Kønsopdelt svømning er en aktivitet, der danner skel.

Den anbringer børn og unge i kategorier. Ikke kun efter køn, men også efter tilhørsforhold. Og det gavner ikke integrationen eller bidrager til positive fællesskaber.

Nico Grünfeld, kultur- og fritidsborgmester i København for Alternativet, hævder i en artikel i BT den 30. marts, at kønsopdelt svømning er en af vejene til at få flere kvinder ind i fritidslivet og fællesskabet. Disse udtalelser er ødelæggende for integrationen og for de gode indsatser og det arbejde, der faktisk også sker i ghettoområderne.

Der er tale om meget ukloge udtalelser fra en ny borgmester, der tydeligvis er uden den rigtige indsigt.

Det er en kendsgerning, at etniske børn og unge af anden oprindelse ikke i lige så høj grad som som etnisk danske børn deltager i fritidsaktiviteter. Det er ligeledes et faktum, at fritidsaktiviteter beriger og medvirker til fællesskabsfølelse. Ved at tilbyde kønsopdelt svømning medvirker man selvfølgelig også til fællesskabet, men vel at mærke et fællesskab, der har afsæt i en kultur, som har et forældet og nedladende syn på kvinder.

Borgmesteren henviser selv til rapporten: ‘Et aktivt fritidsliv skaber større trivsel’. Den konkluderer, at piger med anden etnisk baggrund end dansk er udfordrede med henblik på deltagelse i fritidsaktiviteter.

Men hvis Nico Grunfeld havde læst hele analysen, ville han bemærke, at andre hovedkonklusioner peger på, at fritidslivet giver de unge et fællesskab, som afviger fra dagligdagen og skolen. Hvordan kan kønsopdelt svømning med andre piger fra den samme kontekst og med de samme forskruede ideer om køn give et frirum og lukke op for mødet med andre?

Det bør borgmesteren spørge sig selv om.

Vi har at gøre med en kultur, hvor kvinder er seksualiserede. Det betyder, at man ser dem som objekter. I frygt for liderlige mænd pakker man dem ind og gemmer dem væk. Det er her, det går galt, og det er denne undergravende seksualiserings-mentalitet, borgmesteren og det øvrige samfund burde fokusere på og udfordre.

Ved at oprette særtilbud på en sådan kulturs præmisser, sender man et signal om og tilkendegiver, at denne afvigende kultur er acceptabel i Danmark. Det er den ikke.

Vi placerer ikke flere unge i foreningslivet ved at tilbyde små undertilbud, der lukker sig om sig selv og spiller med på et undertrykkende kvindesyn.

Ja, der er forskel på drenge og piger. Ja, der findes pigefodbold og pigehåndbold. Men mænd er ikke bandlyst som trænere eller tilskuere.

Selv er jeg træt af at blive betragtet som en potentiel voldtægtsforbryder. Det er ikke kun synet på kvinder, der er afsporet i denne kultur. Der findes faktisk mænd, der ikke betragter 14-årige piger med henblik på sex.

Fritidstilbud skal introduceres for disse familier så tidligt som muligt. Det skal blive almindelig praksis at gå til noget, og inden man begynder at se på sine pigebørn som seksuelle objekter. Med et lidt fortærsket udtryk, så handler det om tidlig indsats.

Danmark er kendetegnet ved lige muligheder for alle. Det betyder ikke, at man skal behandle alle ens. Det ville også være en uklog handling. Men de overordnede handlemønstre må afspejle de grundlæggende ideer, rettigheder og værdier om et frit liv og ligestilling mellem mand og kvinde.

Fritidslivets tilbud er en eminent vej til at skabe og danne sig selv indenfor rammerne om lighed mellem kønnene.

Borgmester Nico Grünfeld fortsætter sine ødelæggende udtalelser ved at hævde, at det til svømning ikke er afgørende, om du er en ørn til matematik. Jeg siger, at det til svømning ikke skal være afgørende, om man er en dreng eller pige.