Autoritær gjøkunge

25. mars 2014 11:41 Sist oppdatert 30. oktober 2014

Snowden-avsløringene handler ikke om hvor slemme etterretningsorganisasjonene NSA og GCHQ (bildet) er. De handler om at det nye teknologisamfunnet er grunnleggende usikkert, skriver Bjørn Stærk. REUTERS/NTB SCANPIX

Snowden-avsløringene viser at usikker datateknologi har blitt en autoritær gjøkunge som tar seg til rette i demokratiets rede.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Det er på tide at vi IT-folk innrømmer det: Vi har sviktet dere. Vi har bygget en verden hvor viktige data flyter nesten ubeskyttet mellom harddisker, mobiltelefoner og datasentre.

Offentlige data, bedriftsdata, og de mest personlige detaljene fra livet ditt, alt du er og gjør. Alt skal digitaliseres.

Vi har gjort det lett å lagre, lett å dele. Så ber vi deg velge et passord med store og små bokstaver, og du føler deg sikker.

Men det eneste noen trenger for å fange opp alt dette er å lytte på den riktige kabelen, levere en rettskjennelse, gjette et passord, eller utnytte et av de mange kjente hullene i dingsene du omgir deg med.

Vi flytter samfunnet og livene våre over på en ny, digital grunnmur. Men grunnmuren er ikke sterk nok til å bære alt dette.

Billigere makt

Det er nå snart kun politisk vilje som står i veien for en type statlig makt over enkeltmennesker vi aldri har sett tidligere i historien.

I gamle dager var makt dyrt. Selv den mektigste konge blandet seg lite inn i hverdagen til bøndene sine. Så ble makt billigere, og vi fikk tyrannene på 1900-tallet. De ville detaljstyre hva undersåttene deres sa, gjorde og tenkte. Men selv de måtte begrense seg. Selv i totalitære samfunn fantes det lommer av frihet.

Det var fordi disse samfunnene ikke var digitale.

Den typen makt IT-teknologien nå legger opp til er et skritt opp fra dette igjen. Når framtidens tyranner overtar, (og de kan komme, også i Norge), ligger infrastrukturen på plass, klar til bruk.

Det er her teknologene har feilet.

Vi har ikke klart å forankre den nye teknologien i demokratiske tradisjoner. Dermed er den i ferd med å bli en autoritær gjøkunge.

Det er viktig at du forstår at dette ikke er alarmisme. Alarmisme ville være å si at vi allerede har falt utfor stupet. Virkeligheten er enklere: Stupet finnes, vi står nær kanten med bind for øynene, og det som beskytter oss er et rekkverk av ukjent pålitelighet.

Ny type overvåkning

Dokumentene Edward Snowden stjal fra NSA tegner det klareste bildet vi har av dette. Men for å forstå den nye formen for overvåkning må du legge bort en del gamle bilder fra den kalde krigen: Stasi-agenten som lytter på privatlivet til en dissident. Arne Treholt fotografert på gaten med KGB-offiserer. AKPere som rister av seg politiet på vei til partimøte. FBI som spionerer på Martin Luther King for å presse ham til å begå selvmord. Mikrofoner plantet i veggen på en ambassade.

Det var i gamle dager.

I dag er overvåkning datatrålere plassert langs knutepunkterpå nettet som fanger opp alt og lagrer mye, i tilfelle noen om fem eller ti år ønsker å vite hva akkurat du gjorde på nettet akkurat i dag, og hvor du var da du gjorde det. Overvåkning er systemer som analyserer lokasjonsdata fra millioner av mobiltelefoner for å finne folk som beveger seg mistenkelig, og at enhver elektronisk kontakt du har med et annet menneske inngår i en sosial graf som kan analyseres på måter du ikke kan forestille deg.

Overvåkning er at alle som har hatt en videosamtale via Yahoo de siste årene kan ha blitt fotografert av GCHQ, NSAs britiske motpart. Overvåkning er at NSA analyserer pornosurfingen til muslimske «radicalizers», personer som ikke har gjort noe ulovlig men som NSA mener det kanskje kan være nyttig å ødelegge.

Overvåkning er at du allerede har fortalt Facebook og Google alt om deg, (mer enn du er klar over), og at alt dette kan utleveres til NSA.

Lenge hentet de det rett fra kabelen, på vei fra ett datasenter til et annet.

Uten demokratisk debatt

Overvåkning er at du bestiller et tastatur fra en nettbutikk, og innen det blir levert har noen plantet lytteutstyr som fanger opp hvert eneste tastetrykk. Overvåkning er at du ikke vet når webkameraet foran deg filmer deg, (sett en lapp over det!), eller når mikrofonen på mobiltelefonen din er på.

