Bilden av Ryssland som en nation bland andra är en svårsmält saga i väst. I såväl Sverige som i våra grannländer har vi, av förståeliga geopolitiska och historiska orsaker, närt en bild av Ryssland som någonting mer, någonting extra än bara en nation med lika hög grad av geopolitiska intressen som andra nationer.

Ryssen, singular, är, har alltid varit och kommer troligtvis alltid vara i full färd med att plotta mot väst. Ständigt med en destruktiv och lömsk agenda. Mystisk, speciell och evigt oberäknelig. Att ifrågasätta det kan vara att gå Moskvas ärenden.

I HBO-serien Chernobyl, som behandlar kärnkraftskatastrofen i Sovjetunionens Tjernobyl porträtteras regimens brutala politiska cynism. Vi får följa seriens huvudpersoner medan de inte bara kämpar för att rädda människor undan en hemsk kärnkraftsolycka, protagonisternas kamp handlar lika mycket om att runda eller rentav bekämpa landets politiska regim.

De som försöker lindra effekterna av olyckan får se sitt arbete saboterat på grund av politiska orsaker som fint ramas in med citat som ”det är omöjligt att det skulle kunna ske en kärnkraftsolycka i Sovjetunionen”, varmed man försöker mörka olyckan snarare än att lindra effekterna av den. Att politiker är rädda för en skandal leder med andra ord till att problemen förvärras. Människor får betala med sina liv.

Bör man betrakta Tjernobyl som en kärnkraftsolycka i allmänhet eller en specifikt rysk kärnkraftsolycka? Hade man lika enkelt kunnat avfärda händelsen som en händelse specifik för en viss nation om denna olycka skulle ha inträffat i exempelvis Tyskland eller Frankrike?

Medan sovjetunionens politiker, empatilösa och ”ryska”, stod och sa ”det är omöjligt att en kärnkraftsolycka kan inträffa i Sovjetunionen” står våra politiker snarare för linjen att ”det är omöjligt för oss att säga att det är omöjligt”. Vi står över Ryssen, i detta avseende. Våra politiker handlar utifrån en helt annan moral och skulle aldrig kunna tänka eller bete sig precis som de ryska.

Vi kan se på Chernobyl och förundras över hur politiker kunde förråda sitt folk på ett så grovt manér. Men tänk om även Sverige har sina egna motsvarigheter till kärnkraftsolyckor som omöjligt kan inträffa? Kanske är det just där elitens behov av ”Ryssen” finns?

Det är omöjligt att den svenska elitens Sverigebild skulle visa sig vara en potemkinkuliss. För vi är inte som Ryssland eller Sovjetunionen, vi är snarare världens bästa land där det är omöjligt att politiker skulle ljuga för folket. Den som hävdar motsatsen hyser uppenbarligen en antipatriotisk agenda och sponsras troligtvis av just ”Ryssen”.

De ryska kommunisterna misslyckades att dra lärdom av den revolution de själva genomförde. Så som tsardömets fasad rämnade, rämnade även Sovjetunionen och vilkas tur blev det då att dra sin lärdom? Den tur som först tillfallit tsarens fiender kom nu att tillfalla kommunisternas fiender.

Vad har vi dragit för lärdomar av kommunismens fall? Ja, att så länge vi inte är eller försöker vara kommunister så är vi förskonade från kommunismens öde, givetvis. Ungefär så som kommunisterna tänkte gällande sina föregångare.

Kommunismen som ideologi var på flera sätt död långt innan murens fall. Det hela kan liknas vid ett stort träd som ruttnat inifrån. Det har tömts på innehåll men kan fortfarande sträcka sig långt mot himlen och kasta en rejäl skugga över sin omgivning. Tills dess att en liten vindpust får trädet att falla. Politiska system är som träd. De föds och de dör. Den förruttnelse som politikerna i Chernobyl ger uttryck för är definitivt av kommunistisk karaktär, men det innebär inte att allt som inte är kommunism eller ryskt skulle vara immunt mot förruttnelse. Det är inte bara sovjetiska träd som kan falla. Även svenska träd kan ruttna inifrån och bli allt känsligare för minsta lilla vindpust.

Så gällande snacket om rysk desinformation. Det är möjligt att sådan existerar, Ryssland är en nation bland andra, och sådant sker, men huruvida det är ”Ryssen” som kommer få vårt system på fall vittnar om sorglig oförståelse för vad vi har att göra med och ironisk nog borde man kanske lära av just Rysslands historia för att förstå vår svenska samtid.

Svenskar behöver varken Ryssland eller dess desinformation för att klara av att avsky eliten eller uppleva problemen i sin vardag. Det räcker gott med eliten och problemen i vardagen. Eliten däremot, behöver alla halmstrån de kan hitta för att förklara att deras makt är legitim, att problemen inte existerar, att allt är väl och att det är omöjligt att Trump skulle kunna ha en poäng när han sa ”Sweden? Who would believe this?”.

”Det är omöjligt att en kärnkraftsolycka kan inträffa i Sovjetunionen”.

Som sagt, det är omöjligt att Sverigebilden skulle visa sig vara en potemkinkuliss. Eliten behöver sin Ryss.

Markus Allard