Två uniformerade lutar sig tillbaka mot en polisbil.

Bakom dem hänger ett avspärrningsband runt en busskur. Halva bandet släpar slarvigt på marken.

Det är mörkt. På marken syns röda blodfläckar, lite större än femkronor. De har droppat ner när en knivskuren rusat ut ur en buss, efter att chauffören upptäckt att passageraren blödde.

– Det där är inget, säger den manlige polisen utan att titta ner.

– Det där är en normal kväll i Malmö, säger kollegan.

Möjligen är det så för en del poliser. Men civila Malmöbor reagerar fortfarande på våldet.

En av dem som reagerat är Wilfredo Salinas, som bor i bostadsområdet Kroksbäck.

Det har kostat honom dyrt.

När vi möts utanför åttavåningshuset där han levt i åtta år kommer han ut med en tänd ficklampa.

Wilfredo Salinas: ”Jag sa till grannar att vi måste göra något.” Foto: Jens Christian

För några år sedan märkte Wilfredo Salinas hur unga killar började samlas utanför en port här och röka på. När de inte vred om handtaget för att komma in sparkade de sönder dörrfönstret. Efter klockan nio på kvällen vågade många i området inte längre gå ut. Det var obehagligt med de påtända och stundtals aggressiva killarna.

Bilbränder i Malmö 2009: 183 2010: 128 2011: 150 2012: 153 2013: 145 2014: 144 2015: 150 2016: 209 (t o m 29/9( Källa: Räddningstjänsten Syd Visa mer Visa mindre

Därför tog han kontakt med dem.

– Jag sa att jag vet hur det är i den åldern. ”Det här är bara en fas i ert liv”, sa jag. Jag bad dem tänka på det. Och jag bad dem att snälla inte störa folk. Vi hade en bra relation, säger han.

Killarna var mellan tretton och arton år. Wilfredo Salinas pratade med dem som han skulle gjort om de var hans barn. Med respekt. Han ville inte ha bråk.

Men snart skulle allt förändras.

Konflikter mellan kriminella gjorde att våldet kröp allt närmare. En lördagseftermiddag körde två män i bil in i en folksamling ute på gården. En man i tjugoårsåldern avled.

– Jag sa till grannar att vi måste göra något. Jag har småbarn. Vi måste ha nån slags trygghet. Barnen kunde ju inte leka utan att vi höll koll ute. Nu kunde vi knappt gå ut efter klockan sju på kvällen, berättar Wilfredo Salinas.

Oroligheterna ledde till att han skapade en granngrupp som kontaktade kommunen.

En ny kamp började.

Malmö 2016: Spåren efter brända bilarna finns överallt. Foto: Jens Christian

Stadsdelsnämnden och gruppen hade öppna möten där man diskuterade hur området kunde förbättras. Killarna kom också. De satt tysta och lyssnade när grannar, polis och politiker pratade.

Wilfredo Salinas klagade över att killarna använde narkotika ute mitt på dagen, att det inte fanns någon kontroll. Han ville att polisen installerade övervakningskameror för att få boende att känna sig mer trygga.

Några dagar senare slog någon sönder hans bil.

– Den blev helt sönderslagen alltså. Jag tvingades skrota den. Bilen hade bara trafikförsäkring. Jag var tvungen att köpa en ny. En Mitsubishi.

Wilfredo Salinas är inte en man man skrämmer lätt. I födelselandet Peru stod han upp mot terrororganisationen Sendero Luminoso, som bär ansvaret för 25 000 dödsfall i det sydamerikanska landet.

Snart gick han återigen på ett öppet grannmöte. Den här gången namngav han killar som polisen borde ha koll på och göra något åt.

Dagen efter brann Mitsubishin.

Wilfredo Salinas talade ut på ett grannmöte. Dagen efter brann hans bil. Foto: Jens Christian

Våldet fortsatte att eskalera framför ögonen på alla. En junidag förra året kastades två skarpladdade granater mot ett höghus i området. Bara några meter från närmaste lägenhet. Ett sextiotal hyresgäster evakuerades när polisens bombtekniker tog hand om granaterna som inte hade utlösts.

Wilfredo Salinas bestämde sig nu för att arrangera en manifestation mot våldet.

Samma dag brann nästa bil han hade köpt.

Jag frågar hur han orkade köpa nya bilar. Det måste ha blivit dyrt.

