Pentru că s-a reanimat dezbaterea privind unirea sau reunificarea României cu R. Moldova, reiau într-o formă condensată niște argumente mai vechi, dar încă valide.

Politic:

E destul de greu, dacă nu chiar imposibil, să convingi o comunitate politică să renunțe la independența și suveranitatea sa. Este nevoie de un compromis foarte bun pentru elita politică de la Chișinău pentru a se transformă în echivalentul unor „baroni locali” autohtoni – autonomie lărgită în cadrul unui proces de regionalizare sau chiar federalizare.

Moldova are mari probleme în ceea ce privește funcționarea statului de drept, corupția precum și criminalitatea organizată (la Chișinău disputele teritoriale între găști se rezolvă cu Kalașnikovul). România absorbind în granițele sale vecinul de la est ar putea da înapoi în privința progreselor în combaterea corupției.

În România elita politică a început să nu se mai bucure de imunitate în fața legii. Perspectiva petrecerii unei anumite perioade de timp în pușcărie s-ar putea să nu-i încânte pe politicienii corupți de la Chișinău. Există deci o probabilitate foarte ridicată pentru încheierea unui târg faustian între cele două elite: unirea contra imunitate în fața justiției. Noua „Românie Mare” va fi una coruptă și injustă.

Problema minorităților naționale va fi redeschisă de unirea cu R. Moldova. Tema autonomiei teritoriale pe criterii etnice nu va mai putea fi evitată. Dacă găgăuzii au statut special, de ce nu și maghiarii din Ținutul secuiesc?

România, spre deosebire de statele din spațiul ex-sovietic nu a cunoscut fenomenul oligarhilor. În Moldova ei însă există și probabil nu vor dispărea după „unire”. Existența acestora în noul stat va crea serioase probleme politice.