Propagandaspillet om Syria

Kristoffer Rønneberg Aftenpostens korrespondent i USA

13. des. 2016 21:25 Sist oppdatert 14. desember 2016

Organisasjonen De hvite hjelmene ble nominert til Nobels fredspris i år for sitt humanitære arbeid i de opprørerkontrollerte områdene i Syria. Sultan Kitaz / Reuters

Hvem skal vi tro på i Syria-konflikten? Politiseringen av informasjon har gjort en grusom situasjon enda vanskeligere for sivilbefolkningen.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

– Kildene dine på bakken? De finnes ikke.

Aktivisten og skribenten Eva Bartlett var kontant og klar da hun svarte på spørsmålet jeg nettopp hadde stilt på en pressekonferanse i FN-bygningen her i New York.

En time tidligere hadde moderlandet hennes, Canada, fått med seg Norge og 120 andre FN-land på en resolusjon som krevde våpenhvile i Syria. Kravet ble umiddelbart ignorert av Syria og Russland. Dermed fortsatte den nådeløse bombingen av Øst-Aleppo, der tusenvis av sivile har vært fanget i kryssilden de siste månedene.

Kampen om Aleppo ser ut til å være over. FN-talsmenn fortalte i går om hvordan syriske regjeringssoldater gikk fra hus til hus og regelrett avrettet sivile – inkludert kvinner og barn.

To skadede gutter venter på å bli behandlet etter et bombeangrep i den opprørerkontrollerte delen av Aleppo i november. Abdalrhman Ismail / Reuters

Eva Bartlett, som har vært i Aleppo flere ganger de siste årene, var imot resolusjonen fordi hun mener at mange i Vesten har et forskrudd bilde av konflikten i Syria. På pressekonferansen, som hun deltok på sammen med gruppen «Hands off Syria», hevdet hun at vestlige medier lyver for å fremme et politisk mål om regimeendring i landet.

Les også Kan det bli fred i Syria etter slaget om Aleppo? Vi har spurt ekspertene.

Spørsmålet jeg stilte henne? Det handlet om hvordan hun kunne avfeie alle beskrivelser av sivile lidelser i Øst-Aleppo som løgn når volden er så grundig dokumentert.

Klippet av Bartletts svar – og mitt spørsmål – har gått sin seiersgang på russiskvennlige nettsteder og fått noen titusen visninger på Youtube de siste dagene. På sosiale medier har jeg fått uvanlig mange meldinger – noen mer seriøse enn andre.

Slik ble jeg en liten del av en stor propagandakampanje.

Halve befolkningen på flukt

Sannheten er, som kjent, krigens første offer. Det er dessverre noe både journalister og andre ofte lar seg lure av. Irak-krigen i 2003 og Libya-bombingen i 2011 er to eksempler på konflikter der mange vestlige reportere skulle stilt langt flere og langt mer kritiske spørsmål.

I mer autoritære stater, som Russland, Kina og Syria, dominerer de statlige mediene i så stor grad at andre virkeligheter enn den offisielle er lette for myndighetene å avfeie som løgn.

I den regjeringskontrollerte delen av Aleppo var det flere som feiret mandag kveld etter at den syriske hæren beseiret opprørerne i de siste nabolagene i den østlige delen av byen. OMAR SANADIKI / Reuters

Siden konflikten brøt ut i 2011 har minst 400.000 mennesker blitt drept i Syria. Omtrent halve befolkningen er sendt på flukt. Den siste tiden har Øst-Aleppo vært et rent helvete på jord.

Alle ønsker vi noen å skylde på for denne humanitære katastrofen. Assad, opprørerne, ekstremislamister og Russland må ta hver sin del av ansvaret. Man kan også argumentere med at skylden også kan spres til vestlige land som USA og allierte land som Norge – fordi bistanden til opprørerne kan ha bidratt til å forlenge konflikten.

Men det er langt derfra til å si at måten konflikten har blitt dekket på i vestlige medier har vært en bevisst løgn for å fremme USAs geopolitiske interesser. En slik påstand er ikke bare gal, den er også en lite nyansert måte å forstå konflikten på.