– Jo men jag köpte inga nya, dyra bilar. 8 000–10 000 ungefär betalade jag. Men jag behövde bil för familjens skull. Jag är allergisk mot kollektivtrafiken, vet du. Jag blir stressad, bussarna kommer sällan hit till området i tid.

Wilfredo Salinas arbetade hos fritidsförvaltningen där han skötte reparationer.

Klockan halv sju kör han barnen till skolan. Vid fyratiden hämtar han upp dem. Sen kör han dem till olika aktiviteter.

”Det är tydligt att barn ofta skickas av äldre att tända eld på fordon. Polisen kan ju inte göra något när det är barn som bränner”, säger Wilfredo Salinas. Foto: Jens Christian

Totalt har fyra av hans bilar vandaliserats. Tre av dem brändes sönder.

Nyligen kom hans elvaårige son hem från skolan och berättade om kamrater som är en och två årskurser äldre. De hade tänt på bilar på kvällen.

Några dagar senare stod det i tidningen att trettonåringar tänt eld på bilar.

– Det är tydligt att barn ofta skickas av äldre att tända eld på fordon. Polisen kan ju inte göra något när det är barn som bränner, säger Wilfredo Salinas.

På natten kör jag tillsammans med fotograf Jens Christian i några områden som haft återkommande problem med bilbränder. Kroksbäck, Holma, Lindängen, Seved, Rosengård.

På Branteviksgatan står en utbränd bil med alla fönsterglas i krossade bitar på marken. Branden har nyligen släckts. Bilägaren står och känner med ett finger på det som blivit kvar av transportmedlet.

Ny statistik från Räddningstjänsten Syd visar att bränderna redan är fler än rekordåret 2009. Foto: Jens Christian

Flera som utsatts vill vara anonyma. Många är rädda sedan polisen gått ut med att bränderna inte beror på social oro utan kriminella som vill hämnas polisens arbete. Gangsters som blivit desperata av polisens arbete med att störa deras affärer.

Flera nätter i rad åker vi runt och följer Räddningstjänstens larmrapporter. Tre av fyra nätter händer absolut ingenting.

Vi sitter i ett hörn när två män går förbi.

”Är det civilare?”, hör vi en av dem säga.

En absurd känsla sprider sig i kroppen. Natten är lugn. Gatorna öde. Staden sover och här sitter vi och jagar bränder.

Mediebilden ljuger.

Det är en falsk hotbild som målas upp. Följden blir ett mer auktoritärt samhälle. Det skriver Leandro Schclarek Mulinari, doktorand i kriminologi i en artikel i Aftonbladet Kultur.

FEM TEORIER OM BILBRÄNDERNA 1/ Kriminellas hämndaktioner mot polisen. Det uppger polismästaren i Malmö, Stefan Sintéus i reportaget. 2/ Försäkringsbedrägerier Det berättar före detta kriminelle Emanouel ivanovitch på Expressen Debatt. Påståendet backas upp av Länsförsäkringar som 2012 uttryckte att hälften av bränderna är bedrägerier. Sedan dess har man dock slutat med kontant ersättning och erbjuder en liknande bil. www.expressen.se/debatt/darfor-brande-jag-bilar/ 3/ Social revolt Enligt gräsrotsrörelsen Megafonen ger bilbränder mer uppmärksamhet åt ett område än när människor organiserar sig. www.aftonbladet.se/kultur/article16933953.ab 4/ Låg inkomst En studie som Malmö högskola gjorde 2013 visar att låg inkomst är en viktig orsak till bilbränder. http://omni.se/studie-lag-inkomst-viktig-orsak-till-bilbrander/a/eyPe9 5/ Uppgörelser och tonårskillar som vill stiga i graderna I reportaget säger kriminelle X att bränderna inte är någon hämnd mot polisen. Det kan handla om grabbar som tycker att någon tittat snett på honom, om försäkringsbedrägerier och om pojkar som vill visa sig tuffa för äldre kriminella. Visa mer Visa mindre

”Vem tjänar på att måla upp denna hotbilden? Vilka drabbas av den?”, frågar han sig.

Enligt kriminologen är den intressanta frågan inte varför det brinner så många bilar, utan varför det inte brinner fler.

I det här läget har polisen själva gått ut med att antalet bränder minskat i Malmö.

Men i slutet på september visar ny statistik från Räddningstjänsten Syd att bränderna redan är fler än rekordåret 2009.

