来自俄罗斯，用爱心

Incalzirea globala se intampla. Nu mai e un pericol potential undeva in viitorul nostru incert. Se intampla acu, cand scriu randurile astea, si se stie de ceva timp ca se intampla. Singura revelatie de factura mai recenta este ca nu suntem in stare nici macar s-o incetinim, darmite s-o oprim. Prin urmare, tarile mai mari si mai mici isi realiniaza strategiile pe termen lung in functie de consecintele incalzirii globale, atat cat le putem intelege acum. Iar noi, publicul larg, suntem asaltati zilnic cu tot felul de profetii care mai de care mai lacramoasa despre ce o sa se intample cand o sa fie mai cald. Insule superbe de prin Pacific de care nici n-am apucat sa auzim or sa se inece, coaste suprapopulate prin Bangladesh si alte “sweat-shop countries” or sa se racoreasca in sfarsit in apele oceanului, vremea o sa o ia razna si, paradoxal, in Ontario o sa fie si mai frig decat pana acuma. Groaznic.

Ce ma nedumereste pe mine e de ce o intrebare foarte simpla lipseste aproape complet din peisajul media : oare toata lumea pierde din incalzirea globala sau e posibil ca unele tari sa fie avantajate de noua situatie climaterica? Oare chiar asa dramatic stau lucrurile? Dezastru de sus pana jos? Bunul simt ne impinge sa judecam astfel: daca acolo unde este acu foarte cald, o sa fie si mai cald, inseamna ca acolo unde e acu frig s-ar putea sa fie numai bine. Prin urmare, tarile care au teritorii pe care nu le pot exploata cine stie ce azi din cauza frigului vor avea de castigat, chiar daca e complicat de prezis ce fenomene meteo conexe or sa atenueze castigurile astea. Pai si cine are mari teritorii geroase? Canada, spre exemplu, doar ca nordul canadian e un arhipeleag ceea ce face ca principalul beneficiu pentru canadieni sa fie o posibila scurtare a rutelor maritime. Tarile nordice sunt cam in aceeasi situatie, fiordurile alea muntoase de le imping ele in mare nu sunt cine stie ce real estate. Mai ramane Rusia, care are si ea acolo, o bucata inghetata de pamant ce se dezmorteste incet. Siberia.

Siberia este un teritoriu imens, in sensul larg al numelui are o suprafata egala cu Statele Unite plus India. Reprezinta 77% din suprafata Rusiei, dar, mai impresionant, 10% din suprafata terestra. Din cauza unei istorii geologice mai bizare, are cele mai mari depozite din lume de nichel, aur, plumb, carbune, diamante, argint, zinc, ce sa mai, din toate metalele si minereurile, plus cele mai mari rezerve de gaz si petrol din Rusia. Basca un cernoziom negru extrem de fertil in zonele din sud care ramane, sarmanul, nefolosit din cauza frigului. Pentru ca e frig tare in Siberia. Climatul preponderent e subartic, cu -5 grade Celsius media anuala si -25 grade Celsius in Ianuarie, in timp ce recordurile negative sunt de genul -72 grade Celsius. E frig tare in Siberia, dar e frig tare momentan, pentru ca lucrurile se schimba, vremea a inceput sa se incalzeasca si provincia congelata se dezgheata.

Iata, deci, niste vesti bune pentru Rusia. Asa par sa creada rusii, cel putin. Putin ne-a si anuntat in stilul caracteristic ca incalzirea globala nu e mare paguba pentru rusi, dimpotriva, ii va ajuta sa “save on fur coats and other warm things”. Creiere mai lucide au gasit avantaje mai rezonabile. “We are not panicking. Global warming is not as catastrophic for us as it might be for some other countries. If anything, we’ll be even better off. As the climate warms, more of Russia’s territory will be freed up for agriculture and industry.”, zice Rinat Gizatullin, purtatorul de cuvant al unui minister rusesc oarecare. Incalzirea globala pare ca va transforma Siberia cea adormita (Sibir chiar inseamna “pamant adormit”) in bijuteria coroanei tarului de la Kremlin, dar hai sa ne uitam mai atent si sa vedem daca e in stare Rusia sa apere si, mai important, sa populeze si sa exploateze minunatia asta de dar ceresc sau, ma rog, steam punk.

