Att miljöpartitoppen uttalat stöd för ministrar och andra med för svenskar kulturellt udda (islamistiska) idéer har förvånat och förvirrat såväl miljöpartister som andra.

Om Miljöpartiets kopplingar till islamismen var resultatet av en medveten strategi för att nå muslimska väljare eller en följd av naivitet var någonting som media aldrig lyckades reda ut under dreven som föregick kongressen i våras.

För dem av oss som varit kritiska mot partiets undfallenhet och som därför stämplats som islamofober är det som nu skett inför öppen ridå endast en spegling av partiets inre utveckling. Så här har vi haft det mycket länge. Islamister och ytterlighetsfolk har flyttat fram sina positioner tack vare systematiskt och från partitoppen sanktionerat arbete.

Det har i miljöpartiet funnits planer på att motverka islamofobi som i verkligheten handlat om att gynna islamistiska agendor. En sådan plan utarbetades för några år sedan av den tidigare ledamoten i justitieutskottet och nu avgångne bostadsministern Mehmet Kaplan. Planen förklarar varför partiet idag havererat. Partiet förstår inte att arbete mot islamofobi inte ska bedrivas av islamister eller kulturrelativister.

Syftet för Kaplans plan sägs vara ”att skapa opinion för ett mera rättssäkert samhälle.” Jag citerar ur denna plan:

Vi har förordat en neddragning av resurser till polisen… kontraterrorverksamheten (ska) inte tillåtas svälla alltför mycket… Det så kallade kriget mot terrorismen ska bevakas noga… Förtroendeuppdrag inom muslimsk folkrörelse och nykterhetsrörelsen förenklar och säkerställer förankring och ska förstärkas ytterligare… Handlingsplanen mot islamofobi som bl.a. Yvonne Ruwaida tog fram 2004 ska ligga grund för arbetet… Arbetet mot islamofobi måste dock få stöd av andra inom RG (riksdagsgruppen) och PS (partistyrelsen) då jag (Kaplan) kan uppfattas tala i egen sak… Ekonomiska resurser kan alltid ordnas på något sätt… En tät kontakt med i tur och ordning, gruppledarna, sammankallande i PS samt Mp-Stockholm kommer att säkerställa riktning och hastighet.

Den nuvarande beredvillighet i partiledningen att blunda för islamistisk syn på jämställdhet, demokrati och sharialagstiftning har dessvärre anammats av partitoppen. Terrorhotet ska alltså medvetet förminskas.

Men det är citatet om att pengar inte är något problem som är särskilt uppseendeväckande och som blivit dagsaktuellt. Under den senaste tiden har media beskrivit hur demokratiskt tvivelaktiga och islamistiska organisationer beviljats offentliga bidrag. Kulturministern talar därför numera om kampen mot radikalisering och att de miljarder som går till civilsamhällets organisationer inte ska göda radikal islamism. Kontrollen över många miljarder kronor som går till civilsamhällets organisationer förefaller dock ha varit usel och har dessvärre gynnat islamistiska rörelser.

Kulturministern och hennes medarbetare har styrt fördelningen av medel till tvivelaktiga organisationer. Vem kan säga att svenska skattemedel inte indirekt finansierat IS-resor? Eller uppviglat till sådana!

Om det finns ett enda frågetecken runt någon av de bidragssökande bör det naturligtvis anses som skäl för ett klart avslag! Ibland undrar jag varför det inte finns organisationer som ”Muslimska feminister” eller ”Muslimer mot sharialagar” bland bidragssökarna. Det är sådana som behövs om islam ska kunna reformeras. Eller varför en organisation som faktiskt finns – ”Varken Hora eller Kuvad” – inte beviljas något stöd.

Kulturministern kan men har hittills inte gjort det som behövs för att strypa alla bidrag till obehaglig och odemokratisk islamism. Varför tvekar och förhalar kulturministern? Hur kan islamismen tillåtas styra bidragspolitiken? Hur kan islamisternas agenda ha fått så stort genomslag och ett sådant grepp om bidragspåsen?

Den så kallade nystarten i MP har ännu inte åstadkommit några förändringar. Rötan fortsätter dessvärre att spridas inuti ett alltmer splittrat miljöparti. Ett par framträdande figurer har avgått men rötans orsak finns kvar. Till exempel avgick statssekreterare Ruwaida vid regeringsombildningen men återfinns nu som planeringschef i statsrådsberedningen.

Med 20 års erfarenhet i kommun, landsting och riksdag av miljöpartiet konstaterar jag att idéer som inte har att göra i ett modernt grönt parti snarast måste städas ut. Att sluta finansiera odemokratisk islamism borde vara startpunkten för allt förnyelsearbete.

För en trovärdig nystart behövs riktiga miljökämpar. En sanningskommission bör tillsättas för att ge den nystart som blir alltmer angelägen men också omöjlig vartefter valrörelsen närmar sig.

Behövs ett uttåg ur riksdagen för att miljöpartiet ska bli av med de opportunistiska och islamisterna? Kanske är det så illa. Islamisterna bidrar inte med gröna idéer men de bidrar förstås med röster, se vilka som i valen fått mängder av kryss och dra era egna slutsatser.

De största förlorarna på att miljöpartiet lämnar regeringsmakten är de islamister som infiltrerat partiet för att driva den egna agendan och därtill försäkra sig om stora bidrag. Partiet har byggt ett inkluderande luftslott, en illusion som inte klarar en vindkantring.

Hade inte radikala muslimer tillåtits att ta för sig av Sverige så hade det svenska folket idag fortfarande velat välkomna främmande människor. Så verkar inte längre vara fallet. Vi måste sluta kalla folk för islamofober så snart de framför kritik mot islam, dels eftersom kritiken ofta är befogad, dels för att muslimer behöver förstå att medeltid inte går att förena med nutid.

Rebwar Hassan (mp) är landstingsledamot och gruppledare i Skärholmen