Doamna Iordache are 84 de ani. Patruzeci de ani a fost profesoarA? de geografie la un liceu bun din provincie. Acum patru aniA�a fost diagnosticatA? cu Alzheimer. Nu mai recunoaE�te aproape pe nimeni, deE�i foloseE�te formule de politeE�e ori expresii preE�ioase cA?nd A�ncearcA? sA?-E�i explice lucruri. La un bolnav de Alzheimer, cuvintele apar cam ca A�ntr-o imagine dada, A�mprA?E�tiate aproape aleatoriu, absurd. E tragi-comic sA? stai lA?ngA? ea. AZn primul rA?nd, E�i-e milA? de un om ale cA?rui repere sunt foarte vagi, pierdute undeva A�n tinereE�e.

Pe 17 decembrie a fA?cut o crizA? cardiacA? E�i a A�nceput, ca A�ntr-o poveste de fraE�ii Grimm, sA? se umfle pe orA? ce trece. AZn medicinA? treaba asta se cheamA? decompensare E�i fibrilaE�ii cardiace. Am dus-o de urgenE�A? la Spitalul Municipal. Ca sA? intrA?m A�n camera de gardA? se duc parlamentA?ri cu bodyguardul de la firma de securitate, un fel de Cerber al urgenE�elor. E nervos E�i uE�or iritat de ce-i A�n jur. Pentru 15 lei se A�mbuneazA? E�i ne explicA? rapid procedura de la urgenE�e; mai mult, ne faciliteazA?A�intrarea A�n camera de gardA?. CA?E�i ani ziceaE�i cA? are? 84? PA?i E�i ce vreE�i, s-o facem fatA? mare… sunt simptomele vA?rstei, spune medicul de gardA?. Noi nu putem face multe. AZi facem un set de analize generale, vedem ce iese E�i asta e…

AE�teptA?m cA?teva ore pe holul de la urgenE�e, unde, pe rA?nd, distribuim din buzunarul stA?ng al unui prieten bancnote dupA? gradul de importanE�A? E�i dramatism pe care-l joacA? personalul spitalului: brancardierii ne explicA? cA? o duc fA?rA? s-o loveascA? la cap, infirmiera spune cA? ea e-n turA? noaptea asta, iar doctorul cA? face tot ce poate el mai bine. Cu toE�ii se lumineazA? pavlovian dupA? ce-E�i primesc recompensa, fiecare adA?ugA?nd apoi cA?teva cuvinte, care-s undeva A�ntre loialitate de conjuncturA? E�i A�ncurajA?ri de tipul: a�?am vA?zut E�i cazuri mai grelea�?. AZntr-un final vin E�i analizele generale ale bunicii. E totul A�n parametri normali, ne zice doctorul, deE�i femeia stA? imobilA?, inconE�tientA? pe targA?, umflatA? vizibil la faE�A? E�i la picioare.

E?tiam miturile cA? nu vine salvarea prea repede dacA? spui vA?rsta realA? a unui bA?trA?n, ideal fiind sA? mai scazi cel puE�in vreo zece ani. Acum era pe bune. AZnE�elesesem aluzia, n-are nimeni chef sA?-E�i batA? capul cu o femeie bA?trA?nA? E�i pe deasupra bolnavA? de Alzheimer.

Am chemat acasA? un serviciu privat de ambulanE�A? pentru cA?teva perfuzii. 250 de lei chemarea ambulanE�ei + 120 perfuzia. Am repetat schema trei zile, pA?nA? ne-am dat seama cA? bA?trA?na nu-E�i revine, ci dimpotrivA?. AZn tot acest timp SRL-ul care oferea prim-ajutor nu ne-a recomandat internare A�n spital, medicul care ne-a consultat punA?nd criza pe seama bA?trA?neE�ii.

CA?nd d-na Iordache nu mai dA?dea semne de viaE�A? am urcat-o A�ntr-un taxi E�i am fugit la camera de gardA? de la Sanador. Curat, primitor, uniforme scrobite, pe culori, dupA? rang. National Geographic pe LCD-urile de pe holuri. SA? tot stai. Ne-au primit imediat, E�i ne-au fA?cut consulturi timp de vreo 3 ore. 1200 de lei, ne spune amabil domniE�oara de la recepE�ie, E�i A�ncA? 10 milioane avans pentru internare. Se returneazA?, zice ea, la ieE�irea din spital.

