Siden mønter blev udbredt som betalingsmiddel, har de været med til at udvikle vores samfund og danne vores identitet. Nu er antallet af mønter, som er i omløb, faldende for første gang siden 1400-tallet

Siden mønter blev indført og udbredt som betalingsmiddel i Danmark, er det kun gået én vej for mængden af mønter, der er i omløb i det danske samfund: Der er blevet flere og flere.

Men i dag foregår de fleste af vores betalinger elektronisk, og med udbredelsen af digitale betalingsformer som Mobile Pay har omløbet af de klingende mønter i de senere år for første gang siden 1400-tallet været faldende.

”Vi foretager konstant kontante betalinger - men uden brug af kontanter. Derfor er der ikke længere brug for at producere så mange mønter,” siger museumsinspektør Michael Märcher fra Nationalmuseet.

Mønterne har ellers haft enorm betydning for udviklingen af vores samfund, forklarer han, og de var for eksempel i 1800-tallet et af fundamenterne for, at Danmark som stat og handelsnation udviklede sig i rygende hast. Samtidig har de runde metalmønter præget med den danske monark været med til at danne vores identitet som danskere, forklarer Anders Ravn Sørensen, som forsker i penge og identitet på Copenhagen Business School (CBS).

”Det er selvfølgelig en form for samspil mellem flere ting, for det er ikke kun mønter, der skaber identitet og fællesskabsfølelse - mønter og sedler har også brug for en eksisterende forestilling om, at der er et fællesskab. Men mønterne spiller en vigtig rolle,” siger han.

Inden de ældste danske mønter blev slået i 700-tallets Ribe og i 800-talles Hedeby, foregik betaling med naturalier i form af eksempelvis korn og kvæg. Vi skal dog helt op til 1000-tallet, før det danske pengevæsen blev etableret. Mønterne, som var små sølvmønter på cirka ét gram kaldet en penning, blev produceret i gamle, danske storbyer som Lund, Roskilde, Slagelse, Viborg og Ribe. Men der var ikke nok til alle.

”Der foregik næppe almindelig dagligdags handel på landet med mønter dengang. Mønter var i højere grad knyttet til byerne og højere sociale niveauer samt til storhandel og værdiopbevaring,” siger Michael Märcher.

Gennembruddet kom, da kongen i løbet af 1200-tallet sænkede sølvindholdet i mønterne til så lav en værdi, at mønterne kunne produceres i et omfang, så de nåede alle egne af Danmark. Og kongen havde en interesse i at få mønterne udbredt: Møntsystemet gjorde det lettere at kræve penge ind fra befolkningen i forhold til den gamle naturalieøkonomi, og samtidig tjente kongen penge på at udstede mønter med en begrænset gyldighed, som samtidig jævnligt skulle ombyttes mod en afgift. Desuden udviklede håndværk og handel sig markant i perioden, og det øgede efterspørgslen på mønter, som gjorde omsætningen på markeder meget lettere.

Det tog dog mange hundreder år, før naturalier helt blev elimineret som betalingsmiddel. Det skete reelt først i 1800-tallet, da møntproduktionen blev industrialiseret, og de sidste afgifter blev omlagt til pengebetalinger, hvilket afskaffede de sidste rester af naturalieøkonomien. Og det var langtfra nogen lineær udvikling at nå derhen, understreger Michael Märcher. Undervejs oplevede den danske pengeøkonomi både markante nedture og opture: Fra et totalt nedbrud af hele møntproduktionen i 1300-tallet, hvor en stor del af riget blev pantsat, og til fundet af sølvminer i Norge i 1623, som førte til anlæggelsen af byen Kongsberg og dobbeltmonarkiets andenstørste arbejdsplads - og som førte til en markant produktion af store sølvmønter, dalermønt, som var datidens mest udbredte internationale betalingsmiddel.

Men efterhånden som mønterne erstattede naturalierne som betalingsmiddel, skabte de et fællesskab, som var med til at grundlægge den danske identitet, forklarer Anders Ravn Sørensen fra CBS.

”Man blev bundet sammen i en form for økonomisk skæbnefællesskab, fordi man kommunikerer med penge, udveksler dem med hinanden og oplever den økonomiske udvikling sammen og på samme tid. Så pengene skabte et bånd,” forklarer han.

Derfor har de danske mønter også ved flere lejligheder været med til at definere os selv meget eksplicit som danskere, forklarer Anders Ravn Sørensen videre.

Han nævner som eksempel forsøget på i midten af 1800-tallet at reintegrere hertugdømmerne Slesvig-Holsten i den danske helstat ved at påtvinge slesvig-holstenerne at bruge danske mønter. Og senest under debatten før folkeafstemningen i september 2000, hvor danskerne stemte nej til at indføre euroen i stedet for kronen. Her var et af argumenterne fra nej-sigerne, at de hellere ville beholde Dronningen på den danske krone.

”Eurodebatten er nok det allerstærkeste eksempel,” siger Anders Ravn Sørensen.

Med overgangen til elektroniske og digitale betalingsformer begynder der så nu for første gang i nyere tid at komme færre og færre mønter i omløb. Og det betyder, at mønterne i praksis på sigt kan miste deres kraft som nationale symboler, mener Anders Ravn Sørensen.

”Jo færre mønter, der cirkulerer, og jo mindre, vi har dem i hænderne, jo mindre bliver mønternes identitetsdannende kraft og deres kraft som nationale symboler. Det smarte ved penge er jo netop, at de cirkulerer i hele samfundet, og at vi bruger dem og ser på dem ofte - og at vi derved har et fællesskab omkring dem. Men i det omfang at vi mister mønter og sedler, så mister vi noget af den styrke,” siger han.