Ahmad har inte ens bott i Sverige i två år, ändå kan han föra ett samtal på svenska utan större problem. Han har lärt sig svenska på språkverkstaden på Malungs folkhögskola där han också gått på kursen: Längdskidåkning och löpning. Han har även sig lärt språket på egen hand via nätet och hemma hos sina svenska vänner Perjos Lars Halvarsson och Maria Röjås i Lima. Innan han kom så långt som till den vackra gården i Lima fick han som många andra nysvenskar göra en livsfarlig resa upp till Sverige.

Frågar man Ahmad vart han kommer ifrån säger han Palestina fast han aldrig satt sin fot i Israel.

– Min pappa och hans syskon flydde till Syrien 1948 när Israel bildades. Pappa kom ifrån Spah i Nazareth, berättar Ahmad. Familjen flydde med sina djur till ett flyktingläger utanför Damaskus som sedan utvecklades till staden Kan Alsheh. Där växte Ahmad upp. Trots att det bara är åtta mil till Nazareth har pappan aldrig återvänt till Israel. Ahmads föräldrar bor fortfarande kvar på samma ställe som de flydde till 1948, och tre av hans syskon är kvar i Syrien. De andra syskonen är utspridda i Europa varav tre syskon i Sverige. Ahmad flyttade till Libanon 2011 för att studera juridik.

Risken att bli uttagen till kriget tilltog med åren. – Jag ville inte kriga åt Assad-regimen eller oppositionen, berättar Ahmed som beslöt sig för att emigrera. I början av augusti 2015 startade en riskfylld flykt från Tripoli i Libanon till Sverige. I mitten av september steg han i land i Trelleborg.

Vi åt mat på båten men sen tog både maten och vattnet slut, en del drack det salta havsvattnet

Flykten startade med en 29 timmar lång båtresa på en öppen båt som var sex meter lång. I båten fanns 64 passagerare. Båtresan kostade 1800 dollar.– Vi åt mat på båten men sen tog både maten och vattnet slut, en del drack det salta havsvattnet. Som om det inte vore nog så blev nästan alla människor sjösjuka och det kom in mycket vatten i båten av de höga vågorna. Ahmad klarade sig från att bli sjösjuk. När de åkt halva resan visste ingen var de befann sig, när de tillslut fick se Cypern visste de att de skulle fortsätta uppåt mot Turkiet. Om de hade åkt fel hade de kunnat hamna i Syrien.

– Jag tycker det är jobbigt att berätta om den första båtresan. Jag var rädd, mest för komma till Syrien när vi navigerat fel, förklarar Ahmad.

– När vi såg turkiska skyltar förstod vi att vi var i Turkiet. Vi kom fram klockan ett på natten. Vi lade oss och sov på en gräsmatta. På morgonen fick de hjälp så de kunde äta och duscha. Ahmed tycker att den första etappen i den långa flykten var den värsta.

Han träffade sin kusin Said och en skolkamrat i Izmir i Turkiet De tre killarna höll ihop, hela vägen till Sverige. Ahmad funderade på vilket land som var bäst, Tyskland eller Sverige?

– Vi bestämde oss för Sverige, jag hade ju tre av mina bröder här, berättar Ahmad.Efter elva dagar i Izmir träffade de en smugglare som tog dem över i en gummibåt till ön Lesbos i Grekland.– Vi var 45 flyktingar, gummibåten var som en fylld aubergin, säger Ahmad. Resan gick vidare till Athén, buss till Thessaloniki för att sedan vandra längs järnvägen in i Makedonien. Någon passkontroll fanns det inte eftersom de vandrade i skogen.

– Militär stoppade oss när vi kom in i Makedonien, vi fick sitta och vänta. Röda korset kom och hjälpte flyktingarna och gav dem mat.

– Man var för trött, man visste inte vart man var, jag sa bara tack.

Det skulle bli fortsatt omtumlande händelser på vägen mot Sverige. De vandrade, åkte buss och tåg vidare mot Serbien, Ungern, Österrike, Tyskland och slutligen Sverige.

Hur var det att kliva i land i Sverige?

– Det var kallt! En busschaufför frågade vart vi skulle, men det visste vi inte. Vi blev skjutsade till en camp i Trelleborg. Då började nya livet, säger Ahmad som fortsatt höll ihop med sin kusin Said ända till Lima. De hamnade i Orsa, där de bodde på hotell i 25 dagar. Sedan blev flera av migranterna förflyttade till det berömda asylboendet i Lima, där många vägrade att gå ur bussen. De var rädda för skogen och kände sig isolerade.

Det är dock en sanning med modifikation.

– För mig och min kusin var det ingen fara. Folk satt i bussen på dagarna och bodde i stugorna på nätterna. Jag ville inte blanda mig i protesterna.

Ahmad kände dock att Lima inte var någon världsmetropol precis.

– Jag gick en promenad för att se Lima och kände att här vill jag inte bo, här finns det ju ingenting.

Ahmad sade emellertid till Migrationsverket att han ville stanna. Och så blev det. En landsman från Syrien som bott i Malung i ett år kom och förklarade för Ahmad att det inte var så hemskt att bo i dessa trakter.

– Det kändes som att det liv vi lever här inte dög, men vi bor ju här, berättar Perjos Lars Halvarsson som varit Ahmads hjälpande hand in i Sverige.

asylboendet stängde i höstas flyttades flyktingarna till Gesunda. Ahmad var less på att bo på hotell och antog Perjos Lars Halvarsson och Maria Röjås erbjudande om att få bo hos dem.

– Jag tycker Maria och Lars är jättesnälla, det är lättare att lära sig svenska när man bor hos nån. Dom har hjälpt mig att komma in i Sverige, berättar Ahmad.

Han har inte mött någon rasism.

– Jag tycker jättebra om svenskarna, säger Ahmad som vill satsa på en framtid i Sverige. Sedan januari bor Ahmad i Risätra i Lima. Ute på gården har han grävt ett stort land som han ska odla rotfrukter, kål, lök och persilja. Hemma i Kan Alsheh odlade familjen allt utom jordgubbar och bananer. Han trivs med att bo på landet, han är uppväxt i en liten ort.

Vad tycker du om att det är så tyst?

– Jag hade svårt med tystnaden i början, i Libanon var det mycket människor och bilar som tutade. Nu är det skönt med tystnaden, det var ju tyst i min hemby, avslutar Ahmad Suleiman.

Berit Djuse

Fakta: Ahmad Suleiman

Ålder: 27

Kommer från: Kan Alsheh utanför Damaskus i Syrien. Rötterna i Palestina.

Bor: På Fuggel -Larsgården i Lima.

Familj: 5 bröder, 4 systrar, mor och far.

Yrke: Studerade juridik innan flykten, jobbade i sin pappas byggaffär. Jobbar som plantsättare.

Intressen: Odla grönsaker, fiska, baka, köra traktor, åka längdskidor och svenska språket.