Charlie Hebdo har inte tystnat. Den som gick in på tidningens sida på nätet dagen då medlemmar ur deras redaktion mördats möttes av budskapet Je suis Charlie, Jag är Charlie. Ord som ekat över kontinenterna, ifrågasatts och hyllats, nedtecknats och uttalats av miljoner människor.

På onsdag kommer Charlie Hebdo ut med sitt nästa nummer. Det numret har färdigställts på vänstertidningen Libérations redaktion i Paris. En vacker solidaritetshandling och hyllning, precis som de mot himlen uppsträckta pennorna i demonstrationstågen.

Människor annars upptagna med annat har stannat upp och funderat över yttrandefrihet och pressfrihet. Över ordets makt. Det kan tyckas sorgligt att det krävs kulor för att vi skall påminnas om vikten av att värna pennan i privilegierade västerländska demokratier. Men samtidigt, vilken hoppingivande demonstration för rättigheter vi varken kan eller ska ta för givna vi sett under de senaste dagarna.

Sverigedemokraterna har sörjt attentatet mot Charlie Hebdo. Mattias Karlsson lät efter attacken hälsa att:

"”Det är med sorg och bestörtning som jag tagit del av nyheterna om dagens terrordåd i Frankrike. Attacken mot Charlie Hebdo är en attack på hela Europa och de värden i form av demokrati och yttrandefrihet som ligger till grund för våra öppna och fria samhällen."

En påstådd sorg med politiska förtecken, över en tragedi på en utpräglad vänsterredaktion i Paris.

De som avlossade skotten var extremister. Sverigedemokraterna förspiller inte möjligheten att genom sin påstådda sorg understryka sin agenda. Björn Söders ord efter attentatet visar vad Mattias Karlssons ord egentligen betyder:

”Fredens religion har visat sitt ansikte.”

I Sverige är det Sverigedemokraternas anhängare som sprider hat och hetsar mot redaktioner och journalister. De som utfört politiska mord i Sverige är medlemmar ur den nazistiska rörelseflora Sverigedemokraterna härstammar ur.

Om Sverigedemokraterna nu värnar tidningsredaktioner och yttrandefriheten så mycket, hur kan det komma sig att man inte tar krafttag för att stävja de egna anhängarnas hat mot just tidningsredaktioner och journalister? Varför ser man i så fall inte över sin egen syn på medierna och deras uppdrag i demokratin?

För yttrandefriheten riskeras inte bara av enskilda extremister. Den hotas inte bara av kulor. Den riskeras även genom det konstanta hat som möter den som granskar Sverigedemokraterna och deras åsiktsfränder och som inte delar Sverigedemokraternas förljugna världsbild.

För hatet Sverigedemokraterna genererar riskerar leda till självcensur, till att vissa ämnen och företeelser förblir ogranskade. Så kan också yttrandefriheten kväsas.

Hat bekämpas inte med mer hat.

Och menar Sverigedemokraterna allvar med sin sorg över attentatet mot Charlie Hebdo och sin vurm för yttrandefriheten, börjar de städa i de egna leden.