Listen over ghettoområder er netop blevet offentliggjort, og mit barndomshood figurerer endnu en gang blandt de 24 andre. Et ghettoområde forstås som en almen boligafdeling, og fem kriterier skal i en eller anden grad være opfyldt for at opnå den betegnelse. Manglende uddannelse, kriminalitet, andel af indvandrere, ingen tilknytning til arbejdsmarkedet og lav bruttoindkomst definerer ghettoen.

Min ghettodefinition har en lidt anden ordlyd. En ghetto er i min optik kendetegnet ved at indeholde en høj grad af social kontrol, socialt bedrageri, kvindeundertrykkelse, hærværk, vold, sladder, indavl og danskerhad.

De mange muslimer, som bor i de danske ghettoer, ville helt frivilligt flytte, hvis de kendte til ordets oprindelse. Ordet blev første gang brugt i 1516 om jødekvarteret i Venedig. På hebraisk betyder det adskillelse eller afsondring, og det er præcis det, det er. Beboerne er adskilt fra det danske samfund, og det virker som om, at politikerne har en dagsorden og et formål, der matcher historikken, nemlig at holde en befolkningsgruppe ude af samfundslivet. Det bidrager oplagt til social ulighed og er ikke integrationsfremmende. Spøg til side. Ghettoerne er også repræsenteret ved andre religioner og desuden etnisk danske, men fælles for de fleste er, at de feinder sig lavt på den sociale rangstige og fungerer som parallelsamfund for visse etniske minoriteter.

Ghetto i ghettoerne

Der eksisterer mange ghettoer i ghettoen. Træning kun for kvinder, drengeklubber, pigeklubber og kortklubber. Man har en opfattelse af, at særhensyn i form af målrettede tilbud til beboerne beriger og giver mening. Det er misforstået omsorg.

Ved at stille lokaler til rådighed for pigeklubber, opretholder man et kvindesyn, der deler mænd og kvinder som ikke-ens individer. Ved at lave separate idrætstilbud til børn, holder man dem i rollen som særlige og anderledes. Børnene skal gå til rigtig gymnastik og sammen med andre, der ikke nødvendigvis ligner dem selv. Hvordan skal de ellers føle sig danske? Relationer og netværk er kun med beboere fra samme etniske, sociale og kulturelle gruppe. Udvikling og her integration sker ved mødet med det fremmede, og fra det perspektiv er det fremmede paradoksalt nok det danske.

Om politikerne med vilje søger en adskillelse, eller det handler om den sædvanlige altødelæggende berøringsangst, er jeg i tvivl om. Uanset hvad skal de opløse de boligområder, så koncentrationen af problemer bliver spredt. Jeg vil mene, at de har råderet til sådanne tiltag i forhold til familier, der i forvejen bliver forsørget af det offentlige system.

Som menneske søger man ofte sin ligemand, da det er trygt. Det er en sympatisk tanke, men skaber ikke udvikling og forandring. Lad den undertrykte kvinde møde feministen, lad børnene møde et liv, hvor de bliver betragtet som hele mennesker med retten til et rigt fritidsliv på samme præmisser som andre. Opløs ghettoerne.