Thomas Leikvoll. Vis mer

Jeg er lei. Jeg er drittlei av at Tusvik og Tønne gjennom sine podkaster framstiller vår bransje, altså standup miljøet, som noe den ikke er; hjerteløs, kynisk, humørløse og, ironisk nok, usedvanlig lettkrenka.

At de latterliggjør, trakasserer og raljerer uten hensyn, på tidvis syltynne grunnlag, og ofte totalt ut av proporsjoner. Det er på tide at de sier unnskyld.

Siste mann ut er selvsagt Truls Svendsen, som de hudfletter fordi han på Lindmo siterte en vits av Jerry Seinfeldt som om den var sugd av eget bryst.

Og for at dette ikke skal framstå som totalt meningsløst for alle som ikke jobber med standup: Det er en forholdsvis knallhard indre justis blant standupkomikere i alle land om at man ikke stjeler vitser fra hverandre. Og regelen praktiseres strengt. Tidvis parodisk strengt. Men det er en bra regel. En selvskreven vits, som en sang eller en roman, er et åndsverk det ligger timer med arbeid bak, og skal derfor ikke stjeles. Og det burde ikke Truls ha gjort når han sitter som gjest og selger sitt eget standupshow.

Nå er imidlertid ikke Truls standupkomiker, og har neppe med viten og vilje brutt reglene. Da ville han i tilfelle rappet en mindre kjent vits, som ikke var skrevet av verdens mest kjente komiker. Truls har vært sløv og burde med en enkel setning anerkjent opphavsmannen bak en usedvanlig velskreven vits. Men det er alt.

Men hører man på Sigrid og Lisas tirade skulle man nærmest tro han hadde begått barnedrap. Det er nokså ufint og totalt ut av proporsjoner.

Og det er gjengangeren i en av Norges største podkaster. Det ligger offer strødd rundt etter dem når de først har bestemt seg for å mislike noen eller noe. De forteller subjektive historier om møter med mennesker som overhodet ikke har bedt om å bli omtalt, hentet fra sosiale sammenhenger som må ha vært oppfattet som private der og da.

Et av de mest betegnende eksempler er når Sigrid forteller om hvordan hun oppfattet Aksel Hennie på en bryllupsfest for felles kjente. En glad gutt på fest, som overhodet ikke gjorde noe annet galt enn å være i festhumør, blir blottstilt og latterliggjort for å gjøre det man skal gjøre på fest: ha det gøy. Hennie ble såret selvsagt, og i de påfølgende podkaster kommer de stadig tilbake til hvor underlig de synes det er. Eller som Lisa foreslår som løsning: «Du må få la han ta deg i toer´n Sigrid, da blir han blid igjen» (Prøv å snu kjønnsrollene i den vitsen, så har du en «Me too»- sak)

Og det finnes flere eksempler. Mange. Så mange at jeg har kolleger som vegrer seg for å gå på fester hvor Lisa og Sigrid er til stede. For skulle du ramle utpå og danse i bar overkropp på bordet mens du raller ut DDE tekster, er det en overhengende fare for at 180.000 phungfolk får en detaljert beskrivelse i podkasten påfølgende tirsdag. Det er ikke akkurat feststemninga som kommer inn døra med Tusvik og Tønne for å si det sånn. De er i sosiale sammenhenger som den fyren som filmer en bilulykke uten å gjøre noe, men som gladelig deler filmen på nett når han kommer hjem.

Andre har prøvd seg på denne kritikken før, bare for å ende opp med mer latterliggjøring. Atter andre har forsvart dem og påpeker at en humor-podkast ikke kan følge Vær varsom-plakaten. Det er jeg enig i. Problemet er at de åpenbart har liten forståelse for dem som faktisk må følge den.

I en mer nylig episode fortsetter de sin endeløse føljetong om Ørjan Burøe-saken, og sitter da og lurer på hvorfor pressen ikke tar tak i alle bevis de forsyner dem med, eller hvorfor jussen i Norge ikke funker. Det er en av de få øyeblikk jeg faktisk lurer på om dette er ekte satire. For at de to ikke skjønner at norsk presse må, eller i alle fall bør, følge Vær varsom-plakaten, tror jeg ikke på. Pressen må gjøre alt det Tussvik og Tønne slipper: sjekke kilder, framlegge dokumentasjon, speile begge sider osv. Norsk presse har dessuten rett til å gi alle noe du aldri kommer til å få hos Tusvik og Tønne: Tilsvar. Retten til å forsvare deg.

Lisa og Sigrid sier de følger sitt «moralske kompass». Det er en dårlig idé. For det er nemlig slik for oss alle at der vanlige kompass kan kalibreres, er den moralske versjonen langt mer upålitelig og kan forstyrres av helt vanlige følelser som sinne, sorg, bedrag, glede og alle andre menneskelige sinnsstemninger. De hevder også i et tidligere intervju at de aldri har trengt å be noen om unnskyldning.

Etter hundrevis av podkast-timer med sterke meninger finner jeg det smått utrolig. Jeg tenker at det kanskje er på tide å begynne.