Flere topjurister i landets ministerier fortæller nu, at de leverer juridiske vurderinger med én konklusion til skiftende ministre, mens Folketinget får vurderinger med den modsatte konklusion. Klar manipulation, mener flere eksperter.

Der bliver nu slået alvorlige skår i fortællingen om det partipolitisk uafhængige danske embedsapparat. Det skriver Berlingske.

Flere centrale jurister fra Justitsministeriet, Udenrigsministeriet, Skatteministeriet og Beskæftigelsesministeriet står nu anonymt frem i en bog af den Cavling-prisvindende journalist Jesper Tynell og fortæller, hvordan de med åbne øjne har måttet levere juridiske vurderinger med én konklusion til skiftende regeringer og den modsatte konklusion til Folketinget og offentligheden.

Særligt når det gælder håndteringen af EU-retten, er de juridiske vurderinger og notater ofte tilpasset ministrenes politiske overbevisning, fremgår det af de kapitler af bogen »Mørkelygten«, som Berlingske har læst.

Her forklarer en række af regeringens jurister med speciale i EU-ret, at det ikke er ualmindeligt, at skiftende regeringer »med åbne øjne« indfører love, de godt er klar over strider mod eksempelvis EU-retten.

»Jeg har siddet og lavet lovgivning, hvor jeg har fået drejet armen rundt. Hvor jeg som embedsmand sagde: ’Hvis vi gør det her, så er det sådan og sådan og sådan’. Men så tager man en politisk beslutning. Som embedsmand må jeg bare sige: ’OK, det gør jeg<saxo:ch value="226 128 153"/>,« siger en af regeringens jurister i bogen.

Ifølge flere embedsmænd er det direkte karrierefremmende, hvis man formår at »tilskære og vride faglige notater og redegørelser, så de passer til regeringens politik«.

»Embedsmænd er ret villige til at give systemet det, det vil have. Sådan er det bare. Fordi det fremmer ens egne interesser,« siger en embedsmand fra Beskæftigelsesministeriet.

Flere af juristerne beretter samtidig, at det kan være svært at finde en juridisk grimasse, der kan passe, når der ligger et ønske om at dreje en vurdering i en særlig politisk retning.

I de tilfælde bliver juristerne bedt om at lede med lys og lygte efter selv meget usikre juridiske vurderinger, der kan argumentere for regeringens politik. Eller som en anden af regeringens jurister formulerer det i bogen:

»Ethvert halmstrå er bedre end ingenting«.

»Mørkelygten« dokumenterer, at det nærmest er praksis, at Folketinget ikke får de samme afgørende juridiske oplysninger som regeringen. Dermed får Folketinget i flere tilfælde reelt ikke de juridiske advarselslamper at se, før de skal stemme i folketingssalen, og vælgerne, der skal afgøre de folkevalgtes skæbne, får et forvrænget grundlag at foretage deres vurdering ud fra.

»Man skal jo ikke skrive ting i notater til Folketingets udvalg, som går imod ens egen sag. Det er klart. Det giver ligesom sig selv,« siger en embedsmand i bogen.

Af »Mørkelygten« fremgår det, at flere af regeringens jurister er bevidste om, at de ikke må give Folketinget direkte forkerte oplysninger, men at de mener, at »der er et vist spillerum til at fremlægge meget tynd juridisk dokumentation over for offentligheden«.

Hvis Folketingets medlemmer ønsker en mere fyldestgørende juridisk vurdering af de love, de skal stemme om, må de købe deres egen juridiske vurdering hos private advokater, lyder det fra flere af regeringens jurister i bogen.

»Ministerierne laver ikke oplysningsarbejde for dovne folketingsmedlemmer. De må selv sidde og google: Er der så et problem med det her direktiv?«.

Flere af regeringens jurister påpeger, at særligt Skatteministeriet har en tendens til at gennemføre eller fastholde love, selv om man ved, at de er i strid med EU-retten. Berlingske har forelagt en række af juristernes udtalelser for ministeriets tidligere departementschef Peter Loft. Han erkender, at man ikke informerer Folketinget om juristernes tvivl, hvis en minister har besluttet, at et lovforslag alligevel skal køre igennem.

»Der opstår situationer, hvor man kommer i tvivl, om et lovforslag er i orden. Der vil man typisk sige til ministeren, at vi er ikke sikre på, om det her er lovligt. Hvis ministeren så siger, at vi tager chancen, så er det klart, at man ikke laver et notat, hvor man konkluderer, at der er tvivl om lovligheden. Så laver man et notat, hvor der står, hvad der kan tale for, at lovforslaget er holdbart. Punktum,« siger Peter Loft, der tilføjer, at han aldrig har været med til at fremsætte et lovforslag, som han med 100 procent sikkerhed vidste, var ulovligt.

Berlingske har forelagt de centrale uddrag af bogen for flere eksperter i offentlig forvaltning. Professor ved Juridisk Fakultet på Københavns Universitet Jens Elo Rytter er en af dem. Han kalder de nye oplysninger et »alvorligt demokratisk problem« og et udtryk for »direkte manipulation«.

»Det største problem er, at vi nu kan se, hvordan embedsmænds juridiske vurderinger bliver politisk manipulerede, for at de kan stemme overens med en ministers eller regerings dagsorden og dermed føre Folketinget bag lyset,« siger Jens Elo Rytter, der mener, at man i fremtiden ikke uden videre bør »tillægge regeringens embedsmænd den autoritet og objektivitet, vi hidtil har gjort«.

