Branislav Rajković (33) imao je nešto malo više od deset godina kad su mu pripadnici Armije BiH ubili majku i oca u očevom rodnom selu Jasenjani nedaleko od Mostara.

Dvadeset godina je proveo u izbeglištvu u Srbiji, a onda se kao svršeni student Bogoslovskog fakulteta vratio u rodni grad i sada je đakon u mostarskoj Staroj pravoslavnoj crkvi. Vratio se sa svojim krstom da ga nosi i da oprosti!

– Rođen sam u Mostaru i tu sam zajedno sa roditeljima i bratom živeo sve do 1992. godine. Kada je izbio rat, sklonili smo se u očevo selo Jasenjane, gde je otac zajedno sa suseljanima držao seoske straže. I onda je 15. juna stigla najava o napadu Muslimana i Hrvata na naše selo. Sa bratom, majkom i dedom sam se priključio zbegu, ali majka nije htela da ostavi oca. Nije znala da li je obavešten o napadu i rešila je da se vrati na obod sela gde je bio na straži da ga upozori. Na tom putu je uhvaćena, a otac je krenuo ka selu i naišao je baš na to mesto gde su nju držali zarobljenu. Ucenili su ga da se preda, govoreći mu da će mu pustiti suprugu. Ubili su ih oboje, maltene na pragu naše seoske kuće. Ona se žrtvovala za njega, on se žrtvovao za nju! – priča Branislav, dok mu pogled plovi panoramom grada gde je ugledao život i na najstrašniji način shvatio koliko on može biti surov.

Branislav ne mrzi Mostar, ne mrzi nikoga, ne misli ni da njega danas neko mrzi. Kaže da se prošlost ne može promeniti, ali budućnost može. I zato se vratio u rodni grad.

– Šetamo slobodno i nemamo nikakvih problema. Ni moju suprugu koja priča ekavicom niko popreko nije pogledao. Mostarski duh se u dobroj meri vratio i najbolji je garant da opet možemo živeti zajedno. Mostarci znaju za moju porodičnu tragediju i reaguju ljudski – kaže Branislav.

Napominje da mu je hrišćanski pogled na svet pomogao da sagleda Mostar nakon svega i da se vrati. I napominje da crno-bele slike u kojima su jedni apsolutni zlikovci, a drugi apsolutne žrtve nisu njegova vizura.

– Možda bi svi postradali onog junskog dana da nije bilo nekih Hrvata i Bošnjaka. Zato je teško i netačno reći da su oni naši neprijatelji, a da ne kažemo da su nas na neki način i spasli. Jedan od naših komšija, inače Musliman, obavestio nas je o napadu i mi smo uspeli da pobegnemo – zaključuje đakon Rajković.

Izvor: blic.rs