I dag flager Danmark for sine soldater, der har været udsendt på internationale missioner. Og i dag skammer jeg mig over Dannebrog. Jeg skammer mig, fordi krig ikke er noget at fejre, ære eller hylde. Tværtimod.

I dag flager Danmark for sine soldater, der har været udsendt på internationale missioner. Og i dag skammer jeg mig over Dannebrog.

For hvad er det egentlig, vi fejrer?

Vi fejrer, at Danmark og danskere har delagtiggjort sig selv i den imperialistiske krigsmaskine. At vi har deltaget i ulovlige krige i fjerne egne. Og at vi har bidraget til at ødelægge både lande og mennesker.

Alene i Irak har flere hundrede tusinder af civile mennesker måttet lade livet. Og landet er mere eller mindre ophørt med at eksistere som nation. I stedet har vi haft en årrække, hvor man blandt andet har set en islamisk stat opstå og tage form i de ruiner, vores bomber efterlod sig.

I Afghanistan er også tusind og atter tusindvis af mennesker døde – og alligevel står Taleban i dag stærkere, end de har gjort siden invasionen, ligesom antallet af dræbte civile peakede sidste år. I år er det stadig højt – og størstedelen af de døde civile har vi i øvrigt ansvaret for. Det er nemlig primært os, Vesten, der har dræbt dem.

Det er dét, vi i dag ærer med vores flag. Og det er derfor, jeg skammer mig.

Jeg skammer mig, fordi krig ikke er noget at fejre, ære eller hylde. Krig er død og ødelæggelse. Krig er drab og mord. Krig er bomber og eksplosioner. Krig er flygtninge og landflygtige. Krig er faderløse mennesker og børn uden lemmer. Krig er vederstyggeligt, ækelt, ulækkert og en skamplet for menneskeheden, som i hvert fald jeg nægter at hylde.

I dag er Dannebrog mere rødt end hvidt. Mere blodigt end fredeligt. Og i dag skammer jeg mig over det.

Nogle vil indvende, at det er vores soldater, jyske knægte med for meget krudt i røven, der har ofret liv og lemmer for en sag, de troede på, friheden og demokratiets sag, som vi i dag hylder.

Det gi’r jeg ikke en fuck for.

Hvis du bliver soldat – for i Danmark er det et valg, du har – sælger du dig selv, dit intellekt, din moral og din krop, til den krigeriske imperialisme, som du bliver et instrument for. At være soldat er at frasige sig retten til sit intellekt. Og så er du sgu for dum.

Eller med andre ord: Sapere aude, hav mod til at betjene dig af din egen fornuft. Og afvis derpå krigen, for med den følger aldrig andet end ødelæggelse og død.

Man skaber nemlig ikke frihed med magt. Man skaber ikke demokrati med krig. Det eneste, man skaber, er nød og elendighed – og en god portion hykleri.

Vil vi fejre det? Jeg vil ikke. Og så må du selvfølgelig selv tage stilling.

Men kig først engang ud i verden, kig på de lande, vores soldater har kæmpet i – og vurdér selv. Verden taler nemlig tydeligst og bedst for sig selv.

PS: Jeg ved godt, det er hårdt. Men krig er hårdt. Og folk dør. I afsindigt store summer. Det er alvor. Og jeg synes, det er en skam, at vi i Danmark bidrager til det. Både som nation – og som unge mænd, der måske søger action eller er idealistiske frihedsforkæmpere. Vi må finde en anden måde at gøre en forskel på.