Vzdělanci by ale měli vědět lépe, jak malou roli v životě normální byť smíšené společnosti hraje rasa. V diskusích o výhodách či nevýhodách multietnické společnosti jde o kulturní politickou a civilizační soudržnost, bez níž zanikne tradice kultura i demokracie.

Jak může The Economist jásat nad třímiliónovým Manchestrem, že eviduje více než sto národností! V čem je ona samozřejmá výhoda společenské minestrone vykořeněných lidí? A co má nesouhlas s vytvářením takového nového lidu společného s rasismem?

Fyziologií se sikhové, hinduisté a muslimové z indického subkontinetu téměř neliší a pocházejí někdy i ze stejného města, ale jaké mezi nimi existují ohromné civilizační rozdíly. Sikhové a hinduisté nejen významně přispívají k britskému blahobytu, jsou natolik loajální vůči britské koruně a kultuře, že s ní téměř splývají, aniž by se museli vzdávat svého náboženství, o Pakistáncích a islámu to až na výjimky neplatí.

Kdo vymyslel, že při přijímání nových spoluobčanů nesmíme „diskriminovat”? The Economist považuje za největší zlo sekulární hřích téměř neexistujícího rasismu a proto má potřebu vyzdvihovat opak, čili otevřenou společnost bez hranic, tu jedinou na světě, kam se může každý nastěhovat. Multirasová smíšená společnost je podle něj morálně nadřazena, přestože není vůbec zřejmé proč.

Zároveň se zdá, že poskytuje protagonistům pocit morální nadřazenosti nad tupci a hlupci, kteří by se chtěli uzavírat ve své kultuře. Odkud se bere u vzdělanců sebenenávist vůči vlastní společnosti a kultuře, kterou by měli podporovat, tak jak to činí všechny ostatní civilizace?