Jos peltosirkkuherra Ensio saapuu kevään myötä Afrikasta kotireviirilleen Pukkilaan, se viettää jo kahdeksannen kesänsä Suomessa.

Jos peltosirkkuherra Ensio saapuu kevään myötä Afrikasta kotireviirilleen Pukkilaan, se viettää jo kahdeksannen kesänsä Suomessa. Tuomas Seimola

Jos Ensio palaa toukokuussa Länsi-Afrikan Guinean ylängöltä Suomen Pukkilaan, se syö ensin vatsansa täyteen ja alkaa sen jälkeen livertää tutussa laulupuussaan.

Jos Ensio ei palaa Pukkilaan, se on mahdollisesti joutunut itse syödyksi.

Ensio on Orimattilassa reviiriään pitävän Einon kanssa todistettavasti maailman vanhin rengastettu peltosirkku. Jos peltosirkkuherrat ovat yhä elossa, ne aloittavat kahdeksannen kesänsä Suomessa.

– Peltosirkkujen elinikää ei tarkalleen tiedetä, mutta sirkkulinnut elävän noin kymmenen vuoden ikäisiksi, kertoo lintuasiantuntija Tuomas Seimola Luonnonvarakeskuksesta.

Ensiota ja Einoa lajitovereineen uhkaa Suomessa sukupuutto. Maassamme pesivien peltosirkkujen määrä on vähentynyt kuluneen kolmen vuosikymmenen aikana peräti 99 prosenttia.

Suomessa pesi vielä 1970-80-luvuilla satoja tuhansia peltosirkkupareja. Tällä hetkellä peltosirkuilla arvioidaan olevan maassamme reilut 4 000 reviiriä. Kaikki koiraat eivät onnistu houkuttelemaan naaraita reviireilleen, joten lajin yksilömäärän voidaan olettaa olevan noin 5 000-7 000 lintua.

Peltosirkun Suomen kanta on taantunut 2000-luvulla noin 15 prosenttia vuodessa, mikä tarkoittaa sitä, että laji on vaarassa kuolla maastamme sukupuuttoon jo muutaman vuosikymmenen aikana.

– Lajin taantuminen johtuu osaltaan talvehtimisalueilleen Afrikkaan muuttavien ja sieltä pohjoiseen palaavien peltosirkkujen metsästyksestä. Peltosirkku on perinteinen kulinaristinen herkku etenkin Ranskassa, kertoo lintujärjestö BirdLifen suojeluasiantuntija Tero Toivanen.

Laittomuuksia läpi sormien

Peltosirkkujen muuttoreitit jakavat lajin maailmankannan itäiseen ja läntiseen ryhmään. Läntinen, noin kymmenesosan koko maailmankannasta muodostava ryhmä talvehtii Länsi-Afrikan ylängöillä. Läntiseen ryhmään lukeutuvien, Suomessa pesivien peltosirkkujen muuttoreitti kulkee yhä Lounais-Ranskan peltosirkkujen metsästysalueen läpi, vaikka lintujen on todettu käyttävän myös aluetta kiertävää reittiä.

Ranskan läpi muuttavien peltosirkkujen määrä on vähentynyt 2000-luvun alusta 30 prosenttia, kun muilla Euroopan populaatioilla vastaava luku on 10-20 prosenttia. Metsästys on keskittynyt Lounais-Ranskan Les Landesin alueelle, missä muuttomatkallaan olevia peltosirkkuja metsästetään verkoilla tai liimapyydyksillä.

Peltosirkku (Emberiza hortulana) Emberiza hortulana Pituus: 15-16,5 cm Paino: 21-27 grammaa Elää muutaman parin yhdyskuntina suurten peltoaukeiden laitamilla Pesii maassa heinikon suojassa ja ojan penkalla Naaras munii toukokuussa 3-6 munaa, joista poikaset kuoriutuvat vajaan kahden viikon hautomisen jälkeen Ravinto: siemenet, hyönteiset ja selkärangattomat eläimet Muuttaa syys-elokuussa Afrikkaan ja palaa Suomeen toukokuussa Äärimmäisen uhanalainen ja täysin rauhoitettu Lähde: Luontoportti

– Lintuja pyydetään häkin kaltaisiin siemenpyydyksiin houkutuslinnulla tai soittamalla linnun ääntä, Seimola kertoo.

Vaikka peltosirkkujen metsästys on ollut Ranskassa lain nojalla kiellettyä jo 2000-luvun alusta niin, peltosirkkuja on pyydystetty varsinkin Les Landesin alueella näihin päiviiin saakka.

Luonnonsuojelujärjestöt ovat jo pitkään vastustaneet Ranskan laittomasti jatkunutta peltosirkkujen metsästystä. Vuonna 2016 Euroopan komissio määräsi Ranskan lopettamaan metsästämisen ja vei asian lintudirektiivin vastaisena EU:n tuomioistuimeen.

Kun koko Euroopan laajuinen tutkimus osoitti Ranskassa tapahtuvan perinteisen peltosirkun metsästämisen kestämättömäksi, Ranskan valtio päätti tiukentaa peltosirkun suojelua ja lopettaa metsästyksen.

– Metsästyskiellon valvonta on kuitenkin ollut puutteellista. Ranskassa viranomaiset ovat yhä katsoneet perinteistä peltosirkun pyyntiä läpi sormien, Toivanen toteaa.

