Att alliansen föreslår skärpta straff på en rad områden, mitt i valspurten, förvånar föga. Frågor om lag och ordning fångar ideologiska skiljelinjer mellan blocken och engagerar väljare av alla de slag. Mer förvånande är att regeringen önskar utreda om Sverige ska införa en så kallad samtyckesreglering i våldtäktslagstiftningen.

Bland annat vill regeringen införa brottsrubriceringarna ”oaktsam” och ”synnerligen grov” våldtäkt, samt se över om sexuellt utnyttjande skulle kunna klassificeras som våldtäkt om uttryckt samtycke saknas. Det ska tilläggas att lagstiftningen på området ändrats vid flera tillfällen, senast förra året då skyddet för den som utsätts för sexuellt övergrepp utan att göra aktivt motstånd stärktes.

Varför skriver jag ”förvånande”? Nog är de våldtäktsmål som media rapporterar om bestialiska och upprörande, nog behöver något göras? Givetvis! Förvåningen består mest i att en lagändring som den föreslagna riskerar att få lite verkan i praktiken eftersom beviskraven, som ofta är komplicerade i dessa mål, kvarstår.

När 2008 års sexualbrottsutredning lämnade sitt betänkande till justitieministern år 2010 var kritiken från tunga remissinstanser stark. Bland annat framhöll Advokatsamfundets generalsekreterare risken med att bevisbördans placering skulle komma att urholkas.

Svåra våldtäktsmål karakteriseras nämligen av brist på bevis, ord mot ord-situationer samt att vittnen helt eller delvis saknas. Att bevisa att samtycke inte förelegat är inte nödvändigtvis enklare än att bevisa motsatsen. Risken är dessutom att en samtyckeslagstiftning enbart skulle flytta fokus än mer mot målsägande, vad hen sagt och gjort, och därmed bort från den tilltalades agerande.

I media förmedlas ofta enbart en version av det som hände - offrets - som sedan följs av ett obegripligt domslut där den tilltalade frias. Det är därför olyckligt när politikerna hänfaller åt symbolåtgärder och enkla lösningar. Media, men också lagstiftaren, har en viktig roll när den skildrar komplicerade juridiska överväganden, om detta ansvar inte tas riskerar debatten att förenklas och lösningarna som presenteras att devalvera förtroendet för rättsväsendet.

Frågor som samtyckeslagstiftningen ställer på sin spets rör vad som i vissa situationer kan uppfattas som svåra gränsdragningar: vad är ett samtycke, i vilken form ska det uttryckas, för hur lång tid gäller det, gäller samtycke i går för samlag i dag? Om något visade snackisen på sociala medier, #Prataomdet, exakt hur svåra dessa gränsdragningar är.

Att regeringen föreslår en utredning om samtycke öppnar för en tolkning att problemen med rättskipningen på sexualbrottsområdet beror på brister i lagstiftningen, vilket inte är fallet. Lagstiftaren bör därför fråga sig om en samtyckesreglering, oavsett de goda intentionerna, kommer att underlätta nuvarande tolknings- och tillämpningsproblematik, om fler skyldiga kommer att fällas. Om svaret inte är självklart, bör lagstiftaren avstå från reglering denna gång.

I media förmedlas ofta enbart en version av det som hände - offrets - som sedan följs av ett obegripligt domslut där den tilltalade frias.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.