Bilden av kaos i den svenska flyktingpolitiken förstärktes. Det är oroväckande signaler. Vi har inte kontroll över vilka som kommit in i landet och varför. Vi har heller inte kontroll över vad som händer dem när de väl finns här och har registrerats. Inte ens fast de är minderåriga.

Det stora antalet försvunna barn är ett akut problem. I oktober gjordes bedömningen att över tusen ensamkommande flyktingbarn som har anlänt till Trelleborg har försvunnit. Barnen som registrerades av kommunen fick ett boende men de avvek snabbt.

När barn får sova utomhus, då bryter vi mot många lagar och dessutom är risken uppenbar att barnen utnyttjas och far illa. Sverige har blivit ett transitland för ensamkommande flyktingbarn och de är alar­merande.

Det värsta är: Vem bryr sig om de försvunna barnen? Hur överlever de? I vilka gäng hamnar de? Finns det någon som letar? Den svenska polisen är passiv, de har inte resurser till att leta efter alla.

Flyktingmottagandet är vare sig svart eller vitt. Många människor har ett otroligt stort hjälpbehov och behöver en fristad. Men när gränserna är öppna i EU är det många som har passat på. Det visar inte minst de flyktingar som vandrar från land till land när villkoren inte passar dem.

Sverige har haft en väldigt enkelspårig debatt, närmast naiv. Vi skulle ta hand om alla, men sedan kom verkligheten ifatt. De som först såg bristerna i det svenska systemet, och vågade prata om dem, var de hårt pressade asylsökande flyktingarna från Syrien som flytt krig och elände och splittrats från sina familjer. De sattes på tillfälliga boenden, fick vänta i månader på första mötet med Migrationsverket och sakta bröts de ner. Det var en befrielse när de började att protestera.

I flera år har vi varit medvetna om att ensamkommande flyktingbarn försvinner. Ändå har vi inte gjort något större problem av detta. Vi har helt enkelt låtit det ske. Vårt öppna hjärta är mest ord utan betydelse. Människor får gärna komma hit men något ansvar tar vi inte. Baren är extremt utsatta i krig. De har kanske förlorat sina föräldrar, kanske flytt för att slippa bli tillfångatagna och tvingade att bli barnsoldater. De flyr för sina liv och riskerar att bara möta våld. I flykten hamnar de i händerna på människor som inte alls vill dem väl. Sverige som säger sig vara så tryggt visade sig inte alls vara den fristad de behövde.

Nu har vi tagit in så mycket människor att vi inte har boenden till alla, att de får vänta i år på besked.

Vi har barn som bor på gatan och befinner sig helt utanför sam­hället, antalet papperslösa har ökat rekordartat. Människor utan stöd i tillvaron. Har vi jobb, har vi skolor? Den tillfälliga lösningen som riskerar att bli permanent är att vi skapar tältläger och att vi bygger in ett utanförskap.

Anders Ygeman sa på press­konferensen att den tillfälliga gränskontrollen kan leda till ett strukturerat mottagande. Det är en bra målsättning. Men jag hoppas på politiker som vågar vara självkritiska och fundera över hur det kunde bli så här.