Miriam Einangshaug Vis mer

Snart ni år etter at en høyreekstremist tok livet av 77 mennesker presterer et lokallag i ett av landets største politiske partier, å vedta politikk som lefler med det samme tankesettet som terroristen hadde. Lærte vi virkelig ingenting av 22. juli?

Det politiske ordskiftet er blitt hardere. Holdninger og politikk som bare for noen få år siden var ansett som ekstreme er i dag legitimert. Noen av dem som har ytret det mest ekstreme, har blitt belønnet med posisjoner i regjering. Det er livsfarlig.

Forrige helg hadde Oslo Frp årsmøte, der de vedtok en resolusjon som slår fast at de ønsker at Norge skal bli et patriotisk fyrtårn og at Frp i større grad skal verne om nasjonalstaten. I resolusjonsdebatten snakket Christian Tybring- Gjedde om at vi «avskaffer vårt eget folk», det er retorikk langt til høyre, selv til Frp å være.

I tillegg velger Oslo Frp å innsette en konspirasjonsteoretiker som for kort tid siden forsøkte å slå politisk mynt på en dødsbrann som rammet en kurdisk familie, til leder. Det er skremmende signaler fra et lokallag i Frp som lenge var selve motoren i Fremskrittspartiet.

Det skal sitte langt inne å hevde at et politisk parti avler ekstreme holdninger som tidligere har ledet til terror. Men når ett av landets største politiske parti, som inntil nylig satt i regjering, gang etter gang lefler med høyreradikale holdninger, er det på tide at vi kaller en spade for en spade.

Eurabiateorien, en rasistisk og ekstrem konspirasjonsteori som bygger på en forestilling om at det er inngått en pakt mellom europeiske og arabiske land, for at Europa skal få kjøpe olje fra de arabiske landene, mot at muslimer systematisk skal befolke Europa, og at disse muslimene så vil tvinge sharialover på befolkningen, var sentral i Breiviks tankesett.

Frp har selv flørtet med teorien. Tilbake i valgkampinnspurten til kommune- og fylkestingsvalget i 1987 framla daværende formann i Fremskrittspartiet, Carl I. Hagen, Mustafa- brevet. Et fabrikkert brev hvor en angivelig innvandrer i Oslo skrev om hvordan Islam skulle overta Norge, ble benyttet til å skape hat og frykt mot muslimer, og for å overbevise nordmenn om at muslimene var kommet for å overta landet. Brevet var falskt. Men Frp gjorde sitt beste valg noensinne.

Allerede året før terroren, i 2010, skrev Christian Tybring- Gjedde og partifellen Kent Andersen i kronikken Drøm fra Disneyland, at Arbeiderpartiet ville rive landet vårt i filler fordi de åpnet for flerkultur. Sistnevnte skriver i dag for det rasistiske nettstedet Document, ett nettsted Anders Behring Breivik selv var aktiv på i forkant av terroren.

Sjefen sjøl, Siv Jensen, har gjentatte ganger advart mot snikislamisering. Og hvem kan glemme Listhaugs Facebookpost om at «Arbeiderpartiet mener terroristenes rettigheter er viktigere enn nasjonens sikkerhet»?

Vi skulle liksom bli bedre etter terroren. Vi skulle behandle hat med kjærlighet. Vi ble lovet et oppgjør med høyreekstreme holdninger. Men løftene ble glemt, og det virkelige oppgjøret med tankegodset som tok liv uteble.

Det gjør så jævla vondt. Jeg har hørt altfor unge stemmer rope for livet før deres siste åndedrag. Jeg har sett likkleder dekke altfor mange kropper. Jeg har vært med unge venner til graven og sett fortvilelsen i foreldrenes blikk over tapet av altfor unge liv.

Det er konsekvensene av høyreekstrem terror. Og jeg tror ikke det er siste gang vi opplever det, om vi ikke begynner å ta et virkelig oppgjør med tankene og holdningene som drepte.

Hvis Frp synes det er så fryktelig vanskelig at det blir dratt paralleller til terrorister og høyreekstremisme, bør de kanskje slutte å la mennesker som forfekter et slikt syn komme i maktposisjoner. De må slutte vedta politikk som drar dem i en mer høyrenasjonalistisk retning.

Nei. Vi lærte ingenting av 22. juli. Det er så fryktelig urettferdig overfor dem som har kjent terroren på kroppen de siste åra. Oslo Frp's siste politiske stunt bør være en advarsel for alle som noen gang ønsker å samarbeide, eller ta dem for noe annet enn hva de faktisk er.

Med dette har de nemlig bestemt seg for hvem de ønsker å være, og det burde skremme de fleste fra et eventuelt samarbeid.