Det var tænkt som en kopiøvelse som del af en opgave i faget økonometri. Men 28-årige Thomas Herndon, økonomistuderende på University of Massachusetts i USA, kunne bare ikke få tallene i Harvard-økonomerne Carmen Reinhart og Kenneth Rogoffs banebrydende studie fra 2010 til at give det ’rigtige’ resultat. De to topøkonomer – begge med en imponerende fortid i bl.a. Den Internationale Valutafond – var nået frem til, at lande med en gældsbyrde på over 90 procent af BNP har en markant lavere vækstrate på minus 0,1 procent sammenlignet med lande med en gæld under 90 procent af BNP. Da Herndon opdagede en simpel fejl i et regneark, troede han først, at han så syner.

Mere om talmaterialet bagved fejlen på databloggen: Reinhart & Rogoffs regnefejl

»Jeg troede næsten ikke mine egne øjne, da jeg så den basale regnearksfejl,« siger Thomas Herndon til Reuters. »Jeg tænkte, ’ser jeg på det på en forkert måde’? Der må være en forklaring. Så jeg spurgte min kæreste, ’Ser jeg forkert?’.«

Kyla Walters, Herndons kæreste, gennemgik regnearket og konkluderede: »Det tror jeg ikke, Thomas.«

Thomas Herndons undervisere, Michael Ash og Robert Pollin, bad ham tjekke resultaterne igen. Og igen.

»Først troede jeg ikke på ham. Jeg tænkte, ’Okay, han er studerende, han må tage fejl. Dette er eminente økonomer, og han er overbygningsstuderende’,« siger Pollin til samme nyhedsbureau. »Så vi pressede ham og pressede ham, og efter omkring en måneds pres, sagde jeg, ’For fanden, han har ret’.«

Læs artiklen af Thomas Herndons, Michael Ash og Robert Pollin her: Does High Public Debt Consistently Stifle Economic Growth? A Critique of Reinhart and Rogoff

Flere rettelser

Fejlen i regnearket blev indledningen på en grundig gennemgang af de to Harvard-professorers analyse, ’Growth In A Time Of Debt’, der siden dens offentliggørelse i 2010 er blevet fremhævet af politikere verden over som et væsentligt intellektuelt fundament for en stram sparepolitik. Vejen ud af den økonomiske krise går gennem nedskæringer i de offentlige udgifter og gældsreduktion frem for gennem keynesiansk stimulans, lød argumentet.

Men ved at bruge de samme regneark, som Reinhart og Rogoff havde brugt, kunne Herndon, Ash og Pollin påvise, at deres analyse byggede på en række væsentlige fejl. Regnearksfejlen gav det oprindelige resultat på negativ vækst på 0,1 procent for lande med en gældsbyrde på over 90 procent af BNP et hak opad med 0,3 procent. Men når en række andre fejl blev rettet, viste resultatet, at landene i gennemsnit havde en vækst på hele 2,2 procent.

Den væsentligste rettelse var tilføjelsen af tal, der tilsyneladende ikke var tilgængelige, da Reinhart og Rogoff lavede deres analyse i 2010. Når man tilføjede de nye data, steg New Zealands vækstrate til 2,58 procent fra minus 7,6 procent. Og fordi det samlede talmateriale for analysen fra starten var så begrænset, påvirkede rettelsen det overordnede resultat markant.

Pointe eller ej?

I den forgangne uge er fejlene, rettelserne og betydningen af begge dele blevet debatteret heftigt i økonomiske kredse og i medierne.

Reinhart og Rogoff selv udsendte efter en gennemgang af Herndon, Ash og Pollins kritik et svar, hvor de erkendte ’excell-fejlen’, men holdt fast i deres konklusion.

»Kommer Herndon og co. til dramatisk anderledes resultater i det relativt korte efterkrigstidsudsnit, de fokuserer på? Ikke rigtig. De finder også lavere vækst associeret med perioder, hvor gælden er over 90 procent. Sagt på en anden måde, vækst ved høj gæld er kun lidt højere end halvdelen af vækstraten for de lande med de laveste gældsniveauer,« skriver de to Harvard-økonomer i deres svar bragt i Financial Times.

Herndon og hans lærere er lodret uenige: »Deres centrale tese er blevet væsentligt svækket,« siger Michael Ash til Reuters.

