2014 blev det hidtil varmeste år i de globale temperaturmålingers historie. Overalt på kloden kunne opvarmningen registreres. Bortset fra ét sted. Ude i Atlanterhavet, i et område syd for Grønland, mellem Irland og New Foundland. Der faldt temperaturen markant.

Hvor den globale temperatur sidste år var én grad over gennemsnittet for perioden 1880-1920, så var den i det nordatlantiske havområde en-to grader under. Havet var faktisk koldere end nogensinde før i de 136 år, man har foretaget målinger. En tydelig isblå plet på NASA’s globale temperaturkort, domineret af varme orange og røde nuancer.

»Hvad er det, der foregår i det nordlige Atlanterhav,« spørger den fremtrædende tyske klimaforsker og medlem af FN’s klimapanel Stefan Rahmstorf på forskerbloggen RealClimate. Og Rahmstorf fra Potsdam Institute for Climate Impact Research svarer selv i en videnskabelig artikel, netop offentliggjort i tidsskriftet Nature Climate Change og forfattet sammen med bl.a. to andre ledende klimaforskere, professor Jason E. Box fra GEUS i København og professor Michael Mann, Penn State University.

»De observerede data bekræfter noget, som længe har været frygtet, nemlig at en svækkelse af den atlantiske cirkulationsstrøm nu virkelig er startet for alvor,« siger Stefan Rahmstorf i et videointerview i forbindelse med offentliggørelsen af de nye data i Nature.

Temperaturfaldet og den svækkede atlanterhavsstrøm kan give associationer til katastrofefilmen The Day After Tomorrow, hvor Golfstrømmens pludselige kollaps på grund af global opvarmning udløste en hastigt accelererende istid. Hollywood-scenariet var vildt overdrevet og er ikke nu på vej til virkeliggørelse, påpeger både Rahmstorf og Jason Box. Men det er korrekt, at en svækkelse af den atlantiske cirkulation kan få meget alvorlige konsekvenser, og budskabet fra den ny analyse er ifølge Rahmstorf, at de hidtidige klimamodeller har undervurderet svækkelsen af strømmene som konsekvens af opvarmningen.

»Skønt disse modeller forudser en markant svækkelse i fremtiden, så forventer de det ikke så tidligt, som observationerne påviser det. At strømmene i virkeligheden kan være mere ustabile, end hidtil antaget, vil være dårligt nyt for fremtiden,« konkluderer den tyske klimaforsker.

Hvad sker der?

Mekanismen, der nu forstyrres, er denne:

Den såkaldt thermohaline cirkulation er et globalt system af havstrømme, der som et stort transportbånd bringer varmt vand fra Ækvator mod nord og i form af Golfstrømmen bidrager til det milde klima på vore breddegrader, fordi vandets varme gradvist afgives til atmosfæren.

I farvandet mellem Norge og Grønland møder Golfstrømmens efterhånden knap så varme vand endnu koldere vand fra Arktis og afkøles. Samtidig er vandet blevet mere salt, bl.a. fordi Golfstrømmens varmeafgivelse på vejen mod nord er sket under fordampning. Da koldt og salt vand er tungere end varmt og knap så salt vand, sker der en nedsynkning af dette koldere, mere salte vand, som ved bunden begynder at bevæge sig sydpå.

Denne vedvarende ’dybvandspumpe’ er således motoren, der holder den thermohaline cirkulation, det globale transportbånd, kørende med en varm overfladestrøm mod nord og en koldere og dybere strøm mod syd.

Problemet er, at den globale opvarmning fører til øget afsmeltning af den grønlandske indlandis, som består af ferskvand, der er lettere end saltvand. Det lettere, mere ferske vand synker derfor ikke så hastigt til bunds, men lægger sig som et låg over havstrømmene fra syd. Konsekvensen er, at dybvandspumpen og havstrømmene og dermed hele cirkulationen i Atlanterhavet hæmmes, herunder Golfstrømmens transport af varmt vand nordpå.

Mere end i 1000 år

Det kolde område i det nordlige Atlanterhav, hvor temperaturen er faldet rekord meget, mens den er steget til rekordhøjde på resten af kloden, ses som vidnesbyrd om cirkulationens faktiske svækkelse, en svækkelse, som ifølge klimaforskerne har stået på siden 1975 og nu anslås til 15-20 procent.

Hvad Rahmstorf, Box, Mann og de øvrige forskere bag Nature-artiklen har gjort som de første, er bl.a. at modellere den atlantiske cirkulations styrke 1.100 år bagud i tid ved hjælp af rekonstruerede temperaturdata for samme periode.

»Trods de betydelige usikkerheder ved en sådan rekonstruktion viser det, at svækkelsen af strømmen siden 1975 med 99 pct. sandsynlighed er enestående i mere end 1.000 år,« siger Stefan Rahmstorf.

Samtidig har de dokumenteret de store tab af masse fra Grønlands indlandsis, som er den forventede kilde til lavere saltholdighed i havvandet mod nord og dermed til svækkelse af cirkulationen. I perioden 1970-2000 drejer det sig om 13.000 kubikkilometer smeltevand fra Grønland.

»Hvis cirkulationen svækkes for meget, kan den faktisk bryde helt sammen,« hedder det med henvisning til de kendte klimamodellers forudsigelser af et sådant tipping point for cirkulationen og Golfstrømmen.

Nature-studiet forventer, at svækkelsen af den store havcirkulation vil fortsætte og forstærkes gennem dette århundrede i takt med stigende temperaturer og stadigt større afsmeltning fra Grønland.

»Den svækkelse, vi ser i data, er ikke den samme, som ses i klimamodellerne. Hvis klimamodellerne har undervurderet svækkelsen, kan vi være tættere på et tipping point, end vi troede,« advarer Stefan Rahmstorf i et interview med Vox Media.

Sandsynligheden for at et tipping point rammes, bedømmes til et sted mellem fem og 65 procent, afhængigt af opvarmningen.

»Vi forventer ikke nogen ny istid,« understreger Jason Box, »men betydelige negative konsekvenser er mulige.«

Det handler om mere ekstremt vejr med bl.a. flere kraftige storme i Europa og USA, forhøjede havstigninger langs USA’s østkyst, ændrede økosystemer i havene med konsekvenser for fiskeriet m.m.