Prvi put sam ovde bio još osamdeset prve, za vreme Jugoslavije. Preko sindikata smo ovde dolazili na odmor na Visoke Tatre. Radnici iz košickih cementara su s druge strane dolazili na odmor u Jugoslaviju. Dosta često smo sarađivali sa njima, sve je funkcionisalo odlično. Vidite, tad je još Slovačka bila prilično drugačija nego sad… sa naše tačke gledišta se u Slovačkoj u to vreme živelo poprilično loše. Kada smo mi došli u Slovačku osećali smo se kao neki Amerikanci. Jugoslavija je u to vreme bila sasvim drugačija. Ko to nije doživeo, ne može ni da shvati.

Imao sam oko sedamnaest, osamnaest godina kada sam prvi put došao u Slovačku. Bio sam oduševljen činjenicom da postoje takve planine ovde. Kada sam došao u Slovačku bilo mi je čudno što svi pričaju slovački (smeh). Kod nas je to bilo skroz drugačije. Mi smo bili multinacionalna država u kojoj je živelo šest različitih naroda, koja se sastojala od šest republika, dve pokrajine i svuda se pričalo drugim jezikom, no takođe je postojao i zajednički – srpsko-hrvatski jezik.

Otišao sam preko jednog „privatnika“ koji je sarađivao sa slovačkim firmama. Inače, nedavno sam saznao da u periodu od 2008. do 2012. godine nemam evidentiran niti jedan radni dan. Otišao sam u osiguranje da bih se informisao šta povodom toga mogu da uradim. Naravno, nisu mi ništa rekli, samo da mogu tadašnjeg poslodavca da tužim. Svuda mi samo govore - nađite advokata i tužite. Ja sam došao iz jedne očajne države u drugu, gde pravni sistem takođe ne funkcioniše. Ponešto je bolje ovde u Slovačkoj, ali i dalje nije to to.

Da. Iznenada su od mene zahtevali potpisivanje nekog ugovora o izmeni radnih uslova koji je trebalo da važi retroaktivno. U ovom ugovoru je već bila navedena suma u iznosu od 525 evra, što je upola manje od prvobitne plate. Direktor me je ubeđivao da budem strpljiv, jer je uskoro trebalo da dođe nova grupa radnika iz Srbije, pa će stoga opet biti potreban prevodilac. Kada su srpski radnici počeli sa radom i ja sam se ponovo vratio na poziciju koordinatora na montaži. Opet sam prevodio. Posle mesec-dva mi je bila ponuđena pozicija tim lidera na liniji gde se proizvode štampane ploče, koju sam prihvatio. Tamo sam ostao do sredine novembra. Posle sam dobio otkaz.

U to vreme je iz Fokskona otišlo puno radnika iz Srbije, skoro svi. Platu smo uvek dobijali sa zakašnjenjem od dva meseca – odradiš ta dva meseca a novac ti pošalju za jedan mesec i tako dalje. U maju sam dakle dobio platu za mart mesec i shvatio da je upola niža. Pritom nisam potpisivao nikakve nove ugovore niti dodatke ugovora. Jednostavno sam dobio pedeset odsto manje. Na kadrovskom odeljenju su se pravili ludi, tako sam sam se zaputio kod direktora. On je celu situaciju opravdavao činjenicom da u firmi više skoro i da nema srpskih radnika pa je stoga i potreba za prevođenjem minimalna. Međutim, o tome nisam uopšte bio upozoren na vreme. Radno vreme mi takođe nije bilo skraćeno. Naprotiv, radio sam više nego obično jer sam u to vreme preuzeo na tri meseca poziciju dobavljača u skladištu. Nisam više bio tim lider iako sam još mesec-dva nosio lidersku uniformu. Posle su mi rekli da nosim običnu.

Da, supruga je počela kao tim liderka i prevoditeljka na proizvodnoj liniji dok sam ja radio to isto u skladištu. Sin je s druge strane radio na Plejstejšn liniji. To je samostalna linija koja je i fizički odvojena od ostatka proizvodnje. Tamo se proizvodi skupa oprema i za ulazak je potrebna posebna propusnica. Tako da smo svi radili na istim pozicijama ali na tri različita mesta.

Kako ste saznali za otkaz?

