Etelä-Suomen aluehallintoviraston (avi) ylitarkastaja Päivi Vainio on tällä hetkellä ehkä kiireisempi kuin koskaan. Hänen pöydällään on kymmeniä valvonta-asioita, ja paperitorni vain kasvaa.

– Epäkohtailmoituksia tulee ihan jatkuvasti. Me emme aina edes ehdi pyytämään selvityksiä, kun tulee jo seuraava ilmoitus, Vainio kertoo.

Vainio on ainoa pääsääntöisesti vanhustenhuollon valvontaa tekevä virkamies Etelä-Suomen aluehallintovirastossa. Yhteensä vanhustenhuollon valvontaan on panostettu 2,5 henkilötyövuotta. Resurssit ovat pysyneet viime vuodet samoina, vaikka valvontaurakka on kasvanut.

Valvottavia vanhustenhuollon yksiköitä on Vainion alueella 600–700. Ei ihme, että työt kasaantuvat.

Jutussa olevat tekstikatkelmat ovat lainauksia aluehallintovirastojen valvontapäätöksistä.

Ongelmat korostuvat yksityisellä puolella

Valvonnan puute on yksi suuri syy siihen, miksi epäkohdat vanhusten hoivapalveluissa ovat lisääntyneet viime vuosina.

Ylen A-studio tutki aluehallintovirastoissa tehdyt valvontapäätökset vuosilta 2016–2018, jotka koskivat Suomen kolmen suurimman hoivayhtiön – Attendon, Esperin ja Mehiläisen – ympärivuorokautista vanhusten hoivaa tarjoavia yksiköitä. Mukana selvityksessä on myös Esperin tytäryhtiö Saga Care.

Löydät jutun lopusta listauksen kaikista niistä hoivakodeista, joissa avi on edellyttänyt yritystä korjaamaan havaitsemansa epäkohdat.

Kokosimme myös tiivistyksen hoivakotien epäkohdista. Joistakin hoivakodeista on tehty useampi valvontapäätös. Tällöin päätösten sisältö on niputettu yhteen.

Useimmin valvonnan seurauksena on ollut huomautus tai huomion kiinnittäminen, jotka eivät välttämättä termeinä kuulosta niin vakavilta kuin ovat. Ne tarkoittavat, että jos toimintaa ei paranneta, viranomainen voi käyttää järeämpiä keinoja. Sellaisia ovat määräys, jota avi voi tehostaa uhkasakolla, tai jopa hoivakodin toiminnan keskeyttäminen.

Avien antamat kevyemmät toimenpiteet on rajattu listauksen ulkopuolelle.

Tutkinta kohdistettiin yksityisiin hoivayhtiöihin, koska valvovien viranomaisten mukaan ongelmat korostuvat niiden yksiköissä. Hoivayhtiöt ovat tulleet viime vuosina markkinoille ryminällä. Yksityisiä hoivayksiköitä on Suomen kunnissa jo enemmän kuin julkisia.

Valvontapäätöksiä tehtiin vuosina 2016–2018 kaikkiaan 78 kappaletta, joista yli puolessa viranomaiset vaativat palveluntuottajilta jonkinlaisia toimenpiteitä. Lisäksi Yle kävi läpi runsaasti kaupunkien tekemiä valvontatarkastuksiin liittyviä asiakirjoja.

Kävi ilmi, että kaikilla kolmella suurella hoivayhtiöllä on monin paikoin vaikeuksia tuottaa palveluita lain ja sopimusten mukaisesti. Suhteellisesti eniten ongelmia on Esperillä ja Attendolla, mutta myös Mehiläisellä on omat ongelmayksikkönsä.

Hoivakotien suurin yksittäinen ongelma on liian vähäinen henkilöstön määrä. Sosiaali- ja terveysministeriön laatusuosituksessa ympärivuorokautisessa hoivassa hoitajamäärän alarajaksi on määritelty 0,5 hoitajaa yhtä asiakasta kohden.

Avien valvontapäätöksistä selviää, että kipuraja alittuu usein. Ja suositus on vain suositus. Se ei ole lakiin kirjattu velvoite.

