NORSK TRØBBEL: Flere jusseksperter mener Norge kan ha brutt folkeretten da regjeringen støttet syriske opprørere som sier de kjemper mot Bashar al-Assad.

SYRIA

Denne uka har Klassekampen skrevet flere saker om at opprørere som Norge har støttet i Syria, har hatt kamp mot Bashar al-Assads regime som sitt hovedmål.

Nå sier flere eksperter at Norge kan ha brutt folkeretten.

– Sannsynligheten for at Norge har brutt folkeretten er ganske høy, sier professor Malcolm Langford ved juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo.

Den amerikanske folke­retts­eksperten Mary Ellen O’Connell sier at Norge «kan ha brutt prinsippet om ikke-intervensjon».

«Det virker ikke mulig for Norge å skille mellom støtte til anti-ISIS- og anti-Assad-kamp», skriver hun i en e-post til Klassekampen.

Dette er saken: • Opprørsgruppa Den revolusjonære kommandohæren (MaT) sier norske soldater trente dem i Syria. • Norges støtte til syriske opprørere ble lansert i 2016 med forutsetning om at de bare kjempet mot IS. • Men kilder i og rundt opprørsmilitsen sier de hele tida også har hatt kamp mot regimet til Bashar al-Assad som mål. • Fredag fortalte øverstkommanderende Muhannad al-Talla Klassekampen at norske soldater kom tilbake til basen i Syria etter at hans opprørere hadde vært i kamper mot Assad-allierte styrker.

På tynn is

I mai 2016 lanserte Norge støtte til syriske opprørere under forutsetning om at slike opprørere bare skulle kjempe mot Den islamske staten (IS).

Denne uka har imidlertid opprørsleder Muhannad al-Talla fortalt Klassekampen at hans norsktrente milits alltid har vært tydelige på at de også kjemper mot Assad-regimet.

Etter de nye opplysningene sier jussprofessor ved Universitetet i Oslo Geir Ulfstein at to spørsmål er viktige for en folkerettslig vurdering.

1. «Hva var Norges hensikt med støtten til opprørene»?

2. «Hva visste Norge på forhånd om hva opprørerne man støttet, egentlig hadde til hensikt»?

Det første spørsmålet har Norge siden 2016 svart på med behovet for å bekjempe IS og bidra til Iraks selvforsvar. Spørsmål to har avsløringene skapt større tvil om.

– Hvis Norge visste at opprørerne ville kjempe mot Assad, så er man på folkerettslig tynn is?

– Ja, da kan det være mer tvil om den folkerettslige dekningen for Norges oppdrag, sier Ulfstein.

O’Connell sier en folkerettslig vurdering av Norges Syria-oppdrag er «vanskelig».

«Norge må forventes å kjenne opprørernes mål. Man vil i det minste ha vært forpliktet til å forsøke å gjøre dette. Hvis ikke, eller om de fant ut at de ikke klarte det, så er det brudd på prinsippet om ikke-intervensjon», sier hun.

Farlig tillit til USA

Både Ulfstein, O’Connell og Langford trekker linjer til da USA i 1986 ble dømt for brudd på folkeretten etter sin støtte til såkalte contras-militser i Nicaragua.

En tolkning av dommen indikerer ifølge Langford at det er «mindre folkerettslig relevant» hva Norge visste om gruppas formål da støtten ble lansert.

– Selv om du ikke kjenner målet til den bevæpnede gruppa du støtter, kan du bli stilt til ansvar for å ha støttet dem. Hva du visste eller burde ha visst, kan bare avgrense hva du eventuelt er ansvarlig for, sier han.

– Så støtte til en gruppe som på tidspunktet støtten gis, har som formål å kjempe mot regjeringen i staten gruppa opererer i, er folkrettsbrudd?

– Ja, en streng tolkning tilsier at støtte til bevæpnede grupper som vil kjempe mot regjeringen i seg selv er brudd på folkeretten. Med en mildere tolkning har Norge fortsatt trøbbel, siden de burde visst om risikoen.

Han mener Norge «tok en stor risiko da de støttet opprørere de ikke kunne velge selv», men som ble valgt av USA.

– Norge er bundet til USAs mast og måtte stole på amerikanerne, sier Langford.

Jørgen Skjold, stipendiat ved Institutt for offentlig rett, vil ikke «konkludere bastant», men påpeker at:

– Våpentrening, materiell, finanser, logistikk og annet som er nødvendig for paramilitære grupper som vil drive væpnet opprør mot et regime, vil normalt være et brudd på plikten til å ikke intervenere, dersom man visste, eller burde forstå, at gruppa hadde et slikt mål.

– Der en stat utruster og trener en privat gruppe og sender denne inn i en borgerkrigssituasjon, mot det sittende regimets vilje, vil vel det meste tale for at staten hadde grunn til å tenke at gruppa ønsket, og på et tidspunkt kom til å drive, væpnet opprør mot regimet, sier Skjold.

Utenriksdepartementet rakk ikke kommentere saken overfor Klassekampen fredag.

eirikgs@klassekampen.no