Helsingin Sanomien viime viikolla julkaisemassa kyselyssä, ainoastaan vajaat puolet ekonomisteista (allekirjoittaneen tapaan) näkivät eurosta olleen enemmän haittaa kuin hyötyä. Loput olivat joko päinvastaista mieltä, tai eivät ottaneet kantaa. Tämä ei kuitenkaan kerro siitä, että ekonomistien näkemykset euron vaikutuksista olisivat täysin ristiriitaisa. Pikemmin se heijastaa, että yksinkertaistava kahtiajako monimutkaisissa kysymyksissä ei ole kovinkaan valaiseva.

HS:n Petri Sajari oli asettanut kaksi kysymystä. Toinen laaja ja tulkinnanvarainen (onko eurosta ollut Suomelle enemmän hyötyä vai haittaa?) toinen rajoitettu ja selkeä (olisiko vapaasti kelluva valuutta jouduttanut talouden elpymistä vuoden 2012 taantumasta). Edellisen kysymyksen kohdalla vastaukset hajautuivat, jälkimmäisen kohdalla vastaajat olivat pitkälti yksimielisiä: Oma valutta olisi jouduttanut elpymistä.

Tämä hyvin kuvaa sitä minkälaisia kysymyksiä kannattaa asiantuntijoilta kysyä. Jos aiot ostaa autoa, tuskin on paljon järkeä kysyä asiantuntijoilta kumpi on parempi: Nissan vai Opel? Sen sijaan asiantuntija voi kertoa esimerkiksi kummalla on suurempi kiihtyvyys tai pienempi polttoaineenkulutus

Ekonomistien laaja konsensus kertoo, että yksi oman valuutan hyödyistä on, että kilpailukykyä voidaan ripeämmin palauttaa. Siten talouden toipumista voidaan jouduttaa, kun ongelmana on kilpailukyvyn puute.

Toisaalta eurosta on kieltämättä ollut myös hyötyä, joita esimerkiksi professori Ripatti hyvin yksityiskohtaisesti erittelee. Kulut ovat vähentyneet kaupankäynnissä euroalueen sisällä. Valuuttakurssiriskin poistuminen on myös luonut vakautta euroalueella kauppaa käyville yrityksille ja tältä osin kannustanut investointeja.

Tarkan arvion asettaminen sen enempää yllä mainituille hyödyille kuin haitoille on haastavaa. Minun on siten helppo ymmärtää niitäkin ekonomisteja, jotka päätyvät siihen, että eurojäsenyydestä on ollut toistaiseksi enemmän hyötyä kuin haittaa, tai jotka eivät ota asiaan kantaa.

Hyödyt kaupankäyntikulujen vähenemisestä tuskin kovinkaan valtavia ole. On kuitenkin myös totta, kuten useat vastaajat toteavat, että oma valuutta ei ratkaise kaikkia ongelmia. Suurin osa niistä tekijöistä jotka ovat Suomen viime vuosien heikon talouskehityksen taustalla (esimerkiksi Nokian ongelmien myötä heikentynyt tuottavuus, väestön ikääntyminen) ei olisi voi korjata valuuttakurssimuutoksilla. Tämän perusteella, kuten olen argumentoinut Arvopaperi-kolumnissani, Eurojäsenyyden kustannukset Suomelle ovat toistaiseksi myös olleet suhteellisen pieniä.

Kuten itse vastauksessani korostin, johtopäätös riippuu myös siitä, tulkitaanko kysymystä laajasti koskevan euron olemassaoloa vai suppeasti Suomen eurojäsenyyttä. Eurokriisillä on ollut merkittävä negatiivinen vaikutus maamme talouskehitykseen, jolta ei olisi voitu välttää jättäytymällä eurosta pois. Jos otetaan tämä euron aiheuttama hyvinvointitappio mukaan laskuun, on vaikeampi päätyä siihen, että eurosta on ollut nettomääräisesti hyötyä.

Lisäksi arviointia vaikeuttaa se, että me emme tietysti voi tietää mitä talouspolitiikkaa olisimme harjoittaneet, jos Suomi olisi jäänyt euron ulkopuolelle. VATT:n Seppo Kari esimerkiksi korostaa eurojäsenyyden hyötynä, että se ”toi ryhtiä talouspolitiikkaan”. Hän tarkoittanee tällä esimerkiksi sitoutumista julkisen talouden tasapainoon ja inflaatiotavoitteeseen. Tämä ei perustu mihinkään taloudelliseen analyysiin vaan arvioon poliittisesta päätöksenteosta. Euron ulkopuolellakin olisimme voineet harrastaa kurinalaista politiikkaa, kuten esimerkiksi Ruotsi on tehnyt.

Henkilökohtaisesti en tosin ole kovin vakuuttunut euron ryhdittävästä vaikutuksesta. Suomessa ei julkista taloutta koskaan ole hoidettu kovin leväperäisesti (verrattuna esimerkiksi useimpiin euromaihin) ja sitoutuminen inflaatiotavoitteeseen oli jo vahva markan kellutuksen jälkeen 90-luvulla ennen päätöstä euroon liittymisestä.

Toki löytyy ekonomistien vastauksista argumentteja, joita vaikuttavat oudoilta. Matti Pohjola esimerkiksi argumentoi, että eurosta ei ole ollut haittaa koska maamme kasvu on ollut yhtä hyvää kuin Ruotsissa vuoteen 2012 saakka. Kuten moni vastaaja korostaa, ja myös Pohjola itse toteaa, omasta valuutasta olisi nimenomaan ollut hyötyä vuonna 2012 alkaneen taantuman vaimentamisessa. Arvelisin, että Pohjolan todelliset ajatukset eivät täysin avaudu lyhyessä vastauksensa.