Liian vähäisen henkilökunnan lisäksi vikaa löytyy myös esimerkiksi siinä, miten hoivakoteja johdetaan, miten työvuorolistoja ja potilasasiakirjoja täytetään ja miten lääkkeitä käsitellään.

Ongelmia on paljon, mutta on myös syytä muistaa, että suurimmassa osassa hoivakoteja ei viranomaisten mukaan ole ongelmia. Laatuerot yksiköiden välillä voivat olla suuria.

Omavalvonta ei toimi

Kenen vastuulla valvonta sitten on?

Yksityisten palveluntuottajien valvonta kuuluu ensisijaisesti kunnille, jotka ostavat niiltä palveluita. Sen lisäksi sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira ja aluehallintovirastot valvovat hoivakoteja.

Valviralla ja aveilla on tarvittaessa mahdollisuus asettaa uhkasakkoja tai vaikka sulkea hoivakoti, jos toiminta ei täytä lain vaatimuksia. Näin tapahtui viime viikolla Kristiinankaupungissa.

Valviran ja avien valvontaresurssit ovat erittäin niukat. Valvirassa vanhustenhuollosta vastaa enimmillään kaksi henkilöä. Vastuualueena on koko maa.

Kunnatkin voivat “ojentaa” palveluntuottajia. Ne voivat esimerkiksi purkaa palvelusopimuksia tai määrätä sakkoja sopimusrikkomuksista. Kaikkiin kuntien tekemiin sopimuksiin ei kuitenkaan ole edes kirjattu sakottamisen mahdollisuutta.

Kunnat voivat myös rajoittaa vanhusten sijoittamista ongelmallisiin hoivakoteihin. Näin on myös monessa kaupungissa tehty viime vuosina.

Kuntien valvontaa hankaloittaa se, että kaikissa kunnissa ei ole työntekijöitä, jotka hallitsisivat valvonta-asiat. Esimerkiksi kunnan koko vaikuttaa asiaan.

Kaikissa kunnissa ei myöskään välttämättä ole ymmärretty, että vaikka palvelun tuottaminen ulkoistettaisiinkin yksityiselle yhtiölle, valvontavastuu kuuluu edelleen kunnalle.

Valvovien viranomaisten mukaan kunnilla on petrattavaa sekä valvonnassa että siinä, miten ne ylipäänsä palveluita kilpailuttavat ja ostavat. Kilpailutuksessa alhainen hinta korvaa liian usein hoivapalveluiden laadulliset kriteerit.

Koska valvontaan ei ole riittävästi resursseja, kunnat ovat luottaneet siihen, että hoivayhtiöt valvovat itse itseään. Puhutaan omavalvonnasta (siirryt toiseen palveluun), josta säädettiin sosiaalihuoltolaissa vuonna 2015. Omavalvontavelvoite on ollut yksityisiä sosiaalipalveluja koskevassa laissa jo vuodesta 2011 ja vanhuspalvelulaissa vuodesta 2013.

Valvovien viranomaisten mukaan käytäntö on osoittanut, että omavalvonta ei toimi. Sitä ei oteta tosissaan.

Valviran ylitarkastaja Elina Uusitalon mukaan omavalvonnan ongelmat kytkeytyvät ensisijaisesti henkilöstömäärään ja siihen, mihin hoivakodin esimies aikansa käyttää.

Esimiehen työaika saattaa kulua esimerkiksi hoitotyössä. Tällöin hallinnollisiin asioihin ja johtamiseen jää vähemmän aikaa.

– Jos vastuuhenkilöllä ei ole työaikaa johtaa ja toimeenpanna omavalvontaa, niin miten siellä sitten valvotaan? Uusitalo kysyy.

“Viriketoiminnaksi merkitään, kun asiakkaalle avataan radio”

Hoiva-alalla suurin menoerä ovat henkilöstön palkkakulut.

Hoivayhtiöt puolestaan pyrkivät paitsi tuottamaan palveluita, myös tekemään voittoa. Tämä näkyy siinä, miten hoivakotien työvuorolistoja täytetään.

