»Glass-Steagall eller kaos!« Løsgængeren Tom Gillesberg skabte med sine valgplakater en del undren på de københavnske gader under valgkampen. For hvad er Glass-Steagall egentlig? Det vidste kun de færreste, og i kombination med plakatens skarpe farver og overnaturlige udtryk blev Tom Gillesbergs budskab næppe taget seriøst af ret mange. Men Glass-Steagall er alt andet end galskab, mener såvel danske som amerikanske økonomer.

»Der er gode økonomiske argumenter for at indføre en Glass-Steagall-lignende lov,« siger professor i økonomi på RUC, Jesper Jespersen. Med en Glass-Steagall-lov splitter man bankerne i to. Den spekulationsprægede og risikofyldte investeringsdel skilles fra den normale bankdrift. Tilbage er kun det, man kan kalde klassisk realøkonomisk bankvirksomhed som ind- og udlån til private og virksomheder. Og det er en god idé, mener Jesper Jespersen:

»De sidste tre-fire års økonomiske udvikling er et uigendriveligt udtryk for, at der er for lidt regulering på området,« siger han. Også professor på Aarhus Universitet, Johannes Raaballe, er positiv over for ideen: »Det er meget fornuft i det her,« siger han og henviser til, at man i to af verdens største banknationer, Schweiz og Storbritannien, er i gang med at lave en Glass-Steagall-lignende opdeling af banksektoren.

Opsplitning

Tanken med Glass-Steagall er at give den realøkonomiske del af bankerne en mere sikker økonomi. Samtidig vil staten og borgerne kun hæfte for den del af bankdriften, som er nødvendig for samfundet. Hvis bankerne ønsker at fortsætte med de risikofyldte valutaspekulationer og aktiehandler, skal det foregå i selvstændige selskaber, som staten ikke garanterer for, og som derfor bare får lov til at gå ned, hvis de kommer i problemer. Ingen hjælp, ingen redningsplaner osv. Professor i finansiering på CBS, Finn Østrup, forklarer princippet:

»Med Glass-Steagall udskiller man de mere spekulative dele. Man fjerner det unødvendige, så der kun er det nødvendige tilbage.«

Den såkaldte 'Glass-Steagall act' var et resultat af den økonomiske depression i USA. Efter krakket på Wall Street i 1929 var der brug for en lovgivning, der kunne skabe stabilitet i økonomien og sikkerhed for borgerne, som havde mistet tilliden til det grådige finansielle system. Derfor indførte man en lov, som fik navn efter dens ophavsmænd, senator Carter Glass og kongresmedlem Henry B. Steagall. De to demokratiske politikere ville skære alt det overflødige fra.

Som lektor i finansieringslov på Cornell Law School i New York, Charles K. Whitehead, formulerer det: »Tanken var grundlæggende, at bankerne skulle drive bankvirksomhed. Ikke andet.«

Og det var en succes. Det viser erfaringen fra USA, hvor loven gjaldt helt frem til 1999, fortæller den amerikanske forsker Charles Geisst, der er professor i finansiering på Manhattan College i New York:

»Modellen virkede godt, indtil loven blev ændret i 1999. De to banktyper blev skilt fra hinanden. Borgernes opsparinger blev adskilt fra investeringsdelen, og det gav bankerne en mere sikker økonomi,« siger han. Da loven blev indført i 1933, var det primært for at sikre de utilfredse borgeres indeståender. I dag er der snak om at genoplive Glass-Steagall-loven i USA, bl.a. i bevægelsen Occupy Wall Street, som — hvis den udvikler sig — kan komme til at minde om protesterne i USA i 30'erne. Krisen i USA er noget anderledes end i Danmark, men i USA vil en genindførelse af Glass-Steagall være med til at sikre bankernes økonomi og dermed befolkningens penge, mener Charles Geisst:

»En Glass-Steagall-lov vil formentligt eliminere en del af behovet for dyre hjælpepakker til bankerne. For den vil forbyde de aktiviteter, som typisk får bankerne ud i problemer,« siger han.

