Le dă apoi mesaje mamei și colegei ei, Oana Marcu. Ambele femei sunt șocate și îi spun același lucru – nu deschide. Mama o întreabă dacă vrea să vină după ea, dar o să-i ia două ore să ajungă cu mașina de la Caracal, așa că D. îi zice să nu. Bătăile în ușă durează timp de o oră, cu întreruperi. „Am luat în calcul că s-ar fi auzit dacă ar fi intrat (n.r peste ea)”, ne spune la telefon mama lui D. gândul cu care a încercat atunci să se consoleze că fata ei nu va păți nimic. „Nici nu am mai dormit în noaptea aceea”, își amintește femeia.

Când se face liniște, D. continuă eseul care ținea loc de examen la cursul de etică și integritate de la masterul de actorie, unde are de prezentat o problemă de etică întâlnită în teatru. „Am scris despre ce se petrecea atunci cu mine, am vorbit despre abuz de putere și hărțuire sexuală.” Eseul nu avea să stârnească nicio reacție, întrucât cursul se terminase, iar profesorul „s-o fi gândit că e ceva general, nu ceva personal”, spune ea.

Adoarme abia spre dimineață, epuizată.

D. și mama ei au inimile împărțite, nu știu cum e mai bine să procedeze – să vină mama să vorbească față-n față cu Poghirc despre comportamentul său abuziv sau să aștepte să vadă ce-o să facă. Mama lui D. nu crede că fata ei ar rezista presiunii publice. „Acum, privind în urmă, probabil că nu ar fi trebuit să trecem peste”, spune femeia.

Curajul tinerei de a spune stop abuzurilor e batjocorit de director

Câteva zile mai târziu, D.B. merge în biroul lui Poghirc să vorbească despre contract și să-i spună că nu e în regulă ce a făcut la hotel. D. înregistrează pe ascuns conversația:

„-Am venit să vorbesc cu dvs. de contract și aș vrea să discut ceva cu dvs., destul de serios, zic eu, legat de miercuri.

-Ne-am pilit, stai liniștită.

-Voiam să zic că vă respect foarte mult, am foarte multe de învățat de la dvs., dar îmi doresc să rămână tot într-o zonă profesională. Mulțumesc.

-Numai într-o zonă profesională e… Dar bărbații pot să facă avansuri și femeile au obligația atunci când vor, să respingă și când nu, să facă ce vor. (...) Ești fată frumoasă și atrăgătoare. Nu o lua ca pe o jignire. Refuză elegant și vezi-ți de treabă și cu asta basta. Deci nu le pune… că băieții încearcă.

-Noi, femeile, avem tendința asta să facem ceva mare, dar am înțeles acum.

-Nu... Eram la un șpriț și mi-era dor de tine. Așa, ca să zic așa. Bun, mai departe.

-Acum, cu contractul, putem să discutăm acum, să negociem?”

În birou intră jurista teatrului și totul capătă brusc un ton strict profesional. „Mi-a dat o sumă mică, dar cumva acceptabil”, spune D., care ceruse 2000 RON și a primit mai puțin. Sumele sunt confidențiale, spune ea, dar valoarea contractelor de colaborare diferă în funcție de decizia directorului. În plus, din trei în trei luni trebuie să renegocieze cu Poghirc prelungirea contractului și suma.

Acesta e mecanismul de control asupra angajaților cu care se joacă Poghirc, dar și alți manageri de teatre.

Actrița Ada Galeș spune că la „Metropolis”, „Odeon” și „Teatrul Dramaturgilor Români” din București, contractele de colaborare se reînnoiesc o dată pe an.

„Un om care are contract pe perioadă determinată... Ce se întâmplă cu el? E foarte ușor de manipulat. Și e foarte ușor de ținut sub papuc, pentru că el nu va îndrăzni niciodată să ridice capul, să spună ceva despre o nedreptate pe care a sesizat-o. Pentru că are contract determinat, e la mâna managerului”, declara Marius Manole vara trecută într-un interviu pentru Scena9 despre problemele din Teatrul Național București.

