Skattekverulanter har inget att hämta i Dalarna. Viljan att betala skatt är hög och föreställningen att det finns ett samband mellan hög skatt och bra välfärd är grundmurad.

Likaså överväger antagandet att skattetrycket inte får några följder för hur attraktivt Dalarna uppfattas av jobbskapare och inflyttare.

Denna felaktiga tro har bidragit till fortsatt förtroende för S i stora kommuner och i landstinget.

När S-styrda kommuner och det S-styrda landstinget hamnar i ekonomiska problem, och det gör de ju med säkerheten hos ett schweiziskt urverk, går S tankar därför instinktivt till möjligheten till skattehöjningar.

I Dalarna betalar nu en medelinkomstfamilj, med inkomster på 25000 och 30000 kronor i månaden, 1000 kronor mer i landstingsskatt varje månad än vad den gjorde innan millennieskiftet.

Varje landstingsstyrelseordförande under 2000-talet har pressat upp Dalarna i skattetabellerna, oavsett om de hetat Christer Wahlbäck (S), Alf Johansson (S) eller Ingalill Persson (S).

Eftersom många kommuner också höjt skatterna ligger nu Dalarna sämst till – det regionala skattetrycket är högst i Sverige.

Familjen i räkneexemplet skulle idag ha 907 kronor mer i månaden i plånböckerna om den bodde i Karlstad och 1545 kronor mer varje månad om den bodde i Västerås.

Trots detta får familjen i Dalarna inte bättre eller tidigare vård än i andra län.

När socialstyrelsen och SKL väger samman sina indikatorer på vårdkvalitet har Dalarna år efter år hamnat i botten, på platserna 17-20 av 21 landsting.

I viktiga mått som tillgänglighet och kostnader är Dalarna näst sämst. Det syns naturligtvis i Dalarnas långa vårdköer.

Det samlade skattetrycket är högst utan att följden blivit en välfärd av högre kvalitet i Dalarna. Alldeles för mycket av det dalfolket betalar in till landstinget försvinner i hopplöst usel ekonomistyrning och en ineffektiv organisation.

Men också S har under 2000-talet åtminstone uppgett sig inse att den egna politiken är ohållbar.

Dåvarande kommunalrådet i Borlänge, Peter Hultqvist (S) förklarade (DT 991103) att landstinget bröt en överenskommelse vid skattehöjningen 2000 och att det skulle slå direkt mot tillväxt och jobb:

Detta är ett mycket negativt besked för länet, som nu hamnar i landets absoluta högskatteskikt. Vi befann oss på någon sorts balanspunkt, det var vi i kommunerna och landstinget överens om.

Kommer man för högt upp slår det igenom på utvecklingen. Det står helt klart att detta inte är något positivt för jobb och tillväxt i Dalarna.

Dundrade Hultqvist.

Landstingsstyrelsens ordförande Christer Wahlbäck (S) lovade dock upprepade gånger att skattehöjningen bara var temporär, och att landstingsskatten snart skulle återställas till sin tidigare, lägre nivå.

Det löftet infriade naturligtvis inte S.

Under flera år sade sig Hultqvist kämpa mot det tillväxtfientliga regionala skattetrycket.

Som ordförande i Region Dalarna, länets organ för strategisk utveckling, deklarerade Hultqvist att nu fick det vara nog med skattehöjningar!

Dalarna måste slå in på en ny väg. Alla problem i offentliga sektorn kan inte alltid lösas med höjda skatter.

Bilden av Dalarna som en värsting i Sverige i regionalt skattetryck skulle brytas. Hultqvist samlade alla kommunalråd och landstingsledningen till intensiva överläggningar och berättade (DT 030627) om varför Dalarna var illa ute:

Jag känner mig bekymrad över hur skattenivån i länet har utvecklats. Vi tangerar att i stort sett hamna på förstaplatsen i skattetoppen. Vi måste titta på vad vi kan göra åt det.

Mötet blev en stor framgång för oss vänner av tillväxt, en effektiv offentlig sektor, jobbskapande och att dalfolket ska få behålla mer av sina egna pengar.

