Viitasaarelaiset Sari ja Antti Hämäläinen hitsautuivat yhteen monien vaikeiden vuosien jälkeen. Parisuhdeterapian kautta yhteiseloon palasi myös ilo.

Viitasaarelaiset Sari ja Antti Hämäläinen hitsautuivat yhteen monien vaikeiden vuosien jälkeen. Parisuhdeterapian kautta yhteiseloon palasi myös ilo. Niko Mannonen / Yle

Kyllä se raha on iso asia, mutta kyllä se oli se pojan kuolemakin semmonen – niin rankka kokemus, että ei sitä toivoisi kenellekään.

Emännän sanat jäävät leijumaan ilmaan. Muuten maalaistalon tuvassa on hiljaista. Viitasaarelainen Sari Hämäläinen hypistelee neulomustaan.

Parin viikon aikana hän on saanut neuloa silloin kuin huvittaa ja tehdä ruokaa rauhassa. Yli 20 vuotta hän ehti hoitaa 12 lehmän lypsykarjaa aamuin illoin.

Sari Hämäläisellä ja hänen aviomiehellään Antilla on takanaan monta raskasta vuotta. Menneisiin vuosiin yhdistyy lukuisia henkilökohtaisia menetyksiä sekä taloushuolia. Hän muistaa, miltä Antti näytti pari vuotta sitten. Mies oli masennuksen partaalla, mutta ei myöntänyt sitä itse.

Ajatukset konkurssista pyörivät maanviljelijän mielessä.

– Monesti käy niin, että kun ihmisille tulee kriisejä, ne joko erottavat tai liimaavat yhteen. Meidät se liimasi, sanoo Sari Hämäläinen.

Yhteiselosta puuttui kuitenkin ilo.

Suru jäi käsittelemättä

Hämäläisen perheen kuluva vuosikymmen on täynnä henkilökohtaisia menetyksiä ja rahahuolia. Heidän tarinansa voi kuunnella myös Yle Areenasta.

Vuonna 2010 maan läpi pyyhkäisi Asta-myrsky. Hämäläisten 75 metsähehtaarilla puustosta tuhoutui noin kaksi kolmannesta. Metsäomaisuuden tuhoutuminen kavensi pienen maitotilan taloudellista liikkumavaraa, sillä lypsylehmiä oli vain tusinan verran.

Pahempaa oli kuitenkin tulossa.

Seuraavana vuonna perheen kolmas lapsi kuoli kohtuun. Sari Hämäläinen selvisi kuitenkin hengissä.

Aviomiehelle tuli kiire varmistaa, että vaimo selviää surustaan. Hän järjesti vaimolleen apua Jyväskylästä kohtukuoleman kokeneiden vanhempien vertaistukiryhmästä.

Tyhjään navettaan meno tuntuu Sari Hämäläisestä raskaalta. Niko Mannonen / Yle

Itselleen hän ei hankkinut apua. Ei ehtinyt. Antin iäkkäät vanhemmat asuivat tilalla ja poika toimi heidän omaishoitajanaan. Vaimon toipuessa traagisesta raskaudesta aviomies otti enemmän vastuuta myös karjan hoitamisesta.

Miehen suru jäi tekemisen ja muista huolehtimisen alle.

– En pystynyt käsittelemään sitä mitenkään. Ainut, millä pystyin käsittelemään, oli työnteko. Sen kautta pystyin jotenkin unohtamaan surun, Antti Hämäläinen muistelee.

Nyt hän ymmärtää, että se oli väärin.

– Käsittelemättömät asiat tulevat lopulta pintaan, tavalla tai toisella.

Parin vuoden päästä perheeseen oli luvassa iloakin, kun neljäs lapsi syntyi. Ilo jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. Vain kolmen viikon kuluttua vauvan tulosta kuoli Antin äiti. Perhe vietti ensin ristiäiset, ja seuraavana viikonloppuna oli hautajaisten vuoro. Muutaman kuukauden päästä kuoli myös Antin isä.

Omien vanhempien kuolemasta syntynyt suru jäi sekin Antti Hämäläiseltä pitkälti käsittelemättä. Tällä kertaa päälle painoivat EU:n maatalouspolitiikka, toisiaan seuraavat huonot satovuodet ja maidontuotannon huono kannattavuus.

