„Pelerinajele sunt un barometru al sărăciei şi al lipsei de speranţe ale unui popor. Afacerea din spatele acestor evenimente ale credinţei este mult prea mare ca să nu aducă o umbră asupra sentimentului creştin sănătos pe care oamenii de la coadă îl au în suflet. Pelerinii nu au nicio aşteptare de la biserică, ci de la divinitate, faţă de problemele lor concrete. Oamenii îşi caută suport afectiv în cele mai neobişnuite situaţii. Astfel de momente nu sunt momente ale credinţei. Oamenii trebuie să înţeleagă că dumnezeirea pe care o caută e în ei înşişi, şi biserica trebuie să transmită acest lucru. Două instituţii, politicul şi biserica ortodoxă, se îmbogăţesc de pe urma sărăciei şi a lipsei de educaţie”, a declarat Ana Bulai.

Sociologul a făcut şi un profil al pelerinului: de obicei o persoană fără resurse, care fie este în vârstă, fie nu mai are serviciu, fie suferă de o boală sau are un deficit de încredere.

(DigiVOX: Ce trebuie să facă biserica pentru comunitate)

„Oamenii caută în Divinitate acele resurse pe care nu le găsesc nici în ei, nici în familie, nici în cadrul sistemului. Oamenii, în loc să responsabilizeze medicul pentru starea de sănătate caută vindecare în divinitate, iar biserica e direct interesată din motive financiare să menţină astfel de imagini sociale”, a spus sociologul.