Päiväkodeissa ilman riittävää tukea voivat jäädä etenkin lapset ilman diagnoosia sekä autismikirjon lapset.

Neljävuotisneuvolassa terveydenhoitaja huomasi, että lapsessa on jotain erityistä. Terveydenhoitaja tunnisti lapsen nykimisen: kyse oli tic-oireista. Perhe sai lähetteen perheneuvolaan. Jonotus kesti yli vuoden.

Perheneuvolan mukaan viisivuotias lapsi oli tutkimuksiin liian nuori. Psykologi neuvoi vanhemmille muun muassa kiinnipidon tapoja.

– Aistiherkälle, autismikirjon lapselle kiinnipito ei tietenkään toiminut, äiti Anu Laurila kertoo nyt.

Edes autismikirjon diagnoosi ei ole taannut tukea. Anu Laurila

Koska tutkimuksia ei tehty, diagnoosia ei tullut. Päiväkodissa vanhempia ohjattiin perheneuvolaan. Erityisopettaja tapasi lapsen muutamia kertoja päiväkotiaikana.

Tapaamiset eivät johtaneet mihinkään.

– Ajattelin vielä silloin, että me olemme onnekkaita, kun saamme lapsellemme parasta mahdollista tukea ja apua. Kuinka naiivi ja väärässä olinkaan, Laurila huokaa.

Kun lapsi ei esimerkiksi jaksanut istua päiväpiirissä, hänet laitettiin eteiseen lukemaan kirjaa nojatuoliin. Lapsi oli oppinut lukemaan viisivuotiaana.

– Kukaan henkilökunnasta ei kertonut, että vaihtoehtoja tai tukea olisi ollut tarjolla. Me emme tienneet, että meillä olisi oikeus vaatia enemmän. Miten olisimme voineet tietää?

Laurila ja hänen miehensä joutuivat käyttämään kaikkia työelämän mahdollisuuksia joustaa työajoista vähentääkseen päivähoitoaikaa ja näin lapsen kuormitusta.

– Edes autismikirjon diagnoosi ei ole taannut tukea. Ongelmat tuen kanssa jatkuvat nyt alakoulussa, Laurila kertoo.

Kunnat saavat päättää tuen määrästä

Tampereen seudulla asuva Anu Laurila ei ole tukitaistelunsa kanssa yksin. Se, miten paljon ja millaista tukea lapset päiväkodeissaan saavat, riippuu omasta asuinkunnasta.

Yksi syy tähän on varhaiskasvatuslain tulkinnanvaraisuus.

Varhaiskasvatuslaissa sanotaan, että jokaisella lapsella on oikeus tarvitsemaansa tukeen. Sitä, miten tuki pitäisi järjestää, ei erikseen määritellä.

On kunnasta kiinni, miten tukea järjestetään ja kenelle sitä annetaan.

– Kyse on kuntataloudesta eli rahasta, Erja Sandberg sanoo.

Erja Sandberg pitää varhaiskasvatuksen tuen tilannetta erittäin huolestuttavana. Yle

ADHD-tutkija, erityispedagogi ja kasvatustieteen tohtori Erja Sandberg kysyy, miten lapsen tuen tarve voidaan tunnistaa, jos arki päiväkodissa on yhtä selviytymistä päivästä, sijaisten etsimistä ja kiirettä.

– Vaikka tuen tarpeet olisivat selvästi nähtävissä, niitä ei aina huomata. Henkilökunta vaihtuu, sijaisia tulee ja menee ja riittävää koulutusta ei kaikilla ole. Ja tukea tarvitsevat lapset kaipaisivat juuri toistoja ja rutiineja, Sandberg sanoo.

Suomessa on kuntia, joissa tukea tarvitseva lapsi saa omassa päiväkodissaan esimerkiksi pienryhmän ja erityisopettajan erityisopetusta säännöllisesti.

Sitten on kuntia, joissa tuki tarkoittaa erityisopettajan henkilökunnalle antamaa konsultaatiota. Joku kunta laskee, että erityisopettajan tapaaminen kerran kuussa riittää tukea tarvitsevalle lapselle.

