Af Tim Pallis

Vi befinder os i en historisk epoke, hvor kulturkonservative og nationalkonservative systemkritikere eller anderledestænkende bliver sat i gabestokken af centrum-venstre, liberalister og globalister for at påpege, at det kommer til at koste den vesterlandske kultur og civilisation dyrt at tillade islam adgang til vore lande.

Det er ikke ualmindeligt, at borgerlige politikere og debattører bruger venstrefløjens sprogbrug som f.eks. ordet ‘progressiv’, når de skal omtale klimapolitik og sundhedspolitik. Når jeg bliver kaldt reaktionær af en kommunist plejer jeg at sige, at jeg ikke forstår brugen af det ord. Hvad vil du så kaldes? Så siger jeg, at jeg er konservativ. Vi skal ikke hoppe med på den yderste venstrefløjs ideologiske terminologi, så taber vi kampen.

De politisk korrekte har travlt med at ødelægge det danske sprog

Ensretningen af EU landene er en ”harmonisering” og muslimsk indvandring er en ”berigelse”. Kriminelle unge er “kriminalitets-truede”, selvom det ikke er dem, men andre personer, der er truet af deres kriminelles aktiviteter. Voldsmænd er ikke længere voldelige, de er bare “udadreagerende”. Vi venter spændt på at høre de nye navne for Ghetto.

Politisk korrekt sprogbrug har mange farverige blomster: “Bland ikke tingene sammen. Lad være med af puste til hadet. Gå ikke det ekstremes højres ærinde. Han er bare en forstyrret ung mand. Glem ikke at vi engang koloniserede deres land. Det er et isoleret tilfælde – en ensom ulv. Han blev manipuleret af systemet.”

Men jeg bryder mig ikke om at blive løjet overfor i form af politisk korrekthed. Det er let at gennemskue det. I virkeligheden er det en slags kontrolmekanisme. For hvis man kan fortælle andre, hvordan de bør eller ikke bør tale, så er man et skridt nærmere til at fortælle dem, hvordan de også bør tænke.

De opdigtede virkeligheder

Politisk korrekthed skaber alternative og opdigtede virkeligheder som f.eks. at “Antifa er en organisation, som bekæmper fascisme, og feminisme handler om en ligestilling, der ikke interesserer sig for muslimske kvinders undertrykkelse. Problemer er udfordringer, og god socialt boligbyggeri er udsatte bydele, og dens beboerne er også udsatte.”

Politisk korrekthed giver også anledning til forskellige konspirationteorier og tankeensretning. Det får mennesker til at sige noget, der ikke er sandt, som f.eks. at brandene i asylcenterne er antændte af ”det ekstreme højre”. I hele taget er al kritik af islam og illegal indvandring fra OIC landene ”højre ekstremistisk”. Det er racisme og et øjeblik efter kommer nazikortet.

Oprindeligt er politisk korrekthed et tidligt 1900 tals marxistisk forsøg på at skamme daglig tale ud hos de borgerlige. Det er en ondskabsfuld måde at dominere læserne på med et bedrevidende og tilsyneladende mere humanistisk livssyn, som senere blev formuleret som universelle menneskerettigheder, skønt misteltenen ikke var taget i ed.

En dehumaniseringsstrategi

De bruger disse menneskerettigheder til at formilde terroristernes handlinger. De, der vover at være uenige med politisk korrekt tale, bliver stemplet som racister, sexister, homofober, islamofober og det der er værre.

Formålet med de utallige racismeanklager er at gøre fornuftige og bekymrede mennesker til et onde mennesker, hvis argumenter man ikke skal forholde sig til. Det er en dehumaniserings-strategi.

Politiske korrekthed er altså en marxistiske opfindelse, som ideologisk går langt tilbage til Det Kommunistiske Manifest. Den gennemsyrer i vor tid alle aspekter af dagliglivets massemedier – både aviser og TV og røber et kommunistisk ønske om at supplere den traditionelle klassekamps politik med en racekamp politik som middel til at underminere og endelig at omstyrte de vestlige samfund.

I stedet for at kalde en spade for en spade bruger myndighederne og skolerne forskønnende omskrivninger af, hvad der ligger bag disse problemer. Der tales for eksempel om “udsatte” børn og om problemer med “inklusionen”.

