Jako první nechápu jazykové fušery. Tahle země se znovuzrodila v 19. století z jazyka. Naše nejlepší mozky vzaly krásnou veleslavínskou češtinu, proměnily ji a vykouzlily celé slovníky moderních slov, protože nic jiného než jazyk jsme neměli. Do sta let jsme dokázali udělat z umírajícího nářečí skvost s literaturou v nejvyšším světovém patře. Člověk, který se tu narodil, chodil tu do školy, a přesto udělá v každé větě dvě hrubky, má být zelený studem, má každý den plakat před bustou Josefa Dobrovského, a ne slintat do komentářů na internetu.

Za druhé nechápu lidi, co opovrhují humanitním vzděláním. Tři největší Češi (a Moravané), kteří skutečně pohnuli dějinami světa, byli humanitní vzdělanci Hus, Komenský a Masaryk. Náš nejslavnější král Karel IV. byl intelektuál, a právě proto tak dobře vládl. Kdo nadává na humanitní vzdělání, neví o své vlasti nic.

Za třetí nerozumím lidem, co šílí z uprchlíků. Tahle země přežila Branibory, Švédy, Prusy, habsburské poněmčování, nacisty a vojska Varšavské smlouvy. Mnozí z nich přihrčeli s kanóny, ale my jsme houževnatější než každý opancéřovaný debil. Samozřejmě, že je třeba příchod cizinců regulovat, pečlivě zjišťovat, komu pomáháme, a dávat azyl jenom tomu, kdo přijme naše civilizační normy. Ale opravdu nehodlám hysterčit kvůli pár tisícům lidí beze zbraně, co k nám utíkají před válkou. Zbabělost ještě žádný národ nepovznesla.

Štefan Švec Foto: Milan Malíček, Právo