For femten år siden sad jeg i en sofa i København i den lokale folkekirkes menighedslokaler. Over for mig sad kirkens præst, som ifølge ham selv var helbredt for homoseksualitet, og jeg havde opsøgt ham for at blive det samme. Præsten betroede mig, at det var både muligt og rigtigt at gøre.

Du griner måske, og det gør jeg også selv i dag, når jeg fortæller om det til måbende tilhørere.

Men dengang græd jeg – for jeg var forkert, og Gud havde andre planer med sit skaberværk, det var hverken præsten eller jeg i tvivl om.