Populisme er da et nedladende ord, man bruger om de uuddannede, de overfladiske, de enfoldige, der rives med af følelser, ikke?

BOGANMELDELSE









Åsa Linderborg & Göran Greider: Det populistiske manifest.Oversat af Poul Henrik Westh. Informations Forlag, 242 sider, 250 kroner.

Jo, normalt. Men ikke i bogen ’Det populistiske manifest’ skrevet af de to markante intellektuelle på den svenske venstrefløj – Åsa Linderborg, kulturchef på Aftonbladet, og Göran Greider, der er chefredaktør på Dala-demokraten.

Bogen forsvarer populismen. Folkelig vrede over samfundsudviklingen kan nemlig ilte og give energi til demokratiet, mener forfatterne. Det værste, man kan gøre, er at møde populismen med foragt og nedladenhed og overbærende smil.

I årtier har højrepopulismen antændt brede dele af arbejderklassen og den lavere middelklasse. Og den tager de to forfattere 100 procent seriøst. De har analyser og svar parat, som hænger sammen og giver retning over samtlige 242 sider og 123 små kapitler. Ret imponerende.

Begærlighed, råddenskab og finanskrise

Ifølge de to forfattere er problemets kerne, at der siden 1980’erne har fundet en markedsliberal omvæltning sted af historiske dimensioner i Europa. Den kapitalisme, der i nogle årtier efter krigen blev pakket ind i reguleringer og blev tæmmet, er »blevet løst af sine lænker«. De frie, rå markedskræfters frie bevægelighed har ført til begærlighed, råddenskab og finanskrise, den økonomiske elite har koblet sig fra samfundet, og arbejderklassen og den lavere middelklasse er sat under pres og lever i utryghed.

Se, dét burde være ideelt i forhold til mobilisering for venstrefløjen i Europa, men arbejderne gik ikke til venstre, de gik til højre, konstaterer de to forfattere. Til kamp mod indvandring og til forsvar for nationalstaten.

Venstrefløjens egen skyld

Det kan den veluddannede del af venstrefløjen langt hen ad vejen takke sig selv for, mener forfatterne. Først og fremmest har man talt alt for meget om de forkerte emner som f.eks. identitetspolitik og krænkelser af minoriteter, som er vigtige, men som først og fremmest interesserer akademikere, men går hen over hovedet på mange fra andre lag.

Dernæst har venstrefløjen et stedmoderligt og kejtet forhold til de emner, som mange arbejdere har været optaget af. Som f.eks. indvandring og nationalstaten. Faktisk har venstrefløjen ignoreret emnerne, som de har fundet underlødige at debattere. Indvandring? Er du racist? Svenske værdier? Ha!

Bogen er ualmindelig veloplagt, klar i mælet og inspirerende, men giver også anledning til modsigelse

Samtidig har mainstream-politikerne nedtonet fordelingspolitikken og skellet mellem højre og venstre. Shyyyy, økonomiske uligheder er ikke noget, man taler om.

Når ingen insisterer på at tale om indvandring, nationalstat og økonomisk ulighed, samtidig med at arbejderklassen presses i bund af globale markedskræfter, søger arbejderne mod højrepopulismen, der kan appellere til følelser og lægger afstand til ’den politisk korrekte elite’ i medierne og på de højere uddannelser.

Det nødvendige populistiske opgør

Men tænk nu, hvis der var et alternativ? Hvis der var en populisme, som ikke rettede den folkelige vrede mod de kulturradikale og veluddannede i medierne og på uddannelserne, men mod den egentlige magtelite, den økonomiske – de 10 procent i toppen, der sidder på pengene, virksomhederne, magten? Som tog afsæt i almindelige arbejderes drømme og håb og vrede? Så ville man kunne tage luften ud af højrepopulismen.

Dét er drømmen for de to forfattere. Bogen er én lang argumentation for nødvendigheden af et sådant populistisk oprør, ikke fordi forfatterne tror, at venstrepopulister er gode til at håndtere magten (det tror de nemlig ikke), men fordi venstrepopulismen skal kunne kanalisere den folkelige vrede i den rigtige retning, revitalisere et fokus på økonomisk ulighed og give den reformistiske del af arbejderbevægelsen, der kan det med magt, ny energi og retning.

Spændende.