Poliitikot sekoilevat jälleen työttömyystilastojen kanssa: avoimia työpaikkoja suhteessa työnhakijoihin on vähemmän kuin aiemmin, Taloussanomien Teemu Muhonen kirjoittaa.

Viikonlopun aikana Suomeen luotiin virallinen totuus siitä, että maassa on nyt yli 100 000 avointa työpaikkaa, joihin ei vain tahdo löytyä tekijöitä.

Ensin lukuun viittasi lauantaina Helsingin Sanomissa EK:n Jyri Häkämies, joka sanoi että ”työt ja tekijät pitää saada paremmin kohtaamaan”.

Sunnuntaina luku nostettiin esiin Ylen artikkelissa, jossa työn ja työvoiman kohtaanto-ongelmasta puhui elinkeinoministeri Mika Lintilä (kesk).

Jutun mukaan ”ongelman vakavuutta ja laajuutta kuvastaa se, että Suomessa on työ- ja elinkeinoministeriön mukaan noin 100 000 avointa työpaikkaa ja noin 300 000 työtöntä”.

Asiaa kauhisteli vielä kansanedustaja Harri Jaskari (kok) muun muassa Kauppalehden siteeraamassa blogikirjoituksessaan:

– Eihän asia näin voi olla, että meillä on yli 100 000 työpaikkaa ilman tekijää.

Eikä asia niin olekaan. Todellisuudessa avoimia työpaikkoja on selvästi vähemmän kuin 100 000 ja työttömiä selvästi enemmän kuin 300 000.

Työttömiä jopa puoli miljoonaa

Päättäjät tulkitsevat työ- ja elinkeinoministeriön lukuja joko tahallaan tai tahattomasti väärin.

Helmikuun aikana te-toimistoissa oli avoimia työpaikkoja oli yhteensä lähes 110 000, mutta suuri osa niistä täyttyi. Kuun lopussa avoimia työpaikkoja oli vajaat 64 000.

Myös työttömien määrä katsotaan kuun lopusta: silloin työttömiä työnhakijoita oli 308 000.

Kaikki avoimet työpaikat eivät kuitenkaan näy te-toimistojen tilastoissa. STT kertoi tänään, että kesätyöpaikat huomioiden Suomessa voi hetken olla auki 100 000 työpaikkaa. Yksittäisen päivän luku antaa kuitenkin harhaanjohtavan kuvan tilanteesta, Nordean yksityistalouden ekonomisti Olli Kärkkäinen sanoi STT:lle.

Tilastokeskus kertoo, että avoimia työpaikkoja oli viime vuonna keskimäärin vain noin 34 000.

Lisäksi työttömien määrä oli helmikuun lopussa selvästi suurempi kuin 308 000, sillä kyseiseen lukuun ei lasketa esimerkiksi lomautettuja työnhakijoita. Ulkopuolelle jäävät myös ne työnhakijat, jotka ovat kuntouttavassa työtoiminnassa, palkattomassa työkokeilussa tai koulutuksessa.

Kun nämä ryhmät lasketaan mukaan, työttömien työnhakijoiden määrä helmikuun lopussa oli lähes 480 000. Vertaamalla tätä lukua ja helmikuun lopun te-toimistoissa ilmoitettujen avointen työpaikkojen määrää eri vuosina voi tarkastella, miten "kohtaanto-ongelma" on viimeisen vuosikymmenen aikana kehittynyt.

Mitä tuoreimmat luvut sitten kertovat? Onko tilanne hyvä vai huono?

Kohtaanto-ongelma ei ole kasvanut, vaan pienentynyt

Tämän artikkelin loppuun kokoamistani työ- ja elinkeinoministeriön luvuista käy ilmi, että itse asiassa avointen työpaikkojen määrä suhteessa työnhakijoiden määrään on viime vuosina ollut alhaisempi kuin aiemmin 2000-luvulla.

Kun tänä vuonna yhtä työpaikkaa kohden oli 7,5 hakijaa, vuosina 2006–2009 luku liikkui välillä 4–6.

Esimerkiksi helmikuun 2008 lopussa avoimia työpaikkoja oli 70 000 ja työnhakijoita yllä kuvatulla tavalla laskettuna vain reilut 270 000.

Jos haluaa siis – kuten päättäjät tekevät – mitata työn kohtaanto-ongelmaa työpaikkojen ja työnhakijoiden suhteella, näyttää siltä, että ongelma on paisumisen sijaan pienentynyt.

Asiantuntijat ovat tosin erimielisiä siitä, onko edellä kuvattu mittari ylipäätään lainkaan mielekäs.

Vaihtoehtoisesti voi seurata vaikkapa ”vaikeasti täytettävien” työpaikkojen määrää, joka on viime vuosina liikkunut Tilastokeskuksen mukaan kymmenen tuhannen tienoilla.

Määrä ei ole mitätön, mutta se on paljon vähemmän kuin 100 000.

Virhetulkinnat luovat mielikuvan laiskistuneista työttömistä

Päättäjät ovat ennenkin sekoilleet työttömyyslukujen kanssa. Joulukuussa lukuisat poliitikot jakoivat Ylen artikkelia, jonka mukaan työstä kieltäytymisen määrä on nelinkertaistunut.

Todellisuudessa ”työstä kieltäytyminen” ei tarkoita varmasta työpaikasta kieltäytymistä, vaan ihan muuta. Yle tarkensi juttuaan myöhemmin.

Maaliskuussa ministerit Kai Mykkänen (kok), Juha Sipilä (kesk) ja Petteri Orpo (kok) jakoivat Twitterissä Uudenmaan te-toimiston tuottamia, virheelliseksi osoittautuneita lukuja siitä, kuinka hyvin uudet työttömien ”aktivointihaastattelut” ovat toimineet.

Kaikille näille lapsuksille tuntuu olevan yhteistä se, että ne maalaavat kuvaa laiskoista ja passiivista työttömistä – töitä kyllä riittäisi vaikka millä mitalla, mutta duuni ei kelpaa.

Ratkaisuksi on viime vuosina kehitetty muun muassa työttömyysetuuksien toistuvia leikkauksia ja velvoitteiden tiukennuksia.

Näitä toimenpiteitä voi perustellusti joko kannattaa tai vastustaa, mutta toivottavaa joka tapauksessa olisi, että politiikkaa tehtäisiin faktojen eikä hatarien mielikuvien tai virheellisten lukujen pohjalta.

Lopuksi todettakoon tasapuolisuuden nimissä, että lukujen kanssa kompuroivat toki muutkin kuin päättäjät: seurattu bloggaaja Uuninpankkopoika Saku Timonen kirjoitti maanantaina, että avoimia työpaikkoja olisi tällä hetkellä te-toimistoissa vain alle 16 000.

Oikea luku on huomattavasti suurempi siksi, että yhdellä ilmoituksella voidaan hakea vaikkapa kymmeniä työntekijöitä kerralla.

Juttua täsmennetty 3.4.2017 kello 21.30 Kaikkia avoimia työpaikkoja ei näy työnvälitystilastoissa, ja yksittäisenä päivänä Suomessa saattaa olla yli 100 000 työpaikkaa. Yksittäinen päivä antaa kuitenkin harhaanjohtavan kuvan kohtaanto-ongelmasta.