Der er ét parti i Folketinget, som først og fremmest kæmper de privilegeredes sag: De veluddannede, de økonomisk velfunderede, dem, der bor i København og Århus.

Dette parti hedder Alternativet. Det er måske ikke bankdirektørerne i Rungsted, der stemmer på Uffe Elbæk og hans grønne tropper, men så mange bankdirektører og Rungsted-fruer er der jo heller ikke her i et af verdens mest lige lande.

Men de veluddannede og dem der bor i de store byer – dem er der mange af, og de er glade for Alternativet!

I bogen ”Oprør fra udkanten” beskrives det blandt andet, at det nye grønne parti fik næsten 20 procent af stemmerne på Nørrebro i København, mens kun 0,2 procent af vælgerne i Ringkjøbing-Skjern Kommune stemte på partiet.

Nu appellerer alle partier jo mere til nogle vælgergrupper end til andre, så der er som sådan ikke noget odiøst i, at Alternativets vælgere er privilegerede bymennesker.

Det er til gengæld interessant, at alternativisterne opfatter sig selv som socialt bevidste og utrolig glade for mangfoldighed. For er det nu også sådan, det forholder sig?

Et par aktuelle sager får mig til at tvivle.

Forleden foreslog Alternativet for eksempel at give en særlig skatterabat til folk, der arbejder hjemmefra. Det vil nemlig give mere hjemmearbejde og mindre bilkørsel – og dermed gavne miljøet. Det er ikke nogen hemmelighed, at det primært er rige akademikere, der har job, som kan klares hjemmefra med en internetforbindelse, mens ufaglærte og lavtuddannede er nødt til at møde ind på jobbet hver dag. Forslaget vil altså gavne Alternativets egne privilegerede vælgere, mens sygeplejerskerne, skraldemændene og de butiksansatte kommer til at betale regningen i sidste ende. Præcis hvordan er usikkert – da partiets sekretariatschef på Twitter blev spurgt til finansieringen, svarede han »pas«.



Alternativets politik er i det hele taget velegnet til en omgang privilegie-banko. Alternativisterne vil lægge afgifter på miljøbelastende og usunde ting, for eksempel benzin, brændeovne, flyrejser, sodavand, slik, cigaretter og røde bøffer. Afgifter skal selvfølgelig begrænse forbruget, og så er tankegangen, at hvis man alligevel vil ud at rejse eller spise en bøf, så kan man da godt lige betale lidt ekstra. Vi er jo så rige i vores del af verden.

Det er vi, men nogle er altså rigere end andre, og afgifter vender stort set altid den tunge ende nedad. Det betyder måske ikke noget for Alternativets vælgere at betale et par hundrede kroner mere for flybilletten, men det gør det for kassedamen og slagteriarbejderen.

Vi har også lige haft en diskussion om ulve i Danmark, fordi fåreavlere og beboere tæt på ulvene har fået nok: De udgør et stort økonomisk problem for avlerne, og børnefamilierne er nervøse over at have set ulve kun 200 meter fra deres hjem. Men Alternativet er ligeglade med dyreavlere og børnefamilier på landet. Til Politiken siger partiets miljøordfører Christian Poll således: »Vi har brug for en vildere natur i Danmark. Den danske natur er lidt kedelig, kan man sige. Den vil blive meget mere dynamisk og spændende, hvis vi får flere vilde dyr.«

Og ja, det kan man jo mene. Især hvis man er født i København og bor i et parcelhus i Birkerød nord for hovedstaden.



Så er der det med mangfoldigheden. Alternativisterne taler ofte og gerne om mangfoldighed, men de mener det ikke alvorligt. Går man ind for mangfoldighed, så må det også gælde ting, man ikke forstår eller ikke kan lide – ellers er det jo bare hykleri. Et aktuelt eksempel: Alternativet er imod at få Formel 1-løbet til København. Det er jo fair nok at være imod, men partiets begrundelse er lige så rablende paradoksal, som den er sigende: »Kbh er en grøn by med plads til forskellighed - det er ikke den form for branding vi skal have,« skriver Alternativets politiske ordfører Rasmus Nordquist på Twitter. Man vil altså have plads til forskellighed – så længe det er den type forskellighed, man selv kan lide.

Alternativisterne må selvfølgelig føre lige præcis dén politik, de har lyst til. Men det ville klæde partiet at stå ved, at det er de privilegeredes politik.