Lite nedbør på høsten 2018 ga oss høyere strømpriser på vinteren. Sånn skal kraftmarkedet fungere. Men det er lett å skjønne folks frustrasjon. Kraft er et helt nødvendig gode og prisene har vært lave mange år på rad. Når prisene så stiger er det naturlig å lete etter noen å skylde på.

Hovedforklaringen er åpenbar: været. De Facto har imidlertid, i sin analyse, funnet andre forklaringer: utenlandskabler og EU. Etter å ha lest analysen må vi innrømme at vi etter beste evne ikke å klarer å forstå denne konklusjonen.

På utenlandskabler henger vi med, kabler til Storbritannia vil heve norske strømpriser. Påslaget er usikkert, men 1,5 øre/kWh i snitt per UK-kabel er en grei antakelse. Dette er langt fra småpenger for industribedrifter. En UK-kabel er under bygging. Denne har vi akseptert. Den andre, NorthConnect, mener vi man bør vente med siden reguleringen og systempåvirkningen er uklar.

Annonse

De Facto skriver at høyere strømpriser er en belastning for industribedriftene. Dette er innlysende. Heldigvis vet disse bedriftene å sikre seg med langsiktige avtaler, med vann- og vindkraftprodusenter. Bedriftene tåler prissvingninger, hvis ikke hadde de lagt ned hver vinter. I tillegg gir EU industrien tilgang til karbonkompensasjon så vi ikke får full belastning fra utslippskvotenes påvirkning på strømpriser. Dette er livsviktig.

Nå kommer vi til EU og Energiunionen. Vi har, etter å ha lest alle direktiver, forordninger og tilhørende reguleringer grundig, kommet frem til stikk motsatt konklusjon av De Facto.

Fornybardirektivet: For de fleste land, også Norge, betyr dette direktivet at det må bygges mer fornybar kraftproduksjon. Vi er en sterk tilhenger av mer fornybar kraft her hjemme fordi det gir oss lavere strømpriser. Vi har et enormt vindkraftpotensial vi må utnytte. Og vi slipper gjerne tyske investorer til hvis de norske kvier seg. Men vi liker ikke alt i direktivet. Opprinnelsesgarantiordningen, for eksempel, kan bli skadelig for norsk industri. Da er det enda godt vi har et nasjonalt handlingsrom for hvordan den skal utformes.

Energieffektivisering: De Facto siterer oss på at det kan bli problematisk for Norge å slavisk følge EUs målsetting. Den står vi for. Men De Facto nevner ikke at vi i prinsippet støtter dette direktivet. Vi har nemlig et stort handlingsrom her også. EUs ambisjoner er ikke myntet på oss. Dessuten, tøffe effektiviseringskrav på Kontinentet betyr lavere strømpriser i Norge.

Acer-forordningen: bare så det er sagt, Acer har ingenting med nye utenlandskabler å gjøre. De kablene som bygges nå, er det Statnett som står bak. Acers rolle er først og fremst å passe på at de kablene vi har brukes på riktig måte. Vi har ingen problemer med dette. Ei heller med reguleringen som ligger bak; elmarkedsdirektivet og -forordningen.

De Facto må gjerne fortsette med EU-kritikken sin, men vi blir ikke med på den. Kraftprisene vil fortsette å svinge, men dette tåler industrien. Våre bedrifter er svorne tilhengere av EØS-avtalen, den er en knallgod forsikring for at varene vi selger til utlandet kan konkurrere på lik linje med alle andre. Og vi har EU som gir oss tilgang til livsviktig karbonkompensasjon, mer fornybar kraft og en klar målsetting om at vi skal få lavere energipriser.