Den näst sista vardagen innan jul kom ett pressmeddelande från det S-styrda finansdepartementet som få noterade.

Som högsta departementstjänsteman skulle Emma Lennartsson (S) tillträda och nu har hon arbetat där i två veckor.

Lennartsson var den sista biten och nu framträder hela bilden för pusslet som S omsorgsfullt lade efter Löfvens värsta regeringskris förra mandatperioden.

Summa summarum: Inget hände. Skademinimeringen för partiet fungerade. S rockader ledde inte till någonting substantiellt.

S-toppar som varit så omdömeslösa att de själva förstod att de måste avgå eller att statsministern var tvungen att sparka dem, har förlåtits av partiets utnämningsapparat, vars förtroende inte bröts ens av att de hanterade sitt ansvar för Sveriges säkerhet på ett flagrant felaktigt sätt.

Det är bara två och ett halvt år sedan IT-skandalen på Transportstyrelsen briserade.

Det började med att den sparkade generaldirektören Maria Ågren tog sitt straff för brottet vårdslöshet med hemlig uppgift. Hon hade efter en IT-upphandling röjt statshemligheter om tre flygflottiljer, farleder till sjöss, broar, agenter som arbetar för försvarets topphemliga organisation Kontoret för särskild inhämtning (KSI), personuppgifter om svenska piloter, statens krypterade kommunikationssystem mellan 34 myndigheter, företagshemligheter och hemliga tidtabeller för värdetransporter (listan är mycket längre än så här).

Myndigheten bröt därmed mot sina egna riktlinjer, personuppgiftslagen, offentlighets- och sekretesslagen samt säkerhetsskyddslagen.

De politiska följderna av hur regering och departement skötte uppföljningen av Transportstyrelsens information om att man spolat säkerhetstänkandet ned i toaletten verkade till en början bli mycket stora.

Styrelseordföranden fick sparken. Det fick också infrastrukturminister Anna Johansson (S). Inrikesminister Anders Ygemans (S) förklaring att han inte kunnat vidarebefordra information till statsministern som en följd av han inte kunde boka några säkra lokaler hjälpte inte. Han fick gå.

Minst 20 personer kände till säkerhetshaveriet på Transportstyrelsen, men vad visste statsministern och när? Hur fungerade statens högsta ledning?

När de besvärande frågorna närmade sig Stefan Löfven släcktes jakten på svar när landets högsta tjänsteman, hans statssekreterare Emma Lennartsson, ändrade sin version av vad som hänt, tog på sig ansvaret för sen informationsgivning, och genom ett extrainsatt regeringssammanträde en sen söndagseftermiddag (!) omedelbart beviljades sin avgång.

Men Rörelsen tar hand om de sina. De må inte ha tagit ansvar för landets säkerhet, de må ha fått kritik i de räfster som gjordes av KU, regeringen, Transportstyrelsen och Riksrevisionen - men politiskt är S förtroende för dem obrutet. De tycks bära ett teflonskal - inget brännande fastnar.

Ygeman må ha varit omöjlig som inrikesminister, men fullt möjlig som gruppledare i riksdagen - han bytte helt sömlöst befattning. Han förtjänade tydligen full backning av Rörelsen och blev etta på valsedeln i Stockholm. Johansson blev etta i Göteborg - inga problem!

Ygeman är nu statsråd igen och det ser ju ut som en tanke att det är just digitalisering som är ett av hans ansvarsområden. Ann Linde bedömdes i rollen som statssekreterare av KU ha brustit med att informera statsrådsberedningen om säkerhetshaveriet - hon har sedan dess gjort karriär och blivit såväl EU- och handelsminister som utrikesminister.

Återstår Emma Lennartsson, som inte blev av med en enda månadslön av att avgå, eftersom hennes statssekreterarlön på 110 000 kr/mån täcktes upp med pengar ur S partikassa tills hon hade ordnat nytt jobb, som ekonomidirektör på S-styrda Region Uppsala.

Och nu är Lennartsson (S) alltså tillbaka som en av landets högsta offentliganställda tjänstemän - hon är finansministerns högra hand i departementet.

Fram och åter mellan partikansliet och Rosenbad, någon vända på Kommunal, toppjobb i S-styrda Region Uppsala. Så ser det oklanderliga CV:t ut för den partimärkta statssekreteraren.

Det där med ett ansvar för ett nationellt säkerhetshaveri, det kan vi väl tala tyst om? Det där med att hon själv sade att hon kände att hon inte ens kunde ha jobbet kvar som statssekreterare - det är nog glömt nu?

Jag menar att det är precis tvärt om. Vi har anledning att påminna oss vad Emma Lennartsson gjorde och inte gjorde.

Och vi har anledning att kritisera en ordning där S försöker få följderna av djupt allvarliga säkerhetsbrister att framstå som politiskt spel genom att omedelbart dela ut politisk förlåtelse för de egna makthavare som borde varit otänkbara att återlansera efter fullt befogade avsättningar och avgångar.

Av mig får ni inte syndernas förlåtelse.

Jag glömmer inte.