Nu sunt dintre cei care cred că PSD este “ciuma roșie”, iar partidele de dreapta sunt garanți ai democrației și ai funcționării justiției. Cred că problema României de azi nu este spectrul comunismului și acela al dictaturii, ci corupția, care a fost mereu la pachet cu absolut toate partidele aflate la putere. Cred că, dacă dreapta ar fi mai brează, după 10 ani în care, într-un fel sau altul, a fost la putere, Ponta nu ar fi avut procentele uriașe pe care le-a avut în turul I (în condițiile în care mai și premier de 2 ani).

Nu înțeleg, așadar, entuziasmul furibund pe care electoratul de dreapta îl revarsă asupra lui Iohannis, în social-media, și faptul că el a devenit, în mai puțin de o săptămână Omul Minunat și Providențial, după ce, înainte de turul I, deținuse poziția asta Monica Macovei. Îmi pare OK omul, îmi place că nu e spurcat la gură, că nu e nici “jucător”, nici șmecheraș, și cred că rigiditatea lui nemțească ne-ar putea ajuta. Dar, în același timp, nu pot să uit nicio secundă că, în spatele lui, se află alde Blaga, alde Videanu și ceilați siniștri de dreapta, la fel de corupți ca și colegii lor de breaslă din PSD. Iar faptul că nu uit asta, mă ajută să nu mă mai entuziasmez, să nu încep să cred cu fanatism în el, să nu mă “înamorez” politic.

N-am înțeles nici isteria cu Monica Macovei și de ce a fost transformată de susținătorii ei în statuie sfântă a Justiției. Pentru numele cerului, până ieri, a fost acolo, printre ei, printre corupți, și n-a părut să aibă vreo problemă cu asta. N-am auzit-o să-și fi cerut scuze, să fi spus că a fost o greșeală (o “soluție imorală”, gen 😀 ) și că toată clasa politică actuală, împreună cu ea, ar trebui să plece și să lase loc unor oameni noi, care să nu fi făcut niciun compromis. Dacă ar fi spus asta, pe cuvânt că aș fi votat-o și eu, ba chiar aș fi fost tentată să încep să cred în ea, chestie pe care m-am jurat să n-o mai fac vreodată cu vreun politician.

Vă spuneam, înainte de prima etapă a alegerilor, că votez cu Iohannis în turul I, iar, în turul II, sunt dispusă să votez ORICE contracandidat al lui Ponta, fie el și Udrea sau chiar crocodilul din care a fost confecționată ultima ei poșetă. Pentru că mi se pare extrem de important să nu ajungă și președinția pe mâna partidului care are și majoritatea parlamentară, ORICARE ar fi acest partid. Nu am absolut niciun dubiu că orice partid aflat în situația asta ar jefui țara fără nici cea mai mică rezervă și ar silui justiția din toate pozițiile. Mi-ar fi frică s-o las singură acasă, cu toată prăjiturica pe masă, nu doar pe “ciuma roșie”, ci și pe “ciuma verde cu picățele” sau cum s-o numi dreapta noastră românească, alcătuită într-o proporție uriașă din politicieni desprinși tot din FSN (asta v-o amintesc, așa, ca fapt divers 😛 ).

Voi vota Iohannis și la finalul aceste săptămâni și, cum ziceam, mi se pare ok omul, dar, în același timp, prefer să rămân circumspectă. Până acum, absolut toți politicienii m-au mințit, m-au furat și m-au dezamăgit, refuz să mai am încredere în vreunul, iar despre entuziasm nu mai poate fi vorba. Și da, campania electorală dusă de Ponta a fost și este una a jegului total, cum zice și Vlad Petreanu, și îmi provoacă furia și voma. Tocmai am văzut la TV și mizeria cu Corlățean, care și-a dat demisia, ca să nu modifice numărul de secții de votare din diasporă (bine că s-a putut da, totuși, ordonanță care să legitimeze migrația politică electorală! ). Persist însă în hotărârea de a nu-mi vindeca furia și scârba pe care mi le inspiră Ponta și compania, făcându-i orbește statuie altui politician.

Rezumând la maximum cele de mai sus, votez Iohannis fără să dau pe-afară de entuziasm, dar, pentru binele nostru, sper să fim cât mai mulți cei care îl vom vota.

Voi ce ziceți? Oare vom reuși? Sau, lunea viitoare, pe vremea asta, o să fim supertriști? Întreb așa pentru că, din experiența ultimei discuții pe teme electorale, știu că 99,99% dintre cititorii mei votează tot Iohannis.