Politisk korrekthed er falsk moralisme

Jeg synes det er meningsfuldt at kalde denne politisk korrekthed for falsk moralisme. Alle Vestens lande er nu i over hundrede år blevet udsat for denne falske moral og lumske dogmatik. I Hollywoods filmsstudier og i TV studier overalt i verden kan man i krimier ikke længere se sorte skildret som kriminelle. Vi ser dem som højesteretsdommere, detektiver og politimestre – man kan jo ikke fremstille dem i dårligt lys. Det er racisme at kalde sorte for ‘negre’ og inuitter for ‘eskimoer.’

En grundig analyse af politisk korrekthed vil give en forståelse af årsagen til de fleste problemer i dag. Verden er blevet enormt polariseret, fordi progressive nymarxister i årtier har gennemført en lang fake intellektuel march gennem uddannelses institutionerne.

Selv et begreb som civile rettigheder, som umiddlebart lyder fint og retskaffent, må man tage nærmere i eftersyn. Det dækker i virkeligheden over grupper og identiteter, som vil kompromittere den hvide mand. Der er ikke tale om civile borgerrettigheder, men en mistænkeliggørelse af den hvide befolkning.

Kulturmarxismens social konstruktivisme

Videnskab er politik med andre midler, sagde den franske sociolog Bruno Latour engang. Men det forholder sig lige omvendt. Der er gået så meget kulturmarxstisk social konstruktivisme i videnskaben, at vi må forstå, hvilke følger det kan få for videnskaben og derfor ophøre med at bruge det.

Kulturmarxismens tankegods er socialkonstruktivistisk: Hvis vi taler om tingene på en anden måde end den sædvanlige, så forandrer de sig alene derved. Alt er en konstruktion. Alt er kulturelt og socialt skabt og betinget og kan derfor ændres kulturelt og socialt – gennem sproget.

I øjeblikket florerer en debat om, at det er ordene, der skaber virkeligheden. Denne falske forestilling findes på den identitetspolitiske venstrefløj og stammer selvfølgelig fra nymarxismens politiske korrekthed. Det handler om den illusion, at blot vi ikke taler grimt om alt det besværlige og grumme, så går det nok væk af sig selv.

Det gælder ikke kun ord på udlændingeområdet, men i lige så høj grad kønsdebattens ord. Hvis man føler for at identificere sig som kvinde, kan det besejre den biologiske kendsgerning, at man fysisk set er en mand.

Videnskabens empiri og nymarkistisk humanisme

Frankfurterskolens kritiske teorier er heldigvis på vej ud af hard science. “Hen” er noget vrøvl, for der er forskel på han og hun. Jeg ved godt, at der findes biologiske mutationer og fejl i genkoderne, som man skal tage hensyn til, men det er ikke det, det drejer sig om. ”Hen” hysteriet er politisk. Du vælger ikke dit eget køn.

Jordan B. Petersen taler videnskabeligt om køn og psykologi, og de feminister han diskuterer med kommer ingen vegne. Han udsletter deres politisk korrekte sludder. Han er ikke biolog men klinisk psykolog, men han ved god besked. Trist at man indenfor de sidste 50 år har fået inddoktrineret de unge med al det genusvrøvl for at skabe værdirelativistiske stemmekvæg.

De muslimske unge får uligheden og det utilladelige (haram) ind med modermælken på en anden måde. Her er der virkelig ulighed mellem han og hun. Social konstruktivisterne håber dog på, at integrationen vil forandre disse unge muslimer, men der tager de grusomt fejl.

Man må håbe på, at videnskabens empiri og verifikation alligevel kan vinde over den nymarxitiske humanisme. Jeg læste i min søgende ungdom en artikel af marxisten Ib Nørlund, som forsøgte at benægte Niels Bohrs komplemetaritetsfilosofi med den dialektiske materialismes argumenter. Det var en forbier, som David Faverholdt skriver i sit værk om Niels Bohr. Marxisme er ikke videnskabelig tankegang, men politisk ideologi.

Vi skal være bange for hvad vi siger

Tech-giganterne i Sillicon valley har i dag status af reelle oligopoler, der i fællesskab med FN og EU kontrollerer den politiske tone med hensyn til information og talefrihed i de sociale medier. Samtidig indfører de i stigende grad en censurpolitik med algoritmer og har ansatte med et venstreorienteret eller liberalt politisk blik for hadeful tale.

Vi er snart ikke længere i stand til at udtrykke politisk ukorrekte meninger eller blot konservative holdninger til virkeligheden, som den er. Vi er langsomt ved at miste trykke- og talefrihed, og det støttes af den føderalistiske EU- Kommision og FN’s migrationspolitik.

