Fri abort og bedre oplysning om seksualitet har givet et historisk lavt antal teenageaborter og -mødre, mener eksperter. Men man kan sagtens have en stram abortlov og god seksualoplysning, siger abortkritiker

Ikke siden Danmark indførte fri abort i 1973, har så få teenagepiger fået en abort som nu. Og aldrig før er færre teenagere blevet mødre.

Det er glædeligt, mener eksperter og iagttagere.

”Vi har i Danmark banket kurven ned, fordi man har fokuseret på vejledning omkring seksualitet og prævention i skolen. Alle vil gerne undgå uønskede graviditeter, så et fald i provokerede aborter er glædeligt,” siger Øjvind Lidegaard, professor i gynækologi og obstetrik på Rigshospitalet.

Lau Sander Esbensen, historiker, ph.d. og abort-kritiker, glæder sig også over udviklingen, dog med forbehold:

”Det er en virkelig god ting, at antallet af teenage-aborter og -graviditeter er faldet. Men man bør også spørge sig selv, om der burde være flere af disse graviditeter, der, når de nu er der, endte med en fødsel. Om fordelingen er skæv. Ingen er i tvivl om, at det kan være svært at blive mor, men det kan altså også være hårdt at få en abort,” siger han.

I 2016 fik 9 pr. 1000 kvinder i alderen 15-19 år en abort ifølge de seneste tal fra årsrapporten fra den særlige kvalitetsdatabase over tidlig graviditet og abort. Det er den laveste abortkvotient for teenagere siden 1974.

Sundhedsdatastyrelsens nyeste tal om børn født af unge mødre er fra 2015. Her var knap 4 pr. 1000 levendefødte børn født af en kvinde under 20 år. Også den kvotient er den laveste siden 1974.

For 10 år siden var der 17 aborter pr. 1000 teenagere, og det førte til en bølge af oplysningsarbejde, som ifølge Bjarne B. Christensen, generalsekretær i Sex & Samfund, har været afgørende for faldet i antallet af aborter og graviditeter blandt teenagere.

”Det er jo bemærkelsesværdigt, at nogle af de lande, der har de laveste abortkvotienter, har både fri abort og det bedste oplysningsarbejde. Hvis man virkelig ønsker at begrænse abort, kræver det et fordomsfrit miljø, hvor man har god seksualundervisning, der når børn og unge tidligt, men også et sundhedssystem, der ikke tabuiserer eller fordømmer unge, der har brug for prævention. Abortmodstand følges i praksis med forhindringer for adgang til prævention og oplysning, og det leder til langt flere uønskede graviditeter og aborter,” siger han.

Men sådan behøver det ikke være, siger Lau Sander Esbensen:

”Det er rigtigt, at abortmodstand og seksualforskrækkelse historisk har gået hånd i hånd, men man kunne sagtens forestille sig, at vi som samfund blev ved med at tale åbent om det seksuelle og samtidig fik en mere forsigtig eller ligefrem mere restriktiv omgang med abortmuligheden.”

Desuden bør seksualoplysningen også sætte fokus på etiske og psykologiske aspekter, mener han.

”At der hører alvor med til seksualiteten ses jo også af, at den indebærer en risiko for, at de unge mennesker, først og fremmest pigerne selvfølgelig, kommer til at stå i den situation, at de enten skal have et barn eller en abort. Og begge valg har konsekvenser, som de kommer til at leve med resten af deres liv. Det burde være et spørgsmål, alle unge og lidt ældre stillede sig selv, inden de havde sex med en af det andet køn: Er jeg villig til at få et barn eller en abort med dette menneske?”, siger Lau Sander Esbensen.

Øjvind Lidegaard mener omvendt, at man bør justere synet på abort som ”en katastrofe”, i takt med at praksis har ændret sig. I 1998 kom den medicinske abort, hvor kvinden spiser tabletter og kan opholde sig i sit eget hjem. Dette har rykket grænsen for, hvornår de fleste får en abort, så 70 procent af alle aborter i 2016 fandt sted inden for graviditetens første otte uger. Den tilsvarende andel i 2001 var mindre end 40 procent.

”Det er et langt mindre problem at afbryde en graviditet så tidligt, som de fleste gør i dag. Det kan ikke nytte noget, at vi går rundt og slet ikke lader os influere af, at praksis er en helt anden end for 25 år siden. Det er en god udvikling, som vi skal være glade for. Abort i dag sker i langt de fleste tilfælde uden indgreb, med færre risici for kvinden og på en måde, hvor aborten mere opleves som en kraftig menstruation end som et foster, der aborteres,” siger Øjvind Lidegaard.