Forældre, forvent ikke at vi opdrager jeres børn. Lad være at sende mails hele tiden og hele tiden betvivle hvad vi gør. Stol på os, vi ved, hvad vi gør. Budskabet fra den svenske lærerinde, Margareta Liljequist, er næsten blevet delt 6.000 gange på facebook allerede.

- Hvis vi ønsker at hæve skolens status, er vi nød til at genoverveje, hvad vi ønsker, lærerne skal gøre. Skal vi besvare mails eller skal vi udvikle, spørger hun, ifølge Expressen.

- En lærer er ikke en dårlig rollemodel, fordi hun lytter til kartellet. En lærer har ret til at lave stavefejl i det ugentlige brev til forældrene uden at blive beskyldt for at være inkompetent. En lærer bør ikke være nød til at holde ekstra udviklingssamtaler med forældrene, hvis hun møder dem i supermarkedet.

Sådan skriver den svenske lærerinde, Margaret Liljequist, i sit opslag på facebook, som lige nu spredes hastigt i de svenske forældrekredse.

Margaret Liljequist har tre punkter, som hun håber, forældrene hjælpe med at opfylde. Hvis de opfyldes, vil det ifølge hende, føre til mere tid til undervisning:

- Opdrag dine børn hjemme. Det er din opgave, at lære dem at sige tak for mad og undskyld. Stop med at sende mails til læreren, hvor du spørger om dit barns mødetider. Det kan du finde ud af på andre måder. Det stjæler enormt meget tid for læreren. Stop med konstant at stille spørgsmålstegn ved lærernes arbejde. Hav tillid til dem, de ved, hvad de gør.

I stedet opfordrer hun til mere samarbejde mellem forældre og lærere. Det skal ske gennem forældremøder, hvor barnet er med. På den måde kan forældre, lærere og barn få en bedre fælles forståelse for hinanden, ligesom det er enormt vigtigt, at lærerne gør det klart for forældrene, hvad de forventer af eleverne.

Læs hele brevet her:

- Til alle forældre derude: Gør en god gerning næste år, og hav dette som jeres nytårsforsæt: Når mit barn siger, læreren har været unfair, vil jeg først spørge, hvad mit barn gjorde før det. Når jeg ikke kan huske vigtige informationer, som jeg allerede har fået tilsendt tidligere, så spørger jeg en anden forælder først, inden jeg skriver til læreren. Jeg er nød til at huske på, at hver eneste lille ting jeg beder læreren om at ordne, tager tid, der i stedet kunne være blevet brugt på planlægning og evaluering af mit barns undervisning.

- Hvis mit barn er ti år, er det fuldt ud i stand til at tage ansvar. (Under forudsætning af, at barnet ikke har en diagnose eller er alvorligt syg.) Hvis en lærer ringer for at fortælle mig om noget, der er sket i skolen, vil jeg altid antage, at læreren ringer, fordi hun bekymrer sig om mit barn og ikke bare for at klage. Tro det eller ej, men lærere har vigtigere ting at tage til end at brokke sig.

- Hvis jeg har spørgsmål til undervisningen, vil jeg væbne mig med tålmodighed, for at vise jeg har tillid til, at der faktisk er en pædagogisk plan, for det de gør i skolen. Inden jeg blander mig i undervisningen, vil jeg vil spørge mig selv: hvem er læreren? Jeg lover, jeg aldrig vil lægge mit forældreansvar over på lærerne. De skal opfostre demokratiske medborgere, men opdragelsen står jeg selv for.

- Jeg vil tænke på, hvordan jeg taler om skolen, undervisningen og lærerne herhjemme, for holdningen til skolen skabes derhjemme. Jeg vil huske på, at positiv feedback og konstruktiv kritik er en god måde at skabe forandringer på. Jeg vil aldrig skælde mit barn, læreren eller min ekskæreste ud, når vi er til forældresamtaler. Jeg tager heller ikke telefonen, heller ikke hvis det er vigtigt.

- Jeg vil lære mine børn, at de kan tænke, hvad de vil, men at de ikke skal sige noget, der kan såre andre. De skal lære at vise respekt for de ældre, og være et eksempel til efterfølgelse for de yngre. De skal behandle alle lige, uanset oprindelse, køn, klasse og seksualitet. De skal lære, at man siger både goddag og farvel. Hvis mit barns lærer laver en stavefejl, så betyder det ikke, at læreren er totalt inkompetent, men snarere stresset.

- Hvis jeg finder ud af, at mit barns lærer ryger eller går på værtshus engang imellem, så vil jeg ikke beskylde læreren for at være en dårlig rollemodel, men bare et menneske. (Medmindre læreren gør det i løbet af undervisningen, selvfølgelig.) Hvis jeg møder mit barns lærer i supermarkedet, så vil jeg ikke bruge hendes tid på at tale om mit barn og skolen. Afslutningsvis vil jeg huske på ikke bare at spørge skolen, hvad den kan gøre for mig, men også indimellem spørge, hvad jeg kan gøre for skolen. Positivt engagement er det bedste, forældre kan give til skolen.