När Lars Fredin, tf polisområdeschef i Norra Gävleborg, beskriver verksamheten i tiggarlägret (16/5) gör han det som en "kulturell gruppering av människor som har olika band till varandra och de har ingen tilltro till myndigheterna". Det är med andra ord hur man beskriver en klan eller ett gäng. Därför blir Fredins slutsatser (vi lägger ifrågasättandet av sakuppgifterna åt sidan (se faktarutan)) att ropa efter politiska beslut som förbud mot tiggeri, att Sverige ska lämna Schengensamarbetet och införa visumtvång rätt märkliga.

Eller märkligt är inte rätt ord, det är nog väntat eftersom det passar in i den större bilden av samhällets svårigheter att hantera utmaningen från klanerna där polisens idéfattigdom och politikens irrfärder bidrar till problemet.

Amir Rostami, polis som doktorerar i sociologi vid Stockholms universitet, höll nyligen en föreläsning vid en av tidningen Forskning och Framstegs kryssningar där han konstaