Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

I sitt innlegg «Tre dårlige grunner til å spise kjøtt», publisert i Dagbladet 9. september, kom filosofistudent Lage Nøst med noen misforståelser om kjøttspising som dessverre er i ferd med å få fotfeste hos det moderne mennesket.

Nøst har rett i at det er gode ernæringsmessige grunner til å redusere kjøttforbruket. Det som er helt misforstått er å bruke dette som et argument for å bli vegetarianer.

Basert på biologisk kunnskap inneholder et optimalt kosthold for mennesker en viss andel animalske proteiner. Vi er fra naturens side altetere. Dersom våre evolusjonære forfedre ikke hadde begynt å spise kjøtt ville den menneskelige hjerne neppe kunne blitt utviklet.

Med andre ord, uten kjøtt i kostholdet ville mennesket som art aldri eksistert. At man kan overleve bare på planter betyr ikke at dette er særlig optimalt.

Ville bestander av fisk og vilt er dessverre på langt nær store nok til å dekke proteinbehovet for mer enn sju milliarder mennesker. Ødeleggelse av ressursgrunnlaget har vært regelen snarere enn unntaket i hele menneskehetens historie; hvis vi skulle levd av det overskuddet naturen gir kunne det kanskje bare bodd i størrelsesklasse 10,000 mennesker i Norge.

Med andre ord; hvis man skal dekke behovet for animalske proteiner til menneskeheten i dag er industriell kjøttproduksjon (og fiskeoppdrett) uunngåelig.

Nøst synes å mene at det at vi liker kjøtt ikke er et godt nok argument for å spise kjøtt, men som filosofistudent er det skuffende at han ikke går særlig langt i å drøfte (den biologiske) årsaken til at vi liker kjøtt.

Vi liker kjøtt fordi dette er sunt (og nødvendig) for oss å spise – i fornuftige mengder. Det sies at det sunneste vi kan spise er livretten, og det ligger en viktig moral i det. For dette handler ikke bare om ernæring; det handler også om at det vi liker også øker vår trivsel og psykiske helse.

Er ikke det et edelt nok mål i seg selv, særlig i vår tid hvor så mange sliter psykisk? Å sette et nærmest hedonistisk stempel på kjøttspising er helt misforstått.

Mange som er imot kjøttspising tilegner dyr menneskelige egenskaper, og forsøker å moralsk sidestille dem med oss selv. Gir dette noen mening? Å spise eller bli spist er det styrende prinsippet for alt liv på jorda. For å overleve må vi alle spise annet liv.

Er det noe mer umoralsk å spise et dyr enn en plante? Hvorfor skal vi sette oss selv på sidelinjen av naturen? Å drepe dyr for å spise dem står heller ikke i motstrid til kravet om at dyr skal behandles med respekt. Tvert imot.

Jeg er helt enig at vi må stille strenge krav til hvordan dyr blir behandlet, og hvordan de avlives. Jeg mener også forbrukerne må være villige til å betale mer for varen for å få til dette. Men å drepe dyr for å skaffe seg nødvendig mat er ikke å utsette dyrene for unødvendig lidelse.

Og argumentasjonen til Nøst blir jo direkte hul når han antyder at man bør gjøre unntak for urfolk. Hvis man tilegner ulike folkegrupper ulike moralske standarder er man på ville veier. Samer har den samme tilgangen på grønnsaker som resten av den norske befolkningen, for å si det på en litt flåsete måte.

At andre prinsipper vil gjelde i rene nødssituasjoner har egentlig fint lite med dette å gjøre. Hvis det handler om å overleve der og da tror jeg de fleste ville være villige til å spise (nesten) hva som helst, inkludert andre mennesker. Overlevelsesinstinktet trumfer alt.

Nøst synes også å mene at tradisjoner ikke kan forsvares hvis de ikke passerer samfunnets (nye) moralske krav. Dette er jeg prinsipielt enig i, men det virker absurd å avvikle en tradisjon som er basert på biologiske kjensgjerninger, og som i tillegg lar seg praktisere godt innenfor alle fornuftige moralske prinsipper.