Du har femti elektroniske dingser i huset ditt, og du aner ikke hvem som egentlig styrer dem.

For et år siden ville dette hørtes ut som paranoia. Nå leser vi om det i interne dokumenter fra NSA og GCHQ. Men det hjelper på en måte ikke. Selv en nøktern oppsummering av Snowden-avsløringene høres paranoid ut. Det er fort stort, for skummelt. Man vil rømme og gjemme seg.

Mange finner trygghet i at USA og Storbritannia tross alt er fungerende demokratier. Men i dette tilfellet har ikke demokratiet fungert.

NSA har brukt en hemmelig lovtolkning fra en hemmelig domstol til å overvåke egne innbyggere. Mange fryktet at seksjon 215 i USA PATRIOT Act ga myndighetene lov til å overvåke hvilke bøker de lånte på biblioteket. I virkeligheten har NSA brukt den til å samle inn alle amerikanske telefondata. Uten demokratisk debatt.

De få politikerne som visste om dette hadde ikke lov til å snakke om det.

Britene går lenger

NSA har åpent løyet om hva de gjør, og de lyver fortsatt, ved å bruke misvisende ord.

Når de sier «vi overvåker ikke amerikanere» kommer betydning helt an på hva du legger i ordene «vi», «overvåker», «ikke» og «amerikanere».

Det eneste som holder dem igjen er grunnloven. Britene, som har svakere personvern og ingen tilsvarende grunnlov, går lengre. De fanger opp mer data, og bruker dem til mer. Også de uten debatt.

Britene forsøker også å slå ned på mediedekningen av Snowden-avsløringene. Derfor var det New York-kontoret til The Guardian som stod for de første Snowden-artiklene. Der står ytringsfriheten sterkere. Da London-kontoret forsøkte å jobbe med de samme dokumentene fikk de besøk av bryske menn som tvang dem til å ødelegge datamaskinene sine. Og journalisten Glenn Greenwalds partner David Miranda ble anholdt på Heathrow under en terrorlov.

USA og Storbritannia er fungerende demokratier, men NSA og GCHQ har, med politikernes hjelp, skapt en sone hvor demokratiet fungerer dårlig. Velgerne kan ikke ta stilling til noe de aldri får høre om.

Fritt vilt

Noe av det NSA har gjort bryter kanskje med den amerikanske grunnloven, og vil bli strammet inn. Men dette er lite til hjelp for deg og meg. NSA har mange sperrer for hva de kan gjøre innenfor egne grenser, men resten av verden er fritt vilt. Resten at verden, det er Russland, Kina og Taliban, men det er også EU og FN, Angela Merkel – og deg og meg.

Så kan man finne trygghet i at USA og Storbritannia tross alt er våre nære allierte. De jakter på terrorister og spioner. Riktignok sikter de seg også inn mot varslere, hacker-aktivister, og politikere i allierte land, (da Obama ba NSA slutte å overvåke Angela Merkel, begynte de å overvåke ministrene hennes i stedet).

Men de er neppe interessert i deg . Og det stemmer. Du ligger i databasen deres, men nakenbildene og kjærlighetsmailene dine drukner i mengden.

Det er neppe noen som bryr seg. (Bare velg dine venner med omhu i årene som kommer, så de ikke fatter interesse for deg!)

Og dermed er faren over, for de som ikke har noe å skjule.

Men det er en misforståelse at Snowden-avsløringene handler om hvor slemme NSA og GCHQ er. I virkeligheten handler de om at det nye teknologisamfunnet er grunnleggende usikkert .

Det er så usikkert at selv den snilleste gutten i klassen nå har overvåkningsmuligheter Stasi bare kunne drømme om.

Grunnleggende usikkert

For det er det NSA er: Den snilleste gutten i klassen. I det minste den snilleste av de sterke. Dette er ikke betryggende. Det er dette som er så skummelt:

Alle andre er verre, og de gjør bruk av den samme grunnleggende mangelen på sikkerhet som NSA.

Indiske myndigheter har bygget opp en massiv infrastruktur for å overvåke egne innbyggere. All nett— og telefontrafikk kan fanges opp. Fattige indere flest har mobiltelefon, og når de i årene som kommer tar i bruk nettet for første gang vil de komme til en verden hvor alt de gjør kan overvåkes, og «støtende ytringer» er forbudt.

Russiske FSB har også lov til å overvåke all nett- og telefontrafikk. De har gitt systemene sine en kraftig oppgradering de siste årene, spesielt i området rundt Sotsji. Det usikre nettet holder det korrupte Putin-systemet ved makten.