Den fransk-amerikanske historiker Jaques Barzun (1907-2012) har en skarp iagttagelse: ”Den politiske korrekthed er ikke lovgiver af tolerance – den organiserer hadet.”

Det er meningen at vi skal være bange for, hvad vi siger, hvad vi skriver, og hvad vi tænker. Vi skal være bange for at bruge de forkerte ord. Og det er de ord, som kommunisterne bedømmer som anstødelige, ufølsomme, racistiske eller sex-diskriminerende.

Politisk korrekthed medfører blandt andet, at man ikke bare kan forbyde niqab og burka. Man er derfor nødt til at forbyde alle maskeringer for få de formummede piger væk fra gader og offentlige arbejdspladser. Hvad så med børnenes fastelavnskostymer og halloweenmunderingerne?

Den nymarxistiske tanke om politisk korrekthed er et forsøg på at lære mennesker at leve på en ideologisk løgn ved at snige den fornemmelse ind i dem, at virkeligheden er forbudt.

Mobning forklædt som tolerance

Næsten alle unge som udklækkes af undervisningsinstitutionerne overalt i den vestlige verden, er hjernevaskede med kritisk teori, konstruktivisme, politisk korrekt tale, kulturrelativisme og multikulturalisme. Den lange march gennem institutionerne finder stadig sted.

Der har ganske langsomt listet sig en totalitær holdning ind på vore universiteter, som er mobning iklædt tolerance. Det er i virkeligheden en besættelse af politisk korrekthed og identitet. Der huserer et prætentiøst, oppustet sprog, som bruges til at skildre så mange identiteter som muligt som ofre.

De foretrukne ofre er selvfølgelig de muslimske tilflyttere, fordi de netop altid påberåber sig at være ofre, og det kan venstrefløjen godt lide at bruge i deres evindelige kritik af klarøjede borgerlige med realitetssans. Den engelske professor Frank Furedi har sagt det fint og intelligent:

”Det er en form for barnlig narcissisme hos nogle studenter, der som forvoksede buksetrolde ivrige efter opmærksomhed gør et drama ud af noget, som de opfatter som uacceptabelt i deres studier. Det er i virkeligheden en slags opmærksomheds søgende selv-forkælelse, som bruger en diagnose om sårbarhed som et middel til at skilte med deres forsvar for offerstatus.”

Politisk korrekthed er en falsk moral

Politisk korrekthed er i dag fuldstændig indkapslet i de offentlige institutioner som en del af lovgivningen med magt bag sig. Derfor har politisk korrekthed status af autoritet. Ellers ville det blot være en anden mening på markedspladsen. Men det er umuligt at fjerne denne politiske korrektheds dogmer uden også at fjerne deres institutionelle og lovgivningsmæssige basis.

Gennem Frankfurterskolens lange march gennem institutionerne er den politiske korrekthed blevet et trossystem i lighed med klimareligionen og er derfor en ny moral, men en falsk moral, som håndhæves i hele det civile samfund. Tak, Antonio Gramsci! De afvigende meninger er racisme, og racister risikerer deres job og kan blive retsforfulgt som kriminelle.

Politisk korrekthed er en politik version af Aids

Det er blevet sagt, at den politiske korrekthed fungerer som en politisk version af aids. Den svækker samfundets kultur og dets evne til at forsvare sig selv. På den måde tillader den muligheden af et angreb fra en fjendtlig realitet. Denne fjendtlighed er i dag den islamiske dominans kultur, men også den marxistiske ideologi. For at skære det ud i pap kan man sige, at politisk korrekthed ligesom aids har gjort vor nationale forsvarsmekanismer ukampdygtige.

De eneste, som kan være bedøvende ligeglade med denne sørgelige udvikling, er de muslimske tilflyttere. De behøver hverken at assimilere eller integrere sig i vort land, når de er mange nok. De kan nemlig etablere deres egne samfund i bestemte områder.

De kan tale deres eget sprog, bevare deres egne skikke og deres egne religiøse og familiepolitiske traditioner. De kan naturligvis også drage fordel af den moderne kommunikations revolution og holde kontakten med deres hjemland gennem internet, smartphone og satellit TV. Sådan er det bare!

