Ponta a anunțat că are nevoie de încă 28 de zile pentru refacerea după operația de la picior, și a anunțat că l-a propus pe Gabriel Oprea să-i țină locul la Palatul Victoria. Au trecut doar zece zile de când scriam asta:

”Chiar și doar pentru câteva zile, Oprea s-ar fi putut trezi premier interimar. Poziție din care, constituțional, n-ar putea face prea multe. Dar până când ajungi să contești constituționalitatea unor eventuale decizii și ordonanțe de urgență, răul poate fi făcut. În materie penală, e suficientă și o zi în care un act normativ să fie în vigoare pentru a se aplica legea mai favorabilă (și sute de penali, mai mari și mai mici, să scape astfel). În cazul unui partid și premier dependent de voturi, asemenea decizii sunt, totuși, sancționabile. Nu și în cazul unei formațiuni parazitare precum cea a lui Oprea care ajunge și se menține la putere nu prin vot, ci tocmai pentru faptul că e dispusă să-și asume să facă mizeriile pe care alții nu le riscă de frica votului.”

Dacă vă întrebați cum se întâmplă să anticipez diferite scenarii în cazul politicii autohtone, răspunsul e destul de simplu: încerc să-mi imaginez cele mai absurde, mai nesimțite, mai lipsite de moralitate, mai de neconceput decizii și apoi pariez că se vor întâmpla. Și, de prea multe ori, când e vorba de politica autohtonă, scenariile astea prind viață. De această dată, nu am nimerit chiar integral scenariul. Pentru că porneam de la premisa că Victor Ponta și-ar putea da demisia. Un premier (și un Guvern) interimar în astfel de condiții are, într-adevăr, atribuții mai restrânse, până la formarea unui nou cabinet.

Varianta în care Gabriel Oprea doar îi ține locul lui Victor Ponta este și mai gravă decât cea pe care mi-am imaginat-o. Tot interimat se cheamă, dar un interimat cu puteri mai mari. Din punct de vedere al teoriei constituționale nu se schimbă Guvernul. Postul de premier nu e vacantat. Se apreciază că Guvernul acționează în baza aceluiași mandat pe care l-a primit de la Parlament în momentul investirii. Practic, Oprea poate lua orice decizie pe care o lua și Ponta. Așadar, riscul unor ordonanțe de urgență prin care să se rezolve multiplele probleme ale politicienilor penali (inclusiv a lui Victor Ponta) e și mai mare. Și, cum scriam încă de acum zece zile, Gabriel Oprea poate lua aceste decizii fără a-și asuma răspunderi politice majore (că Oprea nu depinde de votul public pentru a ajunge sau pentru a rămâne la Putere, ci de serviciile pe care le face pe rând celor care sunt la Putere). Și putem merge până la capăt cu scenariul absurd: Victor Ponta va fi cel care se va întoarce și va conduce lupta, alături de PSD, pentru schimbarea ordonanțelor de urgență care au modificat legile penale! Și le va schimba, dar va fi prea târziu, pentru că efectele se vor produce și o maree de politicieni penali se va vedea scăpată de dosare. Ce, îi va fi greu apoi lui Ponta să spună că ”Oprea l-a trădat”? Nu ar fi Ponta dacă nu ar face așa ceva!

Mai simplu spus: sub conducerea lui Gabriel Oprea, Guvernul se trezește că emite ordonanțe de urgență prin care se modifică legile penale. Aceste ordonanțe de urgență intră în vigoare în momentul depunerii lor spre dezbatere în procedură de urgență la Parlament și după publicarea lor în Monitorul Oficial (art. 115, alin. 5, Constituție). Sub presiunea civică, Parlamentul anulează aceste modificări ale legii penale (nu le adoptă). Cele câteva zile sau săptămâni în care ordonanța de urgență a fost în vigoare se consideră însă lege penală mai favorabilă (ca exemple: incompatibilitatea care îl vizează pe Ponta ori dosarele sutelor de parlamentari bănuiți că și-au angajat rude la cabinet). Câteva zile e suficient!

Așadar, luna de interimat Gabriel Oprea se anunță extrem de încinsă. Și nu din cauza soarelui de vară. Ci pentru tot ce înseamnă decizii impopulare sau de-a dreptul revoltătorare pe care un asemenea guvern le-ar putea lua. Cine și-a închipuit (sau măcar a sperat) că lupta pentru Justiție și pentru sancționarea corupților s-a amânat pentru la toamnă și-a luat prea repede vacanță! E groasă rău, oameni buni!

***

Ce va face Iohannis? Capcana întinsă de Ponta

Decizia în numirea lui Gabriel Oprea în funcția de premier interimar îi aparține EXCLUSIV președintelui Klaus Iohannis. Atenție! Faptul că Victor Ponta l-a propus pe Gabriel Oprea, NU-L OBLIGĂ pe președinte să-l desemneze! Art. 107, alin (3) din Constituție zice așa (sublinierile îmi aparțin: ”Dacă primul-ministru se află în una dintre situaţiile prevăzute la articolul 106, cu excepţia revocării, sau este în imposibilitate de a-şi exercita atribuţiile, Preşedintele României va desemna un alt membru al Guvernului ca prim-ministru interimar, pentru a îndeplini atribuţiile primului-ministru, până la formarea noului Guvern. Interimatul, pe perioada imposibilităţii exercitării atribuţiilor, încetează dacă primul-ministru îşi reia activitatea în Guvern.”

Așadar, ne aflăm în situația în care premierul ”este în imposibilitate de a-și exercita atribuțiile”. Cel care decide cine va fi premier interimar este președintele, iar Constituția spune doar că acesta trebuie să fie membru al Guvernului. Atât. Nimeni altcineva nu are vreun rol constituțional în această alegere! Nici premierul (aflat în imposibilitate de a-și exercita atribuțiile) și nici majoritatea parlamentară. Propunerea lui Ponta are doar valoare legală de… rugăminte. Nu e cu nimic mai relevantă din punct de vedere constituțional decât o propunere pe care aș face-o eu sau oricare dintre- d-voastră.. Pentru orice tâmpenie pe care ar face-o Oprea ca premier interimar, responsabilitatea mai mare o are cel care l-a numit, nu cel care l-a propus!

Gabriel Oprea i-a făcut curte, la nivel declarativ, în ultima perioadă, președintelui Iohannis. Ba s-a și pronunțat expres împotriva modificării legilor penale. Așadar, în aparență, lui Klaus Ioahnnis ar trebui să-i fie ușor să-l desemneze pe Oprea. Dar cât de naiv ar trebui să fie Iohannis să ia de bune declarațiile lui Gabriel Oprea? Pe de altă parte, dacă nu dă curs rugăminții lui Ponta, e clar că și-l întoarce pe Oprea împotrivă. Nu e ușoară decizia președintelui, dar, până la urmă, nu l-a numit nimeni cu forța la Cotroceni.