Herhjemme vil det i mindre grad være en mirakelkur, for de danske bankkrak skyldes sjældent spekulationer, fortæller Johannes Raaballe fra Aarhus Universitet:

»I Danmark har de store tab ikke været på derivater, valutahandel og andre spekulationer. Tabet har været på lån til små og mellemstore virksomheder. Så det er tvivlsomt, om det ville have haft den helt store effekt, hvis man havde indført Glass-Steagall i Danmark for fem år siden,« siger han. Men han mener stadig, at det er en fornuftig ide at splitte bankerne op:

»Danske Bank har eksempelvis tabt en masse penge på deres aktiviteter i Irland. Hvis man havde splittet bankerne op, ville man bare sige: Det er ærgerligt, så må den del af virksomheden gå ned.«

Nødvendigt indgreb

Jesper Jespersen fra RUC mener, at sektoren generelt er underreguleret, og at der er brug for en Glass-Steagall-lignende lov:

»Det handler om at sikre den enkelte borger. Når du går i Brugsen, skal der være dækning for dit betalingsmiddel, og det skal du være helt sikker på. Det er vigtigt for et samfund, og derfor kan man ikke overlade det ureguleret til et privat initiativ, som har andre parametre, de skal optimere,« siger han. Glass-Steagall hænger også sammen med diskussionen om, hvad der er 'systemisk vigtigt', mener Johannes Raaballe. Den diskussion har man i både Schweiz og Storbritannien, hvor man lige nu forhandler om at lave en opdeling af banksektoren, som på mange måder minder om Glass-Steagall:

»Det handler jo grundlæggende om, hvad der er så vigtigt, at det ikke må gå ned. Folk skal stadig kunne bruge deres dankort og være sikre på, at deres indlån ikke pludselig forsvinder. I Schweiz og England siger man: 'Den del af bankdriften vil vi som samfund gerne støtte og garantere.' Men investeringsdelen er ikke systemisk vigtig. Derfor siger man: 'Hvis den går ned, så får I ikke en krone i statsstøtte.' Ganske ligesom alle mulige andre virksomheder ikke får statsstøtte, hvis de kommer i problemer,« siger Johannes Raaballe

Mini Glass-Steagall

I USA er der for nylig blevet vedtaget en markant regulering, som Charles K. Whitehead fra Cornell Law School kalder for »mini Glass-Steagall.« Den er den såkaldte Volcker-regel, som forbyder bankerne at investere deres egenkapital. Igen en måde at sikre kundernes indeståender mod risikofyldte spekulationer. Charles K. Whitehead har før sin universitetsansættelse arbejdet 18 år på Wall Street og han mener, at det også er farligt at regulere for meget:

»Staten skal ikke betale for bankernes risikable omgang med kundernes indskud. Det er de fleste i virkeligheden enige om. Men spørgsmålet er, om vi har brug for en fuld Glass-Steagall. Jeg mener ikke, at vi skal så langt, for der er også en værdi i at have investeringsdelen sammen med den almindelige bankdrift. Det kan skabe synergieffekt,« siger han. Anderledes positiv er Charles Geisst. Han mener, at vi i Europa og især Storbritannien har bedre mulighed for at få Glass-Steagall indført:

»Her har vi for stor en banksektor, som lobbyer imod genindførelsen af en fuld Glass-Steagall-lov,« vurderer han. Samme holdning har økonomiekspert og adjungeret professor i økonomisk etik på Stern School of Business ved New York University, John Tepper Marlin: »Den finansielle sektor har en stærk lobby i Washington,« siger John Tepper Marlin, som er erklæret Glass-Steagall-tilhænger.

Men han aner dog et håb i Occupy Wall Street-bevægelsen: »Hvis vi sammenligner krakket i 1929 med Lehman Brothers fald i 2008, så svarer begyndelsen af 1933 (hvor Glass-Steagall blev indført efter folkelige protester, red.) til begyndelsen af 2012. Hvis Occupy Wall Street udvikler sig, kommer vi måske til at se stærke love blive vedtaget i Washington,« siger han.

Mens der altså er bevægelser i gang i USA, England og Schweiz, er det herhjemme — ud over løsgængeren Tom Gillesberg — foreløbig mest blandt universitetsteoretikerne, tanken om Glass-Steagall florerer. Og bankerne selv er langt fra med på idéen siger Klaus Willerslev-Olsen, der er vicedirektør i Finansrådet:

»Vores holdning er, at vi skal følge en regulering, der som minimum er europæisk, men gerne global. Vi skal have samme vilkår i Danmark som i vores nabolande. Det er ødelæggende for det danske bankvæsen, hvis vi skal være foregangsland.«

Tænker du her på nationaløkonomien eller på de banker, du repræsenterer?

»Jeg vil mene, at det på alle måder er en dårlig idé. Der kan være synergieffekter ved det, når man kan flytte arbejdskraft og kapital fra ene område til det andet. Den mister man, hvis man skiller det ad,« siger han og tilføjer: »Hvis hele Europa skal lide med det her, må vi køre med. Men vi ser ikke fordele i at lave den her opdeling.«