Enimmillään peltosirkkuja arvioidaan päätyneen ranskalaisten pyydyksiin noin 30 000–50 000 yksilöä vuodessa. Seimolan mukaan tilanne on kuitenkin kohentunut.

– Viime vuosina Ranskasta on löydetty yhä vähemmän metsästyspaikkoja, joten ranskalaiset eivät jatka kulttuuriperintönään pitämäänsä peltosirkun metsästämistä ainakaan samassa mittakaavassa kuin aikaisemmin, Seimola kertoo.

Peltosirkkukoiras aloittaa kesänsä houkuttelemalla laulullaan naaraita reviirilleen. Mika Rokka

Kaventuva elinalue

Suomessa pesivien peltosirkkujen vähentymiseen on Ranskassa tapahtuvan metsästyksen lisäksi lukuisia muita syitä.

– Lajin elinalue on kaventunut peltomaiseman yksipuolistumisen ja kesantojen ja pientareiden vähentymisen myötä. Maataloudessa käytettävät kasvinsuojelumyrkyt ja niistä seurannut hyönteiskato ovat taas vaikuttaneet lajin ravinnon saatavuuteen, Toivanen kertoo.

Aiemmin miltei kautta maan yleisenä esiintynyttä peltosirkkua tavataan nykyään ainoastaan Etelä- ja Lounais-Suomessa ja Pohjanmaan lakeuksilla. Pirkanmaalta ja Keski-Suomessa laji on jo käytännössä hävinnyt. Sen sijaan esimerkiksi Kymenlaakso on yksi niistä harvoista alueista, missä peltosirkkuja tavataan keskimääräisesti muuta Suomea useammin.

– Paikalliset populaatiot säilyvät paremmin laajoilla aukeilla alueilla. Kouvolan seudulla on peltosirkulle soveltuvia peltoaukeita, Toivanen kertoo.

Peltosirkku on alun perin arojen lintu, joka yleistyi aikanaan Suomessa viljelyalan laajentumisen ja viljanviljelyn yleistymisen myötä. Sen sijaan karjatalouteen liittyvä nurmivaltainen viljely ei suosi peltosirkkua.

– Kun peltosirkun kaltainen, hyvin yleinen laji taantuu lyhyessä ajassa nopeasti, niin ehkä meidän olisi syytä olla huolissamme elinympäristömme muutoksista laajemminkin, lintuasiantuntija Seimola toteaa.

Yhä vähemmän poikasia

Peltosirkku on valittu lintujärjestö BirdLifen vuoden 2020 linnuksi.

– Alkaneen vuoden aikana pyritään selvittämään Suomen kaikki peltosirkkureviirit ja lisäämään tietoutta lajin ahdingosta maassamme, Toivanen kertoo.

Järjestön tavoitteena on, että tietoisuutta lisäämällä pystyttäisiin säilyttämään peltosirkun elinympäristöjä maassamme.

Peltosirkku tarvitsee elinalueilleen aukeiden lisäksi laulupaikoikseen puita tai pensasryhmiä. Peltosirkut ruokailevat mieluiten niukkakasvuisilla alueilla kuten pientareilla, peltoteillä ja pelloilla, joihin kasvipeitto nousee vasta myöhemmin kesällä.

Lintuasiantuntija Tuomas Seimola ja Luonnontieteellisen keskusmuseon suunnittelija Markus Piha ovat seuranneet noin 200 eri peltosirkkuryhmän kehitystä vuodesta 2013 lähtien.

– Kun kaikki reviirit on kartoitettu, elinympäristöjä ylläpitävät toimenpiteet, kuten pienialainen peltojen kesannointi pystytään kohdentamaan oikeille alueille, Seimola toteaa.

Maataloudessa käytettävien ympäristömyrkkyjen epäillään vaikuttavan peltosirkun ravinnonsaatavuuden lisäksi myös suoraan lajin terveyteen.

– Esimerkiksi Pohjois-Amerikassa kasvinsuojelumyrkyt ovat heikentäneet sikäläisten sirkkujen suuntavaistoa ja aiheuttaneet ruokahaluttomuutta, jolloin lintujen on entistä vaikeampi selvitä raskaista muuttomatkoistaan.

Lauluryhmän johtaja

Jos Ensio saapuu kevään myötä entiselle reviirilleen Pukkilaan, itsensä kylläiseksi syötyään se nousee tuttuun laulupuuhunsa livertämään.

Ension reviiri on Seimolan mukaan noin yksiön kokoinen maa-ala pellonlaidassa. Laulupuuna on joko kuusi tai mänty.

Suomen peltosirkuilla on tavattu kaksi eri laulutapaa.

– Ensio edustaa puhdasäänistä eteläistä laulajaa. Pohjoisen peltosirkkupojat ovat enemmän sellaisia töksäyttelijöitä. Toivottavasti Ensio saa houkuteltua taas naaraan reviirilleen, että pesintä saadaan taas käyntiin, Seimola kertoo..

Sosiaalisena ja paikkauskollisena lintuna peltosirkku muodostaa "lauluryhmiä", jolloin varsin pienelle alueelle saattaa muodostua jopa parikymmentä reviiriä.

– Lauluryhmät syntyvät pääsääntöisesti siten, että nuoremmat koiraat seuraavat vanhempia. Jos Ensio ei saavu Suomeen, niin peltosirkun perinteiset esiintymisalueet Pukkilassa ovat ilmeisessä vaarassa hiljentyä lopullisesti peltosirkun surumielisistä säkeistä.