Brannen tok huset, nå vil kommunen ha tomten

1. juni 2013

Familien Fiskå har ventet i seks måneder på å få starte jobben med å gjenreise huset sitt etter brannen. I veien står Stavanger kommune som krever å få kjøpe tomten av familien. - Det er hjerteløst og kynisk, Det rette ville selvsagt vært å hjelpe en familie som har mistet alt, sier Trond og Laila Fiskå. Torstein Lillevik

desember mistet familien Fiskå huset sitt i brann. Nå kjemper de mot Stavanger kommune for å få beholde tomten.

— Vi trodde at en brann var det verste som kunne ramme oss. Det var før vi møtte Stavanger kommune, sier Trond Fiskå til Aftenbladet (her kan du se TV-reportasje med familien)

Trebarnsfaren står ved brannruinene i Idrettsbakken 5 – midt mellom Buøy skole og fotballbanen. Her hadde familien funnet sin tomt. Huset som sto på tomten var kanskje ikke det flotteste, men nygifte og fulle av pågangsmot bestemte Trond og Laila seg i 2001 for å kjøpe.

— 12 år brukte vi på å forme huset slik vi ville ha det. Så, i løpet av to timer, ble drømmen lagt i aske. Brannen tok alt, sier Trond og sukker.

Brannen oppsto som følge av tekking på en betongkant. Firmaet som gjorde jobben hadde brukt åpen flamme på tjærepappen. Da de var gått tok huset fyr.

Uviss fremtid

En kunne skrevet mye om den voldsomme husbrannen på Buøy. Skildringen av følelsene som fløy gjennom hodet til trebarnsfaren, da han allerede på bybrua fikk øye på flammehavet, ville garantert blitt sterk. Dette er imidlertid ikke historien om familien som mistet alt de eide i en brann. Det er historien om familien som ikke får lov til å starte på ny.

— Det føles som om vi ikke får fortsette livene våre. Branntomten hadde knapt rukket å bli kald før vi fikk brev fra Stavanger kommune. I brevet gjorde kommunen det klart at de vil ha tomten vår. Flere brev endte til slutt i et møte og etter møtet forsto jeg ingenting, innrømmer Trond.

På møtet fikk han beskjed om at det enkleste ville være å selge tomten, og at kommunen uansett kom til å få den til slutt.

— På TV ser vi statsministeren reise til flomrammede områder, hvor kommuner ikke vet hva godt de kan gjøre for dem som har mistet hus og hjem. Her i Stavanger ser kommunen på brannen som en gylden anledning til å sikre seg tomten vår. Det er kynisk og følelsesløst. Vi er nede for telling. Vi mistet alt i brannen. I stedet for å hjelpe oss, sparker kommunen oss mens vi ligger nede, sier Trond.

Selger ikke

Av forsikringsselskapet får familien bostøtte i 16 måneder. Dette er tiden man mener det vil ta å bygge et nytt hus på tomten.

— Nå har Stavanger kommune spist opp seks av de 16 månedene. Hva som skjer om ti måneder, vet vi ikke. Vi lever på vent, sier Laila Fiskå fortvilet.

Hun gjør det klart at familien ikke kommer til å selge tomten.

— Om vi hadde fått tilbud om en annen tomt i bytte, kan det tenkes at vi hadde vurdert det. Denne praksisen har vi imidlertid fått beskjed om at kommunen har sluttet med, sier ekteparet.

Plankluss

— Jeg sto der da det brant, sier Benjamin (7) og peker på skolebygningen, et puslete steinkast unna brannruinene.

— Det var ikke kjekt å se på. Pappa og jeg hadde akkurat snekret 50 fuglekasser til SFO-verkstedet. Disse brant også opp, legger han til og ser trist ned i bakken.

På den andre siden av tomten ligger fotballbanene. Bak der igjen barnehagen hvor Benjamins lillebrødre, Elias (4) og Marius (2) har fått plass. Nærheten til alle disse tilbudene er noe av grunnen til at Fiskå falt for tomten, som i kommuneplanen er tegnet inn som grøntareal. Like fullt har det stått hus på tomten siden 1951.

I reguleringsplanen som ble vedtatt i 2010 er tomten imidlertid gul – altså boligtomt. Problemet er at Fylkesmannen opphevet planen på grunn av en tursti langt unna Idrettsbakken 5.

— En ny reguleringsplan med endringer i turstien ble utarbeidet. Tomten vår var fortsatt gul og hadde planen blitt vedtatt ville alt vært greit. Men så kom altså brannen. Vi mener kommunen nå ser sitt snitt til å sikre seg vår tomt. En ting er helt sikker: Kommunen hadde aldri krevd å få kjøpe tomten vår om det ikke var for brannen, sier Laila.

