Alt for længe har det komfortabelt lydt, at den grønne omstilling er i fuld gang, at det ikke kommer til at betyde det store for vores måde at leve på – at CO2-afkoblet vækst allerede er en mulighed, og så længe vi har Parisaftalen fra 2015, er verden stort set sikret.

Men det er en gammel løgn. Der er ikke god tid, vi er ikke på rette vej, og hvis ikke der vendes op og ned på den måde, vi tænker værdier, succes og fremskridt på, kan vi allerede om tre til fem år skyde en hvid pind efter Parisaftalens smukke hensigtserklæring om at holde klodens temperaturstigning på under to grader gennemsnitligt og så tæt på 1,5 grad celsius som muligt.

Det siger professor Kevin Anderson, der under titlen Kejserens nye klæder taler hos Dansk Institut for Internationale Studier, DIIS, om det han kalder »28 års fejslagen indsats for klimaet«.

»Parisaftalen er langt mere udfordrende, end både videnskaben og politikere vil indrømme, når de taler foran en mikrofon,« siger professor Kevin Anderson og pointerer, at allerede om tre til fire år er målet ikke længere opnåeligt.

»Vi tror, at det vi ikke tager hånd om i dag, det klarer vi i morgen, og det er nok det største problem i forhold til klimaforandringerne; at vi helt fundamentalt – og helt bevidst, vil jeg sige – misforstår dét, videnskaben bag klimaforandringerne fortæller os.«

Udledningerne fortsætter

Siden 2004 har Kevin Anderson trods et stort globalt engagement med mange konferencer ikke rejst med fly, men udelukkende benyttet mere klimavenlige transportformer som tog, bus og færge. Han begyndte sin professionelle karriere som ingeniør indenfor den petrokemiske industri, i dag er han professor ved både Uppsala Universitet i Sverige og professor og leder af instituttet for energi og klimaforandringer ved University of Manchester.

»Den første rapport fra FN’s klimapanel, IPCC, kom i 1990, så i 28 år har vi vidst det, vi ved om klimaet, men intet gjort. Faktisk har vi gjort værre end ingenting,« siger Kevin Anderson og peger på, at siden 1990 er de globale udledninger af CO2 steget med 60 procent, og at de stadig stiger:

»Fra 2016 til 2017 steg udledningerne fortsat med 1,5 procent. Og det skyldes, at vi stadig baserer vores løsninger på forrige århundredes tankegang,« siger Anderson, som peger på flere problemer med den forældede politiske tankegang.

Dels er det dominerende økonomiske system ikke et, der tager højde for hverken ressourcernes begrænsning eller de negative konsekvenser ved forsat at producere og forbruge uden tanke for omgivelserne. Tværtimod synes systemet at belønne de grådige.

Samtidig er det fortsat gammel teknologi som forbrændingsmotoren, der får lov til at dominere globalt, hvorfor der ikke sker den nødvendige omstilling, og endelig, og det er ifølge Kevin Anderson det mest foruroligende, baserer alle klimamodeller sig på, at der indenfor kort tid opfindes teknologi, der kan suge den overskydende CO2 ud af atmosfæren igen.

»Vi har sat os i en situation, hvor vi er nødt til at opfinde teknologi, der kan suge CO2 ud af atmosfæren langt ind i næste århundrede – fordi vi ikke gider bekymre os om at reducere udslippene i dag.«

Men ingen ved, hvordan teknologien skal løse problemerne, påpeger Anderson.

»Det er det samme som at tro på magi. Vi baserer vores fremtid på en teknologi, der endnu ikke eksisterer.«

Danmark som godt eksempel?

For at understrege sin pointe, fremhæver Kevin Anderson Danmark, der regnes for at være et progressivt foregangsland inden for klima. Og det er netop det triste, mener Kevin Anderson. For selv om Danmark på nogle områder har været langt fremme, viser den danske førerposition også, hvor lidt der er sket globalt.

Ifølge Andersons beregninger – og de kan diskuteres, men det kan hans pointe ikke – har lande som Storbritannien, Sverige og Danmark slet ikke reduceret deres CO2-udledninger i den grad, de hævder, fordi Danmark og alle andre lande »pynter på regnskaberne« og ikke medregner skibsfart, lufttrafik og import af varer, når de opgør deres nationale CO2-regnskaber.

»Lægger vi import, skibsfart og lufttrafik ind i ligningen har Danmark ikke vist nogen CO2-reduktioner siden 1990. Og det er et af de såkaldte progressive lande.«

Når Kevin Andersons tal kan diskuteres, er det fordi, det er meget omfattende og kompliceret at opgøre CO2-aftryk på især import. Forskellige modeller viser forskellige resultater, men entydigt er det, at ingen lande tager højde for import eller trafik på hav og i luften, når de laver nationalt CO2-regnskab.

