Kostpræferencer er blevet en identitetsmarkør hos mange mennesker, men det kan påvirke deres børns forhold til mad negativt, mener mad- og kulturforsker Jonatan Leer

Skal der gris på gaflen, eller skal man tværtimod opdrage sine børn til en livsstil baseret på plantekost og laktosefri produkter?

Kostvaner og snævre madpræferencer bliver en stadig større del af identiteten hos mange mennesker. Men spørgsmålet er, i hvor høj grad forældrene skal give den identitet videre til deres børn.

Sådan siger Jonatan Leer, docent på Professionshøjskolen Absalon i Roskilde, som beskæftiger sig med mad som kultur- og identitetsskaber, herunder børns forhold til mad, efter at Kristeligt Dagblad i går kunne fortælle, at børn helt ned til syv år søger hjælp mod spiseforstyrrelser. Allerede i børnehavealderen får nogle børn et problematisk forhold til mad, og eksperter peger på, at det særligt skyldes forældres overdrevne fokus på sundhed.

Ja, Jonatan Leer mener ligefrem, at man kan tale om en ”madkult” blandt mange forældre omkring veganisme og diæter. Der lægges vægt på maden som en identitetsmarkør, som eksempelvis kan bestå i, at man lever et kødfrit liv. Den identitet bliver givet videre til børnene, som ”arver” madvanerne fra forældre, men det bliver problematisk, når det bliver decideret kontrollerende, mener han.

”Det kan helt klart kamme over, og det kan være ekstremt problematisk. Der er hele tiden denne risikotænkning, hvor der ligger en latent skyld. Altså at man kan træde ved siden af og gøre noget usundt for sin krop,” siger Jonatan Leer og fortsætter:

”Det kan skabe ekstra grupper af børn med særlige behov, hvor det måske bliver forældrenes individualiserede projekter, der kommer før børnenes trivsel og indgåen i fællesskabet. Hele tiden er det jo den her forhandling mellem individualisme og fællesskab. Og maden kan markere begge dele ret tydeligt,” siger Jonatan Leer.

Det, vi ser, er en puritansk sundhedsbølge, der strømmer igennem samfundet, mener Jonatan Leer. Og når sundhedsbølgen blandt andet består i spørgsmål om, hvorvidt man eksempel vælger at spise kød eller ej, eller om man går uden om gluten og laktose, vælger man også, hvilket ”hold” man er på.

Det giver, mener Jonatan Leer, et fragmenteret og delt befolkningsbillede, når det kommer til kosten.

”I gamle dage var det religiøse, klassemæssige eller regionale fællesskaber, man gav videre til sine børn. Nu er det mere diffuse og individualiserede fællesskaber, og det giver man i høj grad videre til sine børn via maden,” siger Jonatan Leer, der mener, at både forældre og børn kan føle en grad af skyld over ikke at spise ”korrekt”:

”På samme måde var det engang skylden over for Gud, at man skulle være et godt kristent menneske og leve op til nogle værdier og etiske idealer om ikke træde ved siden af dydens smalle sti. Nu om dage handler det i langt højere grad om, at man på en eller anden måde ødelægger sig selv og sin krop,” siger han.

Jonatan Leer anerkender, at det også kan være positivt, at forældre har fokus på børnenes sundhed. Og de giver kostvanerne videre med den bedste intention, tror han på:

”Børnene kan selvfølgelig have det fint med at spise vegansk, og det kan jo også være godt, at forældrene har nogle holdninger til maden. Men det kan også være ekstremt styrende. Og får man hele tiden givet den der skyld videre til børnene igennem det, de spiser, er det problematisk.”

Derfor har skoler og børnehaver en stadig vigtigere rolle at spille i at give børnene et afbalanceret forhold til mad, mener Jonatan Leer.

”Rollen for skole- og dagtilbuddene bliver endnu større i forhold til at uddanne børn til at blive madforbrugere, få en kritisk sans i forhold til mad og forstå, hvad det er for nogle forskellige fortællinger om mad, der er derude,” siger han.