







Laver – Det övergivna gruvsamhället

Långt ut i ingenmansland finns denna ödsliga plats som en gång i tiden hade full aktivitet och ett samhälle som var byggd kring gruvan. Här fanns skola och faciliteter som skulle göra det bekvämt för de boende i området. Idag ser man de hundratals om inte tusentals betongfundament som husen i byn vilat på. Det är en upplevelse att gå igenom den gamla byn då allt är övergivet. En del av gruvlaven är idag vattenfylld och omgärdad av staket för att kunna bibehålla säkerheten.

Efter att en god vän besökt och berättat om denna plats blev även jag väldigt nyfiken. Han berättade att man flyttat husen i byn till en annan plats och endast grunderna skulle finnas kvar. Detta skulle bero på att man hittat en bättre plats att bryta material, som i sin tur skulle resultera i en större summa pengar.

Från den gamla militärvägen slingrar sig en mindre väg förbi flera berg och sjöar, en väldigt trivsam natur. Efter någon mil tar vägen av och denna ännu smalare. Några kilometer senare når vi Gråberget och den lilla byn Laver, som idag inte alls är sig lik. Naturen har tagit över stora delar där det förut stod byggnader. På de betongplintar som finns kvar växer mossan och löven från träden ligger som ett skikt på de gamla gatorna. Det är en väldigt häftig miljö att gå omkring i ,även då det inte finns så mycket att se i dagsläget.

Skyltar vittnar om vad gatorna hette samt vart vissa byggnader tidigare stod. Längst Älvsbyvägen upp mot Gråbergets topp stod huset där platschefen tidigare bodde. Den likt resten av husen är borta. De fyra gatorna, Hantverkarvägen, Medelvägen, Skolvägen och bergvägen låg på rad och huserade förmännen samt arbetarna. Tittar man på bilder från Laver ser man ett samhälle beläget mellan bergstopparna med fin utsikt, det var nog ganska trevligt att bo här kan jag tro.

Bygget tar fart

Det var redan i början av 20-talet som guldmalm påträffades i området. Det var gruvbolaget Boliden som skulle ta på sig projektet med den nya gruvan som beräknades bli en succé. Man räknade på att man skulle kunna utvinna över en miljard ton med material som skulle vara vinnande för företaget. Med sån stor kvantitet behövdes också en hel del personal på området, som skulle få hela samhället att fungera.

Sammanlagt skulle 965 nya jobb presenteras på området där nya gruvan skulle sprängas ut. Huvuddelen skulle bestå av bergarbetare men en stor del annan kompetens skulle behövas där bl.a elektriker, mekaniker och tjänstemän fanns inräknad. Utöver arbetarna som skulle vara i gruvan behövdes även folk inom flera samhällsfunktioner där främst näringslivet skulle bli påverkad på en hög nivå. Där räknade man med att 265 nya tjänster skulle behövas.

Gruvdriften inleddes på flera håll och ett smältverk uppfördes en bit ifrån. Guldfyndigheten gjorde att man kom att intressera sig för detta fältet. 1930 genomfördes en provborrning och senare ett beslut om provbrytning ned till 130 meters nivå. Innan man hade bestämt sig för att stanna på platsen uppfördes endast ett hus med logement ,markententeri och kontor. anläggningsarbetarna fick bo i tält under den första perioden av brytandet. Från Torgvägen in mot berget under platschefens bostad sprängdes ett stort skyddsrum ut för byns befolkning. Troligtvis gjordes detta under samma tid som andra världskriget bröt ut i världen.

Läs även: Bergrummet som byggdes för experiment

Det gick precis som man hade tänkt sig och proverna visade att malmen innehöll en hel del koppar och var rätt koncentrerad. Dock så var fyndigheten inte så omfattande som man hoppats och det innebar att gruvans livslängd skulle bli begränsad. Det skulle bli stora kostnader att få igång verksamheten och ett samhälle, men tillslut blev det ett skarpt läge och man började resa upp byggnad efter byggnad på kort tid. Sommaren 1936 påbörjades alltså bygget av samhället runt gruvan och redan fram mot vintern flyttade de första familjerna in. Man byggde husen efter rangordning och det innebar att gruvingenjörens villa stod längst upp på gatan medan husen för de arbetande som var lägst i rang fick stå längst ned.

