Juha Drufva

Keinutuolifilosofiaa osa 18

Porvaristo hyväksyy vain itse järjestämänsä hyväntekeväisyyden voidakseen osoittaa paremmuuttaan. Se kauhistelee eniten niitä, jotka yrittävät korjailla porvariston luoman kapitalismin aiheuttamia yhteiskunnallisia epäkohtia ja luoda yhteiskuntaan vakautta ja tasapainoa.

Mitä meillä oli ennen hallittua rakennemuutosta ja kansainvälistä kilpailukykyä, tuota oikeiston kosteaa unta?

Ensitöikseen keväällä 1987 Harri Holkerin hallitus juurrutti yhteiskunnalliseen keskusteluun iskusanat kansainvälisestä kilpailukyvystä ja hallitusta rakennemuutoksesta. Kyseiselle opille ei häveliäisyyssyistä nimetty oppi-isää.

Ennen vuotta 1987 meillä oli pienimmät tuloerot kautta aikojen. Köyhyysrajan alapuolella oli 2,5 prosenttia väestöstä. Vuodesta 2004 köyhyysrajan alapuolella elävien henkilöiden määrä on kaksinkertaistunut noin 800 000 henkeen.

Ja kuten kaikki hyvin tiedämme, oikeisto kaikessa kilvoittelevassa viisaudessaan ja kalvinistis-kristillisessä kilpailukykyisyydessään ei vihaa mitään niin paljon kuin tasaista hyvinvoinnin kehitystä ja tuloerojen tasausta. Ken sitä tavoittelee, on tuhon oma MarkkinaVoiman ankaran katseen alla.

ILMOITUS

Holkerin hallitusohjelma vilisi virkkeitä, joissa hallitus toteutti, antoi täyden tukensa, korosti ja edellytti. Tosin hallittu rakennemuutos mainittiin ohjelmassa vain yhden kerran.

Matti Kortteinen toteaa kirjassaan Hallittu rakennemuutos, että punamullan poliittinen kieli oli kriisissä, kun kaikki kysymykset oli johdettava ja ratkaistava kansainvälisen kilpailukyvyn ja maltillisen tulopolitiikan lähtökohdasta.

Ranskan oikeisto oli viljellyt kyseistä uuskieltä koko sodan jälkeisen ajan, kun huomattiin, että tuotanto, kulutus ja investoinnit oli saatava vetämään yhtä köyttä. Keskeisiksi termeiksi nousivat jatkuva taloudellinen kasvu, edistys sekä solidaarisuus.

Poliittinen sanasto käännettiin talouden kielelle. Tarkasta kamreerimaisesta laskennasta ja kirjaamisesta tuli politiikan tekemisen avaintoimintoja.

Miten meitä hallitaan -teoksen kirjoittajat Peter Miller ja Nikolas Rose toteavat, että tuotannon käsitteen avulla oli mahdollista tehdä perustava ero tuottaviksi ja tuottamattomiksi katsottujen toimintojen välille.

Mitä on tuotanto? Ketkä ovat tuottavia? Molemmat vievät kansalaisten luo, sillä kansalaiset luovat varallisuuden ja heidän puoleensa hallituksen on käännyttävä, jos se aikoo lisätä voimavarojaan.

Hallituksen tuli luoda perusta kansalaisten ”toivon ohjelmoinnille.”

Holkerin hallituksen toivon ohjelmoinnin veret seisautti finanssirahakuplan aiheuttama pankkikriisi. Jyrki Kataisen johdolla Toivo nostettiin jälleen Kokoomuksen ilmapallon tunnukseksi.

Sanojen ja käsitteiden mielivaltaisesta muuntelusta varoitteli jo Gustave Le Bon 1895 ilmestyneessä kirjassaan Joukkosielu. Mielikuvia ja aatteita ei pidä liimata kokonaan toisenlaisten käsitteiden ja kuvien sijalle, joita entisaikain elämä oli synnyttänyt sukupolvissa, joiden elämänehdot olivat aivan toiset kuin meidän.

Isänmaa tarkoitti Ateenan ja Spartan jumaloimista. Se ei kohdistunut koko Kreikkaan, joka oli kokoonpantu kilpailevista, aina sodassa keskenään olevista kaupunkivaltioista. Vasta Rooma lahjoitti Gallialle isänmaan, antamalla sille valtiollisen ja uskonnollisen yhteyden.

Olisiko vasemmiston vaadittava uuskielen sijaan hillittyä asennemuutosta ja solidaaristen yhteiskuntarakenteiden ja yhteiskunnallisen omaisuuden takaisinpalautusta, jotka uusliberaalit ovat anastaneet?

Pääministeri Stubbin historian ullakon kätköistä esiin nostaman runebergilaisen isänmaa-käsitteen tilalle on päivitettävä isäpuolenmaa sekä äitipuolenkieli. Myös hallittu rakennemuutos käsittämättömänä siansaksana joutaa historian roskakoriin.

Tässä 25-osaisessa juttusarjassa tarkastellaan maailman menoa keinutuolifilosofian perspektiivistä.