Ammattilainen auttoi meitä ymmärtämään, mitä toinen osapuoli sanoillaan tarkoittaa ja miten toinen sanat kokee. Antti Hämäläinen

Vuonna 2016 Antti Hämäläisestä alkoi tuntua, että hän ei voi hyvin. Pelko tilan joutumisesta pakkohuutokauppaan pyöri mielessä päivin öin.

Aviomiehen paha olo ei jäänyt vaimolta huomaamatta, vaikka sanoja ei miehen suusta tullutkaan. Vaimo näki, että mies oli masennuksen partaalla, muttei voinut myöntää sitä.

– Meillä parisuhteen ongelmat tulivat esiin Antin kautta. Kun hän kärsi, ei minullakaan ollut häävi olla, Sari Hämäläinen toteaa.

Viljelijäpariskuntien henkinen ahdinko yllätti

Inhimillisen ahdingon syveneminen viljelijäperheissä on pantu merkille Maatalousyrittäjien eläkelaitoksessa Melassa. Tämän vuoden aikana jaksamisongelmat ovat alkaneet yhä enemmän näkyä parisuhdeongelmina. Tästä kertoo esimerkiksi Melan myöntäminen ostopalvelusitoumusten määrän kasvu.

Viime vuonna Mela myönsi Välitä viljelijästä -projektin kautta 370 ostopalvelusitoumusta viljelijöiden jaksamisen tukemiseen eli käytännössä terapiaan. Luku on yli puolet kaikista viime vuonna myönnetyistä sitoumuksista.

Tämän vuoden aikana ostopalvelusitoumuksia jaksamisen tukemiseen on myönnetty jo yli 530. Määrä on kasvanut viime vuodesta yli 40 prosenttia.

Se vanha Antti tuli takaisin. Sari Hämäläinen

Lisäksi ostopalvelusitoumuksia on haettu huomattavan paljon juuri parisuhdeongelmiin. Näiden hakemusten osuus jaksamisen tukemiseen tarkoitetuista ostopalvelusopimuksista on noin 70 prosenttia.

Tilanne on yllättänyt Melassakin.

– Emme osanneet varautua siihen, että parisuhdeongelmat tulevat niin voimakkaasti esille, myöntää projektinvetäjä Pirjo Ristola Välitä viljelijästä -projektista.

Se oli tiedossa, että maatiloilla pariskuntien välille syntyy välirikkoja.

– Pahimmillaan apua on pyydetty tilanteissa, joissa tehdään jo omaisuuden osituksia, sanoo Eila Eerola, joka työskentelee Melan projektityöntekijänä Keski-Suomessa.

Eerolalla on Keski-Suomessa kymmeniä asiakastiloja. Joukossa on useita pareja, jotka ovat parhaillaan eroamassa tai joiden kohdalla avio- tai avoero on pohdinnan alla.

Eila Eerola auttaa työssään viljelijöitä löytämään ulospääsyteitä erilaisista kriiseistä. Niko Mannonen / Yle

Avio- tai avoerojen tarkkaa määrää on sen sijaan Melan jaksamisprojektin puitteissa vaikea arvioida. Tietoja avioeroista Mela ei tilastoi. Kaikki viljelijät eivät myöskään ole hakeneet apua Melan kautta.

Käytännössä Melan projektityöntekijät ovat kuitenkin joutuneet toistuvasti tekemään töitä viljelijäpariskuntien kanssa, jotka ovat eroamassa.

– Ehkä avioeroja tapahtuu nyt enemmän, tai sitten ne tulevat aikaisempaa helpommin tietoomme, Ristola aprikoi.

Viitasaarelaiset Sari ja Antti Hämäläinen eivät koskaan edes harkinneet eroavansa. Vaikka yhdessäolosta huolimatta pari voi huonosti.

– Parisuhde jäi pinnalliseksi. Meillä ei ollut aikaa toisillemme, kun hoidettavana oli niin paljon kaikkea muuta, Sari Hämäläinen toteaa.