Hultqvist kunde glädjestrålande meddela att han fått med sig alla kommunalråd och landstingsledningen på sin nya skattepolitik.

Hultqvist skisserade planer på "ett frivilligt skattestopp" och "fleråriga åtaganden" och han hoppades att alla skulle få klart för sig att Dalarna nu slog in på en ny väg:

Det här är en signal till omvärlden att vi inte kan fortsätta höja skatten gång på gång.

Men det har när det gäller S i Dalarna visat sig att det är en sak att ge signaler och löften och en annan sak vad S gör i konkret politik.

Peter Hultqvist har aldrig varit en politiker att vända sig till för skattesänkningar, och inte heller för skattestopp.

Samma år som Hultqvist anmodade alla andra toppolitiker att hålla nere skattenivån i Dalarna för jobben och tillväxtens skull hade han själv höjt skatten i Borlänge.

Han hade höjt skatten i Borlänge 1996 och 1999 också.

För Hultqvist är skattehöjningar bara dåliga när någon annan gör dem.

Och den negativa utvecklingen i Dalarna skulle bara eskalera.

Fem månader efter skattestoppsmötet där Hultqvist förklarat att man var överens valde landstingsrådet Alf Johansson (S) att göra tvärt om och drev igenom en skattehöjning på hela 80 öre.

Åren gick och snart kom underskotten tillbaka med full kraft. Landstingets verksamheter har nämligen inte hållit en driftsbudget på ett decennium.

Många såg att obalanserna bara växte men den nya ordföranden i landstingsstyrelsen, Ingalill Persson (S) förklarade (DT 120528) ändå att besparingstakten måste minska:

Vi drar alltså ned lite på takten i besparingsarbetet. Detta för att inte bita oss i svansen. Vi har fått signaler från verksamheten om att takten varit för tuff.

S har en lång historia av att låta verksamheterna själva bestämma hur mycket de ska spara. Och verksamheterna vill aldrig spara så mycket som de behöver spara.

Men att det skulle bli framtida problem av att inte genomföra de planerade kostnadsminskningarna avvisade Persson.

Vi kommer att klara det här. 2015 ska vi ha betalt tillbaka det ackumulerade underskottet vi dras med.

Efter sommaren var tongångarna emellertid helt annorlunda (DT 120928) och Persson kom, drygt två år efter sitt tillträde, att förskriva samma universalmedicin som sina företrädare - en skattehöjning!

Det sved, som de tidigare gångerna, extra hårt för pensionärer och låginkomsttagare med små marginaler att den platta landstingsskatten höjdes med hela 50 öre.

En kvarts miljard kronor till drogs in i köpkraft.

Trots detta kunde Persson på intet sätt leva upp till sitt löfte om att betala tillbaka underskotten.

Hon förordade hösten 2014 i stället en grekisk skenlösning med en nedskrivning av underskotten och övervältrande av dagens kostnader på Dalarnas barn, om de bor kvar i länet.

Dessutom förklarade hon att skattehöjningen inte hade något med de röda siffrorna att göra (DT 130124):

Skattehöjningen ska inte gå till att täcka underskott, utan den ska rusta oss för framtiden. Det betyder att vi har ett arbete att göra när det gäller hälso- och sjukvården, att komma ner i kostnader.

Den tid som gått sedan uttalandet har präglats av det rakt motsatta i vad hon faktiskt åstadkommit som politiker.

Dalarna hör till Sveriges sämsta landsting vad gäller kostnadsutveckling de senaste åren.

Skattehöjningen gick tvärt om mot vad Persson sade visst till att täcka underskott. Kostnaderna har till och med växt över den skattenivå som placerar Dalarna på sämsta plats i skatteligan.

Det finns inga skäl att lita på att S framöver inte kommer att höja landstingsskatten ännu mer. S har alltså också en väldokumenterad historia av otillräckliga sparpaket

På måndag presenteras ett sparpaket.

Men efter den långa sviten svek är trovärdigheten för att S ska få ordning på ekonomin obefintlig.