Nekoliko titula u Borasovom životopisu ne znači da je on pravi čovjek za upravljanje Sveučilištem u Zagrebu

Svake godine kad vidimo podatke o kvaliteti hrvatskih sveučilišta moramo se stalno pitati kad ćemo već jednom napredovati. Na ovih dana objavljenoj ljestvici The World University Rankings vidimo da se Sveučilište u Zagrebu zadržalo u istom rangu jer se nalazi između 800. i 1000. pozicije. Bolje su rangirana sveučilišta u Splitu i Ljubljani što je samo po sebi poražavajuće jer splitsko sveučilište zasigurno raspolaže sa znatno manje novca od našeg najvećeg sveučilišta u našem najvećem gradu.

Usporedbe s drugim državama ne treba ni spominjati jer je posve jasno gdje stojimo, ali smatramo da vrijedi povući paralelu s Estonijom, baltičkim divom koji nam može biti uzor u gotovo svim metrikama. Njihovo sveučilište u Tartuu nalazi se između 301. i 350. mjesta po spomenutoj ljestvici.

Bio bi red da se rektor Damir Boras zapita je li on pravi čovjek za upravljanje najvećom obrazovnom ustanovom u Hrvatskoj kad ne ostvaruje nikakve zamjetne rezultate. Ali ne možemo to očekivati od rektora kad vidimo kako ministrica Blaženka Divjak ignorira probleme u ostatku obrazovnog sustava.

Još i prije nego što je stupio na dužnost Boras je izjavio kako je Sveučilište potrebno vratiti biblijskim vrijednostima. Bilo bi zanimljivo rektora koji se u svome mandatu istaknuo mnogobrojnim aferama, pitati smatra li da je u tome uspio. Sam je sebi isplatio iznos više od 68.500 kuna potpore za znanstveni projekt. Točnije, rektor Damir Boras potpisao je odluku kojom Sveučilište profesoru Damiru Borasu daje taj iznos.

Za lošu komunikaciju s medijima 2017. godine Hrvatska udruga za odnose s javnošću dodijelila mu je "nagradu" za antikomunikatora, takozvani "Šipak godine". Osim što ne odgovara na pitanja novinara, Boras je protekle dvije godine odbio odgovoriti i na 20-ak upita pučke pravobraniteljice. Umjesto njega, s novinarima se često vide zaposlenici privatnog Odvjetničkog društva Mihočević&Bajs i to na sudovima, jer aktualni rektor, tvrdeći da štiti ugled Sveučilišta, redovito tuži novinare.

Povijest će Borasa pamtiti prvenstveno po činjenici da je vjerojatno prvi rektor u povijesti koji je tužio svoga studenta. Protiv Luke Kovača, studenta Hrvatskih studija, podnio je tužbu je zbog izjave koju je rekao za HINA-u. Nakon što su se mediji raspisali o tužbi, ucijenio je studenta - poručio mu je da će tužbu povući, ako se student javno ispriča. Na kraju je, ipak, tužbu pod pritiskom javnosti povukao.

Na upite o trošenju javnog novca, također nije odgovarao, tvrdeći kako zbog autonomije sveučilišta to nije dužan objaviti. Famoznu autonomiju Sveučilišta tri je puta branio ustavnom tužbom. Nakon što je ministrica Blaženka Divjak pokrenula tri upravna nadzora nad Sveučilištem, Boras je od Ustavnog suda zatražio ukidanje odredbi Zakona o znanstvenoj djelatnosti koje se tiču nadležnosti ministarstva nad sveučilištima, kako bi te nadzore onemogućilo.

Putem Ustavnog suda rušio je i Zakon o hrvatskom kvalifikacijskom okviru, smatrajući kako se prema Ustavu stručne studije ne može izjednačavati sa sveučilišnim, čime je 45.000 studenata stručnih studija doveo u nepovoljan položaj. Zakon o HKO-u kasnije je, ipak, ponovno donesen. Kako je nedavno navršio 65 godina, Boras je trebao u mirovinu. Da bi ostao rektor, trebao je dobiti potporu Vijeća Filozofskog fakulteta na kojem je radio, a koju je izgubio zbog nametanja spornih ugovora s Katoličkim-bogoslovnim fakultetom.

Igrom slučaja, na Odsjeku u Petrinji Učiteljskog fakulteta pojavio se natječaj za radno mjesto redovitog profesora za znanstveno područje društvenih znanosti, polje informacijske znanosti, grana informacijski sustavi, što je odgovaralo upravo Borasovim kvalifikacijama. Naravno, javio se na natječaj i kao jedini kandidat dobio to radno mjesto te tako postao prvi rektor u hrvatskoj povijesti koji je promijenio matični fakultet.

Nastavak pročitajte na idućoj stranici.