Frp´s Christian Tybring-Gjedde er sint mann på tråden hos NRK Ytring. Han har sett Margreth Olins film «De andre». Den har gjort ham irritert. Det vil si, først vekket filmen sympati hos Tybring-Gjedde. Barn og unge som har vært utsatt for mishandling vekker omsorg i ham, kan han fortelle.

Men der stopper det. For Tybring-Gjedde fører ikke denne følelsen til et ønske om handling. Tvert imot. Straks guttene i filmen ytrer ønske om hjelp, en logisk konsekvens av det å være i krise, går stengslene ned hos stortingspolitikeren. I innlegget sitt skriver han: «Verden er urettferdig. Eller er den egentlig det?» Og han fortsetter: «Jeg aksepterer ikke premisset om at den som har, er forpliktet til å dele med den som ikke har.»

En ting er å være uenig i at guttene i filmen bør få bli. Det er det legitimt å mene, selv om vi er av en annen oppfatning. En annen ting er å innta en generell holdning om at man prinsipielt ikke trenger å dele med andre. Det vitner om en ekstrem egoisme. Norske barn er advart: Det er ikke sikkert dere får knask hos Tybring-Gjedde på halloween. Derimot er det stor sjanse for at dere kommer til å bli skremt av det som møter dere i døra.

«Det finnes lidelse på et mikroplan. Da bør vi hjelpe. Men, det finnes også lidelse på et makroplan. Det kan ikke være vårt ansvar», skriver Frp-representanten. Hva snakker han om? Mener han at Norge ikke skal ha en utenrikspolitikk, ikke ta internasjonalt ansvar? Tybring-Gjedde er kanskje frakoblet verden. Norge kan ikke frakobles.

Det hadde ikke vært så farlig om det bare var han. Men mannen er stortingspolitiker for et parti som har innvandring som toppsak og kan ende opp i regjering med Høyre etter 2013. Hvilken rolle er han tiltenkt? Skal Erna være Frankensteins brud? Og hvor uenig er hun egentlig? En pekepinn: I 2004 ville flere av Trondheims lokalpolitikere gi asylsøkere livsopphold. De var redde for at de kunne fryse i hjel den vinteren. — Hvis politikerne lokalt vil gjøre Trondheim til Somalias største by, så vær så god, svarte kommunalminister Solberg.