Det er meget simpelt. Hun er Danmarks ærligste person. Hvis du vil vide, hvem det er, vi regeres af, skal du bare gå til Inger Støjberg. Her er intet fortiet. Her er afstumpetheden, lumpenheden og den kyniske spekulation i andres ulykke udstillet med ekshibitionistisk iver.

Da den borgerlige regering kom til magten i 2001, svor jeg, at jeg, når jeg var i udlandet, aldrig ville forsømme en lejlighed til at sige, at vi hjemme i Danmark blev regeret af en flok dumme svin.

Jeg havde bare et problem. Folk troede ikke på mig. Billedet af Danmark som en åben, venlig og tolerant nation havde bidt sig fast gennem årtier.

Så kom Inger Støjberg, og pludselig blev det den nemmeste sag af verden at overbevise den halve klode om, at en flok virkeligt ubehagelige stympere stod i spidsen for det ellers så sympatiske Danmark. Jeg skulle bare sige vores lands navn. »Nå, ja,« sagde folk til mig på ti forskellige sprog, »det er det land, hvor I hader muslimer.«

Ligefrem ærlighed

Kort efter sin tiltræden som integrationsminister meddelte Inger Støjberg, at hun ville indsætte store annoncer i en række libanesiske aviser. Her ville hun fortælle de mange flygtninge fra regionens krige, at de bare var en flok snyltere, og at vi i Danmark ville behandle dem som lort. Mange blev forargede, men jeg anser det for en stor fortjenstfuld indsats med så ligefrem en ærlighed at fortælle verden sandheden om vores land.

Jeg blev faktisk så begejstret, at jeg syntes, vi alle sammen skulle have været med til frivilligt at finansiere annoncerne. Der skulle have været en landsindsamling, et stort show lørdag aften på alle danske tv-kanaler med populære tv-værter og Kjeld Heick i døgndrift. Jeg ville selv være gået fra dør til dør med indsamlingsbøssen, hvis nogen havde spurgt mig.

Verden fortjener sandheden om Danmark, og den får de ikke af regeringen, diplomaterne eller medierne. Men de får den af Inger Støjberg. Hun er nok en svækket og rådvild oppositions stærkeste kort, når det kommer til lægge grunden for en folkerejsning i Danmark.

Smykkeloven

Så kom den geniale smykkelov. Igen demonstrerede Inger Støjberg sit mod til at gå op imod den forsuttede humanisme. Enhver med selv et helt rudimentært kendskab til det 20. århundredes historie, ville selvfølgelig vide, at når flygtninge ved landets grænser fik konfiskeret deres smykker, så de selv kunne finansiere de kommende års chikane imod dem, ville mennesker rundtom i verden få associationer til nazisternes jødeforfølgelser. Og det fik de. Men det sked Inger på.

Og vores lands regering blev i månedsvis placeret med hovedet i den internationale gabestok. Sammen med sin spindoktor, som hun i et interview i Alt for Damerne kælent omtaler som ’Mark’, fortjener Inger Støjbjeg Ridderkorset for sit visionære brud med den politiske korrekthed. Danmark blev for alvor placeret i den globale lortepøl.

Nu er hun i gang igen. I en artikel i BT har hun beskyldt en niårig syrisk pige for at være en kynisk snylter på det generøse danske system. Drevet af grådighed udnytter den lille pige sin omfattende juridiske ekspertise til at skaffe sin familie asyl.

Man skulle jo tro, at et sådant vidunderbarn i det ondes tjeneste med det samme ville kunne finde ansættelse i Støjbjergs integrationsministerium. Hun har alle de krævede kvalifikationer: juridisk ekspertise parret med skruppelløs løgnagtighed. Men nej, Støjbjerg udstiller i stedet pigen som en trussel mod Danmark. Der mangler kun selvmordsbæltet, før terrorismeanklagen er komplet.

Afsløringen

Det viser sig, da Dagbladet Information begynder at grave i historien, at den er opspind fra ende til anden. Asrin Mesbah fra Jurarådgivningen, som har et grundigt kendskab til pigen og hendes familie, afslører i en artikel, hvordan familien systematisk er blevet chikaneret i deres lovmæssige ret til en bolig.

Fire voksne og seks børn under 12 år er tvunget til at bo sammenstuvede i en lille lejlighed. Når de beskedent beder om lidt mere plads, kaldes det af Støjbjerg griskhed. Selv bor hun ifølge Alt for Damerne alene i en stor villa, omgivet af gode naboer, hvis børn savner hende, når hun er for længe borte. »Kommer du snart hjem?« spørger villavejens børn ifølge integrationsministeren på små søde videoer.

