Urigtige påstande bliver ikke rigtigere af at blive gentaget, heller ikke i DR. Mon en ”brobygger” kan sige undskyld?

Det var den 2. januar, og jeg var knap nok vågen. Juleferiens hektiske familieprogram havde i kombination med min mentale dvaletilstand gjort mig sløv og doven. Jeg stod i DR P1 Debat sammen med Børsens debatredaktør, en teatermand og debattøren Özlem Cekic og lod som om, jeg trak vejret. Emnet var statsministerens nytårstale, og det var desværre først efter udsendelsen, at jeg fik formidlet en bare nogenlunde sammenhængende opfattelse af talen.



Undervejs i radioudsendelsen fremkom den tidligere SF'er og nuværende ”brobygger” Özlem Cekic med nogle tal, som forekom mig utrolige. Hun slyngede dem bare ud, som var det tale om ubestridelige kendsgerninger uden tydelig reference til, hvor hun havde dem fra. Værten lod dem også stå uimodsagt, idet vi hastede videre til næste emne, sådan som det typisk sker i den slags udsendelser.



En af ”brobyggerens” utrolige ”kendsgerninger” var, at 97 pct. af indvandrere i Danmark ikke er dømt for noget kriminelt, hvorfor vi andre naturligvis burde holde op med at tale så meget om voldtægter, overfald, opstillede betonklodser i fodgængerområder og sten, der falder ned fra motorvejsbroer.



Nu forstår jeg så, at Özlem Cekic har gentaget netop det tal i et af Clement Kjærsgaards mange debatprogrammer på tv i en direkte polemik med Nye Borgerliges formand Pernille Vermund.



Det bliver det ikke mere rigtigt af.



Og når den tidligere SF'er samtidig beskylder Vermund for at sprede ”fake news”, fortjener Özlem Cekic at æde sin egen urigtighed og sige undskyld offentligt. Hvis hun ikke kan mande sig op til det, så ved vi, hvor vi har hende: på løs grund – som leverandør af usande oplysninger.



Det kræver faktisk ikke mange klik at finde ud af, hvor Cekic har sine tal fra. Idet jeg som regel regner med, at mine modstandere kun læser menighedsbladet Politiken, ledte jeg der først, og vupti dukker der et interview op med en glad mand ved navn Hjarn von Zernichow Borberg, som er cand.polit. og tidligere ansat i Udlændingestyrelsen. Her kolporteres de tal, Özlem Cekic slynger om sig med i landets radio- og tv-kanaler.



Forskellen mellem danskere og nydanskere blæses ud af proportioner, er overskriften. Manden med det lange navn har såmænd i 2016 udgivet en bog med en masse tal, der skal rette op på de udbredte fordomme om nydanskere, men han lægger ud med netop den begynderfejl, som Özlem Cekic viderebringer: 97 pct. af nydanskere er ikke kriminelle.



Forkert! En andel af ikkevestlige indvandrere og efterkommere mellem 15-79 år, der ifølge mine beregninger ligger mellem 3-6 pct., blev det år dømt for noget. Tjek siderne 97-103 i den seneste opgørelse fra Danmarks Statistik.

Hvis man vil vide, hvor mange ikkevestlige indvandrere og efterkommere, der er dømt for kriminalitet, skal man naturligvis definere typen af kriminalitet i en periode og lægge tallene fra hvert år sammen.



Som undersøgelser viser med et prægnant nedslag, er 42 pct. af ikkevestlige mandlige indvandrere og 37 pct. af ikkevestlige mandlige efterkommere fra årgang 1987 dømt for at have overtrådt straffeloven, mens mænd med dansk oprindelse ligger på 17 pct. Altså, ikke færdselsloven eller de såkaldte særlove, herunder våbenloven, men straffeloven, der bl.a. vedrører seksual-, volds- og ejendomsforbrydelser. Hertil skal lægges de personer, der ikke blev opdaget, fanget eller dømt. Det giver mildest talt et noget andet billede end det, Özlem Cekic rejser rundt med.



Tendensen er ikke til at tage fejl af: Børn af ikkevestlige indvandrere er den mest kriminelle gruppe i Danmark. De er noget mere kriminelle end deres forældre, som er langt mere kriminelle end de etniske danskere. Af de mænd med dansk oprindelse, der blev fundet skyldige i kriminalitet i 2016, har 14 pct. begået en overtrædelse af straffeloven. For vestlige indvandrere er andelen nogenlunde den samme, mens den er noget højere for de øvrige herkomstgrupper, fra 21-27 pct. Et tilsvarende mønster gør sig gældende for kvindernes vedkommende.

Danmarks Statistiks egne ord lyder sådan for såvidt angår voldskriminaliteten:



»Når der opdeles på de forskellige typer af kriminalitet er indekset for voldsforbrydelser særlig markant. Det ligger på 771 (dvs. næsten otte gange så meget som gennemsnittet for alle mænd, mj) for efterkommere fra Somalia og på 666 (dvs. næsten syv gange så meget som gennemsnittet for alle mænd, mj) for efterkommere fra Libanon, når der alene er standardiseret for deres alderssammensætning. Når der også korrigeres for familiens indkomstniveau falder indekset en del, men ligger stadig langt over gennemsnittet for alle mænd.«



Omvendt ligger mænd fra USA, Kina og Indien under gennemsnittet.

Voldsstatistikken bekræfter med andre ord et kulturelt mønster, som vi ser udfolde sig over hele Vesteuropa, dvs. hvor regeringerne overhovedet fører statistik over den slags – modsat f.eks. i Sverige.

Statistik er ofte en mangelvare i denne type diskussion. Derfor skal vi skatte det statistisk-materielle grundlag, der findes, og som endnu offentliggøres år for år, og bestræbe os på at håndtere vores meningsforskelle med udgangspunkt heri.



Derfor ville det klæde Özlem Cekic at undskylde sin fejl og Danmarks Radio at berigtige hendes oplysninger, som kanalen gav endnu større spredning via Twitter.



Myten om de 97 pct. skal ikke blåstemples af et medie, der hævder at tjene offentligheden, og som vi er tvunget til at betale til.



Ikke at jeg tror, det vil ske. Så naiv er jeg heller ikke.