Thomas Herndon selv har taget det modige skridt i eget navn at irettesætte de to autoriteter – ikke for de oprindelige fejl, men for deres påstand om, at hovedkonklusionen forbliver holdbar: »Vores resultater er ikke i overensstemmelse med og bekræfter ikke deres konklusioner,« skriver Herndon i et indlæg i Business Insider. »I tabel 4 viser vi, at man ikke kan se forskel på den gennemsnitlige BNP-vækst i kategorierne 30-60 procent, 60-90 procent og 90-120 procent. Ja, ser vi på den seneste periode 2000-2009, er den gennemsnitlige BNP-vækst højere, når den offentlige gæld er over 90 procent af BNP, end når det offentlige gæld/BNP-forhold er mellem 60 og 90 procent. Konklusionerne i vores studie er tydeligvis ikke i overensstemmelse med forestillingen om, at vi konsekvent ser et skarpt fald i økonomisk vækst, når gæld/BNP-forholdet er over 90 procent,« skriver han i et detaljeret svar, illustreret af tabeller.

Herndon erkender dog, at det vil være »absurd« at hævde, at høj offentlig gæld aldrig er et problem, men »vi viser, modsat R&R, at der ikke er nogen definitiv tærskel for offentlig gæld/BNP-forhold, hinsides hvilken lande ufravigeligt vil se en skarp nedgang i BNP-vækst.« Nobelprisvinder i økonomi – og en skarp kritiker af sparepolitikken – Paul Krugman bakker kritikken af Reinhart og Rogoff-analysen op – en analyse, han aldrig har været enig i.

»Hvis du retter disse besynderligheder og fejl, kommer du frem til det, andre researchere har fundet: nogen sammenhæng mellem høj gæld og lav vækst, uden nogen indikation af hvilken er skyld i hvilken, men ingen tegn overhovedet på en 90-procent ’tærskel’,« skriver han i sin klumme i New York Times.

Implikationerne

Krugman og andre kritikere har allerede længe inden Herndons afsløring i sidste uge afvist Reinhart og Rogoffs 90-procentsgrænse. De har længe kritiseret Harvardprofessorerne for at konkludere, at høj gæld var skyld i, at væksten faldt. I stedet – lyder kritikernes argument – er det mere sandsynligt, at ringe økonomiske vilkår, som resulterer i lavere skatteindtægter og forhøjer de sociale udgifter, får gælden til at stige.

Unge Herndon er ikke i tvivl om, at hans gennembrud bør få politikerne til at ændre kurs: »De politiske implikationer er, at offentlig gæld – under særlige omstændigheder – kan spille en nøglerolle i at overkomme en recession. Det nuværende historiske tidspunkt, hvor der er historisk høj ledighed i både USA og Europa, og hvor renten på amerikanske statsobligationer ligger på et historisk lavpunkt, rummer præcis de omstændigheder, hvor vi ville forvente, at offentlig låntagning vil have store positive resultater,« konkluderer han i sit svar på Reinhart-Rogoffs svar og tilføjer: »Tilmed er det præcis under disse forhold, vi vil forvente, at økonomiske stramninger vil have betydelige negative resultater.« Kun en uge efter sin forvandling fra anonym studerende til verdenskendt økonomisk ekspert lyder Herndon lige så selvsikker som den ældre Kenneth Rogoff, da han i 2011 briefede 40 senatorer. På et spørgsmål fra republikaneren Johnny Isakson fra Georgia om, hvorvidt USA burde »handle i år« i forhold til at tackle sin gældsbyrde, svarede han skråsikkert: »Absolut. Ikke at handle flytter risikoen tættere på.«

Sven Giegold, tysk europaparlamentariker for De Grønne og selv uddannet økonom, mener, at hele affæren har vist, at politikerne – og økonomerne selv – må være forsigtige, når de læner sig op ad akademiske analyser: »Problemet er, at mange politikere forveksler økonomi med naturvidenskab. Det er også et stort problem i den økonomiske profession at tro, at du har et facit. Der er en systemisk usikkerhed i samfundsvidenskab, som ikke eksisterer i naturvidenskaben, og økonomi hører ind under samfundsvidenskaben,« siger han til Information.

Kig selv nærmere på tallene bag Reinhart og Rogoffs fejl her