Sari Hämäläisen teki pahaa katsoa aviomiestään, joka ei ollut entisellään eikä oma itsensä. Talossa, pihalla, pellolla ja navetassa kulki myrtynyt mies, josta iloisuus ja vilkkaus olivat vaimenneet. Tavallisesti kärsivällisestä ihmisestä oli tullut kärttyisä.

– Kun ihminen lähtee säilömään jotain surua, hän säilöö järjestelmällisesti lähes kaiken, sanoo Antti Hämäläinen raskaista vuosistaan.

Keskelle tulipaloja

Maatalousyrittäjien eläkelaitos Mela aloitti viime vuoden alussa Välitä viljelijästä -projektin. Valtion rahoittaman projektin tarkoituksena oli ennaltaehkäistä viljelijöiden uupumista tarjoamalla esimerkiksi talousneuvontaa ja terapiaa jo ennen kuin tilanteet pääsevät kärjistymään pahoiksi.

Todellisuudessa monet maatilat olivat jo projektin alkaessa kriisin kourissa.

Viime vuonna maatiloilla korostuivat talousongelmat. Joissakin tapauksissa laskuja saattoi olla ulosotossa isoja määriä, jopa satoja tuhansia euroja.

– Tilanne oli alussa paljon vakavampi, kuin mitä kukaan varmaan edes tajusi. Jouduimme alussa heti ikään kuin sammuttamaan tulipaloja, kuvailee projektinvetäjä Pirjo Ristola Välitä viljelijästä -projektista.

Talouden kiristyminen söi jaksamista myös Hämäläisten perheessä. Heidän kaltaisiaan on muitakin.

Kun ihmisille tulee kriisejä, ne joko erottavat tai liimaavat yhteen. Meidät se liimasi. Sari Hämäläinen

Vuosikymmenen puolivälissä maatalouden ongelmat kärjistyivät. Vuonna 2014 Maaseutuvirasto Mavi ilmoitti muuttavansa tukien maksamisen vuoden 2016 alkupuolelle (siirryt toiseen palveluun) (Maaseudun Tulevaisuus). Maksamista siirrettiin vielä muun muassa tietokoneongelmien vuoksi, kunnes vihdoin heinäkuussa lähes kaikki tuista oli maksettu (siirryt toiseen palveluun) (Maaseudun tulevaisuus).

Hämäläisten pienellä maitotilalla kyyti alkoi kylmetä. Rahaa ei ollut. Isäntä soitteli laskuttajille, että laskut maksetaan, kunhan rahaa taas saadaan.

Lisäksi vuonna 2014 Venäjän talouspakotteet iskivät maidontuottajiin. Maitotuotteiden vienti Venäjälle vaikeutui, ja maidon tuottajahinta romahti.

Antti Hämäläinen nauttii uudesta työstään. Niko Mannonen / Yle

Tilan huonosta taloustilanteesta Antti Hämäläinen ei puhunut vaimolleen, sillä hän halusi säästää tätä huolilta. Kun vaimo otti talousasiat puheeksi, mies väisti keskustelun tai katkaisi sen lyhyeen.

– Silloin kun on väsynyt ja stressaantunut, niin raha-asioista puhuminen rupeaa hermostuttamaan. Vaikka puoliso koettaisi ottaa ne kuinka nätisti puheeksi ja sanoisi, että kyllä me pärjätään, niin se ei auta, Antti Hämäläinen sanoo.

Puhuminen auttaa, kunhan uskaltaa

Melan Keski-Suomen projektityöntekijä Eila Eerola on työssään huomannut, että puhumattomuus on viljelijäparien kriiseissä iso ongelma.

– Asioista kannattaa puhua avoimesti esimerkiksi kollegoiden kanssa. Usein hyvin jaksavilla viljelijöillä on ympärillään ihmisiä, joiden kanssa he tekevät esimerkiksi töitä yhdessä ja juttelevat mieltä painavista asioista, Eerola huomauttaa.

Hämäläiset painiskelivat vuosia yksin kasautuvien ongelmien kanssa. Nyt he haluavat muita samassa tilanteessa olevia hakemaan apua.

Samaan kannustaa Eerola.

– Kun väsymys saa vallan, niin ihmisen on vaikea nähdä ulospääsyä vaikeasta tilanteesta. Vaihtoehtoja kuitenkin löytyy, hän sanoo.

