Havahduin hiljattain lasten vaatteita järjestellessäni hämmentävään havaintoon. Washingtonissa iltapuvuillani on ollut enemmän käyttöä kuin lasten kurahousuilla.

Se ei johdu siitä, että ravaisin alvariinsa iltapukujuhlissa tai gaalailloissa. Eikä liioin siitä, etteikö Washingtonissa kuunaan sataisi. Tätä kirjoittaessanikin vettä ropisee reippaasti.

Suomalaisen lapsiperheen luottovaate on jäänyt hyllynperälle siitä yksinkertaisesta syystä, että täkäläisessä päiväkodissa ja koulussa lapset eivät sateella ulkoile. Se ällistyttää suomalaiseen varhaiskasvatukseen ja kouluopetukseen tottunutta.

Suomessa lastentarhanopettajat ja -hoitajat pitävät ihailtavasti huolen, että lapset, vastaanhangoittelevinta uhmaikäistä myöden, saadaan ulos. Vanhemmat oppivat nopeasti, että kumisaapas-kurahousuyhdistelmä on päiväkodissa yhtä tärkeä varuste kuin unilelu. Oma jälkikasvuni on Helsingissä ulkoillut päiväkodissa kahdesti päivässä, satoi tai paistoi, pyrytti tai porotti.

Yhdysvalloissa sisälle jääntiin ei aina tarvita edes vesisadetta. Päivän ulkoilu on lapsellamme jäänyt väliin myös, jos ulkona on ollut liian kylmä tai tuulista.

Tänä talvena sopimaton sää kuopuksen päiväkodissa ulosmenoon oli aurinkoinen -5 asteen pakkaspäivä. Suomessa pakkasraja lienee useimmissa kouluissa välitunnilla ulosmenoon 15-20 astetta. Toivon, että Yhdysvaltain pohjoisemmissa osavaltioissa ollaan pääkaupunkiseutua karaistuneempia.

Täällä toiminnasta ei voi olla tekemättä kuin yhden johtopäätöksen: Lasten ulkoilua päiväkoti- ja koulupäivän aikana ei arvosteta. Jos arvostettaisiin, se olisi järjestetty, ja yhdysvaltalaisittain vastuuvapauslomakkeilla turvattu, ettei koulu tai päiväkoti joudu vaikeuksiin jonkun kaatuessa pihalla.

Lumisotaa kongressin puistossa Washingtonissa. Michael Reynolds / EPA

Yhdysvaltalaiskoulussa ulkoiluun on suomalaiseen koulupäivään verrattuna ylipäätään onnettoman vähän mahdollisuuksia: yleensä vain yksi välitunti. Washingtonilaisessa julkisessa koulussa se ajoittuu lounastauon yhteyteen noin puolille päivin.

Siihen mennessä lapset pienimmistä eskarilaisista alkaen ovat olleet sisällä reilut kolme tuntia. Käsitykseni mukaan Suomessa samassa ajassa koululaiset ovat ulkoilleet välitunnilla ainakin pari kertaa.

Mietin, miten oppimistuloksiin mahtaa vaikuttaa pitkä yhtäjaksoinen sisällä istuminen? Miten opettaja virittää lapset oppimiselle alttiiseen tilaan, kun aivotutkijoiden keskuudessa vallitsee yksimielisyys siitä, että oppiakseen aivot tarvitsisivat taukoja?

Taukojen tarvetta lisää, että Yhdysvalloissa koulupäivät ovat alaluokilta alkaen pitkiä. Ekaluokkalaisemme istuu koulussa yhtä pitkät päivät kuin isommat: joka koulupäivä yli kuusi tuntia.

Sisälläoloon painottuvien koulupäivien vastapainoksi olemme yrittäneet koulun jälkeen harrastaa lasten kanssa ulkoliikuntaa. Ilmoitimme myös esikoisen ulkoilu- ja retkeilykerhoon.

Mutta kuinkas kävikään. Kun kerhopäivänä satoi, ulkoilukerho oli peruttu.