Pričao sam ovo bivšem predsjedniku Mesiću.

U njegovoj limuzini jurili smo prema Zagrebu. Mesić nas je, na zamolbu Filipa Šovagovića, u Splitu pokupio kod bivše zgrade Slobodne Dalmacije; vraćao se sa zimskog ljetovanja na Hvaru. On i Čadež u sedam su trebali biti na snimanju Trbovićkinog Osmog kata, tema je bila onaj Filipov film, Visoka modna napetost, u kojem je Mesić glumio samog sebe.

Čadež je sjedio naprijed do vozača, a ja otraga s Mesićem.

– Kad sam jutros na fejsbuku nabrzinu napisao da ćete nas vi u limuzini prevest do Zagreba i da ćemo svi skupa nastupit na Osmom katu, svi su me počeli pljuvat i govorit da se taj Osmi kat jebeno srozao, da je potrošio sve imalo pametnije goste i da je sad iz očaja počeo ugošćivat „dikobraza i njegovu družinu od vješala“. Nisam skužio na šta točno misle, tek poslije sam shvatio da vas zovu Dikobrazom. Bilo je među tim napadačima na fejsbuku dosta pisaca, intelektualaca, čak i jedan bivši kolumnist Kozma, taj vas je najžešće napao… Ja, kao i performer Siniša Labrović ne volim kad se političare uspoređuje sa životinjama. Vaši Feralovci su Tuđmana uspoređivali s ajkulom, na naslovnicama mu ajkulasto iskrivljavali očnjak tako da mi je ličio na moju bivšu curu Stojku, i otada ga svi bez beda nazivaju Krivoustim… A vas Dikobrazom. I to sve većinom mladi ljevičari koji su vas nekad jebeno pušili – jezik mi se razvezao, valjda od pretjeranog uzbuđenja što se vozim s bivšim predsjednikom.

– Evo, i Čadež se nešto duri na mene, sjeo naprijed do vozača i ni da me pogleda, ko da sam kužan – nacerio se Mesić. – Šta je, Tomice, maca popapala jezik…

Čadež je na to samo nešto nemušto promrmljao. Nešto je fakat bio nabrušen.

– Ma, briga me za fejsbuk i komentare, na to se osvrću samo gubitnici – ozbiljnije će Mesić. – Nek me zovu kako hoće.

– Svi su se na tom fejsbuku nabrusili na sve vas što živite na državnim parama… Ponijela ih je ova pobuna u Bosni, od jutra gledam kako se šeraju fotke s demonstracija… Jedan odred specijalne policije čak je skinuo šljemove i priključio se demonstrantima… Jebeno, kao u nekom filmu o Robinu Hudu. Šta ako to bukne sad i u Hrvatskoj? Bosna je uvijek bila žarište, sjetimo se Gavrila. Kad se u njoj rasplamsa, onda se požar širi i svuda naokolo. Bit će da su filozofski Lolek i Bolek, Horvat i Žižek ipak imali krivo kad su govorili da će val pobuna krenuti iz Hrvatske…

– Jebote te više i taj fejsbuk – raspizdio se Čadež. – Kod nas su ono prije dvije, tri godine revoluciju kao dizali na fejsbuku, i još je kretenski nazvali fejsbuk revolucija. A zna se ko visi na fejsbuku… Tromoguza, konceptualna ekipa koja, čim neko na tim jadnim demonstracijama na Jelačić placu podigne kišobran ili baci otvrdli slanac prema ošugavjelim golubovima koji su se na Trgu okupili u većem broju nego prosvjednici, trči doma i izbombardira fejsbuk statusima: POČELO JE!!!!! A, ovi na Trgu su se dotle već razišli.

– Koju pizdu materinu uopće idem na taj Osmi kat… Samo bezveze skrećem pažnju na sebe… Filip me izdavio… A u filmu sam mu pristo glumit jer te njegove filmove ionako nitko ne razumije… Možeš izvalit šta hoćeš, nitko ništa neće skužit, niti te za išta prozivat… A, na Osmom katu ću morat govorit konkretne stvari, to je emisija za narod. I to baš sad kad su vremena postala zajebana, kad više ne možeš ni vic ispričat, a da ti ga onaj mali Raspudić ne proanalizira od a do ž i pronalazi skrivena značenja – zabrinute će face Mesić.

– Evo vam jedan koji možete provalit u emisiji: „Zašto Danijela Trbović stalno mijenja frizure? Zato što ne može ministre i televizijske urednike kao Milanović“, ha, ha – nasmijao sam se.

– Uh, taj mi je previše politički – Mesić je zavrtio glavom.

– Onda: „Zašto Danijela nikad nikom u emisiji ne zafrlji provokaciju do kraja? Da je ne bi prozvali Danijela Frljić“.

– Taj ne razumijem… Taj mi je ko da si ga izvadio iz Filipovog filma – iskreno će bivši predsjednik.

Dok smo prolazili preko snijegom zametene Like, zazvonio mi je mobitel. Stari. Kad sam mu rekao da se vozim s Mesićem, samo je progrgljao:

– Ma, šta ne kažeš… A, ja evo upravo cjevčim tu kod nas u dvorištu drekovaču s Miloševićom. Usto čovjek iz groba i doklepeto ko vampir baš tu kod nas u Đakovo, prohtijelo mu se baš u Đakovo…

– Ma, ne zajebavam te, zbilja sam s Mesićem…

– Napušite mi ga se zajedno, pederčino blesava, ajd u kurac, ti je ona tvoja pederčina Čadež – ovo zadnje je stari toliko glasno izgovorio da ga je i Mesić čuo kroz moj mobitelni zvučnik. Prekinuo sam vezu.