Rusia este astazi o tara pe butuci. Lasam la o parte pentru moment aventurile recente si ne uitam la dezechilibrele alea nasoale, structurale. Populatia Rusiei scade constant, a atins maximul in 1991 si de atunci descreste aproape in fiecare an. Intre 1995 si 2005, pierdeau 800.000 de cetateni pe an, ajunsesera in asa hal incat i-a avertizat ONU ca pana in 2050, daca o tin tot asa, or sa piarda o treime din popor. Speranta de viata pentru un barbat e azi undeva in jur de 64 de ani, pe locul 137 din lume si cam pe unde i-a lasat Stalin cand a murit, dupa ce a fost in jur de 60 de ani pentru vreun deceniu in anii nouazeci. Nici cat timp sunt in viata, rusii nu sunt utilizabili suta la suta. Rusul obisnuit bea 20 de litri de votca pe an in medie. Britanicii beau 3 litri de tarie pe an si zice lumea ca-s alcoolici. Dar hai, sa zicem ca alcoolul e parte inextricabila din spiritul etern rusesc. Heroina nu e. Rusia consuma 70 de tone de heroina pe an, o cincime din productia globala, iar 90% din cei doua milioane jumate de consumatori de droguri din Rusia sunt consumatori de heroina care ucide 80 de rusi in fiecare zi. Si nici nu vreau sa aduc vorba de Krokodil. Daca adaugam la peisajul asta trist saracia, bolile, sistemul de sanatate antic si subfinantat, vremea, rata avorturilor si emigratia ruseasca inspre orizonturi mai luminoase, ne lamurim ca rusii dispar incet, incet de pe fata pamantului. Sigur, ar putea sa isi reimprospateze fortele ca americanii, printr-o imigratie controlata. Problema este insa ca, spre deosebire de US, Rusia nu e o destinatie de emigrat chiar asa apetisanta. Adica sigur, l-au convins pe Snowden sa ramana de voie, de nevoie, dar cam atat dinspre vest. Singurii care au chef sa emigreze in Rusia sunt caucazienii si cetatenii stanurilor din Asia Centrala, care sunt, ce sa vezi, musulmani din ce in ce mai radicali si cu o identitate etnica si uneori tribala bine conturata, rezilienta si la fel de indepartata de rusul obisnuit cum este fata de un norvegian. Capacitatea Rusiei de a absorbi astfel de emigranti este limitata si, mai mult, se aproprie de limita pentru ca oamenii astia nu se raspandesc in intreaga Rusie, concentrandu-se in Moscova unde creaza deja frictiuni interetnice.

Asadar, capacitatea Rusiei de a popula intr-un mod controlat si avantajos o Siberie dezghetata este redusa. Ori Siberia are nevoie de oameni care sa exploateze bogatiile naturale ramase in urma frigului ce le-a protejat pana acum. Si nu ii are. Intreaga Siberie, 10% din suprafata Terrei, dupa cum ziceam, e locuita de treizeci de milioane de locuitori. Ca sa intelegeti ce inseamna asta, imaginati-va Romania populata de doar 700.000 de locuitori, adica doar de clujeni si timisoreni. In Orientul Extrem, care e cam o treime din Siberia, densitatea medie e de trei ori mai mica decat media siberiana, adica este egala cu un locuitor si un pic pe kilometru patrat. Mai mult, marea majoritate a siberienilor traiesc in cateva orase mari, ceea ce face ca densitatea media rurala a Siberiei sa fie atat de aproape de zero incat sa nu conteze diferenta.

