Jeg er en av mange som har nytt godt av det veldig gode helsevesenet vi har i dette landet. Hadde det ikke vært for innsatsen derfra, ville jeg ikke vært her og kunnet skrive dette i dag. Jeg har to hjerteoperasjoner og et hjernedrypp bak meg, og jeg har en kronisk lungesykdom. Og jeg er takknemlig for den hjelpen jeg har fått – men nå mener jeg at myndighetene prioriterer helt og aldeles galt.

Vidar Gjersrud. Mer...

Det er ikke jeg – eller de andre i «avgangsklassen» – som skal bygge landet fremover.

Jeg har vært så heldig å ha hatt et langt og svært opplevelsesrikt liv – og har høstet erfaringer underveis. Det er disse erfaringene som gjør at jeg nå føler meg berettiget til å mene noe om dagens situasjon.

Koronaviruset har utløst verdensomspennende panikk. Vi vet – og har visst hele tiden – at det er gamle og syke som dør av sykdommen som dette viruset fører med seg. Akkurat som influensaen dreper gamle og syke hvert eneste år. Jeg er glad for å se at Jon Olaf Olaussen (innlegg i DN 17. mars) og andre fornuftige stemmer trer frem og stiller spørsmål ved prioriteringene.

For første gang blir fremtiden ofret for å sikre dem som utgjør fortiden.

Jeg er både eldre og syk og vet utmerket godt at jeg kanskje ikke vil overleve om jeg blir smittet av koronaviruset. Og så? Jeg vet også at jeg kanskje ikke ville tåle en helt alminnelig lungebetennelse. Eller å bli påkjørt av en buss. Å leve medfører risiko, og jo lengre man har levd, jo høyere blir risikoen for å dø. Det er ganske enkel matematikk.

Myndighetene i Norge, som i altfor mange andre land, har valgt å utsette økonomien for enormt press. «Krisepakker» deles ut – men alle vet at de ikke vil være nok til å redde mange bedrifter fra konkurs.

Les også: Når kuren er verre enn sykdommen

For små bedrifter holder det ikke med utsatte avgifter og tilgang på dyre lån, når inntektene uteblir og husleien fortsatt løper. Arbeidsledigheten vil øke. Med økonomiske problemer kommer depresjoner, selvmord, skilsmisser og kriminalitet. Usikkerheten er enorm. Men hvor kommer krisen fra?

Artikkelen fortsetter under annonsen

Jo, fra tiltak som er innført av myndighetene. Fra spredning av skremsler om at «mange vil dø». I alle disse setningene bør det legges til «syke og gamle». For det er de syke og gamle som dør – og med all respekt; om vi dør en måned eller et år tidligere enn vi skulle, er ikke det noen katastrofe for samfunnet.

Jeg mener det er grunnleggende feil å skulle beskytte meg på bekostning av kommende generasjoners trygghet.

Nå er det tusenvis av små og mellomstore bedrifter rundt om i landet, som vanligvis har trygge og gode arbeidsplasser for folk, som ikke vet om de vil overleve sommeren.

Etter å ha vært selvstendig næringsdrivende i førti år og ha vært involvert i mange små bedrifter i forskjellige bransjer, vet jeg litt om hvor vanskelig det er å overleve uten inntekt, selv i korte perioder. Mange satser alt de har på å få til noe; skape arbeidsplasser for seg selv og andre. Tusenvis av familier er avhengige av inntektene fra disse bedriftene som nå står ved kanten av stupet. Hva med dem?

De store overlever en stund, og er i tillegg også tilgodesett i langt mer treffsikre krisepakker fra statlig hold. Derimot bør de som nå velger å hente ut utbytte til aksjonærene, samtidig som de roper på krisehjelp fra skattebetalerne, skamme seg. Heller enn å ta midler ut av bedriftene nå, bør de bruke dem på å holde økonomien i gang rundt seg. Bestille varer, utføre prosjekter, og, aller viktigst, sørge for sine egne ansatte. Uten dem hadde de nemlig ikke hatt noe utbytte å hente ut.

Og oppi det hele hører man om eldre, friske mennesker som ikke vil slippe inn håndverkerne de har bestilt, og som klager over at de ikke får gjøre akkurat som de vil.

Til dere – til oss! – gamle: Sitt rolig ned og tenk over hvor heldige de fleste av oss har vært. Hvis vi skal bekymre oss, skal det være for neste generasjon, ikke for oss selv.

Og har du råd, så tøm litt av sparegrisen og hjelp kjente eller ukjente som du vet sliter i disse dager.

Er du redd for å bli smittet, så hold deg hjemme. Det bør ikke unge, arbeidsføre gjøre – de bør gå på jobb og holde samfunnet i gang. For alles skyld – men aller mest for ungdommens.(Vilkår)Copyright Dagens Næringsliv AS og/eller våre leverandører. Vi vil gjerne at du deler våre saker ved bruk av lenke, som leder direkte til våre sider. Kopiering eller annen form for bruk av hele eller deler av innholdet, kan kun skje etter skriftlig tillatelse eller som tillatt ved lov. For ytterligere vilkår se her.