Bivšem predsjedniku odmah su se rastegnule oči i usta u onaj njegov dobro poznati osmijeh:

– To sam ja odmah od početka sumnjao… Kaže meni Čadež, povest će i svog asistenta. Mislim si, ja otkud tebi podrtino asistent… Znači, ti si mu momak… ili cura, hi,hi. Nije to ništa smješno. To je danas pohvalno… Znači, Čadež, i ti si posto gej? – potprcavao ga je Mesić.

– Bolje gej, nego mentalni komunist – procijedio je Čadež.

– Da se ne spremaš i za tu Araličinu knjigu napisat panegirik u Jutarnjem? Za „Život sa sjenama“ napisao si, jebate, da je maltene novi, morlački Winetou! – nekako će ružno, zlobno Mesić, pokazujući tek sad kad je povrijeđen svoje pravo lice.

Meni je ponovo zazvonio mobitel. Opet stari.

– Jesi ti to stvarno s Mesićem?

– Jesam. Vozimo se iz Splita…

– O, govno kujino! – puko je stari. – Satrat ću te, smećaru kurcoglavi, proklet dan kad te mater iz pizde iskrcala, izmetino izdajnička, s Mesićem se vozikaš… Protiv mene, protiv mojih je dizo optužnice, sve to znaš… Ne mogu zbog njega ni preko one šugave mađarske granice preko koje i babe na magarcu prođu samo s osobnom kartom… Ali sad će i on i ti svi oko njega najebat, sad se protiv njih dižu optužnice… Gledo sam na Mreži, Ozana Bašić kaže da će mu i protiv njegovog Bude Lončara podić optužnicu… Došla napokon i tim starim komunjarama ilustracija…

– Misliš lustracija.

– Mrš, pička ti materina, bit će tebi kastracija kad te se dohvatim… Odsjeć ću ti kurčić i vranama ga u bašći bacit! Ionako mi s njim nisi bio sposoban napravit unuka koji bi se, kad bi Bog dao, uvrnuo na mene i sprao mi gorak okus što sam tebe dobio za sina, jebem ti sjeme koje mi takvog sina napravi – urlao je toliko da se zaorilo čitavom limuzinom.

Morao sam prekinuti liniju.

– Neki moj obožavatelj? – hladno će Mesić.

– Pa na neki način… Ako ima istine u onoj, ko se tuče taj se voli.

– Pozdravi starog, daj mu moj broj, reci mu da sam i ja bio branitelj… Neću da misli da sam neki pešovan – začuo sam Čadeža od naprijed.

– Zašto i pešovani ne bi mogli biti branitelji? Jedna ženska kojoj sam na biciklu donio prodat svoju knjigu rekla mi je da je i Ilinčić odgulio svoje na frontu, i to ne u „Umjetničkoj bojni“…

Kad smo došli u Zagreb, Mesić i Čadež su me odjebali, da ja ne mogu s njima na Osmi kat jer još nisam dovoljno medijski eksponiran za tu širokomasnu emisiju.

U Plitvičkoj me pred mojom, blago rečeno trošnom trokatnicom koja je ne znam kako izbjegla rušenje, i sanaciju, dočekala Stojka. Počela mi se umiljavat, da tu već danima stražari, da me čeka kao Penelopa. Onda mi je, pomalo uvijeno i mazno saopćila da je bila na posebnom valentinovskom tretmanu kod doktora ljepote Močinića i da joj je on stidne dlake potkresao tako da imaju oblik srca.

– Sad bi imao osjećaj da te dolje dočekala Milka bombonjera – profrfljala je, i po tom frfljanju shvatio sam da se dobrano naljoskala, valjda preko puta u Limbu.

Onda je nesuvislo počela spominjat svratište Cinkuš, Grakalićevu tribinu na kojoj se puno pije, a malo recitira… Da bi mi se potom obesviješćena od cuge stropoštala u naručje.

Uprtio sam je na leđa i krenuo teglit gore kod sebe na treći kat, ako se broji i prizemlje.

– Nosiš me na leđima kao što je 1976. u Sarajevu Mirko Kovač nosio do hotela mrtvog pijanog Pekića – zahroktala je na međukatu Stojka.

Fakat je bila i visoka skoro kao Pekić, noge su joj se vukle po stepenicama dok se umrtvljenog tijela klatila na mojim težački povijenim leđima.

Gore u stanu, dok sam na TV-u gledao snimke nereda, paleža u Bosni, Stojka je toliko glasno hrkala da nisam uopće mogao čuti što reporter govori. Stavio sam joj jastuk preko glave. Gledajući je takvu, bio sam uvjeren da se nemiri neće proširiti na Zagreb. Ako je Stojka reprezentativni primjerak studenata s Filozofskom, ostaje nam da se uzdamo u radnike, seljake. Radnike možemo odmah odbacit, jer skoro više da ih ni nema, većina je nezaposlenih. A kako je prošao prosvjed seljaka, to sam imao prilike na vlastitoj koži svjedočit ljetos u Đakovu – teška pušiona, čak su i one Đakovčanke, žene seljaka bile u zadnji čas odustale od maratosnkog marširanja na Zagreb, žaleći se na visoki krvni pritisak, žuljeve i kurje oči.

Možda je Čadež imao pravo ono kad mi je u Splitu prigovarao da smo svi mi nasljednici poletovaca, poletni samo kad se treba poletit prema krevetu obezglavljen od jeftine, teške cuge. Užas je naša furka.

Književna Groupie

*Kupi Književnu groupie! Po povlaštenoj cijeni od 69 kuna, hit knjigu Pavla Svirca, proglašenu kulturnim događajem godine, naručite na info@arteist.hr, s naznakom „Arteist za Groupie“. Dostava u Zagrebu i Splitu je besplatna i vrši se isti dan.