Õhk on Eestis paks – hirmust ja hirmutamisest, ähvardustest ja vabandustest, lootusest ja lootusetusest. Ometi pole esialgu õhus mitte ühtegi märki, et EKRE stiil nende uusi võimupartnereid segaks. Ülevoolavus ja uue ajastu alguse kuulutamine saab pigem hoogu juurde. Dramaturg Eero Epner (40) on varem olnud osaline meeskonnas, kes on meie poliitika eelmisi sauruseid – Edgar Savisaart ja Reformierakonda – kujundlikult paljastanud ja kirjeldanud. Samas võtmes püüab ta näidata loodava valitsuse silmaklappe ja maneere ning tõstab nende mõistmiseks sõnadega peegli nende ette.

Räägitakse, et EKRE valitsusse saamine muutis ühiskonna vihast pulbitsevaks ja hüsteeriliseks. Ometi oli samasugune viha ja hüsteeria ajal, mil Edgar Savisaar valitses pealinna või Reformierakond riiki. Kõik see lõppes ühel hetkel – tõsi, enne kui Savisaare või Reformierakonna valitsemisaeg. Mis on nüüd teisiti?

Teisiti on see, et võim on muutunud ühiskonna suhtes vägivalla teostamise vahendiks ja väljunud poliitilisest sfäärist. Võim on alati mingil määral vägivaldne, see ongi üks võimu instrumente (kuigi seda vägivaldsust tajutakse sageli loomulikuna). Kuid nüüd istub meil valitsuses poliitiline jõud, mille tuumaks ei ole mitte debatt, vaid otseste ähvarduste lugematud alatoonid ja nende sihik pole suunatud teistele parteidele, vaid teatud ühiskonnagruppidele. Naistearstidest näitlejateni, õpetajatest politseinikeni, ametnikest ettevõtjateni, rääkimata eri vähemustest, keda on defineeritud kui Eesti arengu pidureid. Tere, tare. Ja see vägivald pole enam poliitiline, vaid palju üldisem, kuna vaenlast ei määra enam tema poliitilised tõekspidamised, vaid tema igapäevane töö, sooline või seksuaalne identiteet, kuuluvus mõnda rühma. Küsimus ei ole selles, et töö või sugu ei oleks poliitilised − on ikka −, kuid hoopis teine küsimus on, kas mõni poliitiline jõud ja eriti valitsuses olev jõud määratleb neid vaenlastena. Sa oled naistearst ja järgmisel hetkel mõrvar, hommikul ametnik ja õhtul reetur, täna gei ja homme pederast. Ja seda kõike ei kutsu enam ka tagasi. See on juba juhtunud. Ja varem seda ei olnud.

Või näed sa, et nüüd provotseeritakse inimesi ja ajakirjandust teadlikumalt?