Berlingske har de seneste uger bragt en række artikler om internetsnyd til skriftlig eksamen i gymnasiet. Det førte til undervisningsminister Merete Riisagers (LA) drastiske udmelding, at hun vil forbyde adgang til internet til eksamen for de elever, der starter i år (Berlingske, 5. sept.)

Den udmelding har fået en række faglige foreninger og politikere til kraftigt at opfordre ministeren til at genoverveje sin beslutning, foreløbig uden effekt. Der er imidlertid gode grunde til, at ministeren bør ændre sin beslutning. Først og fremmest fordi adgang til internet prøver eleverne i at kunne begå sig i det netværks- og videnssamfund, de vil møde i fremtiden.

Set fra et politisk perspektiv var det netop denne idé, der blev understreget i Gymnasiereformen 2017, som implementeres fra i år. I forligskredsens aftaletekst står der blandt andet:

»Elevernes digitale kompetencer skal styrkes, så de lærer at anlægge et kritisk blik på digitale medier, herunder konsekvenserne af aktiviteter som eksempelvis seksuel mobning. De skal lære at søge information og udøve kildekritik, samt lave selvstændige, digitale produktioner og lære at indgå i digitale fællesskaber, ligesom de skal lære at reflektere over til- og fravalg af digitale redskaber i forskellige sammenhænge. Målene skal afspejles i fagenes kernestof og i arbejds- og prøveformer.«

Set i det lys fremstår ministerens beslutning overraskende. Intentionen med aftalen er, at gymnasiet forpligtes til at udvikle elevers digitale kompetencer og mere alment deres digitale dannelse. Det er svært at se, at dette mål vil kunne opfyldes på tilfredsstillende vis, hvis der nu lukkes for adgang til internettet ved skriftlig eksamen. Det er derfor også forståeligt, at partier i forligskredsen reagerer afvisende over for ideen.

Går vi tættere på problemet, er det klart, at man ikke kan acceptere snyd ved eksamen. Historier om, at der rent faktisk foregår snyd for næsen af lærere og ledelse, er uholdbare. Som sådan forstår man, at ministeren føler et ansvar for at gøre noget ved internetproblemet. Omvendt må det først undersøges og dokumenteres grundigt, hvor stort omfanget er. De tal, man kan læse sig til på offentlige nyhedsmedier, tyder på, at én promille af alle elever snyder. Men hvem er det, der snyder, og i hvilke fag?

Grundlaget er pt. uklart. Jeg har en formodning om, at problemet først og fremmest knytter sig til prøver i fag, der endnu ikke har ændret deres prøveform, så den passer til en situation med adgang til internet. Derudover er det mit synspunkt, som jeg vil argumentere for her, at de positive gevinster ved at lade elever få adgang til internettet er langt, langt større, end hvis man lukker for det. Det hænger sammen med den globaliserede, kommunikative, netværksbaserede virkelighed, vi lever i.

Digitale fællesskaber

Faglig viden er i stigende grad distribueret i globale digitale fællesskaber. Ved at give adgang til internettet får eleverne mulighed for at blive prøvet i at kunne orientere sig og udnytte disse faglige digitale fællesskaber. Hvis man lukker for den adgang, er man henvist til de begrænsede vidensressourcer, man kan medbringe som elev i en gymnastiksalsprøve medbringende bøger, noter og filer på computeren – med mindre ministeren da vil tilbage til den helt analoge udgave af eksamen med inspirationshæfte, blyant og papir?

Det at lukke for internet til eksamen vil formentlig have store negative konsekvenser for fagkulturer og mere generelt for synet på undervisningen. For ved at lukke for internet ved eksamen, aktiveres den såkaldte washback-effekt. Vi ved fra forskningen, at prøver og eksamener er stærkt styrende for, hvordan der undervises. Så hvis det fremover ikke anerkendes, at brug af digitale ressourcer på internettet er en del af fagligheden, som afprøves til eksamen, vil det formentlig få store konsekvenser for undervisningen til daglig.