Problemele demografice nu sunt insa singurele batai de cap pentru rusi. Cand ati auzit ultima oara de o descoperire stiintifica, de vreo inventie interesanta sau, macar, de vreun savant rus? Rusia nu mai investeste decat in cercetarea militara si spatiala, in rest, jale si amar, asa ca a ajuns dependenta de tehnologie vestica pana si ca sa isi extraga propriul petrol. Nici macar in informatica rusii nu mai reprezinta altceva decat surse de virusi d-aia de mana a paispea, de stramba si antivirusul dezgustat din nas cand ii vede la poarta. In anii nouazeci, daca aparea un rus in vreun film produs de Hollywood, era ori spion, ori programator. Azi, rolurile rezervate rusilor in filme sunt preponderent de traficanti de arme sau proxeneti. Schimbarea asta culturala pare insignifianta, dar nu e, pentru ca raspunde unei schimbari in perceptia publica ce are fundament in realitate. Mai mult, nu doar programatorii si cercetatorii sunt pe cale de disparitie in Rusia. Cand am fost la Moscova ultima oara, am stat la taclale cu partenerul nostru local care mi-a povestit ce s-a intamplat celui mai mare client al lor, un om care avea vreo douazeci de magazine foarte mari prin care vindea covoare. Intr-o zi, au venit niste domni la respectivul om si i-au zis ca sunt interesati sa fie parteneri cu el si sa il ajute sa dezvolte alte businessuri in spatiile comerciale prin care vindea crestinul covoare. Ca, de exemplu, un club si un cazinou. Omul n-a vrut, ca nu stiu ce, ca el in retail, ca lui ii plac covoarele, asa ca a fost prompt arestat de politie pentru niste fraude reale sau imaginare si trimis sa repopuleze Siberia, dar asta de acu, rece, nu aia de dupa incalzirea globala. Omul a inteles cum sta treaba, i-a sunat pe potentialii parteneri, le-a cedat afacerea cu totul si s-a intors acasa, la familie, sarac, dar intreg. Ma rog, cat de intreg poti sa iesi dupa cateva luni intr-o puscarie ruseasca. Povestea asta este atat de banala, incat azi oricine are capul pe umeri si chef sa inceapa o afacere se cara din Rusia. Putinii nebuni care raman in urma infunda puscariile. “ More than 100,000 businessmen, many of whom are innocent, are in prison or face criminal proceedings”, zice Boris Titov, un baiat angajat de Putin sa vada ce se poate face pentru mediul antreprenorial rusesc. Situatia a devenit atat de dramatica incat autoritatile si-au propus sa mai elibereze din nefericitii astia ca sa aiba cine sa deschida magazine, fabrici, buticuri. In stilul specific rusesc, legea de gratiere pe care au pus-o la cale a fost croita mestesugit astfel incat sa ii pastreze in parnaie pe “prietenii” lui Putin, gen Khodorkovsky, dar urma sa elibereze vreo 10–13 mii de suflete. Pana sa fie votata in Duma, legea a mai fost modificata pe alocuri, prin partile esentiale, asa ca doar vreo 3000 de detinuti au ramas in scop. Cand s-a aprobat versiunea finala, penitenciarele rusesti au anuntat ca vor fi eliberati vreo 350 de insi. Apa de ploaie.

Sa mergem mai departe insa, pentru ca banuiesc ca e deja clar unde bat si as putea aduce zeci de alte argumente, dar nu vreau sa ma lungesc. Rusia nu este in situatia de a exploata situatia potential avantajoasa si nici nu merge in directia corecta. Bijuteria coroanei tariste va ramane o campie enorma, fertila si mai bogata decat Crassus, populata de cate un rus pilit plantat dintr-o mie de kilometri intr-o mie de kilometri, in conditiile in care cateva sute de milioane de asiatici vor fi dezlocuiti de scufundarea locurilor lor de obarsie si vor lua drumul bejeniei, inghesuindu-se cu miliardul jumate de chinezi sau cu miliardul de indieni, dupa gust. Oare? E asta un scenariu plauzibil?

Eu nu cred ca e asa plauzibil, eu cred ca oportunitatile create de dezghetarea Siberiei vor fi prea mari pentru a fi ignorate si, daca rusii nu vor fi in stare sa le speculeze, s-or gasi altii mai capabili. Dar oare cine? Pai sa vedem. Americanii au niste interese prin Orientul Extrem si probabil or sa vrea sa deschida niste McDonalds-uri pe unde se poate, dar sunt prea departe de actiune pentru a conta, iar Siberia este prea departe de oceanul planetar pentru ca americanii sa isi poate folosi principalul argument diplomatic, flota militara. Europenii trebuie sa treaca peste Rusia alba ca sa ajunga in Siberia, iar experienta a demonstrat ca asta e mai usor de zis decat de facut. Ursul polar este pe cale de disparitie, asa ca mai ramane China.

