Unge har god grunn til å bekymre seg for fremtiden

Frank Lynum Kommentator

13. juli 2017

Det kan være god grunn for ungdom i dag å frykte å havne utenfor arbeidsmarkedet, mener Aftenpostens kommentator. Vic Labadie, Shutterstock/NTB scanpix, Morten Uglum, Aftenposten

Hva blir meningen med livet når samfunnet ikke har bruk for at du bidrar?

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

De som er så heldige at de ble født i Vesten, for ikke å si lykkelandet Norge, har kunnet regne med å få det bedre enn sine foreldre. Velstanden og levestandarden har økt fra generasjon til generasjon, og foreldre har kunnet slå seg til ro med at barna får et bedre, enklere og lykkeligere liv enn det de hadde.

Unge mennesker har i to oppslag i Aftenposten denne uken fortalt om psykiske helseplager som følge av skolepress, og om frykten for å ende opp uten fast jobb. Det har nok alltid vært tøft å være ungdom. De årene i livet er, og skal være, preget av tro og tvil, og av usikkerhet om hva du skal studere og hva du skal bli. For de aller fleste har likevel vissheten om at du kommer til å bidra, og at samfunnet har bruk for deg, ligget i bunnen.

Les mer: – Vi kan være på vei inn i en tid uten videre velstandsvekst

Dramatiske endringer i arbeidsmarkedet

Noe er i ferd med å endre seg. Det er et klart varsko når over halvparten av jentene i tiende klasse i Oslo sier at de har psykiske helseplager som følge av press og forventninger. En fjerdedel av guttene sier det samme, som Aftenposten skrev mandag. Ungdommene frykter fremtiden og bekymrer seg for å bli stående utenfor arbeidslivet.

Samfunn og politikere må ta utenforskapet alvorlig. Onsdag denne uken skrev Aftenposten om at stadig færre unge får deltids- og sommerjobb. Andelen av 17-åringer i lønnet arbeid har sunket dramatisk siden årtusenskiftet. Stor arbeidsinnvandring, spesielt fra Sverige, er en av årsakene. Les saken her (kun for abonnenter).

Det kan være bekymringsfullt at færre unge er i jobb, men det er enda mer utfordrende at samfunnet og arbeidsmarkedet er i ferd med å endre seg fundamentalt. Jobbene for dem som ikke har utdanning og kompetanse vil forsvinne. Maskiner kommer til å ta over for menneskene i mange ufaglærte jobber. Vi får et arbeidsliv som har plass til færre, og som har plass til mindre mangfold. Hva skal de som ikke vil ha eller kan ta mastergrader eller doktorgrader gjøre?

Mange har tapt på globaliseringen

Det kan være god grunn for ungdommer i dag å frykte å havne utenfor. I bakhodet surrer spørsmålet: Får vi et samfunn der det ikke er behov for at alle jobber?

Les mer (kun for abonnenter): 2017 så ut til å bli året da alt gikk på tverke for Europa. Sånn ble det ikke

Virkningene av internasjonal handel, teknologiutvikling og globalisering har de siste årene vist at det er mange som taper på utviklingen. Akkurat her ligger en av de største tabbene økonomene har gjort de siste årene: De har nærmest underslått at globaliseringen ikke kommer alle til gode. Mange taper noe av det viktigste i livet, nemlig jobben, når bedrifter legger ned og arbeidsplasser flyttes og konsentreres til færre steder i verden. Dette er virkninger både av globaliseringen og av automatiseringen, og mange ufaglærte og industriarbeidere har mistet jobbene sine. Det har vært med på å skape misnøye i mange vestlige land.

Økonomiprofessor Victor D. Norman sa til Dagens Næringsliv i forbindelse med at han ble pensjonert fra jobben ved Norges Handelshøyskole i Bergen at økonomiprofesjonen måtte ta en del av ansvaret for at Trump ble president i USA og for brexit i Storbritannia. For globaliseringen har skapt økte forskjeller, et utenforskap på bunnen av samfunnet og en opphopning av kapital hos de aller rikeste. Økonomene burde ha vært mye tydeligere overfor politikerne om at de må ta grep for å motvirke dette. Politikerne må nå ta fra de rike og gi til de fattige. De må legge til rette for at velferdsøkningene som skapes, blir mer rettferdig fordelt. De rike i den vestlige verden må betale mer skatt.

Hele folket i arbeid, eller?

Frem til nå har hele folket i arbeid vært en av de viktigste forutsetningene for økt velferd. Vi har snakket om eldrebølgen og behovet for å stå i jobb lenger, og vi har bekymret oss for en fremtidig mangel på arbeidskraft i pleie og omsorg. Det har vært økonomisk rasjonelt at så mange som mulig jobber så mye som mulig, og så lenge som mulig. Da betaler de skatt, som finansierer velferdsordningene i samfunnet.

Det er ikke sikkert denne argumentasjonen vil være gyldig i fremtiden. Forutsetningen er at det finnes jobber nok til alle. Men maskiner kan fort ta over enda flere yrker, og roboter kan komme til å erstatte hender også i yrker som i dag krever mennesker, for eksempel omsorgsyrker.

Da blir mangelen på jobber enda større. Det er denne utviklingen unge, ufaglærte eller studenter i dag allerede er blitt offer for ved at de ikke får sommer- eller deltidsjobb.

Flere faller utenfor

Det er godt mulig at det ikke kommer til å finnes arbeid for alle i fremtiden. Borgerlønn har frem til nå vært en hypotetisk problemstilling. Men det kan hende samfunnet og arbeidslivet kommer til å endre seg så dramatisk at dette blir mer reelt. Kortere arbeidstid, og seks timers arbeidsdag kan da fortone seg som en bedre løsning for samfunnet, blant annet fordi flere vil kunne beholde jobben, noe som gir mening i livet, og det vil bli enklere for mange å få timeplanen til å gå opp.

Nå er det mer sannsynlig enn på lenge at flere faller utenfor og ikke får det bedre i fremtiden.