Mats Wångersjö har också intervjuat en mängd personer som Göran Johansson haft att göra med under åren.

■ Boken bygger på intervjuer som Mats Wångersjö gjorde under Göran Johansson sista tio år som kommunalråd och på en sista lång intervju gjord fyra månader före hans död.

■ "Göran Johansson - en färgstark visionär" ges ut av Tre Böcker och är skriven på uppdrag av Göteborgs Arbetarföreningen.

"Operan hade kanske byggts även utan Göran Johansson, men inte då. Han fick både näringslivet och regeringen att vara med och betala genom en egen fiffig lösning. Näringslivet var tvungen att skatta för pengarna de gav till operabygget. Men Göran Johansson kom på att motsvarande summa som den skatten kunde ju regeringen skänka till operabygget. Och så blev det. Det är Göran Johansson i ett nötskal, att komma på en sådan idé, att göra det olagliga lagligt."

"Göran Johansson slogs för Västra Götalandsregionen för att få en stark motvikt mot 08-orna. Det fick inte vara så att Stockholm bestämde allt, tyckte han. Regeringen, Göran Persson, alla var emot. Men han såg till att den blev av. Regionen hade aldrig varit möjlig att genomföra utan Göran Johansson."

"Tack vare honom förblev Liseberg en nöjespark i stället för ett nöjesfält. Han slogs för det gröna, parken, magnoliaträdet utanför huvudrestaurangen, Polketten, allt det som var gratis. Utan Göran Johansson hade Liseberg varit ett privat Gröna Lund fullt av tingeltangel. Nu drar parken in miljarder till Göteborg varje år."

Jag förstår fullkomligt att folk är förbannade när det blev som det blev. Men ibland tillkommer det saker som man inte visste från början."

Många tyckte att vi svek när vi lovade en folkomröstning, något vi var för. Men när vi fick hälften av pengarna från staten om vi garanterade vår del av finansieringen från trängselskatten fanns det inte mycket att göra. Då kunde vi ju inte folkomrösta om saken, då hade staten sagt nej till pengarna.

Däremot har jag alltid trott på Västlänken. Du kan inte fortsätta att åka bil in till Göteborg varenda dag som vi gör idag. Vi kan ju inte fortsätta att ha de här köerna genom tunneln och från Lerum. Man borde dock komplettera Västlänken med spår under älven så att den också når Hisingen. Den borde bli början till en tunnelbana mot Torslanda. Det måste finnas alternativ. Bussar är inget alternativ eftersom de står i samma köer som bilarna.

Men vi tvingas ju till att göra så här eftersom staten idag vägrar ta sitt ansvar. Vad skulle vi göra? Vi hade inget val. Vad är alternativet? Principiellt är det fel, men det är praktiskt nödvändigt.

Men staten lämnar ju idag över allt mer till kommunerna. Beskedet är att den kommun som inte är med och medfinansierar får inga pengar. Det är fel, staten har ett ansvar för infrastruktur. Så egentligen är det helt fel att de bilister som idag betalar trängselskatt betalar för Västlänken.

Jag tycker i princip att infrastrukturskatter som trängselskatten är fel. Det är både ideologiskt och principiellt felaktigt. Egentligen skall staten ha ansvaret för infrastruktur och den skall finansieras solidariskt via skatter.

"Hur ser du på västlänken och trängselskatten som så många göteborgare motsätter sig?

Mats Wångersjö skrev under sin tid som samhällschef säkert tusen artiklar om Göran Johansson i GT.

Varför blev det så många om just honom?

– Det som hände i kommunen hände runt honom. Det var Göran som bestämde. Det var ingen idé att prata med någon annan.

Göran Johansson var den store visionären. Mats Wångersjö berättar om en dag, kanske 1999, när Göran Johansson ringde och bad honom hänga med till Hisingen.

– Vi stod vid Lindholmspiren där rostiga järnspett stack rätt upp ur betongen, på ett före detta varvsområde som bara förfallit. Där ställde han sig och sa: "Här ska vi bygga 50 000 arbetsplatser och bostäder för 30 000 människor, många med havsutsikt." Jag tänkte att han inte var klok. Men han beskrev precis det som finns i dag, 15 år senare.

"När allt gick åt helvete gick han i gång"

Men ännu viktigare var att Göran Johansson var en politiker som fattade beslut, tycker Mats Wångersjö.

– När han bestämde sig så hände någonting.

Göteborgsoperan är bara ett exempel.

– Man började diskutera en ny opera 1959. 30 år senare skulle det fattas beslut. En förutsättning var att alla landsting svara med och betalade. Men Skaraborg sa nej och hela operatanken sprack.

– Då blev han taggad! När allt gick åt helvete och var besvärligt, då gick han i gång. Och fem år senare stod operan där på plats.

– Det var så med allting. När han bestämde sig för någonting så blev det så. Och när han bestämde sig för att det INTE skulle bli så så blev det heller inte så. Han var väldigt stark.

