Selvom Danmark ikke har en strategi om at tilstræbe flokimmunitet, som forudsætter, at omkring 60 procent af os smittes med covid-19, er det med tiden uundgåeligt, at det kommer derhen, efterhånden som virussen og vi skal lære at sameksistere.

Det siger Kåre Mølbak, faglig direktør for infektionsberedskab hos Statens Serum Institut, efter at Ingeniøren i flere dage har prøvet at finde ud af, hvad strategien er, når vi så småt begynder at starte samfundet op igen.

Den ene anledning til spørgsmålet er, at først Kina og Sydkorea, siden verdenssundhedsorganisationen WHO og nu vores naboland Tyskland arbejder den modsatte vej. De sætter alt ind på at nedkæmpe virussen, så den netop ikke huserer i samfundet og ender med at smitte et flertal.

Den anden er, at Kåre Mølbak selv, i et interview med Politiken i sidste uge, tilsyneladende gav udtryk for den modsatte holdning.

Her kaldte han inddæmning af smitten for »totalt passé« og erklærede sig uenig med WHO’s budskab om, at lande skal teste, teste og teste sig gennem epidemien, isolere alle syge og sætte deres kontakter i karantæne for at bryde smittekæderne.

»Så skubber vi bare problemet foran os, fordi denne virus er noget, som populationen skal igennem før eller siden,« lød det fra Kåre Mølbak, som supplerede, at »målet med vores strategi er ikke nødvendigvis at stoppe smitten, men det er at opbygge en flokimmunitet på en kontrolleret måde, så sundhedsvæsnet ikke knækker«.

SSI: Flokimmunitet er ikke en strategi

Men i en mail til Ingeniøren præciserer han nu, at »helt overordnet godtager jeg ikke præmissen om flokimmunitet som en strategi. Flokimmunitet er et begreb fra infektionsepidemiologien og ikke en sundhedsfaglig strategi«.

I stedet lægger regeringens øverste rådgiver om infektionsberedskabet trykket på, at strategien skal sikre, at hospitalerne ikke bukker under for presset fra den uundgåelige samfundssmitte.

»I og med at det ikke længere er muligt at inddæmme og bekæmpe virus, er målet med Sundhedsstyrelsens strategi og regeringens politik at hjælpe Danmark gennem denne epidemi, uden at sundhedsvæsenet og samfundet knækker over,« skriver Kåre Mølbak i mailen.

Han understreger, at der er bred enighed globalt om at slå ned på smittetrykket for at undgå italienske tilstande, hvor der ikke er kapacitet, og der derfor dør flere end højst nødvendigt. Men midlerne varierer.

»Nogle lande lægger mere vægt på generelle foranstaltninger, der kan nedsætte smittetryk. I andre lande har man det udgangspunkt, at det stadig er muligt at identificere særlige smittekæder og forsøge at begrænse disse med klassiske principper som (selv)isolation af sygdomstilfælde og karantæne af kontakter. Den danske strategi har elementer af begge dele, og har indtil videre vist sig effektiv,« skriver Kåre Mølbak.

Tyskland går WHO-vejen efter påske

Ordet ‘flokimmunitet’ bruges oftest om vaccinationskampagner. Det beskriver den andel af befolkningen, som skal være vaccineret, før de, som ikke kan vaccineres af helbredsmæssige årsager, kan færdes relativt sikkert, fordi smitte hele tiden stoppes i mødet med immune.

I dette tilfælde er den gruppe, som skal sikres af flokimmunitet, ældre og borgere i risikogrupper, som har høj risiko for at dø, hvis de får covid-19.

En af WHO’s mest respekterede viruseksperter, assisterende generalsekretær Bruce Aylward, har direkte kritiseret Kåre Mølbaks tidligere udmeldinger og slår fast, at flokimmunitet koster alt for mange menneskeliv.

Her på ing.dk regnede Viggo Andreasen, ph.d. og lektor på Institut for Natur, Systemer og Modeller ved Roskilde Universitet og forsker i matematisk infektionsepidemiologi, sig for et par dage siden frem til, at flokimmunitet for Danmark vil medføre en overdødelighed på 10-20.000 mennesker over de næste to-fem år.

Det er lignende regnestykker, som har fået Tyskland til at gå WHO-vejen. Her har man opstillet tre scenarier og kom frem til, at en afbødningsstrategi, hvor epidemien flades ud og strækkes, som også er strategien herhjemme, ville koste 220.000 tyskere livet.

Omsat til den danske befolkningsstørrelse bliver det 15.000 mennesker, og det rammer dermed lige midt i Viggo Andreasens bud.

Rapporten har fået Tyskland ind på en vej, som dets eksperter kalder ‘hammer and dance’. Først bankes epidemien ned, som vi har gjort herhjemme. Og efter påske åbnes så gradvist op igen, imens der gennemføres massiv testning, isolation og karantæne af kontakter.

Sigtet er at stoppe smitten helt. Dansen består i at stampe hvert eneste tilfælde, udbrud og cluster ned, når de dukker op eller importeres. Og så fortsætte med det, til der kommer en vaccine.

Basal biologi kan ikke reguleres politisk

I sin mail til Ingeniøren skriver Kåre Mølbak, at man også er ved at kridte danseskoene herhjemme. Men han tror ikke, at man kan danse hurtigt nok.

»Når man åbner op, vil der være mere aktiv testning og inddæmning af smittekæder. Men samtidig er det en illusion at forestille sig, at man kan undgå smitte i det hele taget. For hvert tilfælde, der kommer i kontakt med et sygehus, er der måske 20 gange flere tilfælde ude i samfundet. Nogle har symptomer, andre ikke. Det er en umulig opgave at finde alle disse,« skriver han.

Derfor tror han heller ikke, at WHO’s strategi kan overleve transitionen fra skrivebord til praktisk covid-19-bekæmpelse.

»I de asiatiske lande, der i starten havde held med at inddæmme, ser man nu, at smitten kommer tilbage. Så der er noget basal biologi, som det desværre ikke er muligt at regulere sig ud af rent politisk. Men naturligvis kan man italesætte det på forskellig vis«, skriver han.

Dermed erklærer han sig altså uenig i Tysklands og andre landes overbevisning om det modsatte: at sygdommen kan nedkæmpes, også efter at den har bredt sig i samfundet.

Men han lover nogle af de samme tiltag for at gøre epidemien håndterbar herhjemme. Også selv om han regner flokimmunitet for et uundgåeligt udkomme, hvis ikke virussen bliver mindre smitsom - om det så skyldes overstået sygdom eller en vaccine.

»Det som i sidste ende vil begrænse smittetrykket, er en opbygning af immunitet i befolkningen eller ændringer i virus, så smitsomheden reduceres. Vi ved endnu ikke nok til at sige, hvornår eller hvordan denne ligevægt mellem immunitet og virus forekommer, men det vil tage lang tid. Det er klart, at en vaccine kan fremskynde denne ligevægt. En vaccine har dog stadig lange udsigter,« lyder det fra Kåre Mølbak.

Rettet 3. april: Tidligere fremgik det at 350.000 tyskere ville dø i en afbødningsstrategi. Det var ikke rigtigt - tallet dækker i stedet hvor mange samtidige intensivpladser, der er brug for. Det rigtige tal er i stedet 220.000 mistede liv ved en afbødningsstrategi.