Debutul la teatrul din Pitești, începutul hărțuirii

Nu era prima dată când Nicolae Poghirc îi făcea avansuri lui D.B. Încă de la debutul ei la teatrul din Pitești – unde venise cu contract de colaborare pentru spectacolul Antigona, în care a cântat în cor, directorul i-a propus să îi fie mai mult decât șef. A invitat-o seara la restaurant, i-a spus că nu are copii, dar își dorește, și s-a lăudat cu proprietățile lui. „Dacă ești cuminte, poate te duc și în Japonia”, povestește D. că i-a sugerat bărbatul după ce ea i-a zis că îi place țara asta.

De asemenea, își amintește că a încercat să o sărute pe gură și a trebuit să se ferească, a făcut glume referitoare la acneea ei, sugerându-i că nu are o viață sexuală activă și a prins-o de cămașă de la spate, unde era închizătoarea de la sutien.

Întrebat telefonic cum comentează această situație, Nicolae Poghirc declară: „A fost într-un moment în care, cum scrie acolo (n.r. în mesaj) – m-am pilit – și nici nu mi-am dat seama exact ce a fost (…). Dincolo de zidurile instituției suntem oameni. Eu nu am sunat în calitate de director”.

„Aceste abuzuri au fost legiferate ca inacceptabile abia acum șapte ani în România. În țările mai avansate, s-a întâmplat în anii ‘90. Pe scurt, conștientizarea hărțuirii sexuale și a șantajului sexual care în feminism e veche, în legislație e nouă. E greu”, explică și cercetătoarea Mihaela Miroiu, care predă Teorii politice feministe la SNSPA, motivul pentru care încă închidem ochii la abuzuri.

În timp ce în SUA, luna trecută, producătorul de film Harvey Weinstein a fost condamnat la 23 de ani de închisoare pentru viol și agresiune sexuală, în urma mișcării #MeToo, în culisele teatrelor din România continuă să se strecoare multe episoade de hărțuire sexuală. Nu se vorbește însă public despre asta, de frică și de rușine.

„Am simțit la fiecare audiţie cum mă obiectifică (n.r. bărbații care organizau audiția), am auzit de prea multe ori apelative ca: «e bună, e ca o căprioară, ca o balerină, ce ochi, ce buze, ce zâmbet etc.». Nu vreau să zâmbesc frumos în faţa lor şi să mă fac plăcută”, spune Mădălina Brândușe, actriță la Macaz Teatru Coop, din București.

După aceste experiențe, Mădălina a încetat să mai meargă la audiții la teatrele de stat și acum spune că are privilegiul de a face teatru independent și politic. „Asta m-a ferit de instituţiile teatrale de stat, care sunt super patriarhale, ca şi multe opere din repertoriile lor care transmit aceleaşi mesaje conservatoare şi discriminatorii faţă de femei”.

„Hărțuirea sexuală e una dintre metodele prin care bărbații încearcă să te supună și de multe ori, să te umilească. Sunt bărbați cu mari complexe sexuale care n-au nici resurse morale, nici psihice și, aș zice eu, nici fizice să cucerească o femeie și să aibă un parteneriat”, spune teoriticiana Mihaela Miroiu.

D. și-a făcut curaj să vorbească acum, după ce mai multe actrițe și actori au început să discute între ei despre hărțuiri sexuale, abuz de putere și violență verbală în teatrul din Pitești și au decis să adreseze un memoriu Consiliului Județean Argeș, care a trimis cazul mai departe la Parchetul de pe lângă Tribunalul Argeș.

Actrița Ada Dumitru, angajată a teatrului, spune că Poghirc țipă în fiecare zi la actori și face frecvent gesturi și glume cu tentă sexuală. „L-am văzut peste tot cum punea mâna (n.r pe actrițe). Pe mine mă tot lua de șold. El integrează totul în glume. Mi-a zis la un moment dat să-i fac un copil”.

„Ne e și frică, în același timp vrem și să se facă dreptate”, spune tânăra.

Înaintea lor, și alți angajați mai vechi ai teatrului denunțaseră public abuzurile lui Poghirc. „Îmi este frică să mă duc la teatru”, declara balerina Andreea Dragnea, pentru presa locală în 2018. Are peste 18 ani vechime în teatrul din Pitești și spune că de când a venit Poghirc, angajații lucrează mai mult decât ar trebui, iar managerul îi insultă frecvent. Și Valentin Nica, maestru de sunet, angajat de peste 39 de ani al teatrului, și-a propus să îl dea în judecată pe Poghirc pentru abuzurile sale verbale.