Mats Wångersjö har intervjuat en mängd människor om Göran Johansson i arbetet med boken.

– I princip alla kommer tillbaka till detta: När Göran Johansson tog tag i något som blev det av. Eller som en gammal arbetskamrat på SKF uttryckte det: "Göran var en jäkla buse. Fast en bra buse."

"Skällde som en bandhund"

Men han var också en rolig och empatisk medmänniska som brydde sig om människorna i hans närhet, poängterar Mats Wångersjö.

– När någon hade problem eller höll på att skilja sig eller var sjuk. Vem var först på Sahlgrenska för att hälsa på? Göran Johansson! Det är jättemånga som vittnat även om den sidan hos honom.

Han var en redbar man.

– Göran Johansson bodde kvar till sin död i lägenheten i Kortedala som han flyttade in i 1971. Han byggde själv sin sommarstuga i Hålanda. Jag har aldrig någonsin hört någon säga att han skodde sig.

Men det var också tuffa tag runt Göran. Folk kunde rusa gråtande ur kommunstyrelsen.

– Han skällde som en bandhund när han blev arg. Folk var rädda för Göran. Och han tyckte inte om tjänstemän.

Unge Göran Johansson blev vansinnig

Det bottnade i en händelse när en ung Göran Johansson jobbade på SKF och fortfarande bodde hemma hos sina föräldrar i en villa i Gärdsås som hans pappa byggt, berättar Mats Wångersjö. Hans mamma var ensam hemma när två tjänstemän kom och knackade på. Och på den tiden var det så att när makten kom så neg man och släppte in dem. "Jaha, det här ska rivas", förklarade de kostymklädda herrarna.

Görans mamma fattade ingenting.

"Men det är ju vårt hus", sa mamman förskräckt.

"Snacka inte nu, det här ska bort", sa tjänstemännen burdust.

Hon blev chockad och den unge Göran Johansson helt vansinnig när han kom hem och hörde vad som hänt.

– Sen dess satt det en tagg hos honom. Sådär fick man inte behandla människor. Tjänstemän i kommunen skulle vara till för att hjälpa människor och inte vara en överhet som lägger sig i.

Göran Johansson kallade dem "apparaten".

– "Apparaten" ska inte bestämma, sa han hela tiden. Det fick inte vara tjänstemän som styrde politiska beslut.

Om en tjänsteman kom med ett förslag ställde han genast motfrågor.

– "Hur vet du det, vad har du för belägg för det påståendet", kunde han säga. Det var de inte vana vid. Det var som ett läxförhör. Många klarade inte det.

"Ångrade att han blev politiker"

Sista gången Mats Wångersjö träffade Göran Johansson var i juni förra året, fyra månader innan han dog, för den första av tre intervjuer inför bokprojektet. Det visade sig bli den sista intervju som Göran Johansson skulle ge.

– Han kom hem till mig. Vi hade inte träffats på ett bra tag. Jag hade slutat på GT och han hade slutat i kommunpolitiken. Jag blev chockad. Jag kände nästan inte igen honom. Han hade gått ner 25-30 kilo. Fast han var samma Göran Johansson. Vi satt nog och pratade i fyra timmar.

Hur såg han då med facit i hand på politiken och på sig själv?

– Han sa att han ångrade att han blev politiker. Jag blev lite chockad faktiskt. Han hade ju varit Göteborgs starke man i 20 år och Göteborgs mest populäre politiker genom tiderna. Socialdemokraterna fick sju procent högre siffror i kommunalvalet i Göteborg än i riksdagsvalet. Hur kunde han ångra ett sådant livsval?

Det var inte så att Göran Johansson var missnöjd med det han gjort som politiker.

"Kunde gått rätt illa"

– Men han undrade om det egentligen var rätt vägval för honom själv? Han tyckte att det kostat för mycket. Att han fått oförtjänt mycket skäll i medierna. Att alla kvällar och helger bara gått till jobb. Att han aldrig hade kunde ta ut en långsemester. Att han aldrig bara kunde dra i väg till Dalsland och plocka kantareller en helg. Han funderade på hur livet sett ut om han gjort ett annat livsval.

Och hur hade Göteborg då sett ut?

– Jag tror att det kunde gått rätt illa. När Göran blev kommunstyrelsens ordförande var Göteborg en oerhört nerkörd stad. Det fanns ingen framtidstro. Man hade tappat 40 000 invånare. Bostadsområdena var tomma. De kommunala bostadsbolagen hade två anställda som på heltid åkte omkring i de tomma lägenheterna och spolade i toaletterna för att inte vattenlåsen skulle torka ut.

Inversionen låg som ett tungt lock över stan.

– Turister ville inte komma hit för att luften var så dålig. Men Göran byggde ut fjärrvärmen så man blev av med oljeröken som täckte staden.

– Hade det inte kommit en människa med både visioner och kraft att genomföra dem hade Göteborg varit en rätt medioker stad. Det är jag helt övertygad om, slutar Mats Wångersjö.