VÅKN OPP: - Vi er nødt til å begynne å følge med, og vi er nødt til å utveksle informasjon. Ungdommene kommuniserer hele døgnet med store nettverk av venner og kjente over hele Oslos vestkant, mens vi foreldre ikke snakker sammen annet enn når vi skal forklare hvor sinnssykt bra alt går, skriver kronikkforfatteren. Foto:Fredrik Solstad,VG

Debatt

Kronikk: En råtten ungdomskultur (og dumme foreldre)

Har du en sønn eller en datter på en av ungdomsskolene vest for Akerselva i Oslo? Da må vi ta en prat. Hun var drita full i går. Og stein forrige helg. Og så hadde hun sex med en fyr på den festen du vet. Den på Smestad. Eller Holmenkollen.

Oppdatert 4. oktober 2014

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over fem år gammel

Torkel Brekke, professor, Universitetet i Oslo.

Jeg har to barn på en stor ungdomsskole nordvest i Oslo. Gjennom nettverkene deres har jeg hørt om, hilst på, snakket med, og blitt kjent med, la oss si rundt 50 ungdommer over snart tre år. Ungdommer som går på Marienlyst, Majorstua, Ris, Nordberg og en rekke andre vestkantskoler. Det er 14- og 15-åringer som er greie og høflige, og som stort sett klarer seg på skolen og i fritiden uten at de anstrenger seg for mye. De driver med sport, har dress og sløyfe på 17. mai, og hilser pent på naboene. Og de er del av en ungdomskultur som er råtten.

De får ikke kjøpt sprit eller øl i butikken eller på polet, men de kjenner polakker og litauere som selger smuglervarer. Hasj er helt normalisert. Det er ikke uvanlig at guttene stjeler øl og rusbrus fra butikker. (Nikotin gidder jeg ikke nevne. En generasjon unge gutter er avhengige av snus, og de fleste er glade hvis de får tak i sigaretter til helgen.) Det er avvikerne fra denne kulturen som ikke er fulle og steine jevnlig. Det er de som alle vet er litt sære, litt kjedelige. De som sitter på rommet foran PCen og spiller på fredags- og lørdagskvelden.

Tatt fullstendig av

Torkel Brekke. Foto: ,

Jeg må innrømme det: min interesse for denne ungdomskulturen har fått meg til å gjøre tvilsomme ting. Som å gå gjennom noen hundre Facebook-meldinger og chattetråder når mine egne ungdommer har glemt å lukke Macbookene sine om kvelden. Jeg har tatt skjermbilder og skrevet notater om fester, venner, oppkast og blackouts. Ikke bra, sikkert. Kjip pappa. Men hypotesen om en ungdomskultur som er syk, er blitt forsterket.

Men er det så galt da? Det var festing før også. Vi ble fulle. Av og til var det noen som røyket hasj. Ja, da, jeg husker det. Men vi snakker om proporsjoner. Det har tatt fullstendig av. Det som burde være avviket – fyllekulene, smuglerspriten, hasjen, stjelingen og ljugingen – er blitt normen for alt for mange.

Det er deg, og meg

Jo, fortsetter du, men de skal bli voksne, og det ble jo folk av oss selv om vi festet. Greit. De fleste av ungdommene vil klare seg fint. Bli leger, advokater, arkitekter, journalister, professorer – som deg og meg. Men noen av dem vil fortsette med festingen. Noen av dem vil bli lagt inn i psykiatrien og aldri komme seg på bena igjen fordi de ikke tåler hasjen. Noen vil fortsette stjelingen, drikkingen, og aldri få noen respekt for samfunnet som gir dem absolutt alt de trenger, og mer til.

Er det ungdommenes egen skyld? Delvis. De skjønner jo at mye av det de gjør er galt. Og jeg aner ikke hvordan det er blitt slik. Det er sikkert riktig at ungdommer opplever prestasjonskrav, og at skolen er for snever, som Hanne Skartveit hevdet i VG 20.september. Kanskje er det en stille protest. Fest som protest.

