Åh nej! Med fordækte manøvrer har statsminister Lars Løkke Rasmussen sat Bertel Haarder i så vanskelig en situation, at den forhenværende minister nu må opgive posten som generalkonsul i Flensborg for ikke at lide det totale ansigtstab.

Her er historien, fortalt i sin enkle plathed:

Det var ikke med sin gode vilje, at Bertel Haarder blev fjernet fra posten som kultur- og kirkeminister. Han opfattede posten som belønning for at have banet Pia Kjærsgaards vej til Folketingets formandsstol.

Til BT har Haarder sagt: »Jeg kunne jo være blevet valgt til Folketingets formand, men så løste jeg konflikten med Pia Kjærsgaard og DF ved, at jeg selv foreslog at blive kultur- og kirkeminister.«

Bittert tilføjede Haarder: »Men det havde jeg ikke gjort, hvis jeg havde vidst, at det kun var for 17 måneder.«

Haarder forklarede, at der her er en sammenhæng med, at Løkke, da han fyrede Haarder, samtidig tilbød ham stillingen som generalkonsul i Flensborg: »Det tror jeg også indgik i overvejelserne, at jeg var blevet snydt.«

For at skaffe aftægten til den nu 72-årige Haarder har statsministeren fyret den 66-årige nuværende generalkonsul, diplomaten Henrik Becker-Christensen, der sammen med sin hustru nyder bred respekt i grænselandet for deres mangeårige indsats for dansk-tysk fælleskab. Becker-Christensen fik stillingen i 1998 – efter ansøgning.

Bertel Haarder har ikke indgivet ansøgning, og stillingen har ikke været slået op. Det har udløst en klage til Ombudsmanden fra en advokat med det meget justitsprægede navn Just Justesen.

Om Løkkes ansættelse af Haarder siger Justesen til Flensborg Avis: »Det er et demokratisk problem, at man inden for det politiske liv benytter den slags finter, når man ikke kan få en politisk kabale til at gå op (…) Og den slags medvirker til at skabe endnu mere politikerlede, end vi har i forvejen.«

Politikerleden har Løkke i hvert fald fået til at hærge i Sønderjylland.

I et læserbrev i Kristeligt Dagblad skriver Christine Harttung fra Flensborg: »Tingsliggørelse af mennesker. Det er sårende, krænkende, angstskabende og fremmedgørende. Det er netop sådan, man behandler vores generalkonsul her i Flensborg: Flytter ham, som var han en tom kop (…) Oven i købet vil Bertel Haarder pendle. Som det er nu, har vi et generalkonsulpar, som i 18 år har udfyldt embedet på allerbedste vis, og som bor her fast.«

I Flensborg Avis kalder Flemming Nielsen fra Egernsund fyringen af Becker-Christensen for »en svinestreg«, og fremhæver, at »det har været sådan i mange år, at man faldt for aldersgrænsen som generalkonsul, når man fylder 70. Velsagtens for at funktionen i Flensborg ikke blot skulle udfyldes af gamle mænd, som ikke længere kunne bruges til noget fornuftigt på Christiansborg.«

Flemming Nielsen anfører: »Bertel Haarder fylder 73 år en uge efter ankomsten til Flensborg.« Flemming Nielsen tilføjer dette ønske: »Jeg håber ikke, at mindretallet får en bockwurst mit Senf i den gale hals, når Haarder gør sin entre.«

Heri kan indlæses en hilsen til Haarders efterfølger på ministerposten, LA’s Mette Bock, som ironisk nok er tidligere formand for Grænseforeningen.

Endnu skarpere skriver Helge Poulsen fra Kolding i Flensborg Avis om »rænkespil af værste slags«: »Det er nu kommet så vidt, at den så vigtige post som generalkonsul reelt bliver nedgraderet til en retrætepost for afdankede politikere.

Helt absurd og tankeløst er det naturligvis at udnævne en person på 73 år, der vel næppe forbliver i embedet ret længe af aldersmæssige grunde.« Læserbrevskribenten opfordrer: »Det ville klæde Haarder at takke nej, da det modsatte bestemt ikke gavner respekten for hans person.«

Og takke nej var lige præcis, hvad Bertel Haarder torsdag eftermiddag valgte at gøre. »Jeg troede, den tilbudte post var på vej til nybesættelse. Jeg glædede mig til at arbejde frem mod genforeningsjubilæet. Jeg er opvokset i grænselandet,« udtalte han ifølge Ritzau i en skriftlig kommentar og tilføjede: »Jeg vil ikke trænge mig på.«

Her er sagens beklagelige kerne: I løbet af sine mange års indsats for dansk folkestyre har Bertel Haarder nydt tværpolitisk anerkendelse, også for sin retlinethed. Men den retræte, som Løkke lokkede ham med, blev en klam historie. Rigtigt var det derfor af Haarder at opgive sin nyvundne post. Han reddede ansigt, og kun statsministeren står nu tilbage som skurken i den gustne sag.