Et andet kritisk punkt når det gælder landenes opgørelser over CO2-udledning og dermed også landenes forpligtigelser til at reducere udledningerne, er, at ifølge Parisaftalen skal de rige lande bære den største byrde. Det vil sige, at lande som Danmark burde løfte over gennemsnittet i forhold til at reducere CO2.

Ifølge de fleste videnskabelige beregninger – fra blandt andre Det Internationale Energiagentur, IEA, og FN’s klimapanel, IPCC – skønnes det, at der globalt kan udledes maksimum omkring netto 800 mia. ton CO2 i atmosfæren, hvis klodens gennemsnitstemperatur skal holdes under to grader celsius. Det svarer til omkring 20 års globale udledninger med den aktuelle rate.

Det betyder ifølge Kevin Anderson, at et land som Danmark – hvis den globale byrde fordeles ligeligt og ikke efter princippet om, at de bredeste skuldre bærer mest – blot kan udlede mellem 170-360 mio. ton CO2 til atmosfæren og samtidig opfylde Parisaftalens målsætning om at holde klodens temperaturstigning til maksimum to grader celsius.

Med en årlig aktuel udledning på mellem 43 og 58 mio. ton CO2 giver det ikke de danske politikere lang tid til at reagere, hvis de fortsat ønsker at leve op til forpligtigelserne fra Parisaftalen.

»Skal Danmark leve op til dette, vil det betyde, at der skal skæres mellem 10 og 15 procent i udledningerne af CO2 hvert år, og allerede i 2025, om syv år, skal Danmark have reduceret med 75 procent. Sådanne reduktioner er der ingen politikere, der planlægger. Hverken i Danmark eller andre steder.«

Progressiv skat på flyvninger

Kevin Anderson har fra begyndelsen været kritisk over for Parisaftalen, fordi den i sig selv ikke løser problemet. De frivillige nationale målsætninger, hvert land bidrager med, er langt fra rigeligt, og aftalen risikerer derfor at blive en sovepude. Samtidig skaber togradersmålsætningen en form for falsk tryghed, mener han.

»To graders stigning gennemsnitligt og globalt lyder måske ikke af meget på de nordlige breddegrader. Men det betyder altså en fem til seks graders stigning ved polerne, og der vil være meget store regionale forskelle.«

»Vi må ikke lade som om, at to grader er sikkert, det er det ikke. Det er også derfor, mange forskere insisterer på at fokusere på de 1,5 grader i stedet.«

Skal det lykkes at nå målet, skal hele vores måde at leve på gentænkes allerede i dag, mener Anderson, der peger på, at der helt overordnet skal ske to ting, hvis Parisaftalen skal efterleves.

For det første skal befolkningerne i den rige del af verden øjeblikkeligt ændre adfærd. De rige skal udlede en brøkdel af den CO2, de udleder i dag. Og så skal udviklingslandene gå uden om den teknologi, der har drevet verden fremad de seneste 150 år. De skal ikke ind i et eventyr med fossile brændsler.

»Vi skal gentænke vores værdier, vores succeskriterier, og hvad udvikling og fremskridt egentlig vil sige.«

»Fremskridt må ikke ses som bare mere forbrug. Den tankegang må vi ændre, og vi skal begynde i dag, for hele omstillingen skal være afsluttet om tre årtier. Jeg siger, vi har tre til fire år til fundamentalt at ændre på vores måde at leve på,« siger Kevin Anderson.

Derfor skal ikke mindst Vestens borgere ifølge Kevin Anderson indstille sig på at føre et helt andet liv, end de er vant til. Han peger blandt andet på, at der burde indføres et moratorium på både havne og lufthavne, altså et forbud imod nye havne – han foreslår også, at alle nye konstruktioner fremover opføres CO2-neutralt, »når nu det sagtens kan lade sig gøre«. Og så burde der være progressiv CO2-skat på alle de fornøjelser, der ikke umiddelbart er en god klimaløsning på, eksempelvis flyrejser.

»Jo mere du flyver, des dyrere bliver den næste flyvning. Flyver du for fjerde gang på et år, skal prisen ganges med fire,« foreslår Anderson.

Og selv om budskabet gælder alle, gælder det især dem, der udleder mest CO2, siger Kevin Anderson. Det vil sige, de bedst uddannede og mest oplyste, de rigeste og dem med mest overskud. Eller som Kevin Anderson siger:

»Hvis du går op i klimaet, er du højst sandsynligt en af dem, der udleder rigtig meget CO2.«

–Det lyder jo som en del af Informations læsere – mig selv inklusiv. Hvad vil budskabet til os være?

»At alt, hvad vi foretager os, skal testes op imod Parisaftalens målsætning om 1,5 grad celsius. Holder det sig ikke inden for rammerne af den, duer det ikke.«

»Så tænk på, at det er alt det, du gør og foretager dig, der afgør dine børn og børnebørns fremtid. Bekymrer du dig om deres fremtid, er du nødt til at gøre meget anderledes allerede i dag.«