Teoria expansiunii chinezesti in Siberia nu este a mea si nu este nici noua. Eu am citit-o prima oara intr-o analiza Stratfor, dar pot sa cred ca e mai veche de atat. Recent, in ianuarie, a fost reluata din nou intr-un articol din NY Times si a produs multe valuri pe net. Principalele critici ce au fost aduse pe forumuri se pot imparti simplist in doua categorii. Primul contrargument pune accent pe incompatibilitatea culturala dintre chinezi si frig. Chinezilor le place la cald, altfel spus. Sigur, discutiile sunt mai elaborate si au un fundament solid, doar ca ignora orizontul de timp in care se va desfasura procesul asta. Nu vorbim aici de ce se intampla la anul sau in 2020, vorbim de ce se va intampla in urmatorii 20, 30 sau poate 50 de ani, iar in 50 de ani Siberia nu va mai fi atat de friguroasa cum este azi. Al doilea contrargument este militar. Armata ruseasca este superioara celei chinezesti, plus ca are cele mai multe focoase nucleare din universul cunoscut la dispozitie, asa ca orice agresiune teritoriala impotriva Rusiei va sfarsi in MAD (mutually assured destruction). Argumentul asta ignora doua aspecte importante. In primul rand, atunci cand se infrunta doua state, unul cu o populatie in crestere care are azi 1.4 miliarde de locuitori (aproape 20% din populatia globului) si o economie tot in crestere de vreo 9 trilioane jumate de dolari, iar celalalt are o populatie de 140 de milioane (10% din populatia Chinei) in scadere si o economie ce stagneaza pe la 2 trilioane jumate de dolari, orice avantaj militar al statului mai mic este valabil strict pe termen scurt. In al doilea rand, argumentul militar ignora maniera in care China va ocupa Siberia.

Ne putem amuza imaginandu-ne chinezi in carute cu coviltir, cu cainele legat de oiste hapaind vesel in jurul unor catari pricajiti, pribegind prin campii fara drumuri inspre nordul pustiu unde vor infige steagul rosu cu stelute galbene. Chinezii sunt mai subtili insa. Pe de-o parte, construiesc masiv orase la granita si dezvolta infrastructura in zona cu viteza cu care au impresionat intreaga lume. Pentru rusii de peste granita, uitati de capitala lor care se afla la sapte fusuri orare distanta (cat e intre Atlanta si Bucuresti), covarsiti de saracie si mica coruptie si drumuri neasfaltate de decenii si trenuri care ruginesc pe sine si nesfarsita ruina postsovietica, orasele chinezesti ce apar din nimic in cativa ani sunt un miracol din viitor. Rusii care isi permit merg in China sa isi serbeze ziua de nastere, in timp ce rusii ce nu isi permit supravietuiesc din micul trafic de frontiera care nu mai e mic deloc. Rusia incearca sa controleze influenta chineza intr-o maniera foarte ruseasca. In 2008 au crescut taxele de import pentru masini pentru a intari producatorii rusi, dar si pentru a bloca tendinta generalizata a locuitorilor din Extremul Orient de a isi aduce masini din Japonia, China si Coreea. Oamenii au iesit in strada sa protesteze, pretextand ca nu vor sa cumpere masini rusesti pentru ca sunt proaste si scumpe, nu pentru ca nu sunt patrioti. Putin a trimis de la Moscova o brigada OMON echipata de scandal care a batut la localnici pana au inteles ca legea nu e tocmeala. Genul asta de reactie disproportionata si stupida in fata soft power-ului chinezesc alimenteaza tendintele separatiste din zona care cresc de la an la an. Luna asta, Moscova a reusit sa blocheze un mars in vederea federalizarii Siberiei ce trebuia sa aiba loc in Novosibirsk, cel mai mare oras siberian, dar, de la Kaliningradul prusac pana in Vladivostok, miscarile centrifuge se intaresc de la an la an si vor deveni semnificative in deceniile urmatoare.

