Min flyktinghistoria började med mamma, eller rättare två mostrar, finska krigsbarn. Småflickorna skickades med namnlappar om halsen till Sverige. När de glömt finskan skickades min mamma efter, för att lära sig svenska och kunna tolka. Tänk att ha två av sina barn i ett annat land och inte ens kunna tala med dem.

Det är ingen saga men en historia med ett efter omständigheterna lyckligt slut. Mamma träffade pappa, blev kvar i Sverige, fick mig och mina systrar. Integration och hemspråk fanns inte. Bodde man i Sverige blev man svensk, talade svenska, jobbade och försörjde sin familj.

Genom åren har många kommit hit, till exempel italienare och jugoslaver som alla har sugits upp av samhället och, som min mamma, blivit svenskar, lärt sig svenska, jobbat och försörjt sin familj.

Men någon gång blev flyktingar inte fria vuxna människor med drivkraft, förmåga och önskan att klara sig själv, de skulle tas om hand. Som om vuxna blev barn när de klev in på svensk mark. Vi ställde inga krav alls, inte ens att man skulle lära sig svenska, i stället skulle barnen gå ifrån lektioner för att lära sig sitt eget språk, hemspråk. Fortfarande erbjuder vi invandrare tolkhjälp så länge man själv anser sig behöva. Någonstans här gick det fel.

Läs också Debattartikeln: Minna Forsell: Begränsad tolkrätt gör ingen integrationsnytta

Flyktingar har kommit till Sverige och Europa från krigshärdar jorden runt, de har kommit för att få leva i fred och frihet. I början av 2000-talet sökte cirka 30 000 människor om året asyl i Sverige. Det klarade vi, även om vi var och är inriktade på omhändertagande.

Ryktet om den generösa svenska välfärden har spridit sig över världen. Människor som lever i svår nöd på andra sidan jordklotet känner till vår välfärd och vill inget hellre än att få ta del av den. Många människor riskerar både egna och sina barns liv när de lägger det i flyktingsmugglarnas händer. De kliver i ranka båtar och de tränger ihop sig i täckta lastbilar utan luft. Vi låter det ske, med öppna ögon låter vi det hända, varje dag.

Vi är ett humanistiskt folk, vi är generösa och vi vill hjälpa. I ett litet rikt land, långt ifrån oroshärdar. Alla jordens miljoner människor kan vi dock inte hjälpa med vår flyktingpolitik, vi kan inte ens hjälpa en promille av jordens flyktingar om vi tror att vår flyktingpolitik är den enda rätta. Vi ser väl att runt om på jorden, långt härifrån, trampar små och stora fötter i lera och svår armod. De trampar runt och drömmer om landet i norr som flyter av mjölk och honung.

Läs också SD: Kommunerna klarar inte en ny migrationskris

Det är inget annat än naivt att tro att vi med vår flyktingpolitik och våra skattemedel dels ska kunna fortsätta erbjuda vår välfärd till de som kommit hit men inte klarar sin egen försörjning, och dels erbjuda samma generösa välfärd till stora grupper människor som kommer men inte bidrar. Att vi helt enkelt ska ge upp den första delen i ”gör din plikt, kräv din rätt”.

Läs också perspektivartikeln Mats Hammarstedt: Flyktinginvandring räddar inte landsbygden

Jag skulle vilja att vi hjälpte flyktingar på det sätt som vi kan hjälpa så många som möjligt. Med en klok och human biståndspolitik. Med en klok och human politik för affärer med fattiga länder. Med en klok och human politik för utbildning, sjukvård och akuthjälp på plats.

Jag vill styra om den största delen av vår flyktingpolitik till att hjälpa på plats, innan flyktingarna riskerar livet på Medelhavet och Europas motorvägar. Det är inget annan än inhumant att fortsätta göda flyktingsmugglare som skrupellöst tjänar pengar på människors fattigdom.

Vår ambition måste vara att hjälpa dem som har det svårt och självklart så många som möjligt, i stället för bara de få som lyckas ta sig hit. Visst klarar vi flyktingmottagande också, för självklart ska vi ta emot flyktingar om vi gör det klokt och genomtänkt. Att helt bortom all sans och balans erbjuda hela vår svenska välfärd till dem som lyckats ta sig hit är knappast en klok och genomtänkt flyktingpolitik.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.