DupA? primele consultaE�ii aflA?m cA? a fA?cut apA? la plA?mA�ni E�i o crizA? cardiacA?, care i-a acutizat starea. Inima A�i bA?tea cu 30 bpm, era ca E�i intratA? A�n comA?. AZncA? o zi de aE�teptare i-ar fi fost fatalA?.

Camerele din spital aduc mai degrabA? cu cele din telenovelele mexicane din anii 90, cA?nd filmau eroul principal dupA? accident. LCD, o iconiE�A? subtilA? A�n colE�, instrucE�iuni de utilizare, maxim doi pacienE�i. Select. AE�a cum scrie E�i pe pliantele spitalului, confortul se mA?soarA? A�n * aici. 5 adicA?. Noaptea e cam 100 de euro A�ntr-o rezervA?, iar la terapie intensivA? A�ncepe de la 11 milioane.

Pe 24 decembrie nu ni s-a oferit prea multA? atenE�ie. Din ce am A�nE�eles, erau programate mai multe cezariene, aceasta fiind, se pare, o modA?: familiile a�?bunea�? A�E�i fac cadou de CrA?ciun bebeluE�i aduE�i de barzA? via Sanador.

La douA? dintre etajele superioare sunt inscripE�ii cu Fumatul Interzis, A�n romA?nA? E�i arabA?. AZncerc sA? mA? luminez E�i A�ntreb cA?teva asistente despre ce-i vorba. Nu vor sA? vorbeascA? despre asta, dar aflu A�ntr-un final cA? Statul RomA?n are un acord cu Libia pentru a trata rA?niE�ii din rA?zboiul civil de acolo. Am sentimente amestecate, cA?t de mult din teoria haosului e A�n imaginea asta. Un rA?nit la Tripoli A�nseamnA? bani pentru un privat la BucureE�ti.

Bunica a stat 11 zile, dintre care 7 la terapie intensivA?. Decont final A�ntins pe vreo 10 pagini: 170 de milioane (cam 3.800 de euro, fA?rA? medicamentele luate de noi). Nu ai toatA? suma? Nicio problemA?! Firma noastrA? s-a gA?ndit E�i la asta E�i, doar cu buletinul, poE�i completa un formular cum cA? returnezi o parte din bani A�n maxim 10 zile. CamA?tA? pentru sA?nA?tate.

Ne-am conformat, evident, E�i am scos-o pe bunica mult mai bine decA?t a intrat. De lA?ngA? uE�A? ne zA?mbea E�trengar, de pe un panou roz, soE�ia lui Mircea Badea, care se declara a�?mamA? fericitA?a�?, cu copil nA?scut aici. Am ieE�it ameE�it din spitalul unde domnea primA?vara eternA?A�E�i unde speranE�a de viaE�A? se mA?soarA? aE�a: ai axa x (bani) E�i ai axa y (servicii de sA?nA?tate). Acestea fluctueazA? proporE�ional, tu cumpA?rA?ndu-E�i practic sA?nA?tate la m3. N-ai bani de mascA? de oxigen? Nicio problemA?, stA?m E�i fA?rA?, da’ e pe rA?spunderea ta.

Inevitabil te gA?ndeE�ti: E�i dacA? nu puteam A�mprumuta E�i strA?nge banii A?E�tia? Ce faceam cu o bunicA? bolnavA? E�i fA?rA? sprijin din HuE�i? Cine o interneazA?, E�i mai important – unde? RA?spunsul mi-a venit repede, amintindu-mi de una dintre cunoE�tinE�ele mele dintr-un sat de lA?ngA? BucureE�ti, care A�mi povestea cA? a�?tratamentula�? pentru bunica lor bolnavA? de Alzheimer era s-o E�inA? A�nchisA? A�ntr-o camerA?, sA? nu facA? rA?u nimA?nui.

ApoiA�am cA?utat case E�i aziluri pentru bA?trA?ni, care i-ar putea oferi A�ngrijire post-spitalizare. Toate private – statul romA?n nu areA�niciun spaE�iu de A�ngrijire a bA?trA?nilor cu Alzheimer.