A doua directie a strategiei chinezesti este imigratia legala si ilegala. “Alexander Shaikin, in charge of controlling the Russian-Chinese border, said on June 29 that 1.5 million people from China have illegally entered the Russian Far East over the past 18 months.” Ca sa punem lucrurile in perspectiva, sa mentionam ca in “Russian Far East” traiesc 7.5 milioane de rusi. In Manciuria chinezeasca, regiunea de peste granita, traiesc 70 de milioane de chinezi. Serviciul Federal pentru Imigrare rusesc estimeaza ca in douazeci de ani chinezii vor deveni grupul etnic dominant in Orientul Extrem, in conditiile in care estimarile lor privind imigratia ilegala actuala sunt considerate foarte optimiste (mai putin de o treime din ce zice Shaikin). Medvedev a anuntat in 2012: "The task remains of protecting our Far Eastern territories from excessive expansion from neighboring states... The Far East is indeed far, and, regretfully, not too many people live there… It's important to prevent all kinds of negative events, including the emergence of enclaves populated by foreign citizens.” Spre surpriza nimanui, masurile luate de Moscova pentru a imbunatati situatia nu functioneaza. Medvedev a lansat un program prin care incuraja rusii din Europa sa se mute in Siberia, o initiativa esuata din motive lesne de inteles. Din cele 5 milioane de rusi care ar fi trebuit relocati, au plecat vreo cateva sute. Dupa ce a dat-o in bara cu cetatenii rusi, Moscova a incercat metoda canadiana: lasam cetateni din alte tari sa emigreze la noi cu conditia sa se mute unde avem noi nevoie de ei. Rezultatul a fost si mai prost: in Orientul Extrem au aparut de te miri unde mii de uzbeci, tadjici, kirgizi si altii asisderea care nu vorbesc ruseste sau vorbesc foarte prost, nu au studii, majoritatea fiind semianalfabeti, nu stiu nici o meserie utila, sunt musulmani si foarte, foarte saraci. Evident, populatia ruseasca din zona nu a fost prea bucuroasa de astfel de oaspeti, ceea ce a impins comunitatile din orientul indepartat si mai departe de orbita ruseasca.

Siberia are aceeasi culoare cu desertul Gobi sau desertul din peninsula araba

E naiv sa credem ca armata chineza va invada Rusia. E mai rezonabil sa ne imaginam generalii chinezi inmuind un creion in gura si apoi scrijelind niste pictograme intr-un carnetel mototolit in fata unei plasme imense pe care se dau in loop imagini din Ucraina. China vede pe viu cum trebuie procedat, ce face Rusia bine si unde isi ia teapa in aventura ucraineana si isi face un “to do list”. Asa deci: minoritate semnificativa pe partea cealalta a granitei, dezvoltare industriala preponderent in zona minoritara, finantarea de grupari politice locale ce solicita autonomia, ajutoare financiare pentru regiunile vizate pana cand acestea ajung dependente de bani straini si, la un moment dat, in viitor, omuleti verzi care sa lupte pentru pace cu arma in mana. E evident, nu-i asa? In conditiile astea, ne putem oare imagina armata ruseasca folosind armament nuclear impotriva oraselor rusesti, chiar cu largi minoritati chineze? Chinezii nu se multumesc sa asiste pasivi si sa ia notite, dimpotriva, ei dau Rusiei suficienta funie cat sa se spanzure cu ea. Se opun eliminarii lor din consiliul de securitate ONU, dar le blocheaza orice initiativa mai rasarita, semneaza contracte pe zeci de mii de ani de acu inainte ca sa le dea rusilor iluzia ca vor absorbi exporturile rusesti refuzate de vest, dar nu le dau nici un ban invocand motive diverse si tot asa, ii incurajeaza cu tot felul de gesturi de genul asta fara insa a ii ajuta concret.

Planul chinez pare infailibil, iar succesul sau va avea reverberatii cataclismice in Rusia. Sigur ca noi, europenii, va trebui sa intervenim in Rusia europeana ca sa “stabilizam” situatia pentru ca trebuie mentionat ca pericolul chinez nu e singura amenintare externa pentru rusi. In caz ca nu stiati, califatul declarat de ISIL in Siria si Irak are un var bun, respectiv, un emirat. Dokka Umarov, un lider militar cecen, a declarat emiratul in Caucazul de Nord ( Imarat Kavkaz) prin 2008 cu un speach din care spicuim: “I appeal to the Mujahideen who are fighting in the Caucasus and the oppressed Muslims of Idel-Ural, Siberia and other parts of the occupied Rusnya (Russia). I would like to remind the fact that many Muslims are inclined to forget: Russian kafirs (infidels) have occupied our land and swinish life is being imposed on us for a long period of time. This is a punishment of Allah because we have moved away from his right path, because nothing could happen in the world without the will of Allah, praise to Him the Almighty….” Clar, da? Sigur, Umarov a murit otravit, dar ideea traieste mai departe, iar resurgenta jihadismului salafist in Orientul Mijlociu va da noi aripi miscarilor radicale caucaziene si central asiatice. Mai mult, Iranul pare hotarat sa termine taraboiul cu ISIL, asa ca e foarte posibil ca, dupa ce zona va fi “pacificata”, miile de ostasi ai califului vor trebui sa isi gaseasca alt parc de distractii si nu e chiar asa de greu de crezut ca o parte din ei se va transfera in Stan-uri si in Rusia. Orice semn de slabiciune a puterii rusesti va da semnalul intensificarii unui razboi ce nu a fost niciodata terminat, ci doar adormit sub bocancul trupelor speciale rusesti.

