Kære ryger. Dig, som skodder på gader og stræder, og hvor det ellers passer dig. Jeg ved, at du tilhører et jaget folk. Du synes sikkert, du hører os ikke-rygere tale nok om, hvad rygere bør og må. Du er sikkert led og ked af den daglige hetz. Alligevel har jeg en bøn til dig.

Jeg er ikke selv hysterisk med hensyn til rygning. Når folk er på besøg hos os, må de hellere end gerne ryge indenfor. Jeg synes, det er hyggeligere med en cigaret ved bordet end halvdelen af selskabet på altanen. Jeg hører ikke til dem, der ikke vil komme i et rygerhjem eller ville forbyde børnebørn at komme i deres bedsteforældres hjem, hvis de røg.

Jeg voksede selv op med bedsteforældre, der storrøg. Jeg elskede at besøge dem og ville aldrig nægte mit eget barn den oplevelse og det bånd mellem barnebarn og bedsteforældre på grund af lidt passiv rygning i ny og næ. Jeg undgår heller ikke barer, hvor der ryges. Jeg tager lugten med mig hjem som en del af oplevelsen og næste dags tømmermænd.