Karakterer rangordner mennesker efter faglige kompetencer. Det kan der være en pointe med, hvis man har brug for et parameter til at afgøre, om en studerende f.eks. kan få en eksamen, eller i hvilken rækkefølge ansøgere skal optages i på en videregående uddannelse. Men hvad er pointen i at give karakterer til elever i grundskolen? Folkeskolens afgangsprøve kan man ikke dumpe. Og man skal ikke bruge noget karaktergennemsnit for at komme videre i uddannelsessystemet. I hvert fald ikke endnu.

Aktuelt drøfter Folketinget, om der skal være adgangskrav til ungdomsuddannelserne. Rationalet er vist, at et adgangskrav på erhvervsuddannelserne kan øge uddannelsernes status, og måske er meningen også at få dovne og skoletrætte teenagere til at tage sig sammen. Nogle mener, at et adgangskrav på erhvervsuddannelserne må følges op af et højere adgangskrav på gymnasiet. Her er tanken, at de, der har under 7 i gennemsnit, bliver nødt til at tage en erhvervsuddannelse i stedet, og dermed får man flere elever på erhvervsuddannelserne.

Logikken kan vi godt følge. Men måske er selve karaktersystemet en væsentlig kilde til problemerne på uddannelsesområdet?

Så akademisk som muligt

Kernen i erhvervsskoleproblematikken er, at vi har skabt et samfund, hvor de praktiske fag har fået en meget lav status. Gennem årtier har vi fortalt hinanden, at jo mere uddannet man er, desto finere er man. Og er uddannelsen akademisk, er man endnu finere. Tankegangen findes både hos de studerende og hos uddannelsesinstitutionerne.

På grundskoleområdet er de boglige fag blevet prioriteret, og karaktersystemet har netop være med til at skubbe på denne udvikling. Med undtagelse af ordenskarakterer er det nemlig elevernes akademiske kompetencer, der gives karakterer for. Og lige så snart man indfører karakterer, opstår der helt automatisk en prioritering hos såvel elever, forældre, lærere og skoleinspektører som politikere.

Nogle tillader sig at kalde den opståede prioritering motivation og bruger den som argument for karakterer i grundskolen. En konservativ politiker har endda foreslået karakterer fra de mindste klasser, fordi eleverne så har bedre tid til at forbedre dem (og sig) inden afgangsprøven. Underforstået: At få 02 i 3. klasse vil sikkert motivere eleven til at gøre en ekstra indsats og dermed slutte af med et 10-tal. Lærere og forældre vil sikkert også gøre deres bedste for at hjælpe, for hvor fedt er det lige at få 02?

Sagen er, at det netop ikke er ret fedt. Men problemet er, at vores karaktersystem er skabt, så der altid vil være nogen, der skal have 02. 10 procent på landsplan, ligegyldigt hvor topmotiverede og hårdtarbejdende alle børn er.

Misforstået motivation

Selv om det ikke er ret fedt at få 02, motiverer karakterer især de fagligt dygtige elever, mens det virker direkte demotiverende på de svagere grupper. Måske er det, fordi mange ikke har skyggen af en chance for at nå toppen? Men det var jo primært dem, vi gerne ville motivere til at tage en uddannelse, var det ikke?

I stedet har vi skabt en gruppe faglige ’tabere’ i grundskolen. Og det værste er, at de ikke kan slippe væk. På ungdomsuddannelserne og de videregående uddannelser er der alternativer, hvis man bliver ved med at få dårlige karakterer. Man kan vælge en anden uddannelse. Eller et arbejde. Det kan man ikke i folkeskolen, hvor det forudsættes, at alle børn principielt befinder sig til og med 9. klasse.

Nogle børn er på denne forunderlige vis tvangsindskrevet til at få dårlige karakterer gennem hele overbygningen. Og inden nogen siger, at det jo bare er et tal, at det ikke er hele personen, der vurderes, og at det på den måde ikke skal opleves som en fiasko at få en stribe 02’er, beder vi læseren tænke på sit eget forhold til karakterer, sidste gang, han eller hun blev (be)dømt.

Og til dem, der mener, at karaktergivningen blot er en del af den faglige vurdering, der bør nuanceres med ord, spørger vi, hvorfor netop denne del er så vigtig? Fra vores mange årige skoleerfaring ved vi nemlig, at så snart der er sagt 02, holder eleven op med at lytte til alt det andet, der også er at sige. Kommentarerne ryger lige i skraldespanden. De fleste undervisere kunne nå væsentligt længere uden og kan også sagtens vurdere elevernes faglige kunnen og fremskridt uden at udtrykke det gennem en rangliste.

Mere uddannelsesglæde

Det er vigtigt at understrege, at vi ikke er imod, at eleverne får mulighed for at teste sig selv og lærerne mulighed for at evaluere effekten af deres undervisning. At man som en del af undervisningen gennemfører diagnostiske tests, der afdækker, hvilke discipliner eleverne mestrer, og hvilke de har problemer med, er ikke alene en rigtig god idé, men også en væsentlig del af den faglige omhyggelighed. I sådanne tests måles eleverne i forhold til et konkret fagligt mål, men får ikke en identitetsskabende karakterlabel klistret på sig, så de samtidig placeres på en meget synlig rangliste. Der er selvværd og motivation til forskel, selv om grundlaget for evalueringen, de faglige mål, er det samme.

Hvis vi ønsker at opnå 95-procent-målsætningen, bør vi derfor afskaffe karaktererne i grundskolen. Det vil give færre nederlagsoplevelser og dermed mindre skoletræthed. Det vil også hjælpe til at skabe motivation for og glæde ved læring frem for ved præstationer, ligesom det vil hjælpe til at udligne status mellem håndens og åndens fag. Og give flere og mere uddannelsesglade unge på erhvervsuddannelserne.