Parin metrin korkeutta hipova Fressie on oikeastaan aika kaunis esine. Sen olemuksessa on jylhää ryhdikkyyttä ja skandinaavista linjakkuutta. Puun punertava, himmeänä hohtava pinta on oiva vastakohta harmaan teräksen kylmälle kajolle, jota määrittää tarkoin harkittu geometria: suora ja ehdoton.

Fressien jännittävyyttä lisää myös sen käyttötarkoitus – Fressie on giljotiini, mekaaninen tappokone, jonka tehtävänä on katkaista ihmisten kauloja. Vuosisatojen kuluessa giljotiinin terä on leikannut kymmenien tuhansien ihmisten pään irti muusta vartalosta, ja laitteen maine on kaikkea muuta kuin herttainen tai sympaattinen. Eikä etenkään romanttinen.

Mutta toistakin mieltä voi olla: Erika Eiffelille Fressie-giljotiini on palavan rakkauden pyyteetön kohde.

– Haluan, että Fressie kuuluu elämääni ikuisesti, enkä soisi tällaisen onnen päättyvän koskaan. Tahtoisin, että rakastumisen tunne Fressietä kohtaan pysyy samanlaisena koko loppuelämäni ajan.

Fressie-giljotiini on Erika Eiffelin rakkauden kohde. Jussi Mankkinen / Yle

Eiffel-tornista Berliinin muuriin

Erika Eiffel ponnahti kansainväliseen kuuluisuuteen vuosikymmen sitten naisena, joka ensin ihastui ja solmi sitten rakkaussuhteen – tai meni "naimisiin" – Eiffel-tornin kanssa. Erika Eiffelin aiempiin ihastuksiin ovat kuuluneet etenkin sillat, joten rakastuminen Pariisin kuuluisimpaan maamerkkiin on muutaman mutkan kautta ollut loogista ja ehkä väistämätöntäkin.

– Olen aina rakastanut siltoja ja Eiffelin tornia voisi kuvata kaikkien siltojen äidiksi. Se on Gustave Eiffelin luomus, ja hän jos kuka oli maailman paras sillanrakennusinsinööri. Muutin sukunimeni Eiffeliksi näyttääkseni maailmalle, millainen identiteetti minulla on. Tosin kyse on ollut pikemminkin omistautumisesta kuin naimisiin menosta – kauniista ja viattomasta rakkaustarinasta, jonka media valitettavasti tuhosi, seksualisoi ja muutti sairaudeksi.

Erika Eiffelin pitkäaikaisiin rakkauksiin kuuluu myös Berliinin muuri, jonka kanssa hän kokee edellä mainittujen syiden takia jakavansa samankaltaisen kohtalon.

– Muurin perustehtävänä on erottaa ja suojella asioita. Berliinin muuria vihattiin, vaikka muuri toteutti luonnollista tehtäväänsä. Myös minua vihataan asioiden takia, jotka koen luonnollisiksi itselleni – olen mitä olen, enkä voi muuttaa itseäni. Kaikkien vihaa tihkuvien vuosien jälkeen Berliinin muuri on yhä pystyssä ja muuri on nykyisin rauhan symboli. Tämä tarkoittaa, että myös minä selviän kaikesta itseeni kohdistuvasta vihasta ja myös minä voi olla selviytyjä.

Janne Flinkkilä kirjoitti kirjan Erika Eiffelin tarinasta vuonna 2012. Jussi Mankkinen / Yle

Voiko esineellä olla sielu?

Amerikkalaistaustainen, nykyisin Berliinissä asuva Erika Eiffel on antanut jo useiden vuosien ajan kasvot objektiseksuaalisuudelle. Kyseessä on harvinainen seksuaalisuuden muoto, jossa ihminen rakastuu ja sitoutuu erilaisiin esineisiin, kuten autoihin, koneisiin ja rakennuksiin. Maailmasta löytyy ihmisiä, jotka ovat rakastuneet romanttisessa mielessä esimerkiksi Vapauden patsaaseen, pelikonsoleihin, juna-asemiin tai johonkin taideteokseen.

Myös maailmankirjallisuudesta tästä löytyy esimerkkejä: joidenkin tulkintojen mukaan Victor Hugon Pariisin Notre-Dame -klassikon rujolla Quasimodolla oli sen verran helliä tunteita soittamiaan kirkonkelloja kohtaan, että hänen käyttäytymisestään löytyisi objektiseksuaalisia piirteitä.

Objektiseksuaalisuuteen liittyy myös usein tunne siitä, että elottomalla esineellä on sielu ja että se välittää energiaa. Tällainen käsitys kuuluu vahvasti myös animistisiin luonnonuskontoihin.

– Kun kosketan tiettyjä esineitä, tunnen sähköistä varausta sekä kihelmöintiä ja koen, että nyt minuun siirtyy energiaa. Kun kosketan jotakin ihmistä, en tunne samoja asioita. Voin katsoa jotakuta miestä tai naista ja todeta että vau, näytät todella komealta tai kauniilta, mutta siihen se sitten jääkin, Erika Eiffel toteaa.

