SVENSKE TILSTANDER: – Diskuter det gjerne, så lenge det gjøres balansert og med den samme broderlige kjærlighet som lenge preget forholdet mellom Sverige og Norge, skriver kronikkforfatteren. Her fra integreringsminister Sylvi Listhaugs besøk i Stockholms-forstedet Rinkeby i valgkampen. Foto: HELGE MIKALSEN

Debatt

Sverige har mislykkes på flere områder

Når innvandringsproblemer diskuteres, oppstår det ofte en tendens til apokalyptisk retorikk. For å unngå useriøs svartmaling, er det viktig å bidra til et konstruktivt og faktabasert bilde av situasjonen.

Oppdatert 11. januar 2019

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over tre år gammel

TINO SANANDAJI, nasjonaløkonom, forfatter av boken «Masseutfordring»

Sverige er ikke noe historisk innvandringsland. Det geografisk og kulturelt isolerte Sverige var tvert imot lenge et av verdens mest homogene land. Så sent som 1940 var ca. én prosent av Sveriges befolkning født i utlandet, mens bare én promille var født utenfor Europa. I løpet av etterkrigstiden begynte dette å forandre seg ved økt tilstrømming fra andre europeiske land, først og fremst Finland. Disse immigrantene kom seg raskt i arbeid i for eksempel produksjonsindustrien, slik at utenlandskfødte i Sverige frem til omtrent 1980 genererte et samfunnsøkonomisk overskudd.

Tino Sanandaji Foto: Tore Sætre

I løpet av 80-tallet endret innvandringen karakter fra arbeidsinnvandring til flyktning- og familieinnvandring. Sverige har siden tatt imot flere asylsøkere per capita enn noe annet europeisk land, en endring som har satt dype spor i samfunnet. Dette gjør også Sverige til en interessant casestudie om de sosiale og økonomiske konsekvenser som følger av storskala flyktninginnvandring til en velferdsstat. Dette er temaet i min bok «Masseutfordring: Økonomisk politikk mot utenforskap og antisosial atferd», som snart utkommer på norsk.

Det er besværlig å innrømme en sammenheng mellom sosiale problemer og innvandring. De fleste svensker har stor velvilje og toleranse mot innvandrere, og ønsker at innvandringen hadde lyktes bedre. Sveriges eksperiment med omfattende innvandring fra den tredje verden til en velferdsstat, har vært unik i sitt omfang, men har mislykkes på mange måter. Utenlandskfødte utgjør omtrent 18 prosent av befolkningen, og andregenerasjonsinnvandrere ytterligere fem prosent. Til tross for dette, teller utenlandskfødte 53 prosent av dem som er dømt til lange fengselsstraffer, 58 prosent av de arbeidsløse, og de mottar 60 prosent av utbetalte sosialstønader. 71 prosent av Sveriges barnefattigdom er å finne i husholdninger med utenlandsk bakgrunn, mens 76 prosent av de arbeidsløse av medlemmene i kriminelle gategjenger og 90 prosent av mistenkte gjerningsmenn i skyteepisoder på åpen gate har innvandrerbakgrunn.

VG MENER: Vi må snakke om hvordan vi best kan løse utfordringene

Siden begynnelsen av 1990-tallet har de med innvandrerbakgrunn stått for halvparten av økningen av lavinntekter, drøyt halvparten av reduksjonen av elever som fullfører grunnskole, omtrent to tredjedeler av økningen i sosialpenger og mer enn hundre prosent økning i arbeidsløshet – som er blitt redusert blant innfødte. Dette, og andre fenomener, har etter hvert i debatten blitt hetende «utfordringer», en samtidsretorisk omskriving for problemer som politikere mangler løsninger på.

