Månadens bloggare Oscar Jonsson skriver i SOFF:s nyhetsbrev att teknikutvecklingen riskerar att klyva samhällen mellan dem som hamnar på rätt sida den teknologiska innovationen och dess förlorare, och detta fort.

Den preussiske militärteoretikern Carl von Clausewitz skrev att en teori om krig som ignorerar de sammanbundna elementen av folket, armén och staten var värdelös. Ifall man slår ut någon av dessa bitar hos motståndaren kan man bryta dennes vilja. Ändå tenderar militärteoretiker att se framtidens krig främst i termer av militären och hur militära teknologier utvecklas. Denna artikel kommer att fokusera på hur de två andra delarna av treenigheten – folket och staten – förändras samt återknyta till hur dessa påverkar Sveriges säkerhets- och försvarspolitik i ljuset av de omvärldsförändringar som nu äger rum.

Att besegra de väpnade styrkorna är sättet man vanligtvis föreställer sig att vinna att krig på. Dock syftade bombningarna under andra världskriget av civila mål ofta till att bryta ner folkets vilja att stödja militären och staten. I mer modern tid riktar sig “hearts and minds”-operationer eller informationskrigföring just till att vinna över folket och cyberattacker illustrerar hur man kan lamslå statens förmåga att styra och därav bryta motståndarens vilja.

Staten är, globaliseringen till trots, fortfarande den centrala aktören som säkerhetshot är riktade mot och ansvarig för att möta dem. Statens legitimitet är dock allt mer ifrågasatt. Den förväntas ge förbättrade levnadsvillkor i form av tillväxt och välfärd: Men idag är de flesta europeiska ländernas bruttonationalprodukt lägre än för sju år sedan. Folket tappar förtroendet för staten i tider av massarbetslöshet, stagnerande löner och upplevd politisk oförmåga att komma till bukt med dessa.

Men orsakerna och lösningarna till problem ligger ofta utanför den egna statens händer samtidigt som politikerna måste gå till val på att kunna lösa dem. Dock är staten just den instansen där folket kan utkräva ansvar. I tider av försämrade levnadsvillkor och oförmögna politiker får populistiska extremistpartier en grogrund. De erbjuder enkla svar på komplexa problem med nationalistisk isolationism samt skuldbeläggande av EU och invandringen.

Det är när denna utveckling aggregeras till EU-nivå ser man att Unionens sammanhållning hotas och den kommer få sitt elddop under 2015. Vid nyvalet i Grekland vann en anti-europeisk koalition vilket kan leda till Greklands utträde. Sedan kommer frågan om EU lyckas bevara sin relevans inom krishantering då sanktionerna mot Ryssland måste förnyas efter ett år. I slutet av året har Spanien val där EU-kritiska Podemos kan vinna och de konservativa i Storbritannien har utlovat en folkomröstning om EU-medlemskap.

Denna utveckling försämrar drastiskt EU:s medlemsländers förmåga att höja levnadsstandarden för sina befolkningar och lösa säkerhetspolitiska problem. Det är av den anledningen Eurasia Group utnämnde EU som den största geopolitiska risken för 2015 och varför Ryssland stödjer anti-europeiska extremistpartier över hela Europa.

Men legitimitetsbristen riskerar att förvärras ytterligare. Idag står vi inför begynnelsen av den andra maskinåldern med en explosion i automatisering och digitalisering, då billigare robotar med kraftigare sensorer genom avancerade algoritmer kan börja lösa icke-rutinmässiga kognitiva funktioner. Detta kommer att hota mängder av okvalificerat arbete.

När den förarlösa bilen, som redan börjat rulla på USA:s vägar, slår igenom är det inte bara 3,6 miljoner taxichaufförer, utan hela lastbils- och budbilssektorn som hotas. Inom en nära framtid kan inte enbart de mer uppenbara sektorerna som lager, verkstäder och jordbruk helt mekaniseras. Det är när arbetarna i butik, i restauranger, på hotell och i textilindustrin byts ut mot robotar som strukturomvandlingen kan få allvarliga politiska konsekvenser.

Teknikutvecklingen riskerar att klyva samhällen mellan dem som hamnar på rätt sida den teknologiska innovationen och dess förlorare, och detta fort. Den mest omfattande ekonomiska förändringen i modern historia – den industriella revolutionen – hade likaledes enorma sociala implikationer, men de spelade ut sig i ett tidsspann på 70 år.

I en demokratisk välfärdsstad kan detta leda till enorma samhälleliga påfrestningar. Kravet på omfördelning i former av skatter, a-kassa och garantilöner kommer öka när stora delar av befolkningen ställs utanför arbetsmarknaden. Denna utveckling leder till ökad arbetslöshet för de lägst kvalificerade och borgar för nya höjder för missnöjespartier. Då är det enklare att få gehör för en skuldbeläggande politik än att förklara komplexiteten i globala skeenden, ekonomiska flöden och statens begränsade påverkansmöjligheter.

Vad är då konsekvenserna av detta? Detta tyder på ett avsevärt svagare EU där anti-europeiska krafter redan under 2015 kommer utöva kännbar negativ påverkan. USA minskar sitt politiska och militära engagemang i Europa och kommer ha än mindre förmåga och vilja att fortsätta betala för Europas säkerhet för vilken deras närvaro är oumbärlig.

I detta läge blir huvudfrågan för Sverige hur man ska säkerställa sin handlingsfrihet. Externt är svaret utformandet av en säkerhetspolitik som tar höjd för strategiska chocker och ett omvärldsläge där våra partners intresse och möjligheter att bidra till Sveriges säkerhet minskar. Ifall Sverige istället för att vara en säkerhetskonsument blir en säkerhetsproducent med spetsförmågor kommer det ligga i våra partners intresse att samarbeta med oss och ge oss inflytande.

Internt är utmaningen att skapa stöd för försvars- och säkerhetspolitiken. Detta är redan idag ett stort problem när huvuddelen av svenska folket saknar förtroende för försvarspolitiken vilket återspeglar sig i resursfördelningen. Tyvärr finns det inget enklare svar på den frågan än försvarsupplysning och statsmannamässiga politiker som vågar driva opinion istället för att enbart följa.

Att få treenigheten att hålla ihop är en essentiell del för säkerhetspolitiken. Om folkets stöd saknas till våra säkerhetsgivande organisationer och relationer (Försvarsmakten, staten, EU och USA), kan vår försvarsförmåga reduceras utan att en kula avfyrats och något mindre vänligt sinnade aktörer tar i beaktan. Det är en del i säkerhetspolitiken som möter avsevärda hinder framöver.

Oscar Jonsson är doktorand i krigsvetenskap på King’s College London där han forskar på rysk krigföring och han driver bloggen Säkerhetspolitiska Reflektioner

www.oajonsson.com

Läs hela nyhetsbrevet här.