Un nefericit un pic exaltat ar vrea federalizarea României. Imediat apare panica. „Începe” comentează grav și eliptic un fost consilier prezidențial.

Alt domn trollează artistic internetul și internetul răspunde nesmintit la stimuli.

Prin diverse medii, se vehiculează o teorie care devine din ce în ce în ce mai enervantă și care sună cam așa: „vin rușii, e nevoie de consens ca să ne apărăm”. Să ne protejăm elitele și serviciile secrete. Nu pot fi tulburate, pentru că, nu-i așa, Putin de abia așteaptă să profite de proverbiala lipsă de unitate a românilor.

Adunate, toate prevestirile astea creează imaginea unui popor de păsări dodo certărețe, inepte și suicidale (cue Ice Age).

Avem, probabil, cea mai mare rată de prezicători ai sfîrșitului lumii as we know it. Suntem într-un permanent pericol. Integritatea statului nostru recent, cultura noastră minoră, independența noastră relativă, acumulările noastre dubioase de capital, toate astea sunt în pericol. Mare!

Și nici măcar nu i-am menționat pe fundamentaliștii creștini care se ceartă cu Satana din CNP și din numărul cardului de sănătate. Și nici pe ceilalți exaltați care cred că Statul Islamic e deja bine înfipt la Băicoi și Adjud.

Hollywood-ul a ridicat la rang de artă specia aia de filme în care o mână de oameni supraviețuiesc unui cataclism sau război mondial și sunt obligați să reinventeze societatea.

În România, de ceva vreme nu facem decât să reinventăm, o data la câteva zile, apocalipsa. Una provincială, ridicolă, improbabilă.

Dar ce ne mai place… Jumătate din avertismentele astea sunt dublate de un soi de satisfacție transparentă greu de ignorat. Bucuria unui party-breaker, a unui spărgător de nunți. Și dacă profeția nu se adeverește, găsim alta.

Nepoții noștri vor învăța probabil că noi am apărat Europa de ruși, în timp ce Occidentul construia terrabytes de catedrale pe net. Va conta prea puțin adevărul afirmației.

Există un vers scris în limba română, care sună cam așa: „Opriți istoria, cobor la prima„. Era rezultatul altei exasperări, din alte timpuri. Dar cred că poate fi folosit și azi.