I dag samlas Sverigedemokraterna till Landsdagar i Norrköping. Efter sju år i riksdagen ska partiet ta sats inför valet 2018 och fastställa fyra inriktningsprogram inför nästa mandatperiod.

De handlar alla om aktuella frågor: kriminalpolitik, migrationspolitik, sjukvårdspolitik och vad SD kallar sammanhållningspolitik.

Ingen fokusfråga är unik för SD. Liberalernas landsmöte förra helgen, KD:s riksting i oktober och Centerns och Moderaternas partistämmor tidigare i höstas ringade alla in ungefär samma frågor som viktiga. Alla är för en tuffare kriminalpolitik, stramare migration, en bättre fungerande sjukvård och alla vill värna tilliten och oroas av klyftor mellan stad och land, utlänning och inlänning. Socialdemokraterna tänker numera precis likadant.

Det som skiljer SD från de andra partierna är två saker.

Det första är den slående latheten när partiet ger sig ut på områden som ligger utanför partiets kärna. Den ekonomiska politiken har börjat närma sig en hygglig standard, men i övrigt är det ekande tomt. Efter nästan två mandatperioder som riksdagsparti varav det ena som det tredje största är den politiska utvecklingen fortfarande häpnadsväckande svag. Ett riksdagsparti har resurser, heltidsanställda politiker med god lön, anslag för att anställa sakkunniga egna tjänstemän och rätt att använda riksdagens utredningstjänst.

Men SD:s dokument liknar inga andras. De är på en så grundläggande nivå att de mer liknar texter man hittar på flygblad i valkampanjer. Programmen är skrivna i en lätt idyllisk ton. Meningar som "i det moderna folkhemmet är polisen en positiv del av vardagen för laglydiga medborgare" staplas på varandra. Vårdpolitiken är inte så mycket mer än att "patienter ska få rätt vård, i rätt tid, på rätt plats och efter deras särskilda behov". Genomförbara och genomtänkta förslag lyser med sin frånvaro.

I partiets grundläggande specialitet har man tänkt lite längre och utvecklat sig något. I migrationspolitiken är arbetskraftsinvandring, studieinvandring och anhöriginvandring accepterat. Särskilt välkomna är utländska studenter som "vitaliserar akademien". Vad gäller arbetskraftsinvandringen tänker partiet ungefär som S. Behov på svensk arbetsmarknad ska vara styrande. Asylinvandring ska ske via ett kvotsystem och strypas till ett minimum.

Men även på detta område är SD mer en deskriptiv recensent än producent av policy. Ett stort riksdagsparti måste kunna bättre.

Det andra som skiljer är den återkommande tankefiguren om nationen. SD använder begreppet i korrekt sociologisk mening, som gränsande till etnicitet, "bandet mellan döda, nu levande och framtida generationer", som man skriver.

Att nationen är skyddsvärd håller nog de flesta med om, liksom att den är en ram för storheter som språket, demokratin och rättsstaten. Men att från statligt håll aktivt fostra nationen och avgränsa den mot andra är något annat. En kulturpolitik för nationell sammanhållning kan låta troskyldigt, men i realiteten vara kvävande, uteslutande och tvingande.

Här undkommer inte heller SD sitt förflutna som dryper av centrala personer som gått från uttalat rasistiska grupperingar och som ger färg åt tolkningen av vad partiet egentligen vill i dag. SD säger sig skapa samling, men risken är att partiets politik i stället orsakar djupare splittring, värre konflikter och ett land där fler inte känner sig hemma jämfört med i dag.

Om partiet skulle vara ett sant socialkonservativt parti skulle SD inkludera hela Sveriges folk i sin nationalism, ungefär som S numera försöker göra med sin tydliga nynationalism. Då hade man till och med kunnat spela en konstruktiv roll. Men det vill man inte, man vill något annat, och tills motsatsen är bevisad har andra partier skäl att vara fortsatt försiktiga.

SD:s företrädarproblem har plågat ledningen i åratal och kommer att öka om partiet blir än större. Idiothanteringens omfattning är utan motstycke. Också detta är ett starkt skäl till att särskilt S och M bör fortsätta att göra sig valbara för SD:s sympatisörer och trycka tillbaka SD:s väljarstöd. Ett parti som under så lång tid gör så lite av så många väljares förtroende har svåra inre problem.