REPLIK Svenskt Näringsliv konstaterar i debattartikeln ”Ingen ljusning syns för välfärdens produktivitet” att välfärden har problem. Produktivitet är grovt generaliserat ett mått på hur stort värde som produceras per insatt kapital. För Svenskt Näringslivs medlemsföretag är detta självklart ett avgörande mått.

Inom kommun- och landstingssektorn brukar man i stället prata om effektivitet. Det är ungefär samma sak. Politikers målsättning är att öka effektiviteten i vård, skola och omsorg vilket innebär ökad måluppfyllelse till minskad mängd resurser.

Eftersom produktivitet och effektivitet är nära besläktade begrepp har politiker och näringsliv lätt att komma överens när det gäller välfärdens styrning. I början av nittiotalet kapitulerade Sveriges politiker för marknadens krav på avregleringar och offentliga besparingar och sedan dess har välfärden mer och mer styrts som ett tillverkningsföretag. Den här styrningen brukar sammanfattas under namnet New Public Management (NPM).

Läs också Välfärdens kvinnor förtjänar heltidsjobb

Politikers uppgift har blivit att garantera medborgarna en allt billigare men samtidigt bättre vård, skola och omsorg. Deras främsta verktyg är att lägga effektiviseringskrav i budgetar och därmed tvinga välfärden att minska sina kostnader. Tanken är sedan att medarbetare i vård, skola och omsorg ska ändra sina arbetsmetoder så att de kan öka effektiviteten och därmed infria politikers löften om billigare men bättre välfärd.

Vi blir allt fler unga och fler äldre i jämförelse med hur många som jobbar. Tankesmedjan Balans är överens med Svenskt Näringslivs om att det är ett stort problem. Vi tror dock inte att lösningen är att kommuner och landsting tar ännu mer intryck av näringslivet.

Det är dags att acceptera att välfärdens förutsättningar för produktivitet och effektivitet är andra än näringslivets. I stället för att fokusera på det bör vi styra välfärden enligt grundtanken att krav och resurser för dem som arbetar i välfärden måste vara lika stora. Om effektiviseringar uppstår som ett resultat av medarbetarnas arbete är det bra. Men de kan inte intecknas i förväg i form av effektiviseringskrav i budget.

Svenskt Näringsliv och Sveriges kommuner och landsting delar uppfattningen att produktivitetsökning/effektivisering av välfärden är det enda sättet att hantera samhällets ökade behov. Det finns en allvarlig brist i det sättet att se på saken. Det leder till ökad arbetsbelastning för alla som jobbar i välfärden.

Det finns inget magiskt sätt för barnskötare, lärare, sjuksköterskor, socialsekreterare eller hemtjänstpersonal att jobba några procent billigare för varje nytt års budget. De kan bara jobba snabbare. Och när de jobbar snabbare blir de sjuka. Och när de blir sjuka eller inser att jobbar vi kvar blir vi sjuka, ja då uppstår personalbrist.

Det hade varit skönt om digitalisering, automatisering eller ytterligare konkurrensutsättning löst välfärdens problem och det är förståeligt att politiker och representanter för näringslivet lägger sina förhoppningar på ändrade arbetssätt. Men, det de gör då är att måla oss ännu längre in i NPM-hörnet. Det hörn vi måste lämna.

Vi måste bort från synen på välfärd som något som kan effektiviseras eller där produktiviteten hela tiden kan öka. Kontaktyrken fungerar inte så. Förutsättningarna avgör kvaliteten i vård, skola och omsorg. Vi behöver ta en obekväm diskussion om det behövs ökade resurser till välfärden eller minskade krav på välfärden, eller både och. Välj en ambitionsnivå. Betala för den.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.