Diskussioner om hur Sverige ska hantera hemkomna jihadister som stridit för IS i Syrien eller Irak håller nu på att landa i konkreta åtgärder. I slutet av 2014 lovade Mona Sahlin, regeringens nationella samordnare mot våldsbejakande extremism, stöd till IS-avhoppare. Nu överväger Örebros kommunledning ett förslag om att erbjuda jobb och psykologhjälp till ”hemkomna jihadister”. Förslaget kan vara ett uttryck för en humanistisk syn som i stället för hämnd behandlar även ”de uslaste av de usla” med omsorg. Samtidigt kan förslaget vara ett uttryck för rädsla, flathet mot och kompromisser med militanta islamister. Detta förslag verkar också bygga på en tanke om att neutralisera ett potentiellt hot, som de hemkomna jihadisterna kan utgöra mot rikets säkerhet, genom att väl omhänderta dem.

**Att erbjuda kurativa **insatser till jihadister som stridit för en av samtidens mest brutala islamistgrupper och individer som själva med stor sannolikhet begått bestialiska handlingar mot oskyldiga människor, kan vara en provocerande politisk åtgärd. Förslaget är provocerande då de ”traumatiserade jihadisterna” inte är överlevande från sådana naturkatastrofer som Estonia eller tsunamin 2004. Snarare tvärtom, de har utsatt barn, kvinnor och män för trauma, förnedrat, våldtagit, förslavat, handlad med, korsfäst, halshuggit och massakrerat dem.