Läs mer: Möts ofta av misstro – Elöverkänsligas riksförbund: "Det är ett folkhälsoproblem"

Det är en är en tidig sommardag i början av juni och solen skiner från en klarblå himmel. Utanför plusboendet i Älandsbro njuter pensionärer i fulla drag av vädret. Men det finns en person på boendet som aldrig får se solen.

Märta Tollet-Sjölund har levt sitt liv i totalt mörker sedan början av 2000-talet. Hon är fånge i sin egen lägenhet. De få gånger Märta har varit utanför bostaden har hon blivit hämtad av ambulans.

Det började med att hon lagade mat.

– Armen började darra när jag kom i närheten av spisen. Jag förstod först inte vad det handlade om.

Men besvären förvärrades snart.

Sedan dess har hon levt sitt liv med elöverkänslighet. I samma veva blev hon känslig för ljus. Hon måste vistas i totalt mörker.

– Jag är oerhört känslig och får ont i ögonen. De få gånger jag behöver tända en lampa skyddar jag mig med dubbla solglasögon.

Läs mer: En miljon för elsanerat sjukhusrum

I dag lider hon även av hjärtsvikt och hjärtflimmer. Märta orkar inte mycket och rösten sviker henne emellanåt, hon har svårt att finna orden. Nyligen drabbades hon av en hjärtinfarkt. Hälsan har sviktat allt eftersom och oron tilltagit.

Men om ambulanspersonal behöver ta sig in i fastigheten är det inte säkert att de kan ta sig in. Plusboendet saknar nämligen kodlås. Vissa tider på dygnet finns ingen personal på plats. Och då måste Märta förlita sig på att någon av hennes grannar öppnar entrédörren.

– Jag har påtalat det för Härnösandshus som äger huset, men de tar inte min oro på allvar. Sist jag blev ordentligt sjuk lyckades jag kasta ut lägenhetsnyckeln genom fönstret till ambulanspersonalen som stod utanför.

Läs mer: En person fick omstritt elsaneringsbidrag

Märta är rädd för att dö.

– Javisst, jag kan få en propp och falla ihop när som helst. Jag blir bara sämre och sämre i hälsan.

Det är elen och det moderna samhälle som vi lever i som är roten till allt ont, enligt henne själv. Vi får stränga order om att lämna mobiltelefoner och allt annat som kan lämna ifrån sig strålning innan besöket.

Inne i Märtas tvårumslägenhet är mörkret kompakt. Som ett extra skydd mot solen är samtliga persienner nedragna och mörkt tyg har hängts upp för att stänga ute allt ljus.

Vi utrustas med var sin liten ficklampa för att kunna se hjälpligt. Själv bär hon en huva förstärkt av metalltrådar över huvudet. Huvudbonaden ska skydda mot elektromagnetisk strålning. Nattetid sover hon i en specialsydd skyddsdräkt.

Märta Tollet-Sjölund jobbade tidigare som läkarsekreterare och var en aktiv människa. I dag lever hon ett mycket isolerat liv.

– Det är inte mycket jag orkar. Jag påtar på lite, läser tidningen och löser korsord. Så går mina dagar.

Märta kan inte ha spis och får därför all mat levererad av hemtjänsten. En gammal dialogtelefon gör att hon kan ha kontakt med omvärlden.

– Men mobiler kan jag inte vara i närheten av, de blir jag dålig av genast, säger hon.

Du vill inte bo så här?

– Nej, vem vill det? Jag kan aldrig gå utanför dörren, njuta av naturen om det är fint väder.

Många med diagnosen elöverkänslighet möts av misstro. Men enligt Elöverkänsliga riksförbund är det problem som ökar. Minst 200 000 svenskar uppgav i en hälsoenkät att de är överkänsliga för elektriska/magnetiska fält.

Mats Dahlin är förvaltningschef vid Härnösandshus.

– Vi har försökt vara vår hyresgäst behjälplig i det mesta, men det finns ingen standard som säger att det ska vara kodlås i det hus hon bor i. Då måste hon välja ett annat boende.

Läs mer: Märta i EU-domstolen