Puhe koko maan asuttuna pitämisestä on pian utopiaa.

Samaan aikaan kun moni kaupunkilainen palailee kesälomalta maaseudun rauhasta, tilastot kertovat väestön valuvan etelän kasvukeskuksiin.

Luvut hätkähdyttävät. Jo enemmän kuin kolme viidestä suomalaisesta asuu taajamissa ja neljä viidestä 20 suurimmalla kaupunkiseudulla. Taajamien pinta-ala on vain pari prosenttia koko Suomen pinta-alasta.

Harvaan asuttu maaseutu on menettänyt yli 200 000 ihmistä kahden viime vuosikymmenen aikana. Maalla asuu enää alle 20 prosenttia väestöstä. Muuttoliikkeestä hyötyvät ja kärsivät alueet jakautuvat jyrkän epätasaisesti. Väestönkasvusta 90 prosenttia kertyy pääkaupunkiseudulle, muille jää vain tähteitä.

Samalla Suomen elinvoima valuu etelään ja muutamiin kasvukeskuksiin. 13 kaupunkiseutua nielaisee kaksi kolmasosaa Suomen asukkaista, bruttokansantuotteesta, työpaikoista, yrityksistä ja tutkimus- ja tuotekehitysmenoista.

Muuttotappioseutujen tulevaisuus ei näytä tilastojen valossa ruusuiselta. Aluetutkija Timo Aro arvioi tuoreessa selvityksessään, että kaupungistuminen kiihtyy kiihtymistään. Puhe koko maan asuttuna pitämisestä on pian utopiaa.

Syynä on kasvun uusi logiikka. Ennen ihmiset muuttivat sinne, missä oli enemmän työtä ja paremmat toimeentulomahdollisuudet. Nyt työpaikat siirtyvät tai uusia syntyy vain sinne, mihin kokoontuu paljon koulutettua väkeä ja parhaat tulevaisuuden eväät. Maaseutu menettää, kaupungit vahvistuvat. Kurjistumisautomaatti pyörii.

Iso todennäköisyys on, että kaupungistumisen myötä Suomi kutistuu. Järvi- ja Metsä- Suomi palautuvat valtavaksi erä- ja retkeilyalueeksi. Ei mitään uutta auringon alla. Akateemikko ja talousmaantieteilijä Ilmari Hustich ennakoi jo 1970-luvulla, että Suomen asutus palaa pikku hiljaa keskiaikaisiin mittoihinsa. Millaisiin? Keskiajan lopulle tultaessa asutun alueen pohjoisraja seurasi aika tarkasti linjaa Pori–Ikaalinen–Tampere–Mikkeli– Sortavala. Keskukset olivat kaukana toisistaan, ja väliin jäi pitkiä salotaipaleita. Asutuksen nykyiset raamit synnytti vasta väestöpaine, kaskiviljely ja hallitsijoiden uudisasukkaille myöntämät verohelpotukset. Kehitystä kesti viisisataa vuotta, nyt sen aika näyttää olevan auttamattomasti ohi.

Mitä jää jäljelle? Ilmari Hustichin papereissa voittajaksi selviytyy ”intensiteettikolmio”: Helsingin, Tampereen ja Turun muodostama keskittymä, jonne kulttuurinen, poliittinen ja taloudellinen toimeliaisuus vetäytyy. Nykyslangilla puhuttaisiin pitsakolmiosta.

Muutos ei ole kaiken tieltään raivaava luonnonvoima. Se on ihmisten toimintaa, jota perustellut syyt ohjaavat. Mutta vaikea siihen on vaikuttaa.