U akademskim krugovima to nije tajna. I nije pojava od jučer. Ali sada imamo i nekakav brojčani orijentir: samo tijekom prošle 2016. godine Udruzi mobing – za pomoć i edukaciju žrtava mobinga neki oblik nasilja nad njima prijavilo je čak 45 sveučilišnih nastavnika i znanstvenika!



Kada je u jednoj zemlji 45 visoko obrazovanih ljudi s najvišim akademskim titulama, a među prijavama su one od asistenata/ica do redovnih profesora/ica na sveučilištima i veleučilištima te znanstvenika/ica s instituta, dovedeno u situaciju da se sami ne mogu izboriti za svoj dignitet i prisiljeni su pomoć zatražiti u građanskoj udruzi, što nam to govori?



Pogotovo, kako otkriva pravnik Udruge mobing Ivan Hranj, kada izdvojimo podatak da su se lani udruzi za pomoć zbog mobinga obratila, primjerice, tek dva PKV-a (polukvalificirana) radnika.



Perfidno zlostavljanje



- Sveučilišni nastavnici svih zvanja prijavljivali su različite oblike zlostavljanja, od ponižavanja i šikaniranja koje se događa osobito mlađim asistentima i docentima koje stariji kolege šalju da im donose sendviče, kavu, preparkiravaju automobile, pa do toga da se nekima onemogućuje pohađanje seminara i putovanja u inozemstvo, uskraćuje pravo na potrebnu literatutu, pojedincima se zabranjuje rad u laboratorijima, radi se pritisak na studente da lošije ocjenjuju pojedine profesore, neke se sramoti lažnim optužbama za plagiranje i tako dalje.



Također, imamo i slučajeve seksualnog napastovanja koje su prijavile jedna asistentica i jedna viša asistentica. Međutim, ono što posebno zabrinjava jest da se u najviše slučajeva radi o perfidnim oblicima zlostavljanja, osobito onemogućavanju napredovanja. Sve se to događa kako od strane nadređenih pročelnika, mentora, dekana tako do povjerenstava u kojima su mnogi umreženi – prenosi Hranj.



- Jednom mi je jedan sveučilišni profesor priznao: “Znate, mi to radimo perfidno, kroz ustanove.” Pa ti tako uzmu laboratorij, promijene raspored, povjerenstvo ne vrednuje rad ili ga ocijeni negativno, pošalju te na teren po kiši i pljusku. Pokušavaš napredovati, ali samo čekaš, čekaš i čekaš...



Ako se pobuniš, možeš ostati na cesti i bez posla. Tko će te onda primiti nazad, gdje ćeš napredovati? Važno je biti član čopora, biti 'na liniji'. To je razlog što se mnogi i ne usude prijaviti mobing. Šute i trpe – kaže Ivan Hranj.



Osim 'vertikalnog' mobinga, vidljiv je i onaj 'horizontalni'- kada je u pitanju suparništvo, zarade na određenim projektima, jer kako govori Hranj, mnogi profesori rade projekte za gradove, druge institucije ili su članovi nekih tijela i komisija, a njihov 'potpis' zna biti težak stotinu ili dvjesto tisuća kuna. Razumljivo da mu onda kolega može biti smetnja.



Iako udruga pruža ne samo savjetodavnu pomoć o tome kako postupati, komu se obratiti, kakve su šanse za uspjeh, nego i pomaže u pisanju pritužbi, žalbi, priprema i daje savjete u vezi s pokretanjem sudskih sporova, svega dvoje od 45 profesora koji su se javili udruzi odlučilo se upustiti u sudsku bitku.



- Ljudi se boje eksponiranja jer to može biti kraj njihove karijere – ističe Ivan Hranj. Iako se udruzi više javljaju žene, ni muškarci nisu pošteđeni ovakvih nemilih situacija, a osobito su ugroženi nastavnici na društvenim i humanističkim fakultetima koji teže mogu doći do posla u inozemstvu. U maloj zemlji velikih klanova teško se s jednog fakulteta ili instituta jednostavno prebaciti na drugi. Dođete na “oglasnu ploču”. Sva se vrata zatvore, nitko vas neće – kaže Hranj, prenoseći iskustva profesora.



Stegovni postupci



Osudu ovakve pojave u akademskoj zajednici iznosi i prof.dr. Igor Radeka, predsjednik Nezavisnog sindikata znanosti i visokog obrazovanja te profesor Zadarskog sveučilišta. Podsjeća kako je prošle godine tim stručnjaka okupljenih oko Sindikata znanosti, među kojima je bio i on, proveo empirijsko istraživanje među članovima toga sindikata i dijelu nečlanova, a rezultati su objavljeni u studiji “Kakvu budućnost sustava znanosti i visokog obrazovanja želimo?”.



- Jedan od zaključaka vezanih uz rezultate istraživanja jest da bismo kvalitetu radnih odnosa u našim sredinama trebali podići i poticanjem kulture suzbijanja neprihvatljivih oblika ponašanja, posebno osnaživanjem kapaciteta etičkih povjerenstava na matičnim razinama kao i nacionalnog Odbora za etiku u znanosti i visokom obrazovanju.



To bi tijelo, uz ostalo, trebalo osigurati da se na nacionalnoj razini primjenjuju istovjetni propisi i praksa u postupcima te utjecati na resorno ministarstvo i čelnike ustanova da osiguraju jasne i nedvosmislene procedure u etičkim postupcima, razviju adekvatne stegovne postupke i osiguraju nezavisan rad stegovnih i etičkih tijela na svojim ustanovama – prenosi profesor Radeka.