Noi, europenii, nu putem asista impasibili cand fratii nostri slavi vor fi asaltati de emirat, asa ca ii vom ajuta sa se apere. Pana atunci insa mai e, asa ca momentan aplicam tehnici vanatoresti. Poate stiti cum e, dar cand gasesti un padure un mistret batran si bolnav, care trage sa moara (metafora cu ursul rusesc e atat de uzata asa ca am schimbat-o special pentru fanii Game of Thrones), cand gasesti deci un mistret pe moarte, nu te bagi coltii lui, ca bestia batrana e vicleana si inca periculoasa. Nu te bagi, te feresti de colti, dar stai aproape ca sa fii sigur ca vezi cand si unde cade pentru ultima data animalul. Cat de aproape? Pai, de exemplu, in Estonia, la 300 de metri de granita ruseasca. Si in Romania, Polonia, celelalte tari baltice, Scandinavia, Oceanul Arctic si asa mai departe. Hai sa nu fim ipocriti si sa recunoastem ca Ucraina in Nato ar fi fost un pic prea aproape, sunt doar 500 de kilometri de la granita ucraineana pana la Moscova. Daca vreti sa intelegeti cat de aproape stam pe gard, uitati-va la harta de mai jos si vedeti unde sunt tarile baltice, Ucraina si Finlanda fata de Moscova.

Bine, bine, o sa ziceti, dar si-a dat seama Ghelme citind presa de evolutiile pernicioase in Rusia si nu isi dau seama rusii? Chiar asa de prosti sa fie? Rusii nu sunt deloc prosti si nu sunt nici nebuni. Media europeana si americana ii judeca cu un teribil bias care se cheama in psihologia sociala “eroare fundamentala de atribuire” si care consta in a pune mai mare greutate pe personalitatea si caracterul unui individ decat pe context si posibilitatile de actiune disponibile in mod rational atunci cand se incearca explicarea unei actiuni a individului respectiv. Suntem toti impinsi in prejudecata asta atunci cand citim stiri despre Putin care e nebun, si-a pierdut mintile, e mega agresiv si asa mai departe. Nu zic ca Putin nu e prajit pe alocuri, dar daca ne imaginam ca actiunile Rusiei sunt dictate de toanele unui psihopat, ne pacalim singuri. Daca dam de o parte propaganda vestica, actiunile Rusiei sunt predictibile, necesare strategic si executate excelent. Asta nu inseamna ca sunt juste sau au vreo valoare morala pozitiva, nu, sunt doar pasi obligatorii in vederea incetinirii dezmembrarii Rusiei.

Rusia a actionat pe multiple planuri. In Ucraina, a securizat urgent Crimeea ca sa isi asigure suprematia relativa in regiunea Marii Negre si a creat un conflict inghetat care va impiedica Ucraina sa intre in Nato decenii de acum inainte. In sud, intareste controlul in zona tampon integrand Osetia de Sud si, probabil, alte regiuni de granita in viitorul imediat pentru a controla potentiale agresiuni jihadiste. In relatia cu China, promite marea cu sarea, respectiv livrarea de petrol si gaze pe urmatorii 30 de ani, cale ferata de mare viteza Moscova — Beijing, cooperare militara si transfer de tehnologii, cooperarea navala, bancara, in domeniul internetului si pana si in productia de filme artistice. Strategia lor este evidenta, pusi in fata iminentei detronari de pe pozitia de putere militara globala, rusii incearca sa se transforme intr-un partner economic, politic si militar strategic al Chinei astfel incat liderii chinezi sa trebuiasca sa se gandeasca de doua ori inainte de a infige pumnalul in ceafa batranului mistret bolnav. Practic, rusii incearca sa reproduca cu China strategia de oaresce succes prin care folosesc dependenta Europei de gazul rusesc pentru a descuraja actiuni ostile europene impotriva lor. China nu e insa Europa.