Samaan aikaan OAJ on linjannut, että varhaiskasvatuksessa pitäisi olla yksi erityisopettaja jokaista sataa lasta kohti.

– Joissain kunnissa on yksi erityisopettaja käytössä. Tästä voi laskea, mihin hänen aikansa riittää, Sandberg sanoo.

Pienemmissä kunnissa esimerkiksi kolmella kunnalla voi olla yksi erityisopettaja käytössä. Tämä täyttää lain kriteerit.

Anu Laurilalle on kertynyt viimeisen vuoden ajalta mapillinen todistuksia, lausuntoja, kielteisiä päätöksiä ja valituksia paperisodassa tuen puolesta. Marko Melto / Yle

Vuonna 2016 kunnallisessa varhaiskasvatuksessa tehostettua tai erityistä tukea saavia lapsia oli 14 000. Samana vuonna varhaiskasvatuksen piirissä oli yli 209 000 lasta.

On mahdotonta arvioida, kuinka moni lapsi tukea tarvitsee, mutta jää sitä ilman. Kaikilla tukea tarvitsevilla lapsilla ei ole tarvetta diagnoosille.

Muun muassa erityisopettajia kouluttava lehtori Marita Neitola korostaa, että kielellisten vaikeuksien lisäksi yksi suurimmista tuen tarvitsijaryhmistä ovat lapset, joilla on tunne-elämän ja käyttäytymisen vaikeuksia.

– Nämä lapset voivat joutua odottamaan apua vuosia. Usein tunne-elämän vaikeuksissa ja käyttäytymisongelmissa lapsessa ja hänen perheessään nähdään syitä ongelmiin, vaikka ne oikeat syyt ovat usein ihan muualla, Neitola toteaa.

Inkluusio, mutta ei lisärahaa tai tukea

Suomessa inkluusion ajatus on varhaiskasvatuksen puolella johtanut siihen, että erityispäiväkoteja ja -ryhmiä on lakkautettu, mutta tukea tai lisää ammattilaisia ei ole annettu tilalle.

Näin on käynyt myös peruskoulun puolella.

Inkluusion tarkoitus on estää erottelua ja poissulkemista eli käytännössä sijoittaa tukea tarvitsevat lapset tavallisiin ryhmiin.

Myös integroitujen erityisryhmien määriä on vähennetty.

– Ei lasta voi vain heittää tavalliseen ryhmään ilman lisätukea ja ammattilaisia. Inkluusio ei ole säästökeino, mutta sillä kyllä yritetään säästää, Sandberg sanoo.

Inkluusion tarkoituksena on myös se, että lapsi saa tarvitsemansa tuen omassa lähipäiväkodissaan. Tämä ei käytännössä toteudu kaikkialla.

Yksi syy varhaiskasvatuksen tuen kriisille on pula osaavasta henkilökunnasta. Esimerkiksi Helsingistä puuttuu yli 500 varhaiskasvatuksen opettajaa ja lastenhoitajaa.

Jo 30 prosenttia Helsingin varhaiskasvatuksen opettajista on epäpäteviä.

Myös erityisopettajia on liian vähän. Koska varhaiskasvatusta pidetään kriisiytyneenä, osa erityisopettajista suuntaa suoraan muualle töihin. Peruskoulun puolella erityisopettaja voi saada tuhat euroa enemmän palkkaa.

Anu Laurilasta on väärin, että vanhemmat joutuvat opiskelemaan eri lait ja tukimuodot ulkoa osatakseen vaatia lapselle sitä, mitä laki lapselle oikeuttaa. Marko Melto / Yle

Osa kunnista vaatii diagnoosin tukea varten

Lain mukaan diagnoosi ei saa olla tuen ehto. Silti osa kunnista vaatii diagnoosin tai vähintään lausunnon eri tukimuotoja varten.

Dosentti Päivi Pihlajan ja Turun yliopiston lehtorin Marita Neitolan tekemässä Varhaiserityiskasvatuksen tila -tutkimuksessa selvisi, että useissa kunnissa tukea varten vaaditaan edelleen diagnoosi.

– Useissa kunnissa ja niiden päiväkodeissa on käytössä eri käytäntöjä, joista ei välttämättä paperilla puhuta, Neitola kertoo.

Joissain päiväkodeissa on esimerkiksi sääntönä, että tukea tarvitsevia lapsia pitää olla useita, muuten avustajia ei saada.

– Avustajat voivat olla keitä tahansa, kun varsinaisen opetus- ja hoitohenkilöstön määräaikaisuuksia ei saada täytettyä ammattitaitoisella henkilökunnalla. Ilman mitään koulutusta toimivat avustajat tekevät töitä kaikkein vaativimpien lasten kanssa, Neitola sanoo.

Tällä hetkellä useissa kunnissa on käytössä perusopetuslaissa määritelty kolmiportainen tuki myös varhaiskasvatuksen puolella.

Perusperiaatteena on, että mitä korkeammalle tukiportaalle lapsi on nostettu, sitä enemmän hän tukea saa.

Käytännössä tuen kolmiportaisuus ei kaikkialla toimi, OAJ:n erityisasiantuntija Kirsi Sutton kertoo.

– Vaikka lapsella olisi tarve vahvempaan tukeen, tuen määrä tai muoto ei välttämättä muutu juuri lainkaan, jos kunnassa ei ole tarjolla lapsen tarvitsemaa rakenteellista tukea, Sutton sanoo.

"Tuen määrä voi laskea, jos perhe muuttaa kunnasta toiseen. Lain tarkennus auttaisi epätasa-arvoisuuteen", varhaiskasvatuksen erityisopettajien puheenjohtaja Martta Pyökkimies sanoo. Marko Melto / Yle

Niin OAJ:n kuin muiden Ylen haastattelemien asiantuntijoidenkin mukaan lakimuutos takaisi tasa-arvon ja tuelle minimitason varhaiskasvatuksessa.

– Laissa pitäisi määritellä, millaista ja kuinka paljon tukea kuntien pitää tarjota lapsille ja turvata lapsen oikeus varhaiskasvatuksen erityisopettajan antamaan erityisopetukseen, Sutton toteaa.

Opetus- ja kulttuuriministeriössä käynnistyi tänä vuonna Oikeus oppia (siirryt toiseen palveluun) -ohjelma, jonka kokonaisbudjetti on 125 miljoonaa euroa kolmelle vuodelle.

Hankkeen tarkoituksena on myös selvittää, miten oppimisen tuki nykyisin toteutuu ja kuinka tuen järjestämistä voitaisiin vahvistaa varhaiskasvatuksessa. Tähän on varattu 15 miljoonaa euroa. Tarkoituksena on myös selvittää, mitä lainsäädännön muutoksia tuen kehitys voisi vaatia.

Suomen varhaiskasvatuksen erityisopettajien yhdistyksen puheenjohtaja Martta Pyökkimies korostaa, että monet lapset saavat tarvitsemaansa tukea päiväkodeissa.

– Mutta se ei riitä. Jokaisen tukea tarvitsevan lapsen pitäisi sitä saada, kuten lakikin sanoo.

Väliinputoajina kiltit ja hiljaiset sekä nepsylapset

Suomalainen kehitysvammalaki on vahva ja voi oikeuttaa useisiin eri tukimuotoihin avustajista alkaen. Tämäkään laki ei kuitenkaan aukottomasti tukeen oikeuta.

Esimerkiksi neuropsykiatrisia erityispiirteitä omaavat nepsylapset eivät kuulu kehitysvammalain piiriin.

Tästä syystä autismikirjon ja ADHD-oireiset lapset ovat varhaiskasvatuksen tuessa usein väliinputoajina.

– Kun tuen tarvetta ei tunnisteta, lapsi voi leimautua vaikeaksi ja hankalaksi. Kysytään, miksi sinä et osaa ja olet erilainen. Se voi lisätä uhmaa ja vaikeuksia arjessa entisestään. Pahimmillaan lapsen itsetunto murennetaan jo varhaiskasvatuksessa, Erja Sandberg toteaa.

