Lars Løkkes Rasmussens evner som politiker er af talrige iagttagere blevet rost, hvorimod hans personlige dispositioner har fået knap så mange fine anmærkninger efter flere sager om rod med bilag, cigaretter, flyveture, hotelophold og underbukser for andre folks penge.

Men en kandidat til magten skal kunne regere sig selv, før han kan regere andre. Det er i hvert fald en forestilling, der hersker, siger Jens Erik Kristensen, der er lektor og idéhistoriker på Aarhus Universitet.

»Kunsten at styre og regere andre forudsætter, at du mestrer kunsten at styre og regere dig selv. Man er ikke i stand til at være regent, hvis man er slave af sit eget begær og ikke kan udvise selvbeherskelse,« lyder rationalet ifølge Jens Erik Kristensen, som siger, at det daterer tilbage til antikken.

Det er en klassisk figur, som man finder i en dialog mellem Sokrates og Alkibiades – en kommende leder af en græsk polis.

»Sokrates forklarer ham, at for at kunne herske over andre og blive en god regent, skal man først og fremmest vise, at man kan beherske og drage omsorg for sig selv,« siger Jens Erik Kristensen.

I senmiddelalderen findes en nyere variation af samme forestilling, de såkaldte ’fyrstespejle’, der blev skrevet fra omkring 1200-tallet og frem.

»Det var opbyggelige bøger til opdragelsen af kommende fyrster og konger, en slags dydskataloger, der siger, at man for at blive en god fyrste skulle mestre forskellige dyder som retfærdighed, mådeholdenhed og evnen til at kunne styre sig selv.«

Men forestillingen er knyttet til en tid, hvor der var enevældige konger og fyrster, siger Jens Erik Kristensen.

»I et demokrati er det ikke længere sådan; her kan enhver i princippet blive leder, men vi har alligevel arvet forestillingen om, at en god leder kun kan være troværdig og blive anerkendt, hvis han opfylder forestillingen. Det moderne problem er, at der er få ledere, der er i stand til det, men heri adskiller de sig i øvrigt ikke synderligt fra deres middelalderlige forfædre.«

Tidligere var konger, fyrster og andre ledere født, opvokset og flasket op til at håndtere magten.

»Dengang var det givet på forhånd, at man kunne opdrage dem fra bunden af,« siger Jens Erik Kristensen og nævner blandt andet, at fyrster i middelalderen vidste, at deres børn skulle overtage magten efter dem.

»Men moderne demokratisk valgte ledere er i en vis forstand bare almindelige mennesker. De har de samme brister og mangler på selvbeherskelse som andre, og det står i modsætning til det antikke ideal om mådehold,« siger Jens Erik Kristiansen.

Arne Melchior, der var minister for offentlige arbejder for Centrum-Demokraterne under Schlüters første regering, har også fulgt med i Lars Løkkes forskellige sager gennem tiden. Han har selv oplevet at skulle stå til regnskab for gerninger, der medførte, at hans politiske liv og private person kom i konflikt. Melchior havde nemlig sin egen bilagssag tilbage i 1986, hvor Rigsrevisionen i stærke vendinger kritiserede ham for at have rod i bilag, der stammede fra en række embedsmiddage, som blev holdt i den daværende ministers eget hjem.

»Det var en sag, hvor noget af det, der var mest nyt og væmmeligt for mig, var, da jeg kom ud fra et gruppemøde, hvor sagen havde været behandlet: Der stod så 30 journalister udenfor,« siger Arne Melchior i dag.

»Så også dengang var der lyst til at hænge nogen ud. Jeg føler ikke, at jeg har taget penge, der ikke tilkom mig – men der er ikke nogen af os, der er fuldkomne.«

Og der kommer stadigt flere skandalesager, der vedrører politikernes privatliv, siger Morten Skovsgaard, som har forsket i politiske skandaler. Han er adjunkt og ph.d. ved Syddansk Universitet.

Han nævner blandt andet sagen om, at Mette Frederiksen (S) sendte sin datter i privatskole, og da Ekstra Bladet gennemsøgte daværende miljøminister Karen Ellemanns (V) skraldespand.

»Politikere bliver i højere grad betragtet som nogle, der skal gå forrest. Tidligere var politikere nogle, som diskuterede overordnede betragtninger og retning for vores samfund, men i dag er de i langt højere grad rollemodeller. Det er svært at dele dem op i privatpersoner og offentlige personer, fordi de er politikere hele tiden,« siger Morten Skovsgaard.

Han vurderer, at politikerne selv skubber til dagsordnen.

»De bidrager med citater og betragtninger om sager, de måske skulle lade være med. Da Helle Thornings skattesag kørte, var Venstres Peter Christensen ude at efterspørge dokumentation, og nu er bøtten vendt, så han har svært ved at argumentere for, at skat er en privatsag over for Lars Løkke. Journalister har brug for kilder, hvis en skandale skal holdes i live, og der bidrager politikerne selv,« siger han.

Sverre Raffnsøe, der er professor i ledelsesfilosofi på CBS, siger, at der måske også er en dobbelthed på spil i sagen om Lars Løkkes forbrug af tøj og cigaretrygning på hotelværelser.

»Der er en dobbelthed gennem hele vores tradition: Vi har de royale og tidligere kongemagten, som er bygget op på en orientering mod dyd: Man skal være dygtig, kunne omgås sig selv og være et forbillede for andre.«

»På den anden side er der også en exces, der er forbundet med magten: Det handler også om at brænde værdier af for at vise, at man har et overskud – og dermed tillader sig at gøre noget, som andre ikke kan. Det er også en del af det at være leder og en forestilling om at være i spidsen.«

Det gælder også i sagen om Lars Løkke:

»En forargelse melder sig umiddelbart, hvis man ikke kan styre sig og holde hus. Samtidig er der en tendens til at glemme, der til dels bunder i en accept af, at man skal kunne tillade sig noget, når man er i en særlig position,« siger Sverre Raffnsøe.