»Min kone er så træt af mig,« siger Emrah Tuncer og kigger ud over bølgerne på fjorden, som anes fra mødelokale 3.1. på Holbæk Rådhus. For fire måneder siden blev det radikale byrådsmedlem far til en lille søn, men der har ikke været meget tid til at skifte og putte.

Udover det civile job som chef for fire opholdsstæder for kriminelle tokulturelle drenge, er Tuncer formand for kommunens kultur- og fritidsudvalg og sidder i to andre udvalg.

»Hver morgen kører jeg hjemmefra klokken halv syv, og jeg er hjemme igen cirka klokken 22. Jeg bruger i hvert fald mere end 37 timer på mit arbejde, og nok 30-35 timer på kommunalpolitik,« fortæller han og scroller igennem kalenderen på sin iPad, der er pakket med udvalgs-, byråds- og borgermøder, receptioner, forberedelse og transport.

Og Emrah Tuncer er langt fra den eneste lokalpolitiker, der har travlt. Ifølge en rapport fra Det Nationale Institut for Kommuners og Regioners Analyse og Forskning, KORA, bruger en kommunalpolitiker i gennemsnit 20 timer om ugen på arbejdet. Det er dobbelt så mange timer som i 1970, og det er der en grund til.

Da strukturreformen den 1. januar 2007 skar antallet af kommuner ned fra 271 til 98, halverede den også antallet af lokale politikere. Hvor der før reformen var 4.700 politikere i kommunerne, er der i dag 2.500.

Samtidig har det lokale selvstyre fået flere og mere komplicerede opgaver at slås med. Andelen af offentlige ansatte, der arbejder i kommunerne, er steget fra 55 til over 60 pct., og fordi kommunerne er blevet større, er sagerne blevet mere omfattende og mere komplicerede. Det presser lokalpolitikerne.

»I dag er kommunerne store, komplekse organisationer, med tusindvis af ansatte og med en enorm betydning for lokalsamfund, borgere og virksomheder. Intet andet land i verden har så mange decentrale velfærdsopgaver, som vi har i Danmark. Alligevel holder vi fast i et gammelromantisk billede af den snusfornuftige lægmandspolitiker, der kommer ind fra gaden med halm i træskoene. Vi er nødt til at gøre noget,« siger professor i Demokratisk Netværksstyring på RUC, Jacob Torfing.

Forskningschef og kommunalforsker på Danmarks Medie- og Journalisthøjskole Roger Buch er enig: »Vi halverede antallet af politikere, men der er kommet flere opgaver. De to ting skriger mod hinanden,« siger han.

Svært at læse DJØF’sk

På en sjaskgrå efterårsmandag har gruppeformanden for Socialdemokraterne i Aarhus Byråd, Camilla Fabricius, indkaldt et lille kampagnehold til boller, kaffe og valgkampstrategi. Regnen styrter ned, og mens de frivillige om morgenbordet koordinerer foldere, morgenmadsaktion, frokostmøder og besøg fra forsvarsminister Nicolai Wammen, søger desperate cyklister læ under løvløse træer udenfor vinduet.

For at kunne koncentrere sig fuldt ud om valgkampen, har Camilla Fabricius taget fri fra sit job på den specialskole, hvor hun arbejder som mellemleder. Derfor har der ikke været tid til sommerferie i år. Alle feriedage blev brugt til at tage valgkampsfri.

Den uddannede skolelærer har siddet én periode i byrådet, og hun husker tydeligt de første møder med de omfattende papirbunker, der fulgte de mange møder. Det var ikke let at afkode embedsmændenes DJØF-sprog, fortæller Camilla Fabricius.

»Da jeg kom i økonomiudvalget, havde jeg ikke forudsætningerne til at forstå de tekster, vi fik. Jeg spurgte og spurgte for at forstå, men embedsmændene havde svært ved at omsætte mine spørgsmål til et sprog, jeg kunne forstå. Deres hjerne var så økonomiorienterede. Jeg er ikke dum, jeg skal bare have det forklaret,« siger hun.

På Holbæk Rådhus erkender Emrah Tuncer blankt, at han flere gange har stemt for forslag, som han ikke forstod. Så har han forsøgt at støttet sig til folk, der var inde i sagerne, forklarer han.

»På klima- og miljøområdet med vandplaner og kloakting, som jeg slet ikke interesserer mig for, har jeg flere gange spurgt ’er den her god nok?’ Så har John, som jeg snakkede med, sagt ja, og så jeg har stemt for den,« fortæller Emrah Tuncer.

Magten glider

Mange kommunalpolitikere er – som Camilla Fabricius og Emrah Tuncer – uden en lang akademisk uddannelse, der ruster dem til mødet med de tunge papirbunker. Almindelige byrådsmedlemmer har heller ikke noget kontor på rådhuset, ingen sekretær og ingen adgang til hjælp fra kommunens embedsmænd. Og så har langt størstedelen af dem fuldtidsarbejde ved siden af politikergerningen.

Det står i skærende kontrast til borgmesteren, der er fuldtidsansat med fuld adgang til hjælp fra administrationen. Og til de veluddannede embedsmænd, der også arbejder fuldtid på rådhuset.

Konsekvensen af de ulige forhold er, ifølge eksperter, at magten glider de folkevalgte af hænde.

»Vores lokaldemokrati og vores lægmandsstyre er under pres. Vi bevæger os i højere grad imod borgmesterstyre og imod en stærkere professionel orientering,« mener programleder og ph.d. ved KORA Ulf Hjelmar.

»Samtidig er afstanden imellem borger og lokalpolitikere øget, og der er mindre viden og interesse for lokalpolitik. Og tilliden til politikerne er også faldet,« siger han.

Roger Buch er enig i den bekymrende diagnose:

»Undersøgelser viser, at kommunalpolitikerne synes, magten er rykket over til embedsmændene, og at en god portion af politikerne engang imellem stemmer om noget uden egentlig at vide, hvad afstemningen går ud på.«

Fuldtidspolitikere?

De mange udfordringer for lokaldemokratiet har fået flere til at foreslå, at man bør gøre fritidspolitikere til fuldtidspolitikere med kontor, sekretær og ordentlig løn. Men den løsning vil grundlæggende ændre det danske demokrati, og det er ikke ønskværdigt, vurderer Roger Buch.

– Skal vi så have flere fuldtidspolitikere, så de kan matche embedsværket og sætte sig ind i sagerne osv.?

»Der er en enorm demokratisk kvalitet i, at kommunalpolitikerne er almindelige mennesker, der hver dag er i den almindelige virkelighed og går på arbejde som landmænd eller skolelærere. Det giver lokalpolitikerne en forståelse for samfundet,« siger han.

At lokalpolitikerne ligner almindelige danskere er nemlig en fordel, når teoretisk lovgivning skal tilpasses den praktiske virkelighed, mener Buch, der beskriver de lokale fritidspolitikere som en modvægt til »akademikertinget« på Christiansborg.

»Vi skal ikke have fuldtidspolitikere,« siger Emrah Tuncer og ser rundt i det mødelokale, han har booket til vores kaffeaftale – for han har jo ikke noget kontor på rådhuset. »Vi skal bare have nogle bedre muligheder for at arbejde med politik.«