Kommentar

VG-sportens kommentator: Dette går ikke lenger: Idretten trenger ny ledelse.

Av Leif Welhaven

STYRER MOT STUPET: Idrettsstyret ble valgt i 2015, og har hatt store problemer over lang tid. Fra venstre: Idrettspresident Tom Tvedt, Marit Roland Udnæs, Oddvar Johan Jensen, Guri Ramtoft, Sigbjørn Johnsen, Marcela Bustos, Jorodd Asphjell, Vibecke Sørensen, Sondre Sande Gullord og Kjartan Haugen. Foto: Ned Alley NTB scanpix

Denne gangen kan ikke idretten lande på «gjort er gjort og spist er spist, og nå ser vi fremover»-linjen. Å skifte ut ledelsen er nødvendig dersom et sønderskutt omdømme skal kunne gjenopprettes.

Oppdatert 22. desember 2017

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over to år gammel

VG-KOMMENTATOR: Leif Welhaven. Foto: Frode Hansen VG

Å være idrettsleder bør ikke dreie seg om å dyrke frem en intern kompisklubb, der man verner om hverandre og skyver vanskelige saker under teppet.

Det handler tvert imot om å forvalte en tillit på vegne av medlemmene i en folkebevegelse, som teller over to millioner medlemskap.

Derfor, kjære ledere i særforbund og kretser, bør dere stille dere selv følgende spørsmål:

Hva hadde skjedd dersom grasrota hadde en arena for å bli hørt, utover et idrettsting som avholdes med fire års mellomrom?

Svaret hadde etter all sannsynlighet vært at Tom Tvedt og hans styre hadde forsvunnet ut døren på dagen, som en følge av skandalene som er rullet opp.

Da blir oppfølgingsspørsmålet dette: Er det riktig at toppledelsen skal vernes av hvordan organisasjonen er bygget opp, slik at ting skal få gå sin stadig skjevere gang helt til folk får sagt sitt i 2019?

Eller er det på tide å innse at noe faktisk må gjøres når Norges Idrettsforbund ligger med brukket rygg, toppledelsen går på den ene ydmykelsen etter den andre, og politikere fra alle partier rister på hodet over hva som har foregått på Ullevaal stadion?

Mens dere grunner litt over det spørsmålet, kan det være en god anledning til å tenke gjennom summen av saker som er avslørt over nesten to år, og ta stilling til om en ledelse virkelig kan bli sittende etter dette:

1). HEMMELIGHOLDET

Det aller verste i hele sakskomplekset er hvordan det sittende idrettsstyret, med unntak av to tapre helter i Sondre Gullord og Anne Berit Figenschau, valgte å stemme frem hemmelighold av pengebruk, i stedet for å etterkomme et høyst berettiget krav om innsyn i hvordan fellesskapets midler er blitt anvendt. Den hodeløse avgjørelsen, som også brøt grunnleggende habilitetsprinsippper, har voldt enorm skade for organisasjonen.

2). FORSØKET PÅ BAKROMSLØSNING

Etter mer enn ett års meningsløst hemmelighetskremmeri, ble idretten i mai presset til å åpne opp. Men helt opp til dagen før avstemningen, ble det jobbet i kulissene med en bakromsløsning som skulle sikre en begrenset åpenhet, i stedet for å ta den reelle diskusjonen på ledermøtet i åpent lende. Hva slags respekt for demokratiske spilleregler er det?

3). KOMMUNIKASJONSKRISEN

Når man leder en så stor organisasjon som Norges idrettsforbund, må det være et krav at personen helt på toppen håndterer å snakke inn i en mikrofon. Men denne delen av jobben takler dessverre ikke idrettspresidenten.

Nå er vi i den helt uholdbare situasjonen at kommunikasjonssjefen i en rekke sammenhenger fungerer som et retorisk skjold for de valgte lederne, som stadig dukker unna å svare for seg selv.

Slik kan vi bare ikke ha det.

Og om presidenten ikke kan stille i debatter, finnes det jo også visepresidenter i NIF.

Dessuten er det altfor mange forsøk på kommunikasjonsspinn, i stedet for å besvare konkrete spørsmål med ditto svar. Nå senest ser vi at man forsøker å snakke bort alkoholregningene med å beregne gjennomsnitt over flere dager.

Det blir bare for dumt.

At 33 personer kjøper 54 flasker vin, 46 øl og 16 enheter sprit på én kveld blir jo ikke noe greiere av at det drikkes mindre en annen dag.

Om du var dritings på lørdag og edru søndag, kan du ikke komme på jobben mandag morgen og hevde at du i gjennomsnitt var lett brisen.

4). KONSULENT-BONANZAEN

Over 10 millioner til First House er i seg selv en meget høy sum, men enda verre blir det av hva disse pengene ble brukt til. Det må faktisk kunne forventes at idrettsledere ikke trenger å hyre inn konsulenter for 2000–3000 kroner timen for å skrive eposter for seg.

