Unødvendig mye frykt og forvirring om mikroplast

Det finnes mikroplast i fordøyelseskanalen til organismer. Det betyr ikke at det tas opp i kroppen.

Det er liten grunn til å anta at mikroplast oppkonsentreres oppover i næringskjeden og hoper seg opp i mennesker, skriver artikkelforfatteren. Shutterstock/NTB scanpix

Rolf David Vogt Professor i biogeokjemi, Kjemisk Institutt, Universitetet i Oslo

15. nov. 2018 06:00 Sist oppdatert 15. november 2018

Viten er Aftenpostens satsing på forskning og vitenskap, der forskere og fagfolk fra hele landet bidrar med artikler.

Plast i miljøet har fått mye oppmerksomhet det siste året. Vi leser at forskerne finner plast i luften, i drikkevannet, i maten vi spiser og i landbruksjord. Det skrives om makroplast, mikroplast og nanoplast, og forvirringen om hva dette betyr er stor blant miljøorganisasjonene og i media.



Vi leser om plast som tas opp i næringskjeden, gir fisk hjerneskade og havner i oss mennesker. Det skrives også om øyer av plast i vannet og i magen til døde fugler og sjødyr. Mye av dette er dessverre nokså overdrevet og på grensen til tendensiøst.

Mediene har bidratt til økt fokus på plastsøppel, men dessverre også bidratt til unødvendig mye frykt og forvirring. Her er det behov for noen avklaringer.

Rolf David Vogt er professor i biogeokjemi ved Kjemisk Institutt, Universitetet i Oslo.



Visuell forurensing

Plast er veldig lange kjeder eller flater som hovedsakelig består av karbon og hydrogen. Det brytes sakte ned i naturen, men når plasten brytes ned brekker den opp i mindre biter og blir etter hvert til det vi kaller mikro- og nanoplast.

Les også: Manetslim skal fange mikroplast i havet

Makroplast er det som er lett synlig. Her i Norge er slikt plastavfall spesielt et problem langsmed kysten på grunn av avfallsdumping fra skip.

At dette er en visuell forurensing og må ryddes opp i er det bred enighet om. I tillegg skader og dreper det mange dyr som vikler seg inn skrotet. At vi finner døde fugler med plast i seg kan imidlertid skyldes at de legger det i kråsen for å male opp maten - ikke at de tok sin død av det.

Fakta Makro-, mikro- og nanoplast Begrepene makro, mikro og nano er klart definerte metriske prefikser som ikke samsvarer helt med hvordan de er brukt for plastpartikler. Dette skaper en del forvirring. Makroplast er plastbiter som har en størrelse som gjør at vi ser dem som en enhet, det vil si ned til ca. 5 mm eller som fin grus. Mikroplast omtales som plastpartikler som er mindre enn makroplast (< 5 mm) og ned til 1 µm (mikrometer) eller 0,001 mm. Nanoplast betegner kolloidale partikler mindre enn 1 µm og ned til 1 nanometer, eller 0,001 µm, som er grensen for hva som anses som løst. Vis mer



Blandet i dyrenes mat

Mikroplast er plastbiter som mindre enn et sandkorn (5 mm) og ned til 1 mikrometer (µm) - det vil si 0,001 mm. Dette virker kanskje som noe veldig lite, men det er så store partikler at det vil flyte opp eller synke til bunn om det sto i stille vann.

Les også: Halver ditt utslipp av mikroplast fra klær

For at det skal kunne tas opp i en organisme må det vanligvis være i løsning, og da snakker vi om noe som er minst 10 ganger mindre. Siden mikroplast finnes i miljøet, finnes den også blandet i maten som dyr spiser. Dette fører til at en finner mikroplast i fordøyelseskanalen til organismer. Det betyr ikke at det tas opp i kroppen.



Mikroplast i mennesker?

Det finnes imidlertid et fåtall forskningsresultater som påviser at mikroplast kan passere tarmveggen og inn i lymfesystemet. Mekanismen antas å være at partiklene er omsluttet av hvite blodlegemer som så frakter dem ut av kroppen gjennom leveren.

Det er derfor liten grunn til å anta at mikroplast oppkonsentreres oppover i næringskjeden og hoper seg opp i mennesker.



Det vi vet, er at mange av våre miljøgifter fester seg til mikroplast. I utgangspunktet betyr det at det blir mindre tilgjengelig for opptak i organismer. Imidlertid viser ett labforsøk på sebrafisk at effekten av forurensninger kan øke i kombinasjon med mikroplast, uten at det gis noen forklaring på hvorfor.



Vanskelig å måle

Nanoplast er partikler som er fra 1 og ned til 0,001 µm: Dette er på størrelsen til molekyler. Partikler som er mindre enn 1 nanometer, regner vi som løst i vann.

De er så små at de kan passere cellemembraner og kan i teorien dermed komme inn i organismer.

Her har forskere funnet at nanoplast tas opp og passerer gjennom næringskjeden og har effekter på hjernen til fisk. Imidlertid er det veldig vanskelig å måle mengden av plast som har denne partikkelstørrelsen, siden det ikke lar ser så lett skille fra alle de andre naturlige hydrokarbonene som er i miljøet.

Vi vet derfor lite om betydningen av nanoplast i miljøet. Imidlertid er det lite som tilsier at disse lite reaktive hydrokarbonene skal være spesielt skadelig for organismer.



Fare eller bare «svineri»?

Det burde ikke overraske noen at vi finner plast i alle størrelser i miljøet og i maten vi spiser. Spørsmålet er om dette representerer en fare eller er bare noe «svineri». Klart det er en uting med plast over alt, men selv om det er mye vi ikke vet, er det ut fra en grunnleggende biogeokjemisk prosessforståelse liten grunn til å anta at det skal være spesielt skadelig.

Av alle våre miljøutfordringer, så er mikroplast i magen sannsynligvis noe vi ikke trenger å miste noe mer nattesøvn over. Det som imidlertid kan være et miljøproblem er nanoplast som bør bli viet noe mer oppmerksomhet.