Stefan Löfven (S) vill se ett undantag i asylpolitiken för en grupp ensamkommande. Men samtidigt bedyrar statsministern att en hårdare linje fortsatt gäller i migrationspolitiken. Statsministern pressades under gårdagen i en intervju i SVT. Några egentliga svar på vad regeringens nymjuka migrationspolitik kommer resultera i gavs inte men att prislappen, den ekonomiska och den politiska, kommer bli högre än beräknat bör stå utom allt rimligt tvivel.

I intervjun konstaterade programledaren att den ensamkommande som talat sanning om sina asylskäl och sin ålder inte kommer få några studiemöjligheter och ny asylprövning i Sverige medan den som talat osanning om såväl ålder som skäl och resrutt ges en ny chans. Statsministerns svar på det var tydligt:

”Någonstans måste man dra en gräns”.

Sverige har dragit en gräns. Gymnasiestudier ger uppehållsrätt under förutsättning att den asylsökande talat osanning om såväl ålder som skäl och resrutt. En kanske illvillig tolkning men som stämmer bättre överens med det faktiska utfallet av regeringens nymjuka migrationspolitik.

Från mjukt och generös till hårdast i Europa till nymjuk.

Sverige bör rimligen vara unikt i Europa att klassificera eventuella gymnasiestudier som skäl för uppehållstillstånd. Samtidigt har inte bara Ledarsidorna.se utan även annan media varit i kontakt med regeringskansliet för att få fram det ekonomiska underlaget. Samtliga aktörer tycks vara överens om att detta amnestiliknande förslag berör runt 9 000 personer som annars saknar uppehållsrätt men ändock saknas ett beräkningsunderlag för kostnaden. En kostnad som skall ställas mot andra åtaganden inom ramen för samhällskontraktet. Ett lågt antagande är att totalt, med såväl stat och kommuns kostnader, kommer summan per år landa på 4,5 MDR SEK om den totala kostnaden blir en halv miljon kronor per individ. Kostnaden är avhängig dels på boendeform men även vilket annat stöd som personen är i behov av samt vilken utbildning som kan komma i fråga. Det är inte alla som går på de billigare nationella programmen utan vissa skall gå på de specialutformade yrkesprogrammen då de saknar tillräckliga grundkunskaper i övrigt.

Elisabeth Marmorstein, SVT, gör sannolikt en korrekt analys när hon menar att den nymjuka asylpolitiken kan bli dyrköpt för socialdemokraterna.

Beslutet att frångå principen om att bara den som har skyddsskäl ska få stanna i Sverige bjuder Moderater och Sverigedemokrater på skarpladdad ammunition.

Inte bara principiellt bjuder statsministern på en straffspark inför valrörelsen. Även i termer av disponeringen av gemensamma resurser inom ramen för samhällskontraktet kommer frågan förfölja honom fram till valdagen eller åtminstone voteringen i kammaren. Faller förslaget kommer det dessutom räknas in som en förlust.

Retoriken blir dock enkel för Moderater och Sverigedemokrater. Regeringen avsätter av egna och kommunala medel 4,5 MDR SEK per år för en grupp som saknar uppehållsrätt, luckrar upp migrationspolitiken för särintressen med starka opinionsbildare samtidigt som en nyhård linje lanseras mot den arbetande delen av befolkningen med höjda pensionsåldrar. Bara det årliga beloppet som nu avsätts för denna grupp skulle väsentligt förändra livsvillkoren för fattigpensionärerna för att ta ett exempel. Eller höja lönerna med knappt 4 000 i månaden för de 10 000 poliser i yttre tjänst eller som arbetar med prioriterade utredningar och därmed hejda polisflykten.

Att regeringens nymjuka linje i asylpolitiken kommer få konsekvenser är uppenbart. Såväl ekonomiska som politiska på både den statliga och kommunala nivån. Regeringen sätter dessutom bilden av att ha ett ledarskap lika stabilt som en blompinne i kvicksand när det stormar.

Stefan Löfven är i varje fall ute på svag is inför valrörelsen 2018 då frågan, oavsett om propositionen (som är ett tillägg till en ändring till en tillfällig lag) går igenom kammaren eller inte, i allra högsta grad kommer ligga kvar i debatten.