In urma cu cativa ani, pe vremea cand lucram pe Bd. Magheru din Bucuresti, intr-o sucursala de banca, un coleg proaspat venit imi povestea despre felul in care firma de la care plecase recupera creantele. Aveau un angajat, Samir. Un tip fara scoala, cu un look foarte dur (solid, chel, o cicatrice urata de fata si cateva tatuaje nasoale pe brate), caruia nu i-ai fi deschis daca ti-ar fi sunat la usa.

Dar, din cate imi povestea fostul meu coleg, Samir era o persoana foarte calma si rabdatoare. Lucra la firma respectiva de cativa ani buni, iar rolul lui era unul singur. Dupa ce firma de recuperare a creantelor epuiza toate mijloacele legale (telefoane, scrisori etc.), Samir mergea vis-a-vis de sediul datornicului, unde statea de dimineata pana seara, manca seminte (nu stiu daca scuipa cojile pe jos sau intr-o punga…) si privea fix spre biroul respectivului. In prima zi, Samir trecea neobservat. In a doua, starnea zambete. In treia, curiozitate. In a patra, devenea enervant. In a cincea, stresant. In a sasea, ingrijorator. In a saptea, infiorator. De regula, nu dura mai mult de 10 zile pana cand debitorul ceda psihic si isi achita datoriile.

Inca de marti seara, cand au inceput protestele, am fost 100% sigur ca vom avea nevoie de multa rabdare. Rezistenta inseamna anduranta, perseverenta. Dar, daca Samir poate, putem si noi.

Ne vedem in piata.

And#Rei