Päivän Byrokraatti kirjoitti sunnuntaina tutkimuksesta, jonka mukaan kangaskassia pitää käyttää vähintään 7 000 kertaa ennen kuin se on muovipusseja ekologisempi. Jutun keräämissä kommenteissa argumentoitiin, että kangaskasseja pitäisi silti käyttää, jotta muovi ei päätyisi meriin.

Eivät suomalaiset muovipussit päädy meriin, eikä meidän toiminnallamme voi vaikuttaa tuohon ongelmaan. Saksalaisen tutkimuksen mukaan peräti 90 prosenttia meriä pilaavasta muovijätteestä on peräisin vain kymmenestä suuresta joesta. Näistä kahdeksan on Aasiassa ja kaksi Afrikassa. Joet ovat Jangtse, Indus, Keltainenjoki, Haijoki, Niili, Ganges, Helmijoki, Amur, Niger ja Mekong.

Kyllä myös Etelä-Amerikassa osataan. Oheisella videolla jäteauto kaataa lastinsa suoraan Amazoniin. Tällaisesta toiminnasta merien muovijäte oikeasti kertyy, eikä jo valmiiksi vastuullisesti toimivien suomalaisten toiminnalla voi siihen vaikuttaa.

Suomessa muovipussit päätyvät asianmukaisesti kaatopaikoille, tai ympäristötietoisemmissa kunnissa jätteenpolttolaitokselle. Niistä saatavalla lämmöllä kerätään talteen huomattava määrä muovipussin valmistukseen käytetystä energiasta.

Jos kolmansien maiden asukkailla ei olisi asenneongelmaansa, eivätkä nämä kaataisi jätteitään suoraan jokiin, ei valtamerien muovipyörteitä olisi olemassa.

Ainoa tunnettu mekanismi, jolla muovipussi voi päätyä Suomesta valtamereen, liittyy luonnehäiriöisiin muuttohaukkoihin, jotka Suomessa pakkaavat Alepan kassin mahdollisimman täyteen muita muovipusseja, ja sen jälkeen lennättävät kassikuormansa Jäämerelle pudottaakseen sen sinne silkkaa ilkeyttään. Näitä vigilantteja luontokappaleita on Päivän Byrokraatin käsityksen mukaan kuitenkin hyvin rajallinen määrä.

Muovikassien vastainen kampanja muistuttaa takavuosien vedensäästömaniasta. Suomalaisia kehotettiin säästämään vettä, koska jossain päin maapalloa – esimerkiksi Saharassa – vettä ei ole riittävästi. Niinpä tänäkin päivänä valtaosa suomalaisista wc-pöntöistä toimii huonosti, koska niiden huuhtelumäärät on säädetty alakanttiin (vinkki: ne voi säätää uudelleen) ja ihmisillä on käsitys, että heidän säästeliäs vedenkäyttönsä auttaisi maailmaa jotenkin.

No, ei auta. Esimerkiksi Helsingin vesijohtoverkosta joudutaan jatkuvasti laskemaan huomattava määrä vettä luontoon, jotta veden kierto putkistoissa säilyy riittävänä. Mitä enemmän ihmiset säästävät, sitä enemmän vettä on valutettava hukkaan, sillä seisovan veden laatu kärsii. Vesi ei myöskään Suomesta käyttämällä vähene, eikä viiden miljoonan ihmisen kansa saa millään vaikutettua Suomen alueella sijaitsevien valumavesistöjen luonnolliseen kiertoon.

Mistä tulee sitten into antaa juuri päinvastaisia neuvoja, kuin mitkä Suomen tilanteeseen sopivat? No, tietysti tuosta sunnuntaina käsitellystä tunnepitoisesta mielipiteenmuodostuksesta. Vihreiden ja vasemmiston piirissä on muodikasta omaksua ajatuksia amerikkalaisilta vastinpareiltaan ja tuoda ne tänne sellaisenaan – joskus jopa sanastoa kääntämättä. Mansplaining ja triggeröityminen ovat mainioita esimerkkejä termeistä, joita innokkaat idealistit kopioivat tiedostavilta aatetovereiltaan.

Vaikka vasemmiston ideat harvemmin toimisivat edes Yhdysvalloissa, vielä huonommin ne toimivat olosuhteiltaan usein täysin vastakkaisessa Suomessa. Hyvä esimerkki tästä löytyy talouden puolelta. Laskekaapa uutisista kuinka monta kertaa tulojen tasausta perustellaan käyttäen esimerkkinä Yhdysvaltojen tuloeroja.

Mitä järkeä siinä on? Kun maat asetetaan niiden tuloerojen suuruuden mukaan janalle, Suomi löytyy toisesta ääripäästä yksillä koko maailman pienimmistä tuloeroista, ja Yhdysvallat taas on toisessa ääripäässä yhdellä suurimmista tuloeroista teollistuneissa OECD-maissa. Se, mitä voi Yhdysvalloissa perustella hyvänä lääkkeenä, on takuuvarmasti juuri vääränsuuntainen neuvo Suomessa!

Aivan yhtä perustellusti voisi kylmässä hytisevälle henkilölle suositella itsensä viilentämistä siksi, että toinen kaveri on kuumissaan.

Miten edes päättää tällainen kirjoitus? Ehkäpä sellaiseen vaatimattomaan toivomukseen, että ei tekisi pahaa, jos politiikka edes joskus perustettaisiin toimivaan logiikkaan ja tieteellisiin tosiasioihin.





OECD:n tulonjakoa koskeva vertailutaulukko. Gini-kertoimen raja-arvoja ovat 0 ja 1: täydellisen tasaisessa tulonjaossa arvo on 0, kun taas maksimaalisesti epätasaisen tulonjaon toteutuessa arvo on 1, jolloin yksi henkilö saa kaiken tulon. Toisin sanoen, mitä suurempi arvo, sitä epätasaisemmin tulot ovat jakautuneet.