Care Europa tocmai a adus in sfera ei de influenta 95% din Ucraina pentru prima oara de la partajarea commonwealth-ului polonezo-lituanian in 1772 si asta fara sa traga nici macar un glont. A devenit banal deja sa citesti cum europenii sunt slabi, divizati, fricosi, habar n-au de capul lor, socialisti, prea relaxati, prea bogati, victime sigure pentru nebunul de Putin, cu alte cuvinte. O privire la harta publicata de BBC pe care am pus-o mai jos ne lamureste ca, daca asa arata o infrangere, apai sa tot fim infranti asa. Repet, 95% din Ucraina a intrat in zona de influenta europeana fara ca europenii sa traga un singur glont, iar costurile operatiunii sunt mai mici sau echivalente cu ce ii costa pe rusi sa mentina statuletul din Donetsk si sa subventioneze Crimeea.

Sigur, exista niste vulturi americani care si-ar dori sa punem capat acum suferintei rusesti si care zdrangane sabiile amenintator inspre Moscova, doar doar se lasa cu eliberare. Prima intre ei e doamna Nuland (va amintiti episodul cu “fuck the EU!”, da?), alaturi de ea e un alt soim al patriei, respectiv comandantul suprem al fortelor Nato pe care il cheama, tineti-va bine, domnul Breedlove. Comentariile domnului Breedlove sunt asa acide si belicoase incat Germania, care e mai aproape de Rusia decat Atlanta unde s-a nascut generalul american si implicit mai rezervata in aruncat cu scuipati peste gard, Germania deci a simtit nevoia sa puna mana pe telefon si sa il sune pe Obama sa il intrebe care e treaba, ori suntem golani ori nu mai suntem? Obama sustine pentru moment initiativa diplomatica europeana in ciuda actiunilor cel putin dubioase ale State Department, chiar daca asta ii atrage oprobiul nemarginit al despicatorilor de fire in patru de pe malurile Dambovitei care n-au fost niciodata intr-un razboi sa vada ce se intampla acolo, asa ca ii numesc pe altii care stiu mai bine cum sta treaba carpe fricoase. In cazul in care va intrebati de ce pare Putin o amenintare la adresa intregului univers, asta e explicatia: cercuri politice americane considera ca un razboi cu Rusia e inevitabil, asa ca mai bine mai devreme decat mai tarziu, si isi folosesc resursele media pentru a crea o senzatie falsa de pericol iminent. Sa fim bine intelesi, Obama nu e un porumbel al pacii izolat intre vulturii consortiului politico-militar american, dimpotriva, este foarte constient ca implicarea militara americana in Rusia este inevitabila. Temporizeaza insa lucrurile din ratiuni dictate de strategia lui mai larga de mutare a pivotului strategic in Asia, strategie care nu e inca executata suficient cat sa reziste unui cataclism politic rusesc.

Cu alte cuvinte, situatia din Ucraina nu escaladeaza si nu va escalada in viitorul apropiat si mediu peste ce se intampla zilele astea nu pentru ca ii pasa cuiva de vietile curmate acolo, ci pentru ca Rusia si-a atins obiectivele, US nu are inca toate piesele asezate pe tabla in Asia si se teme ca marele castigator o sa fie China cea rabdatoare daca lucrurile se agita acum, iar europenii prefera sa cumpere Ucraina in loc sa lupte pentru ea si vor incerca sa faca acelasi lucru cat de curand cu Belarus, dupa care vor astepta cuminti sa fie invitati in Moscova chiar de rusi, nu ca ultimele dati cand s-a sfarsit urat.

Iata, deci, cum o nenorocire globala pare un dar divin pentru o mare putere mondiala, dar se va dovedi, in final, un mar otravit ce ii va pune crucea pe piept.

Sa fim bine intelesi, povestea asta cu incalzirea globala nu este o incercare de predictie a ce se va intampla, ci doar o descriere a unui singur fir ce se va impleti cu zeci de alte fire pentru a tese viitorul. Sunt multe alte scenarii ce se intrepatrund, ca de exemplu, razboiul valutelor si al datoriilor publice, dezvoltarea energetica si efectul ei asupra petrostatelor, cursa de inarmare a a spatiului extraterestru, lupta pentru controlul comunicatiilor si al internetului, concurenta intre bancile mondiale si asa mai departe. Viitorul este imprevizibil pentru ca sta asezat pe convergenta a zeci de vectori strategici de o complexitate uriasa, dar eu cred ca este important sa intelegem cine ce vrea si de ce inainte de a pleca la razboi. Because war is murder. Always.