Et sandsynligt fremtidsscenario er en reduceret tilgang til relevante vidensressourcer. Eleven vil blive positioneret som én, der først og fremmest skal orientere sig mod læreren som vidensautoriteten. Også i det 21. århundrede tyder al forskning på, at læreren er en central videnressource i undervisningen. Bøger som videnskilde er formentlig aktuelt underudnyttet i dagens skole – men med internettet er lærerens og bøgers autoritet altså blevet kraftigt udfordret. Man må anerkende, at viden kan komme fra andre og flere kilder. Læreren kan umuligt følge med i alle relevante faglige udviklinger og informationer, sådan som de vokser frem på internettet. Derfor er der god mening i at lære elever, hvor og hvordan man kan indhente og bruge relevant fagligt indhold.

Dét kræver undervisning i faglige søgeprocesser og mere overordnede kompetencer i at kunne læse nettekster. Et væsentligt aspekt af denne undervisning, som pointeres i reformen, handler om kritisk at kunne diskutere og vurdere fagligt relevante ressourcer – ikke mindst i tider med fake news.

Inddrag nettet

I sidste ende skal undervisningen i faglige søgekompetencer gerne føre til, at eleverne vil være i stand til i en prøvesituation at inddrage internetressourcer på en fagligt kompetent måde. Det vil forberede dem til at agere i et videns- og netværkssamfund, hvor den slags kompetencer er uomgængelige.

På universitetsniveau er det naturligvis en forventning, at studerende på egen hånd kan søge efter og kritisk vurdere relevant faglig viden. Det er denne digitale kompetence, som adgang til internet giver mulighed for at prøve. Ved at lukke for adgang til internet er denne digitale kompetence i fare for at blive nedvurderet.

Ikke alle prøver behøver nødvendigvis at have adgang til internet – ligeså lidt som vi i dagligdagen altid har adgang til internet, når vi skal håndtere konkrete udfordringer. Det har de nye læreplaner for fagene da også medtænkt. Ser man eksempelvis på læreplanen for dansk på stx, har man adgang til internet ved skriftlig eksamen, men ikke til mundtlig eksamen. Ved mundtlig eksamen i dansk prøver man elevens beredthed til individuelt og selvstændigt at kunne forholde sig til en danskfaglig problemstilling uden internet-ressourcer.

Ved den skriftlige eksamen med adgang til internet prøver man andre kompetencer, der omfatter en mere distribueret fagligt reflekteret inddragelse af digitale vidensressourcer og fællesskaber. Disse to forskellige typer prøver afspejler den mangfoldighed og kompleksitet, der knytter sig til faget. Det er en mangfoldighed, som er udviklet over mange år af fagkonsulenter, lærere, fagdidaktiske forskere med flere.

20 års arbejde

Mange fagprofessionelle embedsmænd i Undervisningsministeriet har i snart 20 år arbejdet med at integrere digitalisering i alle fag og på alle uddannelsesniveauer. De har gjort dette med stærk opbakning fra en bred politisk kreds, som i øvrigt følger anbefalinger fra internationale organisationer, fx OECD.

Særligt gymnasiesektorens mangeårige udviklingsarbejde med interneteksamen har ført til en unik faglig udvikling, som resten af verden kigger med stor interesse på. Det er noget, vi er kendt, ja, næsten berømte for i udlandet – og det er noget, man gerne vil lære af og høre mere om.

Ambitionen er jo også indlysende rigtig, nemlig at bidrage positivt til elevers almene, herunder digitale, dannelse og det danske samfunds positive udvikling. Men den udvikling vil blive sat tilbage, hvis ministerens overraskende og drastiske udmelding om at lukke for adgang til internet bliver til virkelighed.

Derfor må man opfordre til, at ministeren genovervejer og ændrer sin beslutning. Ellers vil Undervisningsministeriet, og dybest set uddannelsessektoren, være et hus i splid med sig selv.