Etenkin viikonloppuisin ja yöaikaan hoito pyritään järjestämään mahdollisimman vähällä henkilökunnalla, koska työvoima on kalliimpaa kuin arkena.

THL:n tilastojen mukaan Suomessa ympärivuorokautisen hoivan yksiköissä yövuorossa työskentelee keskimäärin yksi henkilö.

– Tämä on aika tyypillinen tilanne. Olen ääneen ihmetellyt, että miten voi olla, että kahden hoitajan apua tarvitsevat kuntoutuvat yöaikaan siten, että he selviytyvät yhden hoitajan avulla, ylitarkastaja Päivi Vainio sanoo.

Ylipäänsä yksityisissä hoivakodeissa on paljon keikkatyöläisiä ja vähän vakituisia työntekijöitä. Tämä hankaloittaa muun muassa tiedonkulkua. Raskaan arjen keskellä kenelläkään ei välttämättä ole aikaa kertoa tuoreelle keikkatyöläiselle kaikkia talon tapoja.

Kun henkilökuntaa on liian vähän, se voi monella tapaa johtaa tilanteisiin, jotka vaarantavat asiakasturvallisuuden. Aluehallintoviraston asiakirjoista selviää, että näin myös tapahtuu.

Henkilökunnan puute johtaa myös siihen, että hoitajat tekevät vain välttämättömimmän. Ylimääräiseen ei ole aikaa.

Esimerkiksi ulkoilu ja muut virikkeet ovat joissakin hoivakodeissa harvinaista herkkua.

– Yksikön seinällä saattaa olla hieno viriketoiminnan suunnitelma, mutta kun tarkastuskäynneillä kysyy, että miten nämä toteutuvat, henkilökunta saattaa vastata, että ulkoiluja ei olla tehty viikkokausiin.

– Olen nähnyt kirjauksia, että viriketoiminnaksi merkitään, kun asiakkaalle avataan radio. Tai ulkoiluksi merkitään, kun asiakkaalle avataan ikkuna, Vainio sanoo.

Kadonneet huumelääkkeet “mittatappioksi”

Aluehallintovirastojen asiakirjoista paistaa myös se, että hoivakodeissa lääkkeiden säilytys ja käsittely on monin paikoin heikolla tolalla.

Asiakirjoista selviää, että esimerkiksi hoitajien lääkeluvissa on runsaasti epäselvyyksiä. Päivi Vainion mukaan lääkeosaaminen ylipäänsä ontuu.

– Hyvin huolettomasti suhtaudutaan esimerkiksi siihen, kuka voi pistää insuliinia. Varmaan maallikkokin ymmärtää, että insuliini on aika vaarallinen lääke.

Esimerkiksi espoolaisessa Laaksolahden hoivakodissa huumaavia opioidipohjaisia reseptilääkkeitä on aluehallintoviraston mukaan käsitelty huolimattomasti viime vuosien aikana.

Asukkailta ylijääneistä reseptilääkepulloista oli revitty alkuperäinen reseptimerkintä pois. Tilalle oli merkitty tarralapulla “talon pullo”. Näistä pulloista huumaavaa lääkeainetta oli avin mukaan jaettu hoivakodin muille potilaille. Siis sellaisille, joille lääkettä ei alun perin oltu määrätty.

Päivi Vainiolle lääkkeisiin liittyvät väärinkäytökset ja epäselvyydet ovat tuttuja.

– Huumausaineiksi luokiteltuja lääkkeitä katoaa, niistä ei ole asiallista kirjanpitoa. Nehän ovat sellaisia tilanteita, joista pitäisi tehdä tutkintapyyntö, mutta niin ei aina tehdä. Ne vähän niin kuin painetaan villaisella, laitetaan mittatappioiksi.

Vaikka teoriassa huumelääkkeitä voi päätyä esimerkiksi katukauppaan, väärinkäytökset ovat riski ennen kaikkea hoivakodin asukkaille.

– Esimerkiksi nestemäisiä huumelääkkeitä on korvattu vedellä, Vainio kertoo.

