Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Utrikesdepartementet har släppt en podcastserie i fem avsnitt, som Margot Wallström deltar i. Gissningsvis är det hennes idé också. Det är nämligen val om bara ett år och är det något Socialdemokrater har svart bälte i så är det att gömma valkampanj i regeringsaktiviteter. De har ändå styrt 60 år.

Givetvis är det bra att även myndigheter berättar för oss som betalar vad de håller på med. Men var gränsen går mellan information och opinionsbildning är hårfin. Departement styrs av den för tillfället rådande politiska makten i regeringen, och UD är Socialdemokraternas departement. Alltså ska man inte se en av UD producerad podd som något annat än PR för UD och för den politiska majoritet som styr, även om de intervjuade är ambassadörer. Och avsnitt fem är vikt åt självaste utrikesministern själv.

Utan upphandling har de istället gjort en direktupphandling, det vill säga frågat den de valt och gett denna uppdraget, anlitat den kontroversiella frilansjournalisten Alexandra Pascalidou. UD har inte gjort fel, för det är fiffigt nog undantag för just medietjänster i UDs upphandlingsregler. Bara kostnaden för Pascalidous arbetsinsats är 80 000 kronor exkl moms, det vill säga 15 000 kronor per avsnitt. Dessutom betalar UD såväl studio som klippning samt Pascalidous omkostnader där en resa plus uppehälle i USA ingår. En väldigt bra deal måste jag säga.

Jag har släppt 37 avsnitt av min podcast Borgarbrackor. Jag har inga intäkter för dem och har betalat omkostnaderna för 27 av dem, de första 10 fick jag ett bidrag av från en stiftelse när jag drog igång. Jag kommer crowd funda podden inom kort för att få in 5 000 kronor per avsnitt som ska täcka alla kostnader inklusive mitt arbete. Men Pascalidou kräver alltså 16 000 kronor för att skriva frågor, göra research och spela in podden. Sedan tillkommer alla kostnader utöver det.

I USA spenderade hon 4 nätter på två separata hotell.

Det går bra för Pascalidou och hon ligger på en omsättning på 1,5-1,8 miljoner kronor per år. Hon kan också ta utdelning.

Pascalidou är en journalist som rört sig framför allt inom samma del av media som jag själv, nämligen åsiktsjournalistik trots att de haft andra etiketter. Hon är också en person som ofta och gärna driver sina teser och åsikter i debatt i sociala medier, bland annat Facebook och Twitter.

I ett uppmärksammat bråk med riksdagsledamot Hanif Bali i vintras kallade hon hans kritik ett hot mot yttrandefriheten.

Inför valet 2014 anlitade Sverige Radio henne för att programleda en serie direktsända debatter på Kulturhuset i Stockholm och sa då så här om dåvarande debattör numera politiska redaktören Alice Teodorescu:

“Du är väldigt vacker, du är väldigt välklädd, du är akademiker, du är jurist, du är vit, du är kristen”

Hon programleder regelbundet Ring P1 i Sveriges radio.

I somras var hon en av de utvalda programledarna att medverka i P1:s tält mitt emot själva Almedalsparken i Visby och sände radio därifrån.

I en intervju i vintras sa hon att hon tycker att vara partisk är en skyldighet.

Och det får hon gärna tycka. Inom opinionsjournalistiken och opinionsbildningen är alla partiska. Däremot är det ett problem att jobba är just Public Service, i andra roller än just som tyckare. I SR:s egen handbok för medarbetare, där frilansare ändå ingår, finns det tydliga regler kring det här. Det står även i Sveriges Radios sändningstillstånd att kraven på opartiskhet är en förutsättning.

“Som offentliga sammanhang räknas t ex sociala medier, bloggar, insändare, debattartiklar och demonstrationer”

Alla som följer Pascalidou vet att hon regelbundet uttrycker just personliga åsikter i flera av de här kanalerna och har gjort så länge. Hon är en tyckande person. Det är givetvis hennes rättighet men som sagt, hon bryter samtidigt då mot Sveriges Radios egna regler.