»Vi må indse, at vi fremover er nødt til at se det, der kommer fra embedsværket som en form for partsindlæg i stedet for den egentlige sandhed,« tilføjer han.

Lektor Birgitte Poulsen, der forsker i forholdet mellem ministre og embedsmænd på Roskilde Universitet, har også læst uddraget af bogen.

»Det her underminerer i den grad tilliden til systemet. Folketinget træffer beslutninger på et falsk grundlag. Når Folketinget ikke får fyldestgørende oplysninger – og det kan vi jo se, at juristerne bekræfter – så er jeg enig i, at det er manipulation og meget alvorligt,« siger Birgitte Poulsen.

Tidligere på året kunne Berlingske afsløre, hvordan den tidligere VK-regering over flere måneder blev frarådet at vedtage et optjeningsprincip, der fratog op mod 2.700 EU-borgere deres ret til en fuld børnecheck, fordi det ville være i strid med EU-retten.

»Vi bliver til grin, hvis vi prøver,« svarede en jurist med speciale i EU-ret, da Skatteministeriet henvendte sig. Justitsministeriets kronjurister endte med at underkende et optjeningsprincip på to år, men to dage efter vedtog tidligere V-finansminister Claus Hjort Frederiksen (V) alligevel ordningen som en del af finansloven efter krav fra Dansk Folkeparti.

Regeringens jurister konstruerede derefter en juridisk vurdering, der, i modsætning til deres oprindelige, blåstemplede optjeningsprincippet.

Folketinget fik intet at vide om de blinkende advarselslamper. De blev nemlig redigeret ud af det endelige lovforslag, fordi det »ville se uhensigtsmæssigt ud«, som en af regeringens jurister skriver i en mail.

De mest penible EU-sager bliver vurderet af et embedsmandsudvalg, der går under navnet Juridisk Specialudvalg. Udvalget rådgiver blandt andet fagministerierne om, hvordan EU-reglerne bør fortolkes og gennemføres i Danmark, og hvordan Danmark bør håndtere sager ved EU-Domstolen.

Ifølge »Mørkelygten« spiller Juridisk Specialudvalg en aktiv rolle i forsøget på at holde EU-retten for døren herhjemme. Bogen beskriver, at en udbredt metode er, at Europa-Kommissionen og EU-Domstolen slet ikke får lejlighed til at udtale sig om, hvordan de danske myndigheder fortolker EU-retten. Det foregår ifølge bogen ved, at »regeringens jurister i Juridisk Specialudvalg råder dommerne ved de danske domstole til ikke at forelægge sager for EU-Domstolen«.

Både professor Jens Elo Rytter og lektor Birgitte Poulsen mener, at de mange eksempler illustrerer, at Folketinget står svækket over for skiftende regeringer.

»En mulighed kan være, at man styrker Folketinget med et uafhængigt sekretariat, der kan komme med et uvildigt modspil til ministeriernes juridiske vurderinger,« siger Birgitte Poulsen.

Jens Elo Rytter er enig, men understreger, at det vil koste staten penge, hvis Folketinget skal »matche regeringen og alle dens jurister«.

En anden løsning kan være at styrke embedsmændenes neutralitet, så Folketinget sikres en uvildig faglig rådgivning fra dem.

»Man kan eksempelvis skrive i loven, at embedsmænd har pligt til at informere Folketinget eller sige fra, hvis man har begrundet mistanke om, at noget er ulovligt,« siger Jens Elo Rytter.

For sådan er det nemlig ikke i dag. For selv om embedsmænd er underlagt krav om sandhed og faglighed, så skal de kun sige direkte fra, hvis noget er »klart ulovligt«. En formulering som mange af de jurister, der medvirker i bogen, læner sig op ad, når de skal forklare, hvorfor de handler, som de gør.

Situationen gør indtryk på lovgiverne i Folketinget. De Radikales gruppeformand, Camilla Hersom (R), mener, at det »klinger forkert« i hendes ører, hvis embedsmændene lægger mere vægt på ordet »klart« end ordet »ulovligt«.

»Der er en meget klar grænse, som man ikke skal træde over. Og hvis det forholder sig sådan, at man ikke kan stole på de svar og notater, der bliver oversendt, så er det en meget, meget alvorlig sag,« siger Camilla Hersom.

Folketingets formand, Mogens Lykketoft (S), kalder det aktuelle billede »dybt bekymrende«.

»Man må ikke tale usandt over for Folketinget. Det er helt uacceptabelt. Jeg kan forstå, at der kan være tvivl, men hvis der ikke er tvivl i embedsværket om, at det er EU-stridigt, så er det en oplysning, man må videregive. Jeg synes også, at en regering må være forpligtet til at videregive en tvivl,« siger Mogens Lykketoft.

Hans kollega i Folketingets Præsidium, tidligere minister Bertel Haarder (V), oplyser, at han vil tage sagen op i det såkaldte Nordskov Nielsen-udvalg, som han er medlem af, og som har til opgave at kulegrave det danske embedssystem.

»Det enkle svar er, at det er forkasteligt, hvis juridiske notater bliver ændret. Hvis man undskylder det med, at man har en adlydningspligt, så vil jeg bare sige, at det er en fuldstændig uholdbar regel. Hvis en topjurist siger, at det er overvejende sandsynligt, at en ministers kurs fører ud i noget snavs, så bør han kunne sige fra,« siger Bertel Haarder.