Det är ingen nyhet att arbetslösheten är hög och biter sig fast, allra värst är det för ungdomar och invandrare med bara gymnasieutbildning eller inte ens det. Man pratar om problemet med matchning. Men det kan inte ensamt förklara den höga arbetslösheten i dessa grupper.

För ett teknikföretags problem med att hitta ingenjörer eller ett sjukhus försök att hitta specialistsjuksköterskor etcetera har inget med de nämnda gruppernas oförmåga att hitta jobb att göra. Sannolikheten att en person som inte ens slutfört gymnasiet vill och kan plugga en komplicerad och lång högskoleutbildning är låg. Dessa arbetslösa behöver få gymnasiekompetens och sedan ett enkelt jobb.

Därför är det beklämmande att läsa att ett bemanningsföretag i Göteborg stod med 100 lediga tjänster utan att hitta folk samtidigt som 2 000 unga vuxna var inskrivna vid Arbetsförmedlingen. Chefen på den Arbetsförmedlingen förklarade det med att ”dessa ungdomar inte direkt står och hoppar högt för den typen av jobb”.

Ja, om den myndighet som ansvarar för att folk ska jobba och inte leva på bidrag resonerar så där är det verkligen inte konstigt att folk förblir arbetslösa.

Den här kravlösa, slappa attityden eldar vänsterpolitiker på med kontinuerligt prat om ”skitjobb” och ”b-lag” när de beskriver olika typer av tjänstejobb som inte kräver utbildning.

Rut-avdraget dras nu ner med just den retoriken som grund. När just enkla jobb är det enda dessa människor kommer kunna få.

Ingen har sagt att folk måste tycka att alla jobb de har är roliga. Fråga vilken framgångsrik person som helst och den gemensamma nämnaren är att alla haft tråkiga, meningslösa jobb. Men som samtliga har lärt dem något och inneburit en pinne upp på den långa stege som en karriär innebär.

Själv har jag packat korvbröd på Pååls brödfabrik tidigt morgonskift. Det roligaste passet under dagen var att sitta i mitten på det löpande bandet och göra visuell kontroll. För då fick man stanna bandet med en knapp om man såg något bröd som var fel eller trasigt.

Jag har även sålt försäkringar via telefon mot hundra kronor i provision per såld försäkring. Mitt första heltidsjobb var som mediesäljare av annonser i bilagor. Då var den fasta lönen 11 000 brutto. Resten var provision. Då hade jag en civilekonomexamen redan. Men det jobbet hade jag bara ett år, sedan hade jag tillräckligt med erfarenhet för att kunna komma vidare till ett roligare jobb.

Därför blir jag upprörd över att folk kallar jobb för ”skitjobb”. Och arg när jag hör att myndigheten som är ansvarig för att få folk i arbete tycker att människor som inte har utbildning ska ha lyxen att välja och då välja bort jobb som ”är tråkiga”.

Det här är ett systemfel, en institutionaliserad kravlöshet som befäster en bortskämd attityd till hederliga första-jobb. Och därmed säger samhället att det är okej att bli försörjd av andra.

Givetvis finns det en massa människor som söker hundratals jobb och inte ens kommer på intervju. Personer som verkligen anstränger sig. Inget snack om det.

Och det är svårt att få jobb när konkurrensen är hög. Men deras ansträngningar och driv hamnar tyvärr i skymundan när sådant här kommer fram.

Om vi ska kunna lösa arbetslösheten, som till största del är ett problem för folk utan utbildning, måste både politikens och arbetslösas attityd till enkla jobb ändras.

Ett första jobb är ett steg in på arbetsmarknaden. Är du duktig och anstränger dig kommer de tråkiga jobben bara vara en fas att gå igenom på väg mot ditt mål. Men ingen får drömjobbet direkt, få får ens ett roligt jobb.

Det är dags att ändra på attityden ”att bli försörjd av andra är något man kan välja”.

Det finns inga ”skitjobb”, det finns bara jobb.

Det här är ett systemfel, en institutionaliserad kravlöshet som befäster en bortskämd attityd till hederliga första-jobb. Och därmed säger samhället att det är okej att bli försörjd av andra.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.