Kan man inte lösa den höga arbetslösheten bland nyanlända genom att sänka ingångslönerna? Lönefrågan är en återkommande reformidé bland många marknadsliberala debattörer. Senast lanserades tanken av ledningen för Folkpartiets ungdomsförbund LUF (Svd 7/2) som ett inlägg i partiets pågående migrationsdiskussion.

Ingen vill ha låg lön, men alla vill ha någon. Hellre ett synnerligen lågbetalt jobb än inget jobb alls, eller? Är lösningen så enkel? Jag tvivlar.

Hur ska det gå till i praktiken? I Sverige sätts lönenivån genom kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Men varför skulle en fackförening medverka till att kraftigt sänka hela lönenivån för sina egna medlemmar, vars intressen den har uppdraget att tillvarata?

Annars krävs lagstiftning, sägs det. Vilken lagstiftning? Minimilöner satta genom lag tror jag personligen skulle ge högre löneläge än i dag. Så ser det inte ut i andra länder, men se Sverige har svenska politiker. Det är ingen tillfällighet att trenden har gått mot att avpolitisera känsliga beslutsområden – det är annars svårt för politiken att hålla emot. Besluten blir okloka.

Men den outtalade tanken är troligen att i så fall inskränka fackens stridsåtgärder för att möjliggöra företag att verka utan kollektivavtal, med helt marknadsmässiga löner. Antagligen skulle hela låglönesektorn successivt bli avtalslös, när företag med kostsamma kollektivavtal utkonkurreras av kollektivavtalslösa företag. Det handlar alltså om att avveckla en stor del av den svenska arbetsmarknadsmodellen. Språnget är stort, vad blir konsekvensen?

Vad skulle lönen egentligen bli? Frågan är svår att svara på. Men man ska komma ihåg att det i flera år har funnits mycket kraftiga lönesubventioner för den som anställer nyanlända. Framgången har uteblivit – den sortens okvalificerade arbeten har redan bortrationaliserats i Sverige. Någonstans finns en så låg lönenivå att processen skulle gå i motsatt riktning, och det blir lönsamt att byta ut automater, datorer och robotar med okvalificerad personal. Men var ligger den?

Det är inte bara kollektivavtal som håller uppe de lägsta lönerna. Sociala skyddsnät sätter i praktiken ett golv som inte lönerna kan falla under. Därför måste skyddsnätet spännas lägre än den lägsta lönenivån. Skyddsnätets nivå syftar till att motverka regelrätt fattigdom och förslumning. Vad blir de sociala effekterna av att spänna det lägre? Och hur mycket lägre?

Slutligen, och detta är den allvarligaste frågan: varför skulle de stora grupper som berörs av förändringarna acceptera sådana kraftiga försämringar av deras livsvillkor? I praktiken innebär det att låta de lägsta inkomstskikten bära bördan för integrationsproblemen. Kraftiga lönesänkningar och ännu lägre bidrag.

Stora väljargrupper skulle reagera mycket kraftigt. Och kom ihåg att man skulle genomföra dessa drastiska förändringar samtidigt som man uttryckligen pekade ut omfattande invandring av etniska minoriteter som den direkta orsaken. Det skulle vara att bädda för mycket allvarliga sociala konflikter. Fundera på vad resultatet skulle kunna bli.

Kanske finns det bra svar på dessa frågor. Frågan är viktig och behöver diskuteras grundligt. Men innan dess är det svårt att övertygas av att integrationslösningen heter Lägre Löner.

Varför skulle de stora grupper som berörs av förändringarna acceptera sådana kraftiga försämringar av deras livsvillkor? I praktiken innebär det att låta de lägsta inkomstskikten bära bördan för integrationsproblemen. Kraftiga lönesänkningar och ännu lägre bidrag.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.