Då uppger polisen att bränderna inte beror på social oro. De är snarare resultatet av myndighetens framgångsrika arbete med att störa kriminella. Hämndaktioner där äldre beordrar tonåringar att bränna bilar för att polisen gripit gangsterbossar.

– Vårt tryck på kriminella är så stort att de vill ge igen. De har skjutit på polishus, bränt polisbil. Därför har vi haft en diskussion, om vi ska säga nåt i debatten om den sociala oron eller om vi ska säga som det är. Att det inte alls handlar om det, säger Stefan Sintéus som är Malmös polisområdeschef.

Stefan Sintéus. Foto: Tomas Leprince

Svaret på de kriminellas hämndbränder är givet.

– Ungdomar ger oss signaler att det är obekvämt att vara kriminell och trycker tillbaka för att vi ska lätta på trycket. Vårt svar blir att vi kommer att öka trycket än mer.

Nu vill polisen skapa opinion bland medborgarna. Att de själva ger sig ut och visar att de inte accepterar bränderna.

– Vi vill inte ha garden men att vuxna håller koll på vad deras unga håller på med. Det måste bli reaktioner på att 12–13-åringar är ute på natten och bränner bilar som tillhör folk i området, fordon som oftast inte har mer än trafikförsäkring, säger Sintéus.

Att försöka påverka opinionen om bilbränderna och dess orsaker är inte polisen ensam om. Bland en del debattörer tycks bilbränderna vara en handling av revolt.

”Det måste bli reaktioner på att 12–13-åringar är ute på natten och bränner bilar som tillhör folk i området, fordon som oftast inte har mer än trafikförsäkring, säger Stefan Sintéus, Malmös polisområdeschef. Foto: Stefan Sintéus

Som hösten 2005 då tusentals fordon brändes när upplopp spred sig i Paris förorter och flera andra franska städer. I det som började som en protest sedan tonåringarna Zyed Benna och Bouna Traoré dött av elektriska stötar, när de i panik gömde sig undan polisen i en transformatoranläggning. Två män slogs ihjäl under upploppen och en man dog av rökskador när han försökte släcka en brand.

Andra ser bränderna som ett tecken på en ny laglöshet.

LÄS MER: Federico Moreno om informationskriget kring bilbränderna

Att polis och unga från fattiga stadsdelar drabbar samman är dock allt annat än nåt nytt fenomen i Sverige. 1948 samlades unga från då fattiga Södermalm i Stockholm på Götgatan och kastade flaskor och sten på polisen. Ridande poliser slog tillbaka med sablar och batonger.

Under några dagar 1951 sattes militärpolis in mot unga som samlades på Berzelii park.

Under 2008–2009 utbröt kravaller i Rosengård. Ungdomar kastade hemmagjorda bomber och stenar. Antalet bilbränder har aldrig varit fler i Malmö. Förrän nu.

Granaths bilskot i Flyinge tar emot många av de brända bilarna från Malmö. Foto: Jens Christian



I början av augusti larmas en polispatrull om ett lägenhetsbråk i stadsdelen Lindängen. Det visar sig snart vara ett falsklarm. Tio minuter senare får samma patrull ett larm om en bilbrand. När poliserna återvänder till bilen inser de att det är deras bil som står i lågor. Flera unga killar grips. Bland annat en sjuttonåring som fortfarande sitter häktad.

Foto: Jens Christian

I mitten av augusti skriver Sydsvenskans kriminalreporter Joakim Palmkvist att polisen sätter in drönare och mc-poliser i jakten på dem som eldar upp bilar i stan.

Under några veckor blir helikopterljud en del av Malmös ljudtäcke på kvällarna.

Söndagen den 25 september skjuts fyra män ner på Censorsgatan, bara meter från lekande barn i sensommarkvällen. Tjugo skott avlossas. Dagen efter avlider en av de skjutna männen.

Vem tjänar på hotbilden?

Vem tjänar på att bilar sätts i brand, att unga män skjuts ihjäl?

Natten blir till dag.

Tystnaden bryts av fågelkvitter. Ljuset sveper sakta över staden.

Det är slutet av september men solen värmer som om det vore sensommar.

Höstlöven har börjat falla. I en av Malmös parker sätter sig barn på lövhögar och kastar upp bladen så att de regnar ner över dem.

I ett bostadsområde i Rosengård har en utbränd bil fått stå kvar i över tre dagar.

Några meter bort springer småbarn och sparkar boll.

