Jag vet inte när det hände, att feminister började spela ner risken för kvinnor att bli överfallna ute. Ställda inför statistik om ökande sexuellt våld – anmält, självrapporterat, inrapporterat från akutmottagningar – skyndar några av dagens mest namnkunniga feminister att invända att risken är liten. En känd kriminolog brukar framhålla att sannolikheten är större att utsättas för övergrepp på nätet, som om det vore jämförbara storheter.

Men det är en ny företeelse. I början av 2000-talet, långt före metoo, gjorde Vänsterpartiet en stor symbolfråga av sitt krav på ”feministiskt självförsvar” i skolan. Gudrun Schyman lät sig filmas när hon knäade en självförsvarsinstruktör och skrek ”nej”, helt enligt de allmänna råden till kvinnor: