Norrtäljeanstalten. I Sverige återfaller 80 procent av de intagna på tunga anstalter i brott inom tre år efter att de frigivits.

Arbetaren har ställt tre frågor till Olle Eriksson, en av de drivande bakom den uppskattade fångkampstidningen Filen, ett projekt som nu läggs på is på obestämd tid.

Hur kommer det sig att ni lägger ned verksamheten?

FAKTA FILEN

Filen en religiöst och partipolitiskt obunden tidning som gavs ut av organisationen med samma namn. Tidningen vände sig till frihetsberövade personer på Sveriges fängelser, inom psykiatrin och på landets flyktingförvar. Det mesta materialet skrevs av de frihetsberövade själva. Tidningen hade en upplaga på 1000 exemplar och kom ut med fyra nummer per år. Sveriges Fängelsemuseum i Gävle har bland annat beställt in samtliga nummer till sin samling av föremål om den svenska kriminalvårdens historia.

– Det beror på två saker. Dels att vi gått på knäna det sista året och inte riktigt orkat samtidigt som man ska sköta sina vanliga lönearbeten och få ihop hela livspusslet. Men också på grund av Kriminalvårdens ständiga motarbetande.

– När jag började engagera mig i fångkamp för ungefär tio år sedan jobbade jag med Kåkbladet, en tidning som gjordes av fångar innanför murarna. Där fick de som ville jobba med tidningen som en del i sin sysselsättningsplikt. Men från 2004 och framåt har läget inne på fängelserna blivit betydligt tuffare och den möjligheten har förbjudits. Kriminalvården har alltid varit väldigt kritisk mot fångars försök att organisera sig för sina rättigheter.

Hur har det varit att jobba med Filen de här fyra åren tidningen funnits?

– Jättekul och väldigt meningsfullt. Vi är jättestolta över vad vi åstadkommit tillsammans med de intagna och vi har gjort en unik tidning som inte funnits i Sverige tidigare. Under hela den här tiden har vi varit en faktor att förhålla sig till när man diskuterar kriminalvård i Sverige, det är vi stolta över.