Den toneangivende antropologen Victor Turner mente at livet i de rigide sosiale strukturene som menneskesamfunn skaper, krever flukt i antistruktur. Antistruktur er de handlingene som setter den sosiale strukturen på hodet, hvor vi kan le av hverdagens krav til oppførsel. Flatfyll og fri sex kan være antistruktur. Det er forskjell på hvor rigide samfunn er, og kanskje har vi skapt en kultur nå, hvor hvert eneste minutt av ungdommenes hverdag er så gjennomkontrollert, at behovet for antistruktur bare vokser. Å ja, da – en del Osloskoler er mer opptatt av testing og anmerkinger for bittesmå forseelser, enn å skape et godt miljø.

Jeg vet ikke hva som er årsakene, men jeg vet alt for godt hva som er de nødvendige forutsetningene for den råtne ungdomskulturen. Det er deg. Og meg.

Vi foreldre er idioter. Vi sitter i designsofaene våre på vestkanten, smatter på den tørre Rieslingen, og lukker øynene, stikker fingrene i ørene og nekter å høre. Kanskje spør vi av og til våre sønner og døtre litt forsiktig, mens de sminker seg på fredagskvelden på designbadet. «Du, vennen, jeg har hørt at det er en del festing i miljøet rundt her, men du er vel ikke med på sånt?» «Nei, selvsagt ikke, pappa.» Litt oppgitt stemme der. Så smiler vi til hverandre. «Forresten har du noen penger? Bare en femhundrelapp?» Vi fisker opp lommeboken. Vi er betrygget. Det er godt.

Ungdommene kommuniserer 24/7 på en bråte forskjellige plattformer. De kan koordinere en hjemme alene-fest og administrere ruslogistikken sin fra senga. Vi foreldre snakker ikke sammen. Vi insisterer på at våre gullklumper ikke gjør noe galt. Vi vil jo være vellykkede.

Vi må følge med

Har du en sønn eller en datter på en av ungdomsskolene vest for Akerselva i Oslo? Da må vi ta en prat. Jeg mener ordentlig. Jeg er nemlig utrolig lei av å treffe deg på ICA eller i middagsselskap og ljuge om hvor bra det går med ungene. Ikke misforstå. Du er helt ålreit, men du er naiv, og det er irriterende. Du sier at du har hørt det er en del hasj, litt mye festing, litt mye sprit. Men heldigvis, sier du, heldigvis er du sikker på at din egen sønn eller datter ikke er med på det.

Når du sier det, har jeg lyst til å gripe deg i armen og si tydelig: sønnen din og vennene hans kjøpte to gram hasj av en afrikaner på Tøyen etter tennistreningen på fredag. Og så stakk de til Majorstua og kjøpte en liter vodka av en polakk som cruiser rundt og selger smuglervarer. Ja, og så rappet de to sixpacks med øl på Rimi. Jeg vet det fordi noen skrøt av det på Facebook, og fordi sønnen min fortalte meg det ved frokostbordet i dag.

Vi er nødt til å begynne å følge med, og vi er nødt til å utveksle informasjon. Ungdommene kommuniserer hele døgnet med store nettverk av venner og kjente over hele Oslos vestkant, mens vi foreldre ikke snakker sammen annet enn når vi skal forklare hvor sinnssykt bra alt går.

Men jeg vil ikke høre hvor bra alt går. Jeg vil høre hva du vet om den neste festen, om hvem som kommer, om hvorfor foreldrene har reist på Geilo uten å forsikre seg om at alt er i orden hjemme. Du trenger ikke høre mer pjatt om hvor bra alt går hos oss heller.

Du trenger å høre om hva ungdommen din egentlig driver med i helgene så du kan begynne å ta den råtne kulturen på alvor.

Publisert: 04.10.14 kl. 13:26 Oppdatert: 04.10.14 kl. 14:06

Les også