Viljelijöiden jaksamista tukeva projekti aloitettiin maatalouden takaiskujen yhteydessä. Takana oli huonoja satovuosia, EU:n Venäjä-pakotteita ja tuottajahintojen laskua.

Pahimmillaan apua on pyydetty tilanteissa, joissa tehdään jo omaisuuden osituksia. Eila Eerola

Suomessa ei kuitenkaan ole pitkä aika, kun elettiin taloudellisen taantuman vuosia. Esimerkiksi perheyrityksissä ja yrittäjäperheissä voisi olla hyvinkin tarvetta maksuttomalle parisuhdeneuvonnalle ja terapialle.

Miksei yrittäjien jaksamista tueta laajemmin?

– Hyvä kysymys. Tarvetta varmaan olisi kaikille, Eerola sanoo.

Hän näkee maatalousyrittäjien olevan silti erilaisessa asemassa moniin muihin yrittäjiin verrattuna.

– Meidän suomalaisten pitää miettiä, mistä saamme ruokaa myös lähivuosina, hän sanoo.

Avioeroa ei tule

Hämäläisen perheessä pato murtui navetassa vuonna 2016. Silloin Antti ja Sari Hämäläinen kävivät keskenään pitkän keskustelun. Siihen asti Antti Hämäläinen oli koettanut suojella vaimoaan ja muuta perhettä tilan talousvaikeuksilta.

Vaikeuksien kulminaatiopisteessä pari totesi, että jos pakkohuutokauppa tulee, niin tilalta lähdetään yhdessä.

– Päätimme, että avioeroa emme tee. Jos tilalta lähdetään, lähdetään yhdessä. Meillä oli kuitenkin perhe, minkä kanssa voimme elää. Se on se kaikkein tärkein, Antti Hämäläinen muistelee.

Mies oli nähnyt YouTubessa videon (siirryt toiseen palveluun) Melan viljelijöiden jaksamista tukevasta projektista. Hän näytti sen vaimolleen. Pariskunta päätti hakea apua, ja Melan projektin kautta Hämäläiset saivat talousneuvontaa ja terapiaa.

Solmut alkoivat aueta vähitellen.

Koko perhe sai keskusteluapua. Parisuhde- ja perheterapia lisäsi ymmärrystä kaikkien perheenjäsenten välillä.

– Ammattilainen auttoi meitä ymmärtämään, mitä toinen osapuoli sanoillaan tarkoittaa ja miten toinen sanat kokee, Antti Hämäläinen tiivistää.

Terapiassa Antti Hämäläinen pääsi ensimmäistä kertaa puhumaan lapsensa ja vanhempiensa kuoleman synnyttämästä surusta, joka oli paisunut vuosien aikana.

Hän muistaa tilanteen, kun asteli autoonsa ensimmäisen terapiaistunnon jälkeen. Mies oli niin väsynyt, että vain istui paikallaan kokonaisen vartin.

– Kun tunteet otetaan peliin, niin se on uskomattoman rankka kokemus.

Kun hän ajoi sata kilometriä Jyväskylästä takaisin kotiin Viitasaarelle, hän teki töitä maatilalla enemmän kuin ikinä aiemmin.

Sari Hämäläisen tulevaisuus on vielä auki. Aviomies Antti sai töitä Postilta. Niko Mannonen / Yle

Terapian kautta myös välit vaimon ja miehen välillä vapautuivat.

– Antti muuttui jälleen iloisemmaksi. Se vanha Antti tuli takaisin, Sari Hämäläinen sanoo.

Myös aviomiehen kärsimättömyys alkoi väistyä. Takaisin tuli maltillinen ja leppoisasti jutusteleva mies.

Nauru palasi perheeseen.

Sukuvelvoite voi olla raskas painolasti

Talousneuvonnassa ilmeni, että tilan taloustilanne ei ole aivan niin katastrofaalinen, mitä isäntä oli pelännyt. Laskelmat puhuivat kuitenkin karua kieltään. Ainakin toisen oli mentävä tilan ulkopuolelle palkkatöihin. Nykyinen karja oli liian pieni tuomaan palkkarahoja tilille.