En tøff tid

Stavanger kommune har tilbudt familien mellom 2 og 2,8 millioner kroner for tomten. I det samme brevet understrekes det imidlertid at denne summen gjelder så lenge tomten er å anse som boligtomt. Velger man å se på tomten som grøntareal, synker prisen til mellom 35.000 og 300.000 kroner.

— Hvorfor velger kommuneadministrasjonen å legge ved denne informasjonen om den ikke er ment som en trussel? Ut fra dette leser jeg: Dere bør selge tomten til oss nå, hvis ikke får dere betraktelig mindre for den, sier Trond irritert.

Ekteparet innrømmer at tiden etter brannen har vært tøff.

— Denne saken tapper oss for krefter. Jeg føler meg helt tom, sier Laila, og fortsetter:

— Mest av alt tenker jeg på de tre guttene våre som ikke får den oppmerksomheten vi har så lyst til å gi dem. Vi eier rett og slett ikke krefter. Kampen mot kommunen tar alt.

— Bare timer etter brannen forsøkte vi å være positive selv om vi plutselig ikke eide mer enn klærne vi hadde på oss. Vi ville oppmuntre barna våre. Ikke minst var vi redde for Benjamin som jo så huset brenne ned til grunnen. «Snart skal vi bygge et enda finere hus. Bare vent og se. Du og pappa skal bygge et nytt hus sammen», sa jeg. Akkurat nå ser det ut til å være langt frem dit, sier Trond stille.

- Ta ansvar

Ekteparet Fiskå legger ikke skjul på at de frykter at saken ender med ekspropriasjon. Samtidig frykter de å miste forsikringspenger om de blir skviset ut av kommunen.

Forsikringsoppgjøret fungerer nemlig slik at familien mister merverdiavgiften på huset om de velger å kjøpe et nytt hus i stedet for å bygge huset der det sto.

— Stavanger kommune skriver på sine hjemmesider at høy etisk standard skal være kjennetegnet på kommunen. Videre heter det at kommunen skal drive systematisk tenkning på hva som er rett og galt, sier Trond og rensker stemmen.

— Opptrer virkelig Stavanger kommune etisk i denne saken? spør han.

Trond og Laila Fiskå har allerede vært i kontakt med flere politikere som de håper kan tale deres sak.

— De som bestemmer må nå ta ansvar. Vi trenger en avklaring i denne saken. Tiden er i ferd med å renne ut for oss, sier ekteparet fortvilet.

Uheldig med nytt hus

— Familien Fiskå vil sannsynligvis ikke få bygge et nytt hus på tomta. Derfor er det best for alle parter om de selger den til kommunen.

Det sier Ove Rødstøl, leder i eiendom/juridisk avdeling i Stavanger kommune.

— Grunnen til at kommunen ønsker denne tomta, er at den er vist som friområde i våre planer. Vi mener det vil være uheldig om det blir reist et nytt hus der. Derfor har vi fått mandat til å ta kontakt med eieren og be om å få kjøpe tomta, sier Rødstøl.

- Er tomta regulert til friområde?

— Jeg vet ikke om den er regulert til det, men arealbruken er likevel der, sier Rødstøl.

Håper på enighet

Han mener at familien Fiskå antagelig ikke vil få oppføre et nytt hus på tomta.

— Den ligger opp mot idrettsplassen, midt i et fremtidig friområde, og jeg tviler på at de får bygge der. Jeg håper derfor vi kan bli enige om en rimelig pris, slik at familien kan få seg en bolig et annet sted.

- Får familien erstatningstomt?

— Nei, ordningen med erstatningstomter er avviklet. Familien velger selv hvor de vil kjøpe tomt eller hus, sier Rødstøl.

Forutsigbarhet

- Hva skjer hvis familien ikke vil selge tomta?

— Da kan de jo sitte med tomta og søke om tillatelse til å bygge. Men jeg tror det vil være et langt løp å få godkjent noen byggeplaner.

- Vil kommunen ekspropriere?

— Nei, det mener jeg er helt utenkelig, ikke aktuelt. Det er ikke om å gjøre for kommunen å få hånd om tomta, men vi tenker langsiktig og ser at vi i fremtiden vil ha den som friområde. Når vi likevel kom i den uheldige situasjonen at huset brant, valgte vi å komme med et tilbud. Det vil gjøre situasjonen mer forutsigbar for familien, sier Rødstøl.

Drømmen pm nytt hus i Idrettsbakken virker fjern for familien Fiskå. - Nå må politikerne komme på banen og ta ansvar, mener Trond Fiskå. Torstein Lillevik

- Dette er tøft. Vi lever på vent og kampen mot kommunen tar alle kreftene. Vi føler oss helt tomme, sier ekteparet. Torstein Lillevik