Tilnærmet umulig å få tilgang

Syria-krigen er ekstremt kompleks. Ett av elementene er at de to største ikke-syriske aktørene – USA og Russland – bruker konflikten som arena for å kjempe om innflytelse i regionen.

USA ønsker regimeendring og har gjort det lenge. Bare se på noen av Wikileaks-dokumentene som ble lekket fra det amerikanske utenriksdepartementet i 2010.

Russland, på sin side, har økt sin innflytelse i Midtøsten betydelig ved å kaste seg inn i konflikten på Assads side – forutsatt at han vinner borgerkrigen, noe som blir stadig mer sannsynlig.

Russlands utenriksminister Sergej Lavrov og hans amerikanske kollega John Kerry møttes i Roma tidligere i desember. De to toppdiplomatene har mislykkes i å finne en felles løsning på blodbadet i Syria. Reuters

Med et matkspill på et såpass høyt geopolitisk nivå er det ekstremt viktig å vurdere informasjonskildene grundig. Dessverre er dette vanskelig fordi syriske myndigheter har gjort det tilnærmet umulig for utenlandske journalister og observatører å slippe inn i landet.

Flere av innbyggerne i Øst-Aleppo kommuniserer direkte på sosiale medier. Selvsagt finnes det falske profiler, men det er usaklig å avvise alle. CNNs Christine Amanpour har samlet noen av meldingene de siste dagene i denne videoen:

Menneskerettighetsgrupper som Amnesty International og Human Rights Watch – organisasjoner som ofte også kritiserer USA og andre vestlige land – har skrevet grundige og godt dokumenterte rapporter om overgrep begått av flere av aktørene i den syriske konflikten, inkludert regjeringsstyrkene.

Og FN har gjentatte ganger trykket på alarmknappen. Det er ikke ofte den stillfarne generalsekretæren Ban Ki-moon bruker et uttrykk som «barbarisk», men det sa han i september da han snakket om bombeangrepene mot Øst-Aleppo.

Les også Hjelpearbeideren Abo Zakour ble truffet av en tønnebombe. Her er hans siste bønn fra Aleppo.

Opprørerne allierer seg med ekstreme islamister

Én av kildene i denne delen av byen har vært gruppen De hvite hjelmene, som ble nominert til Nobels fredspris i år for sitt humanitære arbeid i den opprørerkontrollerte delen av byen. Gruppen har tatt opprørernes side i konflikten. Eva Bartlett avfeide hele organisasjonen og hevdet at «ingen i Øst-Aleppo» har hørt om dem.

Jeg ringte Jan Egeland, som er spesialrådgiver for FNs nødhjelpsarbeid i Syria, og spurte om dette. Han svarte at det er det en «vill påstand» på linje med å si at ingen i Aleppo hadde hørt om FN.

Jan Egeland er spesialrådgiver for FNs spesialutsending til Syria. Egeland, som også er generalsekretær i Flykninghjelpen, er dypt frustrert over at det har vært umulig å få sendt humanitær hjelp til Øst-Aleppo den siste tiden. Martial Trezzini / AP / NTB Scanpix

Egeland er oppgitt av politiseringen av pressen og bistandsorganisasjonene og mener at det hemmer det humanitære arbeidet fordi frontene hardnes.

Det er et tankekors.

Syria-krigen bør betraktes med et kritisk blikk. Opprørerne er ikke på noen måte uskyldige. Alliansen deres med ekstreme islamister i Øst-Aleppo – og de mange rapportene om at sivile er blitt forhindret fra å flykte derfra – er urovekkende.

Denne kritikken er også grundig gjengitt i en rekke store, vestlige medier.

I Russland og Syria er det derimot vanskeligere å lære mer om hvordan luftangrep terroriserer sivilbefolkningen og utsletter hele familier i Øst-Aleppo. Til det er de lokale mediene for strengt kontrollert av statsmakten.

Kildene finnes på bakken. Å avvise dem som løgn er å velge å ignorere lidelsen som pågår i Syria akkurat nå.