Ilmastonmuutoksen ohella muita ihmisen aikaansaamia huononnuksia kanalintujen elämänlaatuun ovat muun muassa metsien pirstoutuminen ja metsätalous yleensä, ojitukset, turvetuotanto, liikenne, sähkölinjat ja erilaiset aidat.

Ilmastonmuutoksen ohella muita ihmisen aikaansaamia huononnuksia kanalintujen elämänlaatuun ovat muun muassa metsien pirstoutuminen ja metsätalous yleensä, ojitukset, turvetuotanto, liikenne, sähkölinjat ja erilaiset aidat. Asmo Raimoaho/ Yle

Tästä on kyse Ilmastonmuutos koituu yhä useamman metsäkanalinnun kohtaloksi.

Muita tunnettuja syitä kanalintujen kuolleisuuteen ovat metsätalouden aiheuttama metsien muutos ja pirstoutuminen, liikenne, sähkölinjat ja erilaiset aidat.

Monen huonon vuoden jälkeen kannat ovat selvästi vahvistuneet. Talvi ja kesä olivat kanalintukannoille suotuisat, eli samanlaiset kuin kymmeniä vuosia sitten oli tavallista.

Keskimäärin yksitoista prosenttia teeren ja seitsemän prosenttia koppelon munista tuottaa yksilön, joka on hengissä seuraavana keväänä.

Metsästyksen osuus kanalintujen kuolleisuudesta on vain noin 15 prosenttia. Kanahaukka yksin harventaa kanalintukantoja enemmän kuin metsästäjät.

Metsäkanalintujen määrä vaihtelee voimakkaasti vuosittain. Vaikka takana on monta huonoa pesimisvuotta, kannat ovat selvästi vahvistuneet. Kunnon talvi ja jo alkupäästään lämmin ja kuiva kesä olivat kanalintukannoille suotuisat, eli samanlaiset kuin kymmeniä vuosia sitten oli tavallista.

Monenlaiset nykyajan ilmentymät kuitenkin uhkaavat kanalintuja pidemmällä tähtäimellä sekä suoraan että välillisesti. Tutkimusten mukaan elinympäristöjen pirstoutuminen ja ilmastonmuutos ovat merkittäviä kanalintujen kuolleisuuteen vaikuttavia tekijöitä.

Puolet syksyn teerikannasta kuolee seuraavaan kevääseen mennessä, mutta kokonaiskuva on vielä karumpi.

Vain keskimäärin 11 prosenttia teeren ja seitsemän prosenttia koppelon munista tuottaa yksilön, joka on hengissä seuraavana keväänä. Näin laskien noin 90 prosenttia kanalintujen munimista munista epäonnistuu syystä tai toisesta.

Pahimpana uhkana ilmastonmuutos

Pelkästään ilmastonmuutos on vaikeuttanut lintujen elämää. Riekkojen väri vaihtuu nykyään väärään aikaan ja ne ovat lumipuvuissaan pedoille hyvin näkyviä useiden viikkojen ajan sekä keväällä että syksyllä.

Teeri taas pesii lämpimien keväiden vuoksi nykyään liian varhain ja alkukesän kylmät ilmat koituvat usein tuhoksi poikasille.

Lumitalvien puuttuminen ja vuodenaikojen epätasainen lämpeneminen haittaavat kanalintuja merkittävästi.

Metsäkanalinnut ovat erityisen hyvin sopeutuneet selviytymään lumisessa pakkastalvessa. Metson ja teeren mahdollisuus kaivautua lumikieppiin on kuitenkin vähentynyt, koska lunta on aiempaa vähemmän ja se on voimakkaasti kerrostunutta.

Lumikieppi on lumen alla oleva nukkumispaikka, jota esimerkiksi metsäkanalinnut metso ja teeri käyttävät selviytyäkseen pakkaspäivistä.

Kanalintututkija Arto Marjakankaan talon takaa alkaa Ylivieskassa vanha metsä. Siellä pesii niin metso kuin pyykin. Timo Sipola / Yle

Metsäkanalintujen kannanhoitosuunnitelman tehnyt kanalintutukija, filosofian tohtori Arto Marjakangas kertoo, että metsäkanalintujen säilyvyys oli riistakolmiolaskentojen mukaan erityisen hyvä vuosina 2009–2011, jolloin oli pitkästä aikaa lumiset pakkastalvet.

Tämänvuotiseen hyvään poikastuottoon vaikutti Marjakankaan mukaan se, että talvi oli luminen ja linnut pääsivät lumikieppiin.

– Esimerkiksi Pohjois-Pohjanmaan eteläosissa teeren kieppikausi kesti yli kolme kuukautta, kun se kahtena edellisenä talvena kesti noin kolme viikkoa.

Myös kanalinnuille tärkeä mustikka on sopeutunut talvehtimaan lumen suojassa. Lumettomuus näkyy mustikassa niin, että uudet versot kasvavat heikommin.

Ilmastonmuutoksen ohella muita ihmisen aikaansaamia suuria huononnuksia kanalintujen elämässä on nykyinen metsätalous: avohakkuut, tiheät metsätieverkostot, ojitukset ja muut maanmuokkaukset, jotka ovat aiheuttaneet metsien pirstoutumista.

Näiden takia esimerkiksi metsäkanalintujen soidinpaikkaverkostot ovat heikentyneet.

Asmo Raimoaho/ Yle

Oman lisänsä kanalintujen kuolleisuuteen tuovat myös turvetuotanto, liikenne, sähkölinjat, riista-aidat, poroaidat ja tulokaspienpedot kuten tarhoilta luontoon levinnyt minkki ja Venäjän istutuksista Suomeen levinnyt supikoira.

Yksin erilaisiin aitoihin törmää tutkimuksen mukaan (siirryt toiseen palveluun) (Lapin ammattikorkeakoulun opinnäytetyö: Poroaitojen riistaturvallisuus) vuosittain noin 40 000 kanalintua, joista noin 15 000 kuolee.

Kanalinnut maistuvat muillekin kuin ihmisille

Ihminen ja ilmastonmuutos eivät ole ainoita, jotka verottavat kanalintujen määrää. Pelkästään kanahaukka saalistaa vuosittain saman verran metsäkanalintuja kuin metsästäjät. Kanahaukka saalistaa ennen kaikkea teeriä ja pyitä.

Kanahaukan saalistus kohdistuu etenkin lisääntyviin naaraisiin. Teerikanoista lähes kolmannes joutuu kanahaukan saaliiksi muninta- tai haudontavaiheessa. Kanahaukan osuus koppeloiden vuosikuolleisuudesta saattaa olla joissakin olosuhteissa varsinkin Keski-Euroopassa jopa yli 70 prosenttia.

Asmo Raimoaho / Yle

Kanalintuja saalistavat myös maakotka, sinisuohaukka, hiirihaukka, huuhkaja, viirupöllö ja varislinnut. Muita perinteisiä metson, teeren, riekon ja riekon verottajia ovat metsästäjän ohella kettu ja näätä.

Metsäkanalinnuilla esiintyy myös monenlaisia taudinaiheuttajia ja loisia. Ne voivat lisätä isäntänsä kuolleisuutta heikentämällä niiden kuntoa ja tekemällä niistä helpompia saalistettavia.

Metsästyskausi jatkossa pidempi

Metsäkanalinnuista uhanalaiseksi on luokiteltu riekko, joka on vaarantunut ja joka on Etelä-Suomessa nykyään hyvinkin harvinainen. Myös kiiruna on silmälläpidettävä. Suomen metsokannaksi arvioidaan noin 400 000 yksilöä, teerikannaksi 800 000, pyykannaksi 800 000 ja riekkokannaksi 180 000.

Kiirunakannaksi arvioidaan vain 6 000 yksilöä. Tätä tunturissa viihtyvää lajia ilmastonmuutos kurittaa samalla tavoin kuin naalia. Kiirunaa voidaan metsästää vain Suomen pohjoisimmissa kunnissa.

Metsästäjien saaliiksi on 2000-luvulla jäänyt vuosittain keskimäärin 300 000 metsäkanalintua. Se on vajaat 15 prosenttia kannasta. Metsästyksen vaikutuksesta kantojen pitkäaikaiseen vähenemiseen ei ole tutkimuksellista näyttöä.

Metson, teeren ja pyyn metsästyskautta pidennettiin jonkin verran niillä alueilla, joilla kanta antaa siihen mahdollisuuden. Kuvassa teerikukot ottavat toisistaan mittaa soitimella. Tuomo Nyyssönen

Tänä vuonna tuli mahdolliseksi jatkaa metsäkanalintujen metsästyskautta yhteensä noin kahdella kuukaudella nykyisestä. Maa- ja metsätalousministeriö päätti pidentää metson, teeren ja pyyn metsästyskautta jonkin verran niillä alueilla, joilla kanta antaa siihen mahdollisuuden.

Riistakolmiolaskentojen tulokset näyttivät ensimmäistä kertaa vähään aikaan selvää kantojen nousua.

Marjakangas pitää metsästysaikojen pidentämistä melko rohkeana muutoksena.

– Tämä on järkevää sikäli, että nyt lintukannat ovat hyvin nousussa. Toisaalta meillä on niin hyvät tiedot lintukantojen tämänhetkisestä tilasta ja kehityksestä, että voimme entistä paremmin säädellä metsästysaikoja kannan tilan mukaan, Marjakangas sanoo.

Hän olisi kuitenkin kaivannut sen, että pyyntiaikojen pidentämisen vaikutusta saaliin saamisen ajankohtaan olisi tänä vuonna seurattu tarkemmin.

Metsästystavalla on väliä

Varsinkin kanalinnustukseen erikoistuneet pystykorvametsästäjät ovat iloinneet kauden pidentämisestä.