Totalförstörd bil. Foto: Jens Christian



På kvällen far unga killar fram i vespaliknande motorcyklar och motocross på cykelvägen i ett annat miljonprogram. På gatan en bit bort står flera killar utspridda. Någon står vakt utanför en port. Vid en trappa rullar en ung man in en cigarett i en femhundrakronorssedel.

Vi sätter oss ner med en kille, vi kan kalla honom X, som själv bränt bilar och har ett brett kontaktnät bland kriminella. Han skrattar åt polisens utspel om att bränderna beror på myndighetens framgångsrika arbete.

”Alla gillar inte att det bränns. Det lockar ju hit snuten och stör affärerna.” Foto: Jens Christian

– Snuten tar åt sig äran. Men de är inkompetenta. De låter kriminella skjuta ihjäl varandra och sen säger de att skotten var nära att träffa oskyldiga. Som om det är okej att vissa unga killar blir mördade, säger han.

Polisens teori om att ett stort antal bilbränder beror på gripandet av män känd som är några av Malmös tyngst kriminella skrattar han åt.

Enligt X finns flera orsaker till bränderna. En del får tvåtusen kronor för att bränna ner någons bil i ett försäkringsbedrägeri, där även andra bilar som står i närheten antänds.

Andra gånger rör det sig om killar i yngre tonåren som vill visa sig tuffa för de äldre. I en del fall kan det räcka med att en kille upplever att någon kollat snett på honom, och därför förstör hans bil.

– Alla gillar inte att det bränns. Det lockar ju hit snuten och stör affärerna. Många tänker inte alls på att de bränner i sitt eget område. Men jag kan säga att det absolut inte handlar om hämnd för att de gripit någon speciell. Ingen gråter för att en boss faller, det finns ju alltid andra som ser sin möjlighet att ta hans position.

2016: Antal fall av skadegörelse, bilbrand eller brand på annat motorfordon STOCKHOLM 343

MALMÖ 276

SÖDERTÄLJE 192

GÖTEBORG 162

BOTKYRKA 95

UPPSALA 85

VÄSTERÅS 77

ESKILSTUNA 66

HELSINGBORG 61

NORRKÖPING 60

ÖREBRO 60

HANINGE 50

HUDDINGE 42

SOLLENTUNA 40

BORÅS 38

LINKÖPING 38

UPPLANDS-BRO 34

JÄRFÄLLA 33

BORLÄNGE 29

HALMSTAD 29

UPPLANDS-VÄSBY 24

NACKA 23

TROLLHÄTTAN 22 Källa: Polisen Visa mer Visa mindre

X säger att han saknar tiden då det fanns kvarterspoliser som hade bra kontakt med invånarna. Nu går polisen genast in brutalt mot alla unga i området, oavsett vad de gjort. De utgår från att alla här är skyldiga. X berättar om poliser som plockar upp grabbar och tvingar dem att gå av i områden som tillhör rivaliserande gäng.

– En tid hatade jag alla uniformerade. Men deras arbete behövs också, när de gör det bra. Det finns ju poliser som samarbetar med kriminella. Folk på båda sidor snackar med varandra och tipsar. När de säger att bränderna är en hämnd för att de gripit någon så är det rent skitsnack.

Andra kriminella som vi talar med är inne på samma resonemang. Grabbar med magväska som står och langar i ett höghusområde säger att bränderna mest är en ”rolig grej”. Det är främst småglinen som ligger bakom. Men framför allt berättar de att det varken är någon politisk protest eller hämnd. De påpekar att ingen längre kastar sten på Räddningstjänsten. Det stämmer. År 2015 rapporterades inte ett enda hot mot brandmän, som i Malmö bjudit in unga att lära sig om deras arbete.

I Kroksbäck har situationen blivit bättre, berättar Wilfredo Salinas.

– Efter en av bränderna sa mina barn att vi borde flytta härifrån. Men jag tänker inte låta någon tvinga mig bort. Om jag flyttar så ska det vara för att jag själv valt att göra det.

Trots hoten och vandaliseringen har granngruppen han var med om att skapa hjälpt.

Flera av killarna har satts i arbete. Polisen har ökad närvaro. Det känns tryggare och området blir allt finare, berättar Wilfredo Salinas.

– Vi är på väg upp faktiskt. Det lönar sig att organisera sig. Det kan inga bränder stoppa, säger han och går en promenad hem med ficklampan i ena handen.