Etter uker med ekspertanalyser som har lovet Hillary Clinton-seier, ble jeg til slutt overbevist. Det skulle jeg aldri ha blitt. Tingenes tilstand i USA er ikke bra. Amerikanerne leter etter løsninger. De vil ha en ny økonomisk politikk. Clinton og resten av etablissementet har på ingen måte lyttet til folkedypet. De har trodd de kan vinne med sin same procedure as last year, same procedure as every year-politikk. Men slik gikk det ikke.

Clinton har helt siden starten vært en kandidat som sto dårlig mot Trump. Hun var elitenes kandidat. Hun holdt hemmelige taler for de store bankene. Hun tok donasjoner fra storkapitalen. Hun støttet frihandelsavtalene som sendte millioner av jobber ut av USA. Hun støttet Irak-krigen. Alle sentrale temaer i årets valgkamp.

I primærvalget klarte hun som storfavoritt såvidt å slå Bernie Sanders. Mot tidenes underdog fikk hun kun 54 prosent av landsmøtedelegatene. Og hun gjorde det ikke uten å jukse. Wikileaks har lekket en rekke e-poster som viste at tidligere CNN-ekspert, og nåværende leder i Demokratene Donna Brazile lekket spørsmål etter spørsmål til Clinton i forkant av debattene. De tok hun i mot med glede. Slik kunne hun forberede ultimate svar. Sanders hadde derimot ingen anelse om hvilke spørsmål som kunne dukke opp.

Clinton er mot den katastrofale høyesterettsdommen Citizens United, som gir selskaper rett til å donere uendelig med penger til kandidater. Likevel brukte hun dommen slik at hun selv kunne samle inn penger for å slå Sanders. Han benyttet seg selvsagt ikke av muligheten.

Det har vært lett å se hvordan Demokratenes partiledelse kontrollerte utfallet av primærvalget. De ville ikke ha radikale Sanders som presidentkandidat. For å lykkes nedprioriterte de registrering av unge velgere som ville stemt Sanders og de kuttet antallet valgdebatter fra 23 i 2008 til seks i årets primærvalg. Slik hindret de at langt mer ukjente Sanders kunne vinne.

På en dag som denne er det lett å bli etterpåklok. Jeg er ikke etterpåklok, jeg er sinna. Informasjonen fra primærvalgene burde vært en vekker for alle som har trodd på lett kamp for Clinton. Hun slo Sanders med klar margin i store byer. Spesielt i republikanske stater i sør, og i demokratiske stater i øst med høy andel svarte demokratiske velgere. Altså stater hvor en demokratisk kandidat ville vunnet uansett. Sanders derimot, han slo Clinton i alle typiske områder hvor republikanerne tradisjonelt gjør det bra. Spesielt i vippestater. Spesielt i rustbeltet.

Sanders var motgiften til Trump. Han er nemlig også mot frihandelsavtalene. Han vil at bankene som Clinton holder hemmelige taler for skal bli straffet for finanskrisa. Og at de skal betale skatt. Han er mot å bruke militæret for å kaste statsledere han ikke liker. Og det er denne politikken etablissementet frykter. Så lite ønsket de at Sanders skulle lykkes, at de heller ville risikere å få Trump.

Hun engasjerte ikke arbeiderklassen fordi hun støtter frihandelsavtaler og fordi hun lar bankene kjøre over vanlige folk. Hun engasjerte ikke ungdommen fordi hun vil ha massiv olje og gassproduksjon i USA samtidig som fornybarsatsingen er uklar. Hun engasjerer ikke studenter fordi hun ikke har noen plan for å redde dem unna enorme studielån. Hun engasjerer ikke fastfoodmedarbeidere fordi hun ikke vil øke minimumslønna til 15 dollar.

Clinton og hennes valgkampapparat har trodd at de kunne basere sin valgkampen på å snakke ned motstanderen. På den måten slapp hun å forplikte seg til for mye konkret politikk. Men Trump er et resultat av et land i krise. Da holder det ikke å peke på at motstanderen din er en rasist.

Det samme problemet ser vi i Europa. De sosialdemokratiske og klassiske høyrepartiene sliter i mange land. Brexit viste oss at verken Labour eller Conservatives hadde kontroll på egne velgerbaser.

Kandidater som Bernie Sanders er motgiften til høyrepopulister. For de har konkrete løsninger og konstruktiv kritikk av samfunnsutviklingen som ikke er brygget på hat. Derfor har Sanders knust Trump i meningsmålinger i over et år. Fattige, arbeiderklasse og middelklasse trenger partier og kandidater som gir håp, og som snakker deres språk. Sanders var deres mulighet til å stemme på en ikke-rasistisk og ikke-kvinnefiendtlig kandidat med endring som budskap.

Nå har Hillary Clinton, Demokratene og resten av etablissementet styrt USA og verden inn i en situasjon som kan bli veldig veldig farlig. It's all on you.