Anders Klarström tackar i sina memoarer ”Prima victoria” Ultima Thule för att ha revitaliserat SD (men vreds samtidigt över att Bert Karlsson stal SD:s röster 1991 innan han sedermera räddade SD 1993) under en tid när SD var nära att upplösas och lägga ned (mellan 1991-93) efter 1991 års katastrofala valresultat.

Tack vare Ultima Thules och vikingarock- och vit makt-musikens formidabla genombrott 1993 när 100 000-tals barn, tonåringar och unga vuxna plötsligt började konsumera (d v s köpa, lyssna på, sjunga med i och dansa till) den svenska s k nationella rörelsens musik medan tusentals ungdomar valde att bli skinheads och/eller gå med i SD (såsom bl a Åkesson) så förvandlades SD över en natt från ett ”gammelnazistiskt” s k ”gubbparti” bestående av gamla NRP:are, SNF:are, nysvenskar och lindholmare till Sveriges absolut yngsta parti (mellan ca 1993-98 var SD i det närmaste ett ”tonårsparti” att döma av de horder av s k ”babyskins” som under dessa år flockades runt SD) och den positionen har SD ju f ö behållit in i våra dagar (SD:s riksdagsgrupp uppvisar då t ex den allra lägsta medelåldern och runtom i landet har 100-tals 20-åriga SD:are som nyss blivit myndiga valts in i olika landsting och kommuner).

Även ”bioaktuelle” Stieg Larsson gjorde f ö samma analys som Klarström gör i sin självbiografi och vilket Aftonbladet påminner om idag – d v s den svenska extremhögerns historiska peripeti och vändpunkt (d v s från nederlag och nära undergång till framgång och, skulle väl SD:arna själva säga, framtida seger) var just den där sommaren 1993 när det plötsligt vimlade att skinheadgäng i var och varannan svensk stad (inklusive i Sölvesborg) och när Ultima Thules sånger och album slog list- och försäljningsrekord flera gånger om tack vare Bert Karlsson – d v s det var det för den svenska s k nationella rörelsen magiska ögonblicket som både räddade SD och lade grunden till dagens SD:

”Genombrottet för rasism och antisemitism i Sverige går att spåra till en enskild dag. Det menade Stieg Larsson.”

Och apropå musik så ”avslöjar” Klarström också att Ulf Ekberg var med redan på BSS-tiden och deltog i att grunda SD Göteborg (tillsammans med bl a jazzmusikern Hans Carling) liksom i 30 november-kravallerna i Lund samt att Ace of Bases debutalbum ”Happy nation” som är det debutalbum i den västerländska populärmusikhistorien som har sålt allra mest någonsin (kring 23 miljioner exemplar) producerades av SD:aren Johnny Lindén som också låg bakom skivomslaget.

I boken hittas också en namnlista över de SD-medlemmar som deltog på partiets årsstämma 1996 då de samtliga skickade en hälsning till Klarström p g a att dennes dåvarande fästmö Susanne Johansson från Uppsala (f d ledare för NRP Uppsala och vars far också hade varit nazist) hade insjuknat i borrelia.

På årsmötet, som kan ses som något av SD:s ”generationsväxlingskonferens”, deltog bl a Jimmie Åkesson, Björn Söder och Mattias Karlsson som senare kom att ta över partiet liksom ett flertal ökända SD-(nazist)aktivister såsom Richard Wramner (som greps den 1 maj 1992 när han och två andra SD-medlemmar bevistade Vänsterpartiets och dess dåvarande ledare Gudrun Schymans möte i Kungsträdgården i Stockholm med en handgranat i väskan), Mats Karlsson från SD Uppsala och Tomas Andersson från SD Sundsvall, de våldsamma bröderna Lars och Per Emanuelsson från SD Göteborg, SD:s första disputerade medlem språkvetaren Eva Nyman samt SD:s dåvarande ledare Mikael Jansson som idag är medlem i AfS.

Den förste greven som anslöt sig till SD (idag är det då rätt så gott om adliga SD:are) verkar f ö ha varit greve Magnus Stenbock som vårt nuvarande kungapar ibland besökte och umgicks med (d v s på dennes slott i Östergötland) att döma av Klarströms memoarer.

Slutligen skriver Klarström också om hur han tidvis bodde på SD:s partihögkvarter på Magnus Ladulåsgatan på Södermalm i Stockholm som SD behöll ända fram tills 2010-11 ungefär som att jag själv bodde på Expos redaktion på Hornsgatan bara några kvarter från SD:s högkvarter (d v s vi var väl båda lika ”fanatiska” och arbetade båda typ dygnet runt under några hyperintensiva år på 1990-talet).