Der er markant forskel på, hvor ofte ministerierne giver aktindsigt i dokumenter, der potentielt kan bringe ministre i vanskeligheder.

Det viser en undersøgelse, som Folketingets Ombudsmand har foretaget efter det første år med den nye offentlighedslov.

Det skriver Politiken.

Bruges til at hemmeligholde dokumenter

Særligt Justitsministeriet og Finansministeriet udmærker sig ved, at de meget sjældent eller slet ikke giver aktindsigt med henvisning til det såkaldte meroffentlighedsprincip i offentlighedsloven.

De benytter den såkaldte ministerbetjeningsregel i loven (paragraf 24) til at hemmeligholde dokumenterne.

- Jeg husker tydeligt, hvor ofte fortalerne for offentlighedsloven og paragraf 24 henviste til muligheden for meroffentlighed som en undskyldning for, at det heller ikke var så slemt. Problemet med paragraf 24 er, at den kan bruges til at skjule møgsager for ministeren, siger Enhedslistens retsordfører, Pernille Skipper, til Politiken.

- Og når meroffentlighed er noget, man kan give, når ministerierne har lyst, så er det jo ikke særlig brugbart for dem, der gerne vil afsløre fejl og mangler, siger hun.

Tal indhentet af ombudsmand

Folketingets Ombudsmand, Jørgen Steen Sørensen, har bedt alle ministerier opgøre, hvor mange gange de i 2014 havde en aktindsigtssag, hvor juristerne anså den for at være omfattet af paragraf 24.

Ligeledes har han bedt om tal for, i hvor mange af de tilfælde ministeriet alligevel har givet hel eller delvis aktindsigt med henvisning til meroffentlighedsprincippet. Det er de indberetninger, Politiken nu har fået aktindsigt i hos Ombudsmanden.

Undervisningsministeriet giver meroffentlighed

I 2014 havde Justitsministeriet eksempelvis 50 aktindsigtssager, som man anså for at være omfattet af paragraf 24. Og i blot tre af disse tilfælde faldt meroffentlighedsprincippet ud til ansøgerens fordel.

For Finansministeriets vedkommende var der 31 sager med paragraf 24, og ikke i et eneste af disse anså juristerne meroffentlighedsprincippet for at være gældende.

Til sammenligning havde Undervisningsministeriet blot to tilfælde, hvor paragraf 24 kunne anvendes, og i begge tilfælde gav ministeriet alligevel aktindsigt med henvisning til meroffentlighedsprincippet.