Jeg vil gerne have undervisning i, hvordan man skal begå sig på de sociale medier og internettet. Og det er jeg sikkert ikke den eneste skoleelev, der ønsker eller har behov for. Jeg blev født stort set samtidig med Facebook og er vokset op med Snapchat og Instagram som faste kammerater i min hverdag.

I skolen bruger jeg computeren rigtig meget i undervisningen, og i fritiden bliver fodboldtræningen organiseret på Facebook. Vores samfund bliver mere og mere digitalt, og når vi skal kommunikere med hinanden, sker det tit via internettet. Ja, selv kommunikation med de offentlige myndigheder foregår over nettet.

Jeg går nu i 7. klasse og har stort set ikke fået undervisning i skolen om, hvordan man skal opføre sig på internettet, og hvordan man bedst beskytter sig. Jeg mangler simpelthen en digital uddannelse. Jeg vil gerne have en uddannelse, der sikrer, at jeg ikke bliver et internetoffer, og at jeg ikke får adfærdsvanskeligheder på nettet.

Samtidig vil jeg gerne kunne bruge internettet fuldt ud. Jeg kan jo ikke bare lade være med at bruge de sociale medier. Det er ikke en mulighed, hvis jeg skal holde kontakten med mine venner. Det handler ikke om at være sej, det handler om, at det ofte er det nemmeste at bruge de sociale medier, hvis man vil være med og være en del af fællesskabet. Balancen mellem gerne at ville være med og samtidig bevare et privatliv er svær og noget, det er vigtigt at være opmærksom på.

Hvem har egentlig ansvaret for unges sikkerhed på nettet og for at uddanne os, så jeg kan balancere mellem det sjove og det, man skal undgå? Er det forældrene eller skolerne? Eller er det vi unge selv?

Jeg spurgte en skoleleder om, hvilket ansvar han synes, skolen har for børn og unges adfærd på internettet. Skolelederen var af den opfattelse, at skolen bærer ansvaret for det, der sker i skoletiden. Uden for skoletiden er ansvaret forældrenes.

Jeg spurgte også en forælder. Her var svaret, at ansvaret var delt. Forældrene skal tale med børnene om brugen og sætte nogle moralske grænser. Skolen skal tilbyde undervisning i mere konkrete ting.

Selv mener jeg, at børn og unge selvfølgelig bærer et ansvar, men det må være de voksne, der også her hjælper med at uddanne os og forberede os til det samfund, vi vokser op i. Altså både de voksne i skolen, fritidsklubben og vores forældre, nøjagtigt ligesom i alle andre situationer.

Jeg cykler hver dag til skole med cykelhjelm. Jeg er blevet undervist i trafiksikkerhed af skolen og af mine forældre. For mig har undervisningen været grundig og lærerig. Jeg mener ikke, at jeg brugte meget tid på det – lidt hvert år, indtil jeg var udlært trafikant. På samme måde bør jeg få undervisning hvert år, så jeg bliver uddannet i de sociale mediers færdselsregler i takt med, at jeg bliver ældre.

Jeg vil have en online cykelhjelm, så jeg kan færdes sikkert i den digitale trafik.