Og hva fikk de egentlig igjen for det strategiske arbeidet med å få OL til Oslo, der også 711.000 til Sebastian Coe var en del av sluttsummen?

5). SAMARBEIDET MED BILLETTBARONEN

Den dag i dag har Norges idrettsforbund en monopolavtale med Jet Set Sports. Det drives av en mann som tidligere har innrømmet å ha betalt idrettsledere store summer under bordet i Salt Lake City-skandalen. Hvor er musikaliteten i å være forretningspartner med Sead Dizdarevic?

6). SOTSJI-PAPIRENE

De lenge hemmeligholdte Sotsji-papirene viste seg å inneholde en kuvertpris på Michelin-restaurantnivå i Norway House, samt en rekke andre tvilsomme kostnader, i prosjektet som skulle traktere IOC-topper om fortreffeligheten av et OL i Oslo. Og hva med 600.000 til en leiebil, en guide og en tolk i tre uker?

7). SUITEN DET BLE TIET OM

Det kan sikkert finnes argumenter for og mot å leie en suite til 185.000 kroner i et OL. Men antallet holdbare argumenter for å fordekke den, når man blir spurt om hotellkostnader, er rett og slett null.

8). INNKJØPET AV REDAKSJONELL OMTALE

Med businessklasse-billetter til 137.160 kroner ble skribenter fløyet inn fra USA for å skrive positivt om ungdoms-OL. Totalsummen for kjøpet av redaksjonell omtale i en intern olympisk publikasjon endte på nær 900.000 kroner. Hvor i all verden ble det av dømmekraften her?



9). ALKOHOLVANENE

Det smaker sikkert godt med en Brunello Salvioni til 1795 kroner flasken, men bakkekontakten er milevis unna når dette belastes en frivillig organisasjon. Og det er direkte forstemmende å se summen av alkohol som har fått flyte blant lederne i en organisasjon, som ellers skal være opptatt av å fremme folkehelse.

10). DE RÅDYRE REISENE

På én reise til nesten 160.000 kroner, betalte Tom Tvedt og Inge Andersen 114.000 kroner bare i flybilletter. Også andre billettvalg er verdt å stille spørsmål ved, selv om flybilletter ellers ikke er feltet der det er blitt syndet mest.

11). SYSTEMSVIKTEN

Ingen beløpsgrenser på reise, mangel på reelle kontrollfunksjoner for kontrollkomiteen og et regnskap som vedtas kun hvert fjerde år, var blant påpekningene til Bernander-utvalget, som NIF i kjent stil selv satte ned og håndplukket medlemmene til. Disse punktene vitner om at det ikke fantes noe skikkelig kontrollsystem, og at aggregerte sekkeposter har fått skli gjennom uten at detaljene er blitt sjekket skikkelig.

12). FORSIKRINGSSAKEN

NIF utlyste anbud på klubbforsikringer, og endte opp med å fronte taperen av anbudskonkurransen, som også er sponsor av idrettsforbundet. Ifølge bilagene det er gitt innsyn i, kostet hjelpen fra advokatfirmaet Arntzen de Besche for å håndtere «VG-oppslag- Klubbforsikringsavtalen med Tryg Forsikring” Norges idrettsforbund 80.211 kroner».

13). IT-KOLLAPSEN

Satsingen på NIF IT har blodrøde tall allerede, og svimlende summer av allerede brukte penger er ennå ikke avskrevet i regnskapene. Det vil si at det ligger en tapsbombe i vente.

14). GODTOK BONUS PÅ TOPPEN AV SLUTTPAKKEN

Inge Andersens sluttpakkevilkår var fete fra før, men idrettsstyret gikk nå i 2017 med på legge ytterligere 300.000 på toppen, slik at arkitekten bak mye av den uvettige pengebruken i NIF fikk med seg tre millioner kroner for å gå ut døren i en frivillig organisasjon. Forstå det den som kan.

Her står vi ved utgangen av 2017.

Ok, kjære idrettsledere.

Det er dere som bestemmer hva som skal skje fremover.

Først to dager før jul, etter nesten to års gransking, kom det omsider en unnskyldning fra idrettsstyret for pengebruken.

Følger dere klassisk idrettsledermodus, blir den raskt godtatt, slik at policyen der ingenting får konsekvenser får fortsette.

Men om dere slutter å snakke med hverandre et øyeblikk, og i stedet lytter til hva som foregår der ute hvor hverdagsverdiene skapes, burde det ikke være rom for tvil

Skandalen er altfor omfattende til at Tom Tvedt og styret hans bør ha tillit videre.

Husk at idrettsledere er til for idrettsbevegelsens skyld.



Ikke omvendt.

Publisert: 22.12.17 kl. 12:16 Oppdatert: 22.12.17 kl. 15:51

Mer om Idrettspolitikk