Am pornit A�la drum E�i ne-am oprit la cel mai select azil, unde preE�urile variau A�ntre 750-1500 euro/lunA?. Chiar la marginea lacului SA?ftica ne-a A�ntA?mpinat falic steagul Americii, semn cA? proprietarii au vA?zut E�i E�tiu cum e cu civilizaE�ia . La intrare un fanion cu Rotary Club Tennessee E�i dramaturgia prestigiului intrA? A�n scenA?.

Doamna manager ne-a chestionat despre ocupaE�iile noastre E�i despre bunicA?. CA?nd a auzit cA? are demenE�A? s-a schimbat la faE�A? E�i a zis rA?spicat cA? nu interneazA? aE�a ceva, deE�i conceptul de a�?1 to 1 nursinga�? despre care vorbea A�n prezentare tocmai asta A�E�i propunea. Ne-a explicat subtil cA? ei sunt un club seniorial de elitA?, un bolnav de Alzheimer ar strica atmosfera la mesele A�n comun ale locatarilor. AZnsA? procedeul lor de selecE�ie este prin evaluarea pacientului, aE�a cA? vor veni negreE�it sA? ne viziteze la spital.

Aici am asistat mai degrabA? la un soi de umilinE�A? publicA?, unde bunica prietenei, abia ieE�itA? de la ATI, pe jumA?tate sedatA?, era chestionatA? de d-na manager pentru a i se mA?sura gradul de A�naintare a demenE�ei: a�?E?i cum te cheamA?, mamaie?a�?, a�?E?i cine sunt ei?a�? – VedeE�i, nu o putem lua la noi, a fost concluzia doamnei.

Am mers mai departe frustraE�i E�i am dat de o tanti care semA?na cu un personaj rA?u din Disney, dar care ne-a E�inut mai mult cu forE�a, prinE�i de monologul ei care s-a sfA?rE�it cu cA?teva lacrimi despre cum motivaE�ia de director de azil vine de la bunica ei care a crescut-o E�i i-a murit A�n braE�e.

MA?ndria centrului erau douA? mame de politicieni importanE�i: un fesenist din fosta gardA? E�i-un lup-tA?nA?r abia expulzat din partid. Un agent de vA?nzA?ri perfect – numai cA?, ajunE�i acasA?, descoperim pe net cA? doamna cu capacitA?E�i senzo-persuasive are cA?teva procese deschise de familii care au acuzat-o de rele-practici. Atunci am A�nE�eles de ce, ca la un veritabil bipolar, aceastA? Ursula ne povestea cu un soi de stoicism E�i empatie cA? la ea A�n azil au murit mulE�i bA?trA?ni, cA? nu-i o problemA?, fA?cA?nd aluzie probabil, cA? dacA? bunica e o povarA? pentru noi, se ocupA? ea de toate.

Zile-n E�ir am vA?zut alte aziluri care miroseau a moarte E�i-a sedative E�i a viaE�A? de plastic. Mai toate A�ncearcA? sA? compenseze cu mobilA? ieftinA?, coloratA?, Ikea. AZn realitate, acelaE�i iz peste tot a�� miros de medicamente amestecate cu aburi de bucA?tA?rie. Fiind fA?cute A�n general dupA? chipul E�i asemA?narea patronului, A�E�i spuneau de unde vin banii investiE�i: A�n Rahova, de exemplu, am dat de un centru construit A�ntr-un simpatic stil specific sudului Italiei. FaianE�a tot italianA?, se laudA? directorul. Ca E�i la restul caselor de bA?trA?ni, esteticul (aE�a cum l-a A�nE�eles patronul) prima A�n faE�a funcE�ionalitA?E�ii. AZn locul podelei cauciucate sau a barelor de susE�inere pe holuri am gA?sit scA?ri abrupte, dar frumos finisate, baobabi, reproduceri dupA? Klimt pe pereE�i sau chiar o piscinA? de toatA? frumuseE�ea, la subsol. NicA?ieriA�oA�rampA? pentru cA?ruciore, iar un lift funcE�ionalA�la foarte puE�ine.

