Milanović stvara dojam da ga je lakše birati nego Karamarka, da je on »manje zlo« i time cilja najvećim dijelom na neodlučne birače koji su sada, kad su SDP i HDZ gotovo izjednačeni, glavna meta, ističe Macan

RIJEKA Nova retorika SDP-a s kojom je Zoran Milanović krenuo u ovu kampanju za parlamentarne izbore, možda je mnoge zbunila, no sigurno nikoga nije ostavila ravnodušnim. SDP – stranka domoljuba i patriota, novi moto za izbore, može se pokazati kao dvosjekli mač: može biti da je riječ o približavanju desnom centru koje će izgledati neuvjerljivo, a može biti i da je riječ samo o novom alatu za izbijanje jedne od glavnih oporbenih postavki Tomislava Karamarka, da je SDP-ova koalicija, za razliku od HDZ-ove Domoljubne koalicije, ona koja ne voli Hrvatsku.

Mahanje hrvatskim barjacima u maniri Ive Sanadera iz kampanja sredinom 2000-ih godina te klicanje »Hrvatska, Hrvatska«, podijelilo je mišljenja, pa su se tako društvene mreže užarile te su politički analitičari vrlo kritični, ali PR-ovci pozdravljaju taj potez kao strateški jako dobar jer on HDZ-ovu kampanju zapravo čini – bespredmetnom.

Oštar komentar

Vrlo oštar u svom komentaru za naš list je analitičar Žarko Puhovski, profesor s Filozofskog fakulteta u Zagrebu, koji misli da je Milanović donio potpuno pogrešnu političku procjenu o smjeru u kojem treba ići.

– Rabeći Paveliću dragi termin, kod Milanovića je došlo do sljuba karakternih mana i pogrešne političke procjene. On, izgleda zaista, poput Popaja vjeruje da može sve bolje od drugih, pa i to da bi bio bolji predsjednik HDZ-a od Karamarka, što doduše i nije teško. U tom samoljublju ideologija mu je drugorazredna tema, pa istovremeno rabi i ljevičarske fraze i desničarsku gestikulaciju, s rukom na šupljem organu. Racionalno pitanje, ako je to u sadašnjem svjetonazorskom kaosu uopće moguće, glasi međutim: odakle uvjerenje da se podgrijanom autoritarnošću dobiva više (na desnici), no što se gubi (na centru i ljevici)?