FNs rasediskrimineringskomité (CERD) har som oppgave å overvåke at medlemslandene overholder FN-konvensjonen mot rasediskriminering. Hvert fjerde år blir signaturstatene eksaminert og forholdene kommentert. I en fersk landrapport om Norge uttrykker komiteen bekymring over at rasistiske og nynazistiske organisasjoner er blitt mer synlige i sosiale medier og gjennom demonstrasjoner. FN er også bekymret over at «Norge ikke har erklært organisasjoner som promoterer og oppfordrer til rasehat ulovlige, i tråd med sine forpliktelser». Også tidligere har CERD gitt uttrykk for at det er obligatorisk for Norge å forby slike organisasjoner.

Det er på ingen måte første gang at dette spørsmålet har kommet opp til debatt. Hvordan samfunnet som helhet forholder seg til rasistiske ytringer, handlinger og organisasjoner er et spørsmål av stor betydning. Utgangspunktet må uansett være en erkjennelse av at skepsis, stempling, hat og diskriminering mot minoriteter er et betydelig problem som på ingen måte er løst. Det er heller ingen grunn til å skjule at muslimer er en spesielt utsatt gruppe når det gjelder negative generaliseringer og fordommer. Men også andre minoriteter rammes, ikke minst samer og jøder. Det er både myndighetenes og den enkeltes ansvar å endre denne situasjonen.

Nynazister og andre fascistiske grupper har på nytt dukket opp i det offentlige, politiske rom. F.eks. har den tydelig nazistiske og antisemittiske organisasjonen Den nordiske motstandsbevegelsen markert seg gjennom demonstrasjoner og punktaksjoner. I Norge dreier det seg om noen titalls personer, men tidas politiske klima gjør det viktig å holde god beredskap og bekjempe ideene slike grupper står for. Det gjøres best og mest effektivt ved alminnelige demokratiske metoder, altså skarp og åpen tale.

Derimot har vi ikke tro på at et forbud vil ha noen god effekt. Tvert imot vil det bidra til at slike grupper går under jorda, blir usynlige og organiserer seg illegalt. Straffeloven har dessuten bestemmelser som rammer konkrete rasistiske uttalelser og handlinger begått av enkeltpersoner eller flere i fellesskap. Vi tror uansett at den juridiske linjen i kampen mot rasismen har begrenset effekt. Det viktigste vil alltid være en bred folkelig mobilisering som gjør rasisme, hat og diskriminering uakseptabelt blant folk flest. De siste åra er denne kampen svekket, noe som bl.a. gjenspeiles i sosiale medier. Å snu denne trenden er oppgave nummer en.