Unul dintre simptomele Alzheimerului este cel de a�zhoinA?realA?a�?; adesea pacienE�ii vor sA? plece din locul A�n care sunt internaE�i/cazaE�i. AZn Germania, pentru treaba asta existA? staE�ii de autobuz false, lA?ngA? aziluri. PacienE�ii aE�teaptA? cu valiza A�n staE�iile A�n care evident nu trece niciodatA? nimic, dar A�ntre timp uitA? de ce sunt acolo E�i se A�ntorc A�napoi. AZn loc de sedare, care se practicA? la noi, acesta-i un exemplu de a gA?ndi psihoterapeutic, de a desena o logisticA? realistA? pentru a oferi un mediu securizat pentru bA?trA?ni. Altfel spus, nu ai nevoie de milioane de la buget ori de Posdru pentru asta, ci de un bun manual pentru a A�nE�elege boala.

E?i atunci mA? gA?ndesc cA?t de sA?raci cu duhul suntem: avem 200 de maternitA?E�i E�i centre after, post E�i neo pentru copii E�i nicio casA? de bA?trA?ni rezonabilA?. E despre felul A�n care negociem relaE�ia cu trecutul nostru: stA?ngaci E�i infirm.

Formele de demenE�A? sunt foarte A�ntA?lnite la bA?trA?ni, peste tot A�n lume. Dar A�n RomA?nia nu avem asistenE�A? geriatricA? serioasA? de nici un fel. La A�nceput, am pus asta pe seama faptului cA? simpaticii noE�tri nouveau-riche vor investi mai degrabA? A�ntr-un soi de prestigiu public al copilului, decA?t al pA?rintelui muribund, de care-l leagA? un trecut mai puE�in strA?lucitor. Cred cA? majoritatea A�E�i spalA? conE�tiinE�a cA? dau 1000 de euro pentru bA?trA?neE�ea liniE�titA?A�a tatA?lui care are faianE�A? italianA? la azil, dar nu se poate ridica din pat s-o vadA? prea des.

Asta nu cred cA? E�ineA�de cultura sA?rA?ciei sau a bogA?E�iei. E despre cum trA?im A�ntr-o epocA? A�n care corpul este un obiect A�n care se investeE�te,A�iar sA?nA?tatea este fetiE�izatA?. Totul e bio, eco, botox, latex, tinereE�e fA?rA? bA?trA?neE�e E�i foarte puE�in e despre a accepta sA? A�mbA?trA�neE�ti normal E�i demn. Un fel de complex Dorian Gray, la o naE�iune de post-E�A?rani.

ExtrapolA�nd, (upper) middle-class-ul nostru va merge la coaching E�i terapie cognitiv-comportamentalA? (cum sA? am succes A�n 10 paE�i) E�i foarte rar spre deloc la psihanalizA?. Restructurarea eului rA?mA?ne A�n continuare tabu, inconfortabilA? cA?nd vine vorba de a-E�i confrunta E�i destructura trecutul.

VintilA? MihA?ilescu (2010), reinterpretA?ndu-l pe Bloom, spune cA? ne-am afla ca societate mai degrabA? A�ntr-o identificare maternA?: a�?simpateticA?, emulativA? E�i gratificatoarea�?. PA?strA?nd proporE�iile metaforei, suntem A�ntr-un conflict oedipian nerezolvat, fie cA? A�nvingem sau pierdem, ne vom A�ntoarce adolescentin A�n poala mamei. NeconfruntA?ndu-ne tatA?lA�E�i nematurizA?ndu-ne, cum vom avea grijA? de mama neputincioasA?A�cA?nd ea ne-o va cere? AZndrA?gim imaginea bunicului, dar A�l vedem mai degrabA? atemporal E�i A�n afara concretului.

AZntre timp ei, bA?trA?nii, sunt o realitate. AsearA? am A�ntrebat-o pe mamaie cum se mai simte. Mi-a rA?spuns concluzionA?nd cam tot ce-i mai sus: a�?Mai trA?im…a�?

PS: GeneraE�ia mea luptA? pentru tot soiul de cauze nobile: internet liber, salvat marmota din Antarctica, aurul spiriduE�ilor, faE�ade frumoase A�n centrul vechi, mai puE�inA? corupE�ie, cA?ci nu vin investitorii etc… E?tiu, suntem tineri, doamna Iordache. Ce facem A�nsA? cu sA?nA?tatea E�i dreptul de a muri demn? Tragem tare sA? punem la ciorap 3800 a��A�pentru o urgenE�A?, ori ne luA?m Statul A�napoi?