Når det gælder flygtninge, bruger den meget savnede Inger ifølge interviews i flere aviser kun ordet ’hjem’ i forbindelse med gode danske udtryk som »Smut hjem!« eller det endnu mere folkelige »Fis hjem!«. Det var ganske vist, før hun blev integrationsminister og tvunget til styre sin sprogbrug. Nu taler hun mere neddæmpet om at bryde med FN og sende kvoteflygtninge retur.

Asrin Mesbahs artikel er blevet delt over 16.000 gange. Det betyder, at den er nået ud til omkring 800.000 mennesker. Skal vi ikke for en gangs skyld råbe hurra for det ellers så udskældte kommunikationsmiddel Facebook, hvor kloakken af skældsord normalt er i Mississippistørrelse?

Er Støjberg kristen?

Og Inger Støjberg skylder vi igen en stor tak for hendes utrættelige, uegennyttige indsats for at udstille et forløjet, hyklerisk, flygtningefjendsk system, hvor loven kun er et påskud for forfølgelse.

Og så det sidste store spørgsmål: Er Inger Støjberg kristen?

Ja, det er hun ifølge et interview i Kristeligt Dagblad. Endda mere og mere, som tiden går, siger denne repræsentant for den legemliggjorte næstekærlighed. Lad de små børn komme til mig, sagde Jesus, og han var ikke pædofil, så det var ikke på den måde, han mente det. Støjbjerg siger det modsatte. Send de små børn væk!!

Det er, nøjagtig hvad der sker under hendes kyndige lederskab. Familier med børn ekspederes uden skygge af en overlevelseschance tilbage til krigshærgede, sammenbrudte lande, fra Somalia til Afghanistan. Igen må man rose Støjbjerg. Ingen udstiller som denne minister for aktiv børnemishandling kristendommens hykleri.

En video på YouTube viser, hvordan en række danske børn af ikkevestlig oprindelse reagerer på den udtalelse fra Folketingets flertal, hvor de får at vide, at de ikke kan anerkendes som danske. De krymper sig som under et slag eller vender ansigtet bort for at skjule tårerne. Inger Støjberg udtaler, at det er »forrykt« at bruge børn på den måde, og kære Inger, her bliver jeg nok nødt til at sige, at du skuffer mig.

Fis hjem-timer i skolen

Kan du da ikke selv se, at det er den eneste realistiske måde at tale til børn med afvigende ansigtskulør? De kan jo lige så godt vænne sig til det. Der er ingen grund til at give dem illusioner. Det budskab, at de ikke er danske, men uvelkomne, uindbudte, anmasende gatecrashere i vores land, vil de jo alligevel komme til at møde igen resten af livet.

Og står det til dig og dine altid fantasifulde tolkninger af internationale konventioner, mon de så ikke en dag, dansk statsborgerskab eller ej, bliver sendt tilbage til et fjernt, solstegt land, som ikke engang deres forældre har nogen erindring om, men kun bedsteforældrene husker?

Burde der ikke være et obligatorisk fag i folkeskolen for de ikkedanske, danske statsborgere, som hed ’hjemkomst’, eller for nu at være mere folkelig og citere dine egne ord: »Fis hjem!« Hvad med fem fis hjem-timer om ugen i samtlige 12 skoleår? Her kan børnene lære i kor at sige: »Jeg er ikke dansker!« Eventuelt kunne de også skrive det på tavlen og i deres stile. En god øvelse i skriftlig dansk og samtidig en realistisk, praktisk forberedelse på fremtiden. Det kan vi da vist ikke blive uenige om?

Afkristningen

For et par dage siden læste jeg, at den danske folkekirke simpelthen styrtbløder medlemmer. Godt 25.000 om året forlader kirken. Sammenhængen er ikke til at overse: Kirkens svimlende medlemstab er også integrationsministerens fortjeneste. »Hvis Inger Støjberg er kristen,« tænker flere og flere danskere, »så skal jeg faneme ikke være medlem af Folkekirken.«

Fortsætter udviklingen, og det gør den, vil Folkekirken om nogle år være en minoritetskirke, og det giver ikke længere mening, at danske skatteydere fortsat skal finansiere den. Og så vil de mange statsansatte hadprædikanter, der i disse år myldrer frem fra det mugne mørke under Folkekirkens døde sten, være tvunget til at forsørge sig selv. Så er der pludselig brugerbetaling på verbalt lort, og hvis valget står mellem fodboldkamp med en iskold sixpack eller Sørine Gotfredsens besatte rablerier, hvor mon så dankortet ender?

Igen et trefoldigt hurra for Inger Støjberg.

Socialdemokratiet er moralsk brudt sammen. Venstrefløjen er ikke til andet end bekymret snak. Vi lider under et totalt fravær af en slagkraftig opposition. Det ville se så sort ud i Danmark, hvis det ikke var for handlekraftige Inger Støjberg, som simpelthen bare er mere værd end ti venstrefløjspartier tilsammen.

Integrationsministeren er revolutionens sidste håb i Danmark.

Tak, Inger!