Antti Hämäläinen tietää, että hänen olisi pitänyt investoida tilaan viimeistään vuonna 2015. Kaiken kukkuraksi investointien olisi pitänyt olla huomattavia, jos perhe olisi halunnut saada elantonsa maidontuotannosta.

Inhimilliseltä kannalta katsoen tilanne oli kuitenkin vaikea. Lapsen ja vanhempien kuoleman aiheuttama suru ja pahenevat taloushuolet olivat vieneet miehen voimat. Ajatus ei kulkenut kirkkaasti.

Mitä vanhempi tila, sitä vaikeampi siitä on luopua, vaikka kaikki talouslaskelmat sanoisivat toista. Antti Hämäläinen

Miksi hän ei luopunut karjasta jo aiemmin?

Antti Hämäläinen huokaa. Vastaus on velvollisuudentunto.

– Se on se, kun edustat kolmatta sukupolvea tilalla. Se on jonkinlainen kunnia, mikä meillä maanviljelijöillä on ja mitä me pidämme turhaan yllä. Mitä vanhempi tila, sitä vaikeampi siitä on luopua, vaikka kaikki talouslaskelmat sanoisivat toista, hän sanoo.

Melan Keski-Suomen projektityöntekijä Eila Eerola on työssään huomannut saman. Sukutilan jatkamisen velvoite on monessa tapauksessa voimakas. Tämä on yllättävän usein viljelijäparien parisuhdekriisien taustalla.

– Sukupolven vaihdoksissa tilan entinen isäntäpari ei aina osaa luopua ja antaa riittävästi tilaa ja valtaa tilan jatkajille. He myös sekaantuvat päätöksentekoon, Eerola toteaa.

Pelko tilan menettämisestä hävetti Antti Hämäläistä jo etukäteen.

– Tunsin häpeää, sen voin sanoa ihan rehellisesti.

Kohti uutta elämävaihetta

Hämäläisen perheessä vaikeudet kulminoituivat vuoden 2018 keväällä, kun Valio leikkasi maidon tuottajahintaa. Samaan aikaan tulojen laskun kanssa tuotantopanokset, esimerkiksi lannoitteet, olivat kallistuneet. Tehdystä työstä ei kertynyt enää Hämäläisen tilalla palkkaa.

Viimeinen niitti tilallisille oli kuitenkin meijerin ilmoitus, ettei se keräisi tilalta maitoa enää kuin kahdesti viikossa. Käytännössä meijerin asettama hakuaikaraja tarkoitti, että joinain päivinä maito olisi pitänyt kaataa maahan.

Vuodessa se olisi tarkoittanut maitomäärää, joka olisi vastannut puolentoista kuukauden tuotantoa.

Viljelijäpari oli ajatellut ajavansa tuotannon alas vuoden loppuun mennessä, mutta meijerin aikeet muuttivat tilanteen. Lehmät päätettiin laittaa teuraaksi heinäkuun lopulla.

Antti Hämäläinen alkoi etsiä töitä tilan ulkopuolelta. Viime keväänä onni potkaisi, kun hän sai vakituisen työpaikan Postilta.

Hyppy karjatilallisesta palkkatyöhön ei ollut helppo. Hämäläisen vapautunut olemus kuitenkin kertoo, että uusi elämäntilanne on ollut monella tapaa myös helpotus.

Vitsikin irtoaa.

– Paketit eivät saa utaretulehduksia, eivätkä ne ole poikimassa. Niitä ei tarvitse olla pitkin yötä tarkkailemassa, mies virnistää.

Sari Hämäläisen intohimo on neulominen. Lehmien lähdettyä siihen on nyt aikaa. Niko Mannonen / Yle

Sari-vaimon tulevaisuus on vielä auki. Lehmien lähdettyä hänellä on ollut aikaa tehdä asioita rauhassa – valmistaa ruokaa ilman kiirettä, neuloa ja kulkea luonnossa.

– Nyt on vähän samanlainen tilanne kuin silloin aikanaan, nuorena. En minä tiennyt, että mitä tuleman pitää, mutta täytyykö sitä just nyt tietääkään? Sari Hämäläinen kysyy.

Äänessä on painokkuutta.

– Nyt vähän huokaistaan, että saisi niin sanotusti elämänsä takaisin.