I 1936-1939 rejste omkring 500 danske frivillige til Spanien for at kæmpe i Den Spanske Borgerkrig mod Francisco Francos fasciststyre. Kommunisternes kamp for ’frihed og broderskab’ tiltrak op imod 60.000 udlandskrigere fra hele verden, herunder George Orwell. Ernest Hemingway var der også – som journalist – og nedfældede senere sine oplevelser i sin gennembrudsroman Hvem Ringer Klokkerne For.

Mindst 100 danskere er ifølge Politiets Efterretningstjeneste (PET) taget til Syrien og Irak for at kæmpe for den ekstremistiske sunnimilits Islamisk Stat (IS), der ifølge en ny rapport fra Amnesty International begår etniske udrensninger i det nordlige Irak for at gennemtvinge et sunnimuslimsk kalifat i Mellemøsten.

Men selv om de to krige synes vidt forskellige, er det præcist de samme mekanismer og fortællinger, der får unge mænd til at gå i krig i fremmede lande. Dengang som i dag. Det forklarer David Malet, seniorforsker i international politik på Melbourne University og forfatter til bogen Foreign Fighters: Transnational Identity in Civil Conflicts, der udkom i 2013:

»I Den Spanske Borgerkrig havde du udlandskrigere på begge sider, og begge parter argumenterede for, at de bekæmpede en eksistentiel trussel – det var liv eller død. Kommunisterne påstod, at hele verdenssamfundet blev truet af fascisternes fremmarch. Fascisterne sagde, at katolicis- men blev undertrykt, at kommunisterne voldtog spanske nonner og så videre.«

David Malet har mødt kritik for at drage paralleller mellem oprørsgrupper som IS og israelske paramilitære i 1940’erne, der ideologisk set er noget nær dødsfjender. Han advarer mod at forsimple kampen mod IS til en krig mellem ’det gode’ og ’det onde’, fordi det afskærer Vesten fra at forstå den fortælling, der til stadighed driver udlandskrigere til frontlinjerne:

»Der er intet menneske, der står op om morgenen og siger: I dag vil jeg være ond! Islamisk Stat, lige som alle andre militante grupper, mener, at de kæmper en nødvendig krig, og at de er nødt til at gøre ubehagelige ting for at vinde krigen eller ’vække’ folket.«

David Malet har i fem år forsket i over 70 frihedskampe i de seneste 200 år, hvor udlandskrigere har deltaget. Han regnede med at finde religiøse, politiske eller etniske forskelle i retorikken og måden, udlandskrigere blev rekrutteret på, men blev overrasket over, at argumenterne – »lokkemaden« – altid er de samme.

»Hovedkonklusionen i min bog er, at når du kigger på alle tilfælde med udlandskrigere i gennem historien, uanset om det er revolutionen i Texas i 1836, jødiske paramilitære under Israels frihedskamp i 1948 eller afghanske jihadister i 1980’erne, så bliver de rekrutteret på samme måde. Så snart du skraber i overfladen, så er det den samme fortælling om undertrykkelse og kamp for frihed, der går igen med 100 års mellemrum, uanset om det er Islamisk Stat eller kommunisterne i det 20. århundrede,« siger David Malet til Information.

Muslimsk modkultur

Både forskere og efterretningstjenester har i årevis forsøgt at forstå, hvorfor nogle mennesker bliver tiltrukket af livet som udlands- kriger. PET fortæller, at det stort set er umuligt at finde fællestræk, som går igen hos de danskere, der foreløbig er taget til Syrien og Irak. Den samme oplevelse har Ann-Sophie Hemmingsen, der forsker i militant islamisme i Vesten på DIIS. Frem til 2010 lavede hun feltarbejde i muslimske miljøer i Danmark, hvor et af de få fællestræk var opfattelsen af, at man var en del af en modkultur:

»Nogle mennesker virkede tiltrukket af Salafi-jihadisme, delvist fordi det var den mest højprofilerede modidentitet. En sagde: ’Hvis det ikke havde været for 11. september, var jeg ikke blevet muslim’. Alle sagde, at de var farlige og de absolut værste af de værste – så jeg ville se det for mig selv og begyndte at studere islam,« skriver hun i en artikel i tidsskriftet Ethnic and Racial Studies fra 2011.

Over for Information nikker hun genkendende til David Malets beskrivelse af en underliggende retorik, der går igen: »I de her miljøer var folk meget indignerede over alt det, der er uretfærdigt her i verden. Nogle var optagede af miljøet – andre var utilfredse med den kapitalistiske verdensorden eller noget helt tredje. Når grupper som Islamisk Stat griber til vold, så vil de altid retfærdiggøre det med, at det er nødvendigt for at bryde status quo.« Også David Malet mener at kunne spore fællestræk gennem sin forskning: »Det er som oftest mænd i universitetsalderen med indsigt i international politik, som søger et fællesskab eller en familie. De føler sig marginaliserede i det normale samfund og søger derfor ind i etniske, religiøse eller politiske grupper, som de knytter deres identitet meget stærkt til. Derfor kan en trussel i et fremmed land også opfattes som en eksistentiel trussel mod dem personligt. Oprørskampen giver udlandskrigerne en mening med tilværelsen – lederne fortæller dem: ’Du kan blive en helt! Opnå respekt og gør en forskel for verden’.«

Islamisk Stats store succes kan delvist forklares med deres dygtige brug af sociale medier og internetfora, hvor unge mennesker bliver eksponeret for modkulturen og opfattelsen af en ’eksistentiel trussel’. Men siden 1970’erne har islamistiske grupper defineret sig selv gennem revolutionære sange, kaldet nasheeds, der beskriver den evige kamp mod fjenden. Både al-Qaeda og IS har flittigt brugt nasheeds som underlægningsmusik til deres videoer på internettet.

Fjern ikke passet

Storbritannien vedtog mandag, at det er lovligt at fratage britiske statsborgere deres pas, enten hvis de ønsker at rejse ud til Syrien eller Irak – eller alternativt hvis de ønsker at rejse hjem igen efter at have deltaget i ’hellig krig’.

Herhjemme vil Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti nu have regeringen til at undersøge, hvorvidt lignende stramninger kan indføres i Danmark. Men det advarer David Malet imod:

»Hvis du fratager folk deres pas, betyder det ikke, at de bare forsvinder. For borgere i Danmark bekræfter det dem bare i fortællingen om, at de er undertrykt og forfulgt – og at de er nødt til at reagere. Nogle eksperter argumenterer også for, at hvis du ikke tillader de her mennesker at rejse til Syrien, så vil de blot afreagere i hjemlandet.«

Malet er også skeptisk over for at fratage de udlandskrigere, der allerede nu befinder sig i Syrien eller Irak, deres pas – hvilket vil gøre dem statsløse: »De forsvinder ikke. De eksisterer stadig i cyberspace – nu er de bare uden for statens rækkevidde. De bliver fredløse, en slags Robin Hood-figurer, som kan inspirere andre mennesker til at følge i deres fodspor.«

– Hvordan stopper vi så unge danskere fra at drage i krig for Islamisk Stat?

»Historisk set er den mest effektive modpropaganda de soldater, der vender hjem fra krig og er desillusionerede. Der er utroligt mange udlandskrigere, der opdager, at ’frihedskampen’ slet ikke handlede om det, de var blevet lovet. Det kræver selvfølgelig, at efterretningstjenesterne overvåger dem tæt – men hvis krigere fra Islamisk Stat vender hjem og tør fortælle om krigens gru, vil det afskrække mange andre fra at tage af sted.«