Cauzele sunt destul de clare, efectele pot fi însă mai complicate pentru economia românească și pentru populație. Există un set de cauze externe și unele interne. Cele externe sunt legate de creșterea dobânzii la dolar, dar și de posibilitatea ca și Banca Centrală Europeană să ia într-un viitor apropiat o decizie asemănătoare. În acest climat, investițiile financiare se retrag chiar și parțial din economiile emergente. Fenomen care se întâmplă nu doar în România, ci și în Ungaria, Polonia sau Cehia. Pe plan extern, alegerile generale din Olanda au fost în atenția piețelor valutare și, desigur, dezbaterea publică având ca temă viitorul arhitecturii europene fără Marea Britanie.

În plan intern, în mod paradoxal, cu cât declarațiile reprezentanților guvernului sunt mai optimiste, cu atât crește neîncrederea investitorilor financiari. Cel mai bun exemplu este că săptămâna trecută au existat două semnale de avertizare care au venit de la reprezentanții Comisiei Europene (care au atras atenția asupra pericolului ca România să depășească deficitul bugetar) și de la reprezentanții Fondului Monetar Internațional (care au afirmat că scăderile de taxe și impozite și creșterile salariale se fac în detrimentul investițiilor publice). Toate aceste analize nu au cum să fie trecute cu vederea de investitorii financiari.

În plus, în ultimele săptămâni, băncile au făcut presiune asupra Ministerului Finanțelor să crească dobânzile la care se împrumută. Astfel, Finanțele au refuzat de două ori la rând ofertele băncilor din cauza dobânzilor mari solicitate. Băncile nu fac decât să se adapteze momentului: pe de o parte, tendinței generale de creștere a dobânzilor, pe de altă parte, nevoii de bani a bugetului de stat.

De fapt, prin cursul de schimb, economia românească suferă o corecție. Adică, într-o economie care crește impulsionată de consum, în care taxele și impozitele au scăzut constant în ultimii ani, și în care salariile cresc, competitivitatea se recâștigă prin devalorizarea monedei naționale. Este momentul pe care îl trăim acum.

Această evoluție a economiei și a cursului de schimb leu-euro creează avantaje și dezavantaje pentru mediul economic. Primii câștigători sunt exportatorii care recuperează din devalorizarea leului ceea ce pierd din creșterea salariilor. Dar avem și alți câștigători: statul și Banca Națională. Statul, sau mai precis bugetul, pentru că veniturile exportatorilor vor crește în lei și implicit și impozitele și taxele plătite către buget. Cursul de schimb la care a fost construit bugetul este de 4,46 lei pentru un euro, un nivel care a fost depășit deja și este puțin probabil ca raportul de schimb leu-euro să se mai întoarcă la valoarea luată în calcul la construcția bugetară. Tot ce este în plus poate fi un bonus pentru veniturile bugetare.

Banca Națională a estimat pentru anul acesta revenirea la o inflație de 2%, iar devalorizarea leului vine ca o mănușă pentru creșterea prețurilor.

Cei care pierd din devalorizarea leului sunt consumatorii și populația. Consumatorii vor plăti prețul creșterii inflației. De asemenea, creșterile salariale sunt cenzurate de ascensiunea monedei europene. Un calcul simplu arată că salariul minim era la începutul lunii februarie de 322 de euro și astăzi a ajuns la 317 euro. În fine, debitorii care au credite în euro vor avea costuri mai mari de rambursare a împrumutului.

Așadar, lucrurile sunt clare. Creșterea euro față de leu avantajează statul și companiile exportatoare. Cei care pierd sunt cetățenii care își văd diminuată puterea de cumpărare. Este încă un exemplu despre cum statul dă cu o mână și ia cu cealaltă.