Erika Eiffel toi Fressien Suomeen osina. Jussi Mankkinen / Yle

Maskuliinisuus ja feminiinisyys kuuluvat kuitenkin Erika Eiffelin rakkaussuhteisiin: hän käyttää intohimonsa kohteista he- tai she-persoonapronomineja: esimerkiksi Fressie-giljotiini on he, kun taas Eiffel-torni on she.

– Tärkeintä on olla käyttämättä it-pronominia, koska en halua vihjata, että esimerkiksi Fressie olisi eloton olento. Sitä hän nimenomaan ei ole, Erika Eiffel kertoo ja katsoo välillä hellästi giljotiinia, ikään kuin kysyen äänettömästi, että onhan kaikki nyt hyvin.

Itse asiassa Eiffelin mukaan ihastuminen ja rakastuminen esineeseen on hyvin samanlaista kuin rakastuminen ihmiseen.

– Kiinnyn esineisiin esimerkiksi niiden materiaalin tai muotojen takia. Tietynlaiset mitat ja mittasuhteet puhuttelevat minua enemmän kuin toiset, ja tällä kaikella on merkitystä, kuinka hyvin pystyn esineen kanssa kommunikoimaan. Jos en saa yhteyttä johonkin esineeseen, se on yleensä muovia. Henkilökohtaisesti alumiini kiehtoo minua materiaalina, mutta en valitettavasti saa siihen minkäänlaista kontaktia.

Giljotiinin terä. Jussi Mankkinen / Yle

Objektiseksi eroaa normiseksistä

Vuonna 2008 Erika Eiffel perusti objektiseksuaalisille tarkoitetun OS Internationale -järjestön, johon kuului aluksi kuusi jäsentä, nyt jo yli neljäsataa. Järjestöön on tullut kahdenlaisia ihmisiä: toiset ovat samanlaisia kuin Eiffelkin, toisilla taas on diagnosoitu Aspergerin oireyhtymä. Aspergerissa ihmissuhteiden muodostaminen on usein vaikeaa, ja monet aspergerilaiset muodostavat Eiffelin mukaan parempia ja toimivampia suhteita juuri esineisiin.

Eiffel itse toteaa, että hän on ollut objektiseksuaali jo neljätoistavuotiaasta lähtien.

– Kaikilla kotikaupunkini muilla tytöillä oli tuolloin poikaystävät, mutta minua viehättivät – sillat. Yritin seurustella erään pojan kanssa, mutta siinä kävi varsin huonosti. Minä en rakastanut häntä, mutta hän rakasti minua ja se sai hänen sydämensä särkymään. Enkä edes voinut kertoa mistä oli kyse, koska tällaiselle ei ollut vielä tuolloin minkäänlaista määritelmää. Onneksi hän on nyt saanut selville, mikä oli asian laita.

Fressie ja yleisöä Creat Space -galleriassa. Jussi Mankkinen / Yle

Eiffelin mukaan hänellä ja esineillä on seksuaalista kanssakäymistä, mutta se ei ole liima, joka pitää suhteen koossa.

– Objektiseksuaalisuudessa palapelin palaset eivät asetu paikoilleen samalla tavalla kuin miehen ja naisen suhteessa. Se mitä me objektiseksuaaliset teemme, ei välttämättä näytä tavalliselle ihmiselle millään tavalla seksuaaliselta tai seksiltä, mutta minulle se on juuri sitä. Toisaalta taas normiseksi ei merkitse minulle yhtään mitään. Kyse on siitä, että ihmiset tarkastelevat asioita omista näkökulmistaan.

Erika Eiffel on myös menestynyt japanilaisessa miekkailussa. Jussi Mankkinen / Yle

Fressie on viehättävä ja kiinnostava giljotiini

Erika Eiffelin rakkaussuhteet esineisiin ovat määritelleet pitkälti myös hänen muuta elämäänsä. 1990-luvun loppupuolella hän ihastui japanilaiseen katana-miekkaan, ja on tähän mennessä menestynyt japanilaisessa miekkailussa paremmin kuin kukaan muu länsimaalainen. Eiffelistä kehkeytyi myös maailmanmestaruustason jousiampuja.

Erika Eiffelin ja Fressie-giljotiinin rakkaussuhde alkoi jo vuosikymmen sitten, mutta Eiffel halusi salata suhteen näihin päiviin saakka, ja syystäkin. Hän pelkäsi, että suhde herättäisi liikaa kiiinnostusta sellaisten ihmisten parissa, joille giljotiini on fetissi tai jotka ovat kiinnostuneita pelkästään laitteen makaabereista piirteistä.

– Kun kohtasin Fressien ensimmäisen kerran, ajattelin että hän on hyvin kiinnostava ja viehättävä olento, ja hän kahmaisi nopeasti ykkössijan sydämessäni. Rakkauteeni Fressietä kohtaan kuuluu se, että annan hänen olla jotakin, mitä hän ei ole – muuttaa käsitykset siitä, että hän olisi tappaja ja kaulankatkoja. Olen antanut hänelle mahdollisuuden elää tällaisten määritelmien ulkopuolella.

Fressie-giljotiini ja muuta Erika Eiffeliin liittyvää visuaalista materiaalia on nähtävissä Creat Space-galleriassa Helsingissä.