Myös tutkijan näkökulmasta koirametsästys on kannatettava kanalintujen metsästysmuoto. Marjakankaan mielestä koirapyyntiä pitäisi lisätä ja soidinmetsästystä vähentää. Soitimella saaliiksi jää todennäköisimmin kannan parasta geeniainesta.

Vaikka metsästyskuolleisuus ei pääsääntöisesti vähennä kanalintujen muuta kuolleisuutta, koirametsästyksessä asia on toisin.

– Koiralla pyydettäessä saaliiksi saadaan enemmän loisien vaivaamia yksilöitä, jotka todennäköisimmin joutuisivat joka tapauksessa petojen saaliiksi, Marjakangas kertoo.

Suomenpystykorva on suosittu koira metsäkanalintuja pyydettäessä. Se aikanaan jalostettiin nimenomaan haukkumaan lintua puuhun. Eero Niku-Paavo / Yle

Useimmille metsoa ja teertä metsästäville pystykorvaharrastajille tärkeintä metsästyksessä on koiran toimiminen, sekä koiran ja ihmisen välinen yhteistyö. Niinpä koirametsästyksessä ei suinkaan ammuta kaikkea, mitä koira löytää tai mitä ilmassa sattuu lentämään.

Haukkukokeissa hyvin pärjätäkseen koiran on haukuttava juuri sitä puuta, missä lintu istuu. Tärkeää on myös saada uusintahaukkuja. Niinpä tätä harjoitellaan usein myös metsästystilanteessa. Lintu saatetaan karkottaa useampiakin kertoja.

Rovaseudun pystykorvakerhon puheenjohtaja Jarmo Ahtinen haluaa kumota käsityksen, että pystykorvamiehillä olisi pakastimet täynnä lintuja. Ei vaikka hän asuisi pystykorvakunnaksi itsensä nimittäneessä kunnassa.

– Viime kaudella ammuin yhden linnun ja toissa vuonna kaksi. Metsässä olin kyllä paljon ja monesti koirankoulutusmielessä ilman pyssyäkin, sanoo Ahtinen.

Sodankylän Koitelaiskairassa usein viihtyvä kalajokinen Keski-Pohjanmaan Haukkuvat lintukoirat ry:n sihteeri Petri Siironen kertoo myös jättäneensä viime vuonna linnut Lapin reissulla ampumatta vaikka oli liikkeellä hyvän koiran kanssa.

– Kun näimme viime syksyn heikon tilanteen siellä, päätimme kaverin kanssa, ettei ammuta yhtään lintua tältä reissulta. Tarkoitus on päästä sinne vielä monta kertaa uudestaan, Siironen sanoo.

Metsästysajan pidennys ei lisännyt lupakiintiöitä

Ylitarkastaja, filosofian tohtori Ahti Putaala Metsähallituksesta kertoo, että Suomessa kanalintujen metsästysaikojen ja lupien määrän mitoitus perustuu tutkimukseen ja ainutlaatuiseen vuosittaiseen kanalintujen riistakolmiolaskentaan.

– Meillä on maailman paras tieto lintukannoista, Putaala sanoo.

Isot hakkuuaukot eivät ole varsinkaan metsoille ja pyille hyväksi. Ismo Pekkarinen / AOP

Pidempi metsästysaika ei lisää lupakiintiöitä. Se määritellään laskettujen lintutiheyksien ja arvioidun metsästäjän vuorokausisaaliin perusteella.

– Meillä on todella hyvin huolehdittu ekologisesta kestävyydestä. Päätökset perustuvat tutkimustietoon, Putaala sanoo.

Metsästysasiat ovat Metsähallituksen Eräpalveluissa julkisia hallintotehtäviä, eikä lupamyynnissä Putaalan mukaan ole kyse bisneksen teosta.

– Metsäkanalintujen pidempi metsästyskausi ei vaikuta Metsähallituksen rahan tekoon millään tavalla. Metsästystuloja ei tulouteta valtion kassaan. Kaikki kulujen lisäksi yli jäävä käytetään riistanhoidon hyväksi.

Jutun lähteenä on käytetty Suomen metsäkanalintujen hoitosuunnitelmaan (Arto Marjakangas 2014) kerättyä tieteellistä tutkimustietoa sekä Harto Lindénin väitöskirjaa: Changes in Finnish tetraonid populations and some factors influencing mortality.

Korjaus 14.9.2018 klo 16:15:

Tekstissä sanottiin alun perin, että mikään metsäkanalinnuista ei ole uhanalainen. Riekko on kuitenkin luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi, joten se on uhanalainen. Lisäksi kiiruna on silmälläpidettävä laji. Kiirunan metsästys pelkästään ansapyynnillä on korjattu muotoon Kiirunaa saa metsästää vain Suomen pohjoisimmissa kunnissa. Sen pyyntitapaa ei ole rajoitettu.