Den politiske ledelse på Københavns Rådhus mener åbenbart, at ikke alle borgere er lige for loven.

Det kan godt være, at der i Danmark gælder både en miljølovgivning og en ordensvedtægt, og at borgerne har en grundlovssikret ret til privatliv, hvilket bl.a. omfatter retten til at være i fred i eget hjem. Men intet af dette gælder for beboerne i København.

Miljø- og teknikborgmester Morten Kabell bliver aldrig træt af at understrege, at København skal være »for alle«, men i realiteten har han skabt en by, der efterhånden kun er for en bestemt gruppe, nemlig unge mennesker, der kun kommer ind til byen for at drikke og hærge.

Gennem de seneste otte år har Københavns Kommune systematisk gennemført en strategi, der i begyndelsen benævntes »gang i København« og nu »en by med kant«. Dette har de gjort så formidabelt, at mange unge mennesker nu slet ikke er klar over, at København nogensinde har været andet end en festplads, hvor man døgnet rundt kan larme, svine og hærge, som man lyster.

Men vi er stadig rigtig mange, der husker, hvordan det var at bo i København for mere end otte år siden. Københavnere, der ved, hvor vigtigt det er at vise hensyn over for andre, når man bor i en storby, netop fordi vi er så mange og bor så tæt. Vi er en meget stor og broget gruppe af mennesker, der bor og arbejder herinde, børnefamilier, midaldrende, ældre, unge. Folk, der – hvor forskellige de end er – alle har deres daglige gang her, betaler skat her og holder byen levende uden at ødelægge den.

Os er der dog ikke længere plads til. Vi skal ud af byen, så der kan blive endnu mere plads til forlystelser og svineri. Og når vi er væk, kan Morten Kabells vælgere gøre fuldstændig, som de har lyst til, og kommunen får opfyldt sit mål om at gøre København til ét stort inferno af technomusik, bræk, urin, smadrede flasker og fulde, aggressive mennesker.

Det forgangne år har Københavns Kommune givet tilladelse til mere end 3.500 arrangementer. Dette svarer til gennemsnitligt ti arrangementer hver eneste dag. En stor del af disse arrangementer får tilladelse til at spille med forstærket musik.

Et velkendt eksempel er Distortion. Her vil mange formentlig tænke, at vi, der bor i byen, bør kunne leve med en enkelt årligt tilbagevendende begivenhed, selvom den overskrider loven (og gør det hvert år). Men for os, der bor i byen, er Distortion nærmest blevet hverdagskost. Den er blot et af hundreder af sådanne arrangementer, som kommunen tillader og bakker op om.

Hvis kommunen ikke ligefrem giver tilladelse til, at lydniveauet må overskride de foreskrevne 60dB, så tolererer kommunen det og skrider ikke ind. Ofte ligger lydniveauet i timevis på mellem 35 og 55 gange den tilladte støjgrænse på 60 dB.

Det er sundhedsfarligt at blive udsat for en sådan støjbelastning. Kommunen gør imidlertid intet. Arrangementerne bliver ikke lukket og arrangørerne drages ikke til ansvar. Og klager man til kommunen, er det bedste, man som beboer kan håbe på, at en eller anden i forvaltningen anerkender, at det har været til gene, men at man også skal huske på, at der skal være en balance mellem hensynet til borgerne og hensynet til, at København skal være en »levende« by. Vedbliver man at klage, får man en invitation til »dialogkaffe«, hvor en af kommunens medarbejdere gentager de samme intetsigende formuleringer.

Udover det urimelige antal udendørsarrangementer, Københavns Kommune giver tilladelse til, plages beboerne af en stadig massiv støj fra beværtninger, særligt dem med 05-bevillinger. En 05-bevilling betyder, at en beværtning må holde åbent til kl. 5 om morgenen, men da beværtningens almindelige bevilling giver ret til at holde åbent fra kl. 5 om morgenen, betyder 05-bevillingen i realiteten, at der må holdes åbent 24 timer i døgnet. Utrolig mange værtshuse holder derfor åbent til kl. 7 eller 8.

Som beboer kan man intet gøre. Hvis man bor et sted, hvor der ligger en eller flere af sådanne barer – og det gør der efterhånden næsten alle steder i den indre by – kan man ikke uden fare for liv og lemmer bevæge sig ud før efter kl. 8, hvor de sidste gæster som regel går hjem. Af samme grund nægter renovationsarbejderne i Københavns Kommune at påbegynde rengøringen af byen før kl. 10, da det er for farligt.

Kommunen ved det med andre ord godt, men gør ingenting. Selv beværtningerne, der konsekvent overskrider vilkårene i deres bevilling, får lov til frit at fortsætte uden nogen konsekvens. Man skulle nødig sætte en stopper for selvudfoldelsen, uanset at den er i strid med lov og ret og sker på bekostning af borgerne.

Er det sådan, vi gerne vil have, at København skal være? Et sted, hvor retsbeskyttelsen er ophævet, og hvor beboerne tvinges ud. Hvis Morten Kabell får lov til at fortsætte kursen, så ender København ikke som en levende by, men som en by uden beboere. En by, der er plastret til med billige barer, diskoteker og værtshuse, hvis gæster sviner, hærger og støjer dag og nat, uden ophør. Der er desværre ikke langt til målet.