I 1955 stødte man på noget enestående under gulvet i Vor Frue Kirke ved Klostertorv. Årets vigtigste arkitektoniske fund, blev det kaldt.

Annonce

Det var resterne af Aarhus' første domkirkes gamle krypt, opført engang i de sidste årtier af 1000-tallet. I dag er det byens ældste rum.

Da man 1955 genopdagede den knap 900 år gamle krypt under Vor Frue Kirke, havde man i nogle årtier været opmærksom på, at korets gulv muligvis gemte på en overraskelse. I klostergården, på kirkens nordside, havde man således fundet en tilmuret dør, der tilsyneladende førte ned under koret, og på sydsiden havde fjernelsen af vildvin og efeu afsløret tre tilmurede vinduer i jordhøjde. Fotograf Børge Venge, 12. marts 1957. Århus Stiftstidendes billedsamling, Erhvervsarkivet, leveret af Aarhus Stadsarkiv.

I Danmark kendes lignende krypter kun fra vores ældste domkirker, og krypten under Vor Frue er da også netop et levn fra Aarhus første domkirke, kendt som Skt. Nicolai. Endnu tidligere fandtes her en trækirke, der dog nedbrændte under den norske kong Harald Hårderådes overfald på byen i 1051.

Da Aarhus 10 år senere blev udråbt som et af Danmarks nye bispesæder, begyndte opførelsen af Skt. Nicolai. På grund af ligheder med kirker opført i Rhin-området lidt tidligere formodes den at være opført med hjælp fra rhinske kirkebyggere. Det var byens første stenkirke, og dens grundplan fulgte stort set den nuværende Vor Frue kirkes, med undtagelse af dennes senere sideskib. En del fråd- og kampesten fra Skt. Nicolai blev i øvrigt senere genbrugt under byggeriet af den nuværende kirke. Disse kan ses i den nederste del af muren ind mod klostergården.

En af grundene til, at den gamle trækirke blev offer for den norske konge, skal nok findes i, at området på det tidspunkt lå udenfor en hesteskoformede vold, der løb beskyttende omkring byen. Området indenfor volden markerer i dag Aarhus' historiske kerne.

Volden, som er påvist igennem arkæologiske udgravninger, var sandsynligvis anlagt omkring 934. Den strakte sig langs åens nordside og drejede mod nord før Immervad, hvorfra dens resterende forløb indikeres af navne som Borgporten, Volden og Graven. Det efterlod aarhusianerne med omkring seks hektar land at boltre sig på. Selvom Aarhus i løbet af 1200-tallet bredte sig mod vest, i retning af Mølleengen, skal vi helt frem til slutningen af 1400-tallet, før området omkring Vor Frue officielt kom indenfor byens grænser.

I 1190'erne blev det besluttet at opføre en ny domkirke indenfor voldene, på det nuværende Store Torv. Den stod færdig omkring år 1300 og har siden gennemgået adskillige ombygninger. Allerede 1239 var man dog så langt med byggeriet, at Skt. Nicolai blev skænket til dominikanerordenen.

Umiddelbart efter overtagelsen gik munkene i gang med at nedbryde den gamle domkirke. I stedet opførte de den nuværende kirke, mens det tilstødende klosterkompleks gradvist blev bygget, i løbet af de næste par hundrede år.

I den følgende tid fungerede kirken og klosteret i tæt sammenhæng med hinanden; klosterbrødrene varetog de kirkelig handlinger og drev samtidig herberg og sygehus. En tid endnu blev krypten benyttet som kirkerum men overgik siden til opbevaringsrum for redskaber og brændsel. På et tidspunkt blev kryptens loft slået ned, samtidig med at gulvet i koret ovenpå blev sænket - måske i forbindelse med ombygninger i 1400-tallet, hvor det nuværende sideskib blev opført.

Under optakten til reformationen i 1536 blev en række katolske munkeordener fordrevet fra Danmark. Dominikanerne forlod således klosteret i Aarhus i 1530. Herefter fungerede kirken, nu under navnet Vor Frue, som almindelig sognekirke, mens klosteret i 1541, på Christian III's befaling, igen blev indrettet som hospital. Senere fungerede bygningerne som boliger til byens fattige, men i dag er de indrettet som ældreboliger.