Sveriges selvbilde som internasjonalt forbilde har også fått en skrape i lakken. Svensker har lenge vært vant med å høste lovord for landets høye nivåer av likhet, trygghet og gode sosioøkonomiske resultater. I den senere tid har integreringsproblemene skapt en ny debatt. Sverige genererer fortsatt positive avisoverskrifter for sterk, offentlig økonomi og for landets vekst i eksportindustrien, men også mange negative overskrifter om gjengvold, bilbranner, steinkasting mot politiet, angrep mot redningspersonell og æresvold mot kvinner. Byer som Malmø og bydeler som Rinkeby har blitt internasjonalt beryktede for sine utenforskap.

Disse problemene har dessverre blitt misbrukt av populistiske krefter som Donald Trump og Marie Le Pen, som har blåst dem opp for å mele sine egne kaker. Når innvandringsproblemene diskuteres, oppstår ofte en tendens til apokalyptisk retorikk – som forsterkes når man snakker om andre land der kontekst uteblir. For å unngå useriøs svartmaling, er det derfor enda viktigere å bidra til et konstruktivt og faktabasert bilde av situasjonen.

Få flere kronikker og kommentarer: Følg VG Meninger på Facebook!

Selv om Sverige fortsatt er et av verdens rikeste og mest velfungerende land, er ikke debatten som har oppstått uten fundament. På den ene siden har dødelig vold i Sverige gått ned siden 1990, på samme måte som i andre, sammenlignbare land – på den andre siden har gjengvold i innvandrertette, urbane områder økt til nivåer som drastisk overgår resten av Skandinavia. Arbeidsløsheten blant dem med svensk opprinnelse er like lav som i Norge – på den andre siden er nesten halvparten av ikke-vestlige innvandrere ikke i arbeid.

Integreringsproblemer som disse er ikke unike for Sverige. De utgjør en mer intensivert og utviklet form av de samme problemene som finnes i varierende omfang i alle europeiske velferdsstater, og som intet land helt sikkert er beskyttet mot. Lenge begikk Sverige selv tabben å være overdrevet selvsikker på sin sosiale modell, og avfeiet derfor de langvarige tegnene på voksende sosiale spenninger.

I 2005 ble Frankrike i løpet av en periode på noen uker rystet av voldsomme opprør i de store byenes forsteder, med tusenvis av utbrente biler. I Sverige ble dette oppfattet som litt besynderlig og ubehagelig, men likevel fjernt, samtidig som man stolt fremholdt Rinkeby som eksempel på vellykket integrering. Bare åtte år senere sto Sverige overfor en lignende situasjon da voldsomme opprør startet i Husby, en del av Rinkeby-Kista bydelsforvaltning.

Siden da har utviklingen mot parallellsamfunn i utenforskapsområder på kort tid blitt normalen. Nå om dagen har bilbranner, steinkasting mot myndighetspersonell og skuddløsning mistet sin nyhetsverdi, og ender ofte som notiser i svenske medier hvis ingen er blitt drept. I 2005 fantes det innvandrere som slo alarm om utviklingen og advarte om at opprøret i Paris kunne hende i Sverige også i fremtiden. I stedet for å erkjenne faresignalene som allerede var der, valgte mange makthavere selvsikkert å avfeie og gjøre narr i troen om at Sverige var immunt.

Det provoserer en høylytt minoritet at den følte mislykketheten debatteres i utlandet, men flere og flere svensker har begynt å innse verdien av åpen debatt. For Sveriges del er det viktig å erkjenne problemene som første steg mot å løse dem, mens andre land som Norge kan dra nytte av disse erfaringene for å unngå å gjenta Sveriges dyrekjøpte tabbe.

Det er grunnen til at jeg oversatte «Masseutfordring» til norsk. Å omdøpe problemer til utfordringer og å feie dem under teppet, har ikke skapt noen løsninger, det har snarere forverret situasjonen. Fortsett derfor gjerne å diskutere «svenske tilstander», så lenge det gjøres balansert og med den samme broderlige kjærlighet som lenge preget forholdet mellom Sverige og Norge.

--

Oversatt av Sian O'Hara

Publisert: 22.09.17 kl. 08:01 Oppdatert: 11.01.19 kl. 08:29

Les også

Mer om Innvandring Sverige