“Som konkurrerande verksamhet räknas t ex konkurrens genom eget företag, arbete vid produktionsbolag, produktion och arbete med roddar”. Nu är hon frilansare så det är inte riktig samma sak som att vara anställd dock men principerna om personliga åsikter gäller alla, det är nämligen villkorat i sändningstillståndet.

“Medarbetare som offentligt har tagit ställning i en fråga får inte delta i bevakningen av den”

Sveriges Radio håller på den här principen, när det gäller vissa medarbetare. Komikern Soran Ismail fick innan förra valet sparken av just den anledningen. Trots att hans åsikter om SD är samma sort som Pascalidou.

Jag har inga problem med att myndigheter och departement vill berätta vad de håller på med. Men trovärdigheten i en PR-podd som produceras själv och där UD själv kontrollerar hela innehåll och vinkling är inte högre än vilken reklampodd som helst. Tyvärr. Hade de erbjudit ett mediebolag en serie intervjuer med ambassadörer hade pressetiken och att det är två parter höjt kvalitet och därmed trovärdighet avsevärt.

Om någon har problem med att UD valde just denna journalist är det UD som ska kritiseras och inte journalisten i sig. En frilansare måste ju sälja in uppdrag för att försörja sig.

Det jag har problem är bara Public Service och deras särbehandling av just Alexandra Pascalidou.

Och att de gång på gång anlitar henne när hon bevisligen bryter mot deras egna regler. Hon är inte opartiskt. Hon för fram sina privata åsikter i offentliga sammanhang gång på gång. Och hon har åkt fast för plagiering upprepade gånger, bara det borde göra att man anlitar någon annan eftersom hennes trovärdighet tyvärr för alltid är skadad och det finns gott om journalister som aldrig skulle kopiera någon annans arbete och ta betalt för det som sitt eget.

En journalists trovärdighet är centralt.

Erik Fichtelius förstörde sin när han intervjuade dåvarande statsminister Göran Persson och det kom fram att han även gjorde ett antal intervjuer som bara fick sändas efter Persson framtida död. Han var alltså beroende av Persson och därmed föll inte bara intervjun utan drog med sig Fichtelius trovärdighet för alltid.

UD har köpt en egen podd, där Pascalidou är programledare för den PR-sändingen som dessutom krönts av en intervju med utrikesministern och Socialdemokraten Margot Wallström. Som alltså intervjuas av en person hennes egen myndighet betalat. Och ett år före valet. Där det dessutom inte råder någon tvekan om Pascalidous egna åsikter inom framför allt Wallströms eget politikområde migration, flyktingar, solidaritet, fördelningspolitik etc.

Detta borde vara spiken i kistan för alla framtida rekryteringar av Pascalidou inom något som har med politik att göra, där ingår Ring P1. En person som anlitats av regeringen kan omöjligt ställa opartiska frågor till väljare som ringer in och har åsikter om just detta. Inte heller borde Sveriges Radion kunna bjuda in henne i något sammanhang som har med utrikespolitik att göra utan att bryta mot sina egna regler. Pascalidou har bland annat fått lajva expert på Grekland och grekisk politik. Vad de verkliga experterna på Greklands politiska liv och historia sa, som givetvis finns på olika universitet i landet, när en journalist med grekiskt bakgrund fick deras plats kan man undra. Men det borde vara slut med det nu.

UD-podden är PR för de ambassadörer som medverkar men framför allt för deras politiskt tillsatta chef, som är Socialdemokrat. Det är ingen slump att den kommer ett år före valet heller. Lyssna om ni vill men den ska inte betraktas att ha något journalistiskt värde. Den är inte oberoende.

Givetvis står det frilansare fritt att göra vilka uppdrag de vill. Jag har inga synpunkter alls på det.

Men jag förväntar mig faktiskt att Sveriges Radio lever efter sitt sändningstillstånd och sina egna regler. Och även om Alexandra Pascalidou särbehandlats fram till nu, där vissa regler verkar gälla andra SR-medarbetare och inte henne, borde det vara slut nu.

Om inte tycker jag Sveriges Radio borde anlita mig istället. Jag och Pascalidou är nämligen ungefär lika opartiska. Och att kräva att Public Service anlitar just en själv är också något Pascalidou gärna gör så varför inte?