Baš tog dana sam morao da idem na tehnički pregled kolima u Bratislavu. Tog dana sam se takođe spremao za noćnu smenu. Međutim, u toku dana su me pozvali iz agencije kako bi mi saopštili da što pre dođem do njihove kancelarije zbog nekog hitnog posla. Nekako sam došao do kancelarije u Njitri. Čim sam stigao zamolili su me da potpišem odluku o otkazu. Rekao sam im da ja danas idem u noćnu smenu i pitao šta to sad znači. Rekli su mi – momentalan otkaz. Odmah sam otišao do portirnice Fokskona i tražio objašnjenje od kadrovskog odeljenja. Rekli su mi samo toliko da su dobili odluku od menadžera i da ću kasnije dobiti detaljnije objašnjenje. Tada su mi već blokirali karticu koja je služila za ulazak u fabriku.

Kako su vam objasnili otkaz?

Otkaz su opravdavali nezadovoljstvom sa mnom i mojim radom. Međutim, niko me nikad nije upozorio na to. Svoj posao sam radio potpuno normalno, onako kao i pre. Nikoga nisam povredio, nisam napravio nikakvu štetu, nisam prekršio ni jedno pravilo. Ako su stvarno bili nezadovoljni mojim radom trebalo je da me pre svega upozore na to. Mogli su da mi ponude drugu poziciju, koju sam mogao da prihvatim ili odbijem. Osim toga, radio sam tamo više od godinu dana, tako da sam imao pravo na otkazni rok. To sve mi je bilo potvrđeno i u inspektoratu za rad, gde sam se obratio za pomoć. Međutim, ja ipak mislim da je razlog otkaza bio skroz drugačiji.

Kakav?

Prvobitno smo supruga i ja živeli u hostelu za radnike a agencija nam je plaćala troškove vezane za smeštaj. Ovaj novac je agencija dobijala od Fokskona. Posle tri meseca smo dobili usmenu ponudu od agencije koja nam je ponudila prelazak u privatan stan, s tim da ćemo i dalje dobijati istu sumu novca kao i u hostelu. U pitanju je bila suma od oko 150 evra po osobi. Odlučili smo da prihvatimo ovu ponudu. Iznajmili smo stan i svu dokumentaciju smo kao dokaz odneli u agenciju. Međutim, posle mesec dana provedenih u novom stanu nismo dobili novac. Pitali smo zašto nismo dobili obećani novac. Rekli su nam da ćemo sve dobiti, samo moramo biti strpljivi. Tri meseca je prošlo, ništa. Četvrti mesec – opet ništa. Prošlo je šest meseci a za smeštaj nam nisu poslali ni evro.

Kako ste plaćali stanarinu?

Iz plate. Bilo je to dosta skuplje od hostela u kom smo prethodno živeli i gde nismo morali da plaćamo stanarinu. Kada mi je bilo dosta svega otišao sam na kadrovsko odeljenje i pitao šta se dešava. Rekli su mi da Fokskon uredno uplaćuje dodatke za smeštaj agenciji i da tamo treba da se informišem. Na kraju sam uspeo da izdejstvujem razgovor sa direktorom fabrike. Tada su se stvari konačno pokrenule i meni je bilo isplaćeno svih šest meseci zaostalog dodatka zajedno sa redovnom platom.

Šta je bilo sa dodatkom koji je trebalo da dobije vaša supruga?

Njoj nisu ništa isplatili, iako smo im poslali svu dokumentaciju vezanu za stan. Trebalo je da joj isplate dodatak za četiri i po meseca. Ponovo smo pitali zašto nije ništa dobila. I ponovo – navodno će sve isplatiti. Kada je supruga shvatila da od toga neće biti ništa dala je otkaz i prešla je u drugu firmu, ali preko iste agencije. Sledećeg meseca opet nije dobila dodatak za stanarinu. Ponovo je otišla u agenciju da bi se o tome informisala. Tada su joj direktno rekli da neće dobiti novac. Supruga više nije znala šta da radi pa je samo slegla ramenima i otišla. Posle toga sam odlučio da pitam koordinatorku za ovaj problem. Saznao sam da navodno ne žele supruzi da isplate dodatak jer je otišla iz Fokskona. Međutim, i dok je tamo radila, svakako nije ništa dobijala. Osim toga, nije promenila agenciju preko koje je bila zaposlena, već samo firmu.