Myöhemmin voidaan tarvita jo psykoterapiaa, tukihenkilöitä tai lopulta varhaiseläke. Erja Sandberg

Toisaalta tuen tarvetta voi olla vaikea tunnistaa ilman koulutusta ja kokemusta.

Jos lapsella on tarkkaavaisuushäiriö, mutta häneltä puuttuvat ADHD:n vilkkauden piirteet, kuka ehtisi huomata hiljaisen ja rauhallisen lapsen? Silti myös tällainen lapsi kaipaisi tukea.

– Ilman tukea tilanne vain hankaloituu, kun siirrytään kouluun. On paljon tilanteita, joissa puuttumista tarvittaisiin heti. Esimerkiksi kielenkehitys on voimakkaampaa päiväkoti-iässä kuin koulussa. Kun lapsi sitten siirtyy kouluun, on hukattu jo vuosia, Sandberg sanoo.

Suomalaisen hyvinvointivaltion perusajatuksena on ollut, että jokainen lapsi lähtökohdistaan riippumatta pääsee varhaiskasvatuksessa ja peruskoulussa samalle viivalle.

Sandbergin väitöstutkimuksessa selvisi, että jopa kolmasosa ADHD-oireisista ihmisistä syrjäytyy. Yksi syrjäytymisen syistä on tukitoimien puute.

– Myöhemmin voidaan tarvita jo psykoterapiaa, tukihenkilöitä tai lopulta varhaiseläke. Tällaista hintaa yhteiskunta maksaa, kun säästämme pikkulapsista.

Anu Laurila tietää, että häntä pidetään jo hankalana vanhempana. "Minulla ei siksi ole enää mitään menetettävää ja voin jopa puhua asiasta julkisesti. Kaikki vanhemmat eivät voi, koska pelkäävät sen vaikutuksia". Marko Melto / Yle

Tukisäästöt maksavat

Pirkanmaalainen erityislapsen äiti Anu Laurila tuntee monia perheitä, jotka ovat joutuneet viemään tukitaistelunsa eri kunnissa hallinto-oikeuteen saakka.

– On täysin tuurista kiinni, miten tukea omassa kunnassa saa. Ja on tuurista kiinni, sattuuko päiväkodissa olemaan osaavaa henkilökuntaa tai ammattilaisia ylipäätään riittävästi paikalla. Kyllä sitä vanhempana miettii, miten tämä on mahdollista.

Laurila miettii edelleen, olisiko hän voinut tehdä jotakin toisin taistelussaan lapsensa tuesta. Toisaalta järki sanoo, että varhaiskasvatuksen ja opetuksen ammattilaisiin pitäisi voida luottaa.

Laurila pohtii, onko heidän kohdallaan puhetta tuesta vältelty päiväkodissa, koska resurssien eli rahan puute on tiedetty henkilökunnan puolella.

Nyt alakoululaisen lapsen sosiaalisten tilanteiden vaikeuksista johtuva ahdistus on pahentunut. Oikeanlaista tukea ei silti ole vieläkään.

– Nyt lapseni on kouluahdistuksen vuoksi sairaalassa hoitojaksolla. Jos lapsi olisi saanut ajoissa tukea, tilanne ei olisi nyt tämä. Usein mietin, millaista hänen elämänsä olisi ollut, jos tukea olisi tarjottu jo päiväkodissa, Laurila sanoo.

Lue lisää:

Laki takaa erityislapsiperheen arkeen tukea – oikeus valittaa päätöksistä jää usein käyttämättä

Puremista, potkimista, lyömistä – lasten käyttämä väkivalta ja kielenkäyttö on muuttunut yhä rajummaksi päiväkodeissa

Yle kysyi opettajilta koulun uudistuksista: Eniten hatuttaa huonosti toteutettu erityisoppilaiden sulauttaminen yleisopetuksen luokkiin

Erityisopetusta tarvitsevat oppilaat ovat yhä useammin tavallisella luokalla – iso osa opetusajasta menee lasten rauhoittamiseen, kertovat luokanopettajat

Monet erityislapsiperheet eivät jaksa taistella oikeuksiensa puolesta – ”Miksi äitien pitää tietää aina enemmän kuin virkamiesten?”