Resan för den nya byn blev dock svajig. Det blev orolig stämning bland arbetarna då rykten spred sig om att malmen var på väg att sina. Man provborrade ned till 170 meter och ryktena visade sig vara trovärdiga. Malmen var mindre än beräknad och även så kopparhalten, men provborrningarna tidigare hade ju påvisat helt andra resultat. Man bestämde sig senare att provborra ytterligare på djupet ,närmare bestämt till 250 och 290 meters djup. Det var vid dessa provschakt som man insåg att resultatet av mängden malm inte alls var bra. Det stod nu klart för bolaget att brytningen troligen måste upphöra väldigt snart, för att inte riskera avsevärda ekonomiska förluster. Läs även: Grängesbergs övergivna Denna tråkiga nyhet tillsammans med att världsmarknadspriset på koppar sjönk i botten under andra världskriget var detta toppmoderna och unika samhälle påväg att dö ut. Redan 1946 gjordes sista skiftet i gruvan och mindre än ett år senare var hela samhället bortforslat. Men under denna period hade man fått upp rikliga mängder med material som hade en bra ekonomisk roll. Unikt samhälle I den lilla byn fanns allt som man egentligen behövde och lite därtill. Med anslutning till bostadsvägarna fanns en skola där barnen kunde gå om dagarna. En handelsbod och kiosk låg vid en öppen yta tillsammans med Konsum, precis likt ett centrum. Strax nedanför med anslutning till Gruvvägen hade traktens ambulans sitt garage tillsammans med sjukvård och en brandstation fanns till förfogande. För att kunna socialisera sig med varandra i byn fanns givetvis ett Folkets hus med dansbana och caféstuga. Det var nog där som man möttes om kvällarna eller helgdagarna på den lediga tiden. “Laver kom därmed att bli Sveriges modernaste samhälle med en väl utbyggd service.” -Broschyr Laver Gruvsamhälle Bostäderna var unika i sitt slag i landet och dem var alla rustade med elspisar och kylskåp, rinnande vatten, centralvärme, toalett samt avlopp. Det fanns även en centraltvätt som hemmafruarna hade tillgång till under dagarna. Bara den detaljen att byggnaderna var konstant uppvärmda var väldigt fint på denna tid. Telefonväxel fanns för invånarna i samhället där dem kunde ringa ut. Man ville erbjuda familjerna det som krävdes för att de skulle känna sig bekväma. Dom bodde ju trots allt mitt ute i skogen, långt ifrån civilisationen. The abandoned village After a friend visited this place even I felt that I could take a swing by. He told me that they had moved the houses in the village to another place, just the foundations would be retained. This was because they found better place to break the material, which in turn would result in a substantial amount of money. Far out in no man’s land are this desolate place located that once had a hive of activity and all the a society that was built around the mine. Here they had a school and all the facilities that would make it convenient for the residents in the area. Today you can see the hundreds if not thousands of concrete foundations to the houses in the village . It is an experience to walk through the village where everything is abandoned. A Part of the cave is currently filled with waterand all the area is fenced in order to maintain security. Existed for only ten years It was already in the early 1920´s that the gold ore were found in the area. Mining operations began in several places and a smelter was built a bit away. The gold deposit made a lot of people _ interested in this field. 1930 conducted a test drilling and later a decision about test drilling down to 130 meter level. Before they decided to stay on the site , only one house with dormitories, markententeri and offices were built. Construction workers had to live in tents during the first period of the breach. It went exactly as they had imagined and the samples showed that the ore contained a lot of copper and was quite concentrated. However, the discovery was not as extensive as hoped and it meant that the life of the mine would be limited. It would be very expensive to get up and running a society, but in the end it became a real-life situation and buildings after building started to rise in a short time. In summer 1936, the construction of the community began around the mine and already before the winter the first families moved in. They placed the houses after ranking and it meant that the mining engineer’s house stood at the top of the street while the houses of the workers was left at the bottom. Källa Broschyr: Laver Gruvsamhälle http://www.alvsbynews.se/2014/10/ett-steg-narmare-en-gruva-i-laver/