En anstændigheds bekendelse

I sidste trediedel af 1900 tallet blev politisk korrekthed til et studenteroprør og en socialpolitisk tro. Her i 2000 tallet er det nu blevet den etablerede politiske verdens anstændigheds-bekendelse fra venstre til højres. Det er mest politikere, debatører og journalister som med deres finere fornemmelser af sømmelighed og moral benytter sig af det politisk korrekte sprog.

Længslen efter Europas Forenede Stater har sine modstandere blandt nationalkonservative og sine tilhængere blandt liberalister, globalister og tilhængerne af Habermas ”forfatningsmæssige patriotisme” til erstatning af fædrelandskærlighed. Det er især kommunister, som ønsker af underminere ethvert spor af national identitet og enhed.

Nyhedsreportager manipuleres

Det er selvfølgelig den politiske korrektheds varemærke, at nyhedsreportager skal manipuleres for at skjule ubekvemme kendsgerninger om den levende virkelighed. At afvige fra dette stemples med det samme som racisme f.eks. hvis de kriminelles identitet afsløres – især hvis de bekender sig til fredens religion. Men det er et tabu at omtale det i massemedierne.

Med hensyn til de pakistanske pædofile bander i England gik den politiske korrekthed endnu videre end dette. Autoriteterne, der omfatter politiet, socialforvaltningerne og politikerne, forsøgte ikke alene at skjule den etniske baggrund på disse pædofile, men de skjulte Med hensyn til de pakistanske pædofile bander i England gik den politiske korrekthed endnu videre end dette. Autoriteterne, der omfatter politiet, socialforvaltningerne og politikerne forsøgte ikke alene at skjule den etniske baggrund af disse pædofile, men de skjulte også overgrebene for den engelske offentlighed. De tillod derved de pædofile at fortsætte deres overgreb. De påstod, “de var bange for at blive beskyldt for racisme.”

Nu lader det til, at det engelske retsvæsen for anden gang køber sig aflad for deres forkastelige vægring ved at se virkeligheden i øjnene, og dømmer disse børns eneste modige journalistiske stemme til fængselstraf. Det drejer sig om Tommy Rasmussen (pseudonym), som igen har fået 9 måneder i et fængsel, hvor han risikerer at blive dræbt af de kriminelle muslimer.

Man kan inddele politisk korrekthed i mindst to grupper:

Først er der de doktrinære kommunister som Frankfurterskolen. De brugte et akademisk, opstyltet, humanistisk sprog for at skjule deres sande intentioner. Deres mål var, at foranledige en kommunistisk revolution gennem uddannelsesinstitutionerne og kulturens verden. Og det lykkedes!

Derfor er det marxistisk jihad

Dernæst er der de liberale demokrater eller blot liberalister (læs: Det radikale Venstre, centrumvenstre og centrumhøjre), som helt og fuldt tror på dette akademisk opstyltede, humanistiske sprog. Som nyttige idioter tror de på, at politisk korrekthed drejer sig om at tilskynde til anstændighed og samtidig råder bod på tidligere tiders forsyndelser.

Med tiden er den traditonelle marxistiske klassekamp blevet til en identitetskamp dvs. kønskrigspolitik og racekrigspolitik. Disse nymarxistiske krigere afviser almindelige menneskers sunde fornuft som falsk bevidsthed og målretter deres revolutionære ideologi både gennem politisk korrekt humanisme og antifascistisk gadevold.

Deres had til det endnu overlevende magtesløse borgerlige samfund er motiveret af et ønske om en fuldstændig destruktion af Vestens civillisation. Det har de fælles med Det muslimske Broderskab. Derfor er det marxistisk jihad.

* Tim Pallis har uddannet sig selv med lidt hjælp af japanske zen mestre. Han har skrevet et par bøger om zen buddhisme og mange artikler i ind og udenlandske tidsskrifter. I mere end 30 år var han ansat på Det kgl. Bibliotek og var medstifter af Zen Buddhistisk Forening. Han var i bestyrelsen af Dansk Japansk Selskab og medlem af Buddhistisk Forums tidsskriftudvalg. I 1970 traf han sin japanske kone på verdensudstillingen i Osaka. Siden har han jævnligt haft sin gang i Japan og har boet i Kyoto det meste af tiden. Tim Pallis har praktiseret zen i flere forskellige templer og gør det stadig. Han er ikke en zen lærer i traditionel forstand, men forsøger gennem sit forfatterskab og som foredragsholder at formidle en introduktion til zen, zen æstetik og sammenlignende mystik.

0 0 vote Article Rating