Lengst går kanskje Kina. Den «kinesiske brannmuren» er ikke en mur mellom Kina og resten av verden, men en sone av internett hvor alle triksene vi har hørt om fra NSA brukes for å slå ned på enhver aktivitet som kan utfordre makten til Kommunistpartiet. De har knyttet dette til et obligatorisk nasjonalt ID-kort, som de bruker til å følge med på og trakassere alle de ser på som «farlige personer» - det vil si aktivister og demonstranter, men også rusmisbrukere, AIDS-syke, sexarbeidere og ulike etniske minoriteter.

Overvåkning som hyllevare

Også små diktaturer spiller skittent på nettet. Mange kjøper overvåkningssystemer fra vestlige hackerfirmaer som Gamma Group og Hacking Team. Kanadiske Citizen Lab har avslørt hvordan Etiopia, Egypt, Syria og mange andre land bruker slike verktøy til å ta kontroll over datautstyret til aktivister, journalister og opposisjonspolitikere – også de som lever i eksil.

Angrepene er enkle. Kanskje får du en mail med et vedlegg, som du må åpne for å bli angrepet. Men skaden er enorm.

Hvis du «eier» mobiltelefonen til en journalist, kan du se alt de gjør, lytte til alt de sier, hvert minutt av døgnet. Det er Stasi som app.

USA og Storbritannia har fremdeles den beste teknologien, og de beste lyttepunktene. Syria må ty til hyllevare. Det er da enda godt. Men det NSA gjør i dag kommer andre til å gjøre i morgen. Hvis det franske firmaet Orange har rett i at NSA har brukt ubåter til å plassere lytteutstyr på deres undersjøiske kabler, er det lite som hindrer Kina i å gjøre det samme.

Du har uansett lite kontroll over hvilke grenser dataene dine krysser.

Og de skitneste triksene kan alle bruke. NSA er bare først ute.

Undergraver sikkerheten

Alt dette er mulig på grunn av to ting:

At trafikken på nettet ikke er sikker, (epost er så usikkert at du ikke har lyst til å tenke på det). Og at vi omgir oss av usikre PCer, mobiltelefoner og andre dingser.

Som om dette ikke er ille nok arbeider NSA aktivt for å gjøre nettet enda mindre sikkert enn det allerede er. Gjennom Bullrun-prosjektet har de bygget inn svakheter i krypteringsstandarder og sikkerhetsverktøy, slik at det blir lettere for dem å overvåke deg.

Det er kjekt for dem. Men dermed blir det lettere for alle andre også – Russland, Kina, og vanlige kriminelle.

NSAs hackeravdeling, Tailored Access Operations, vet om sikkerhetshull i brannmurer, routere og operativsystemer som de aldri sier fra om. De vil heller bruke dem selv.

Det er denne mangelen på sikkerhet som er den virkelige Snowden-skandalen.

Infrastrukturen vi flytter samfunnet og livene våre over på viderefører ikke erfaringer vi har samlet oss om demokrati, ytringsfrihet og personvern. Vi har lært hvor viktig dette er. Nå kaster vi det over bord og kaller det «oppgradering».

Kryptering og personvern

Politikere, politi og etterretning ser på internett som noe skummelt de må få kontroll over. De tror det er mulig å gjøre dette innenfor rammene av et demokratisk samfunn. Men møtet mellom usikker teknologi og ambisiøse myndigheter skaper nye rammer som sprenger de gamle.

Et demokrati trenger maktbalanse. Vi kan ikke la noen gren av staten bli for mektig. De må balanseres opp mot hverandre og mot velgerne.

Takket være usikker teknologi har maktbalansen forskjøvet seg kraftig i statens retning de siste 15 årene. Dette er farlig.

Vi ser ikke resultatet ennå, men Snowden-dokumentene tegner en skisse av hva vi kan vente mer av. Vi lener oss mot rekkverket, og vet ikke hvor mye det tåler.

Som motvekt trenger vi et sikkert internett hvor data går kryptert og overvåkning er vanskelig. Vi trenger personvernlover som hindrer masseovervåking, (det gjelder også EU-varianten, Datalagringsdirektivet). Og vi trenger myndigheter som beskytter oss mot teknologiske trusler, i stedet for å gjøre bruk av dem selv.

Dette vil ikke hindre framtidige tyranner i å bygge et overvåkingsdiktatur. Men det vil gjøre at teknologien blir ett av hindrene de må overvinne, ikke et overvåkningsverktøy som ligger klar til bruk:

«Hent opposisjonslederens epostarkiv, privatbilder, surfevaner, vennenettverk og lokasjonsdata for de siste ti årene? OK / Avbryt.»

Flere artikler av Bjørn Stærk kan leses på essays.bearstrong.net.