Monessa tapauksessa epäkohdat ovat sitä luokkaa, että puhutaan poliisiasiasta. Vainion mukaan poliisin yhteydenotot aviin ovatkin lisääntyneet viime vuosina.

Etelä-Suomen avista kerrotaan myös, että se on ohjannut yhden tapauksen poliisin käsiteltäväksi vuosien 2016–2018 välisenä aikana. Tapausta ei jostain syystä kuitenkaan löydy poliisin tietojärjestelmistä.

Osa hoivakodeista “iäisyysvalvottavia”

Osassa Suomen yksityisiä hoivakoteja epäkohtia on yritetty laittaa kuntoon vuosikausia, tuloksetta. Valviran ylitarkastaja Elina Uusitalo puhuu “iäisyysvalvottavista”. Uusitalon mukaan ongelmien lähde on usein huonossa johtamisessa.

– Ei henkilöstö voi muuttaa toimintaa joksikin muuksi ilman johtajaa, Uusitalo sanoo.

Tällaisissa hoivakodeissa ongelmat ovat usein synnyttäneet noidankehän. Tyypillisesti tilanne kehittyy tähän malliin: Hoivakodin johtaminen on osaamatonta, mikä synnyttää tyytymättömyyttä henkilökunnassa. Henkilökuntaa on liian vähän ja sekin vähä vaihtuu turhan usein, koska työvuorolistoilla on paljon keikkatyöläisiä. Työ on raskasta, eivätkä hoitajat voi tehdä sitä niin hyvin kuin haluaisivat.

Viidakkorumpu alkaa päristä, ja pian tieto hoivakodin ongelmista leviää työmarkkinoilla. Tämän jälkeen hoivakodin on entistä vaikeampi saada työntekijöitä esimerkiksi sairauslomasijaisiksi. Tämä vaikeuttaa arkea entisestään. Ennen pitkää tieto ongelmista kantautuu viranomaisille, joilla on usein tässä vaiheessa jo runsaasti epäkohtia, joihin puuttua.

Miksi viranomaiset eivät sitten puutu tällaisiin tapauksiin tiukemmin? Miksi ongelmapaikkoja ei suljeta?

Pääsyynä on se, että ympärivuorokautisen hoivan yksiköissä on vanhuksia, jotka ovat tulleet asumaan hoivakotiin loppuiäkseen. Lähes poikkeuksetta vanhuksilla on jonkinasteinen muistihäiriö. Tällöin pienikin muutos arjessa on kuormittava. Päätöksiä sulkemisesta ei haluta tehdä kevyin perustein.

Lisäksi kunnalla ei välttämättä ole vaihtoehtoja. Esimerkiksi Helsingissä ei ole hoivapaikkareserviä, johon suljetun ongelmahoivakodin asukkaat voitaisiin sijoittaa.

Valvojat eivät pysy perässä

Ongelmat yksityisissä hoivakodeissa ovat lisääntyneet viime vuosina selvästi, ylitarkastaja Päivi Vainio sanoo.

– Siellä on ihan vakavia turvallisuuteen liittyviä puutteita, joihin pitäisi reagoida nopeasti. Tilanne on meillä se, että asioiden käsittely kestää kuukausia. Kun päätös pystytään antamaan, asia on jo vanhentunut, Vainio sanoo.

Ongelmien kasautumisesta kertoo myös se, että Etelä-Suomen avi tekee aiempaa enemmän ennalta ilmoittamattomia tarkastuskäyntejä. Tällainen tarkastuskäynti voidaan tehdä esimerkiksi silloin, kun epäillään hoivakodin asiakasturvallisuuden vaarantuneen.

Valviran Elina Uusitalon mukaan valvontakoneista ei tällä hetkellä ole tarpeeksi ketterä pysyäkseen valvottavien perässä.

Päivi Vainion mukaan aluehallintovirastossa on painetta koventaa otteita, kun muukaan ei auta.

– Kun samoissa yksiköissä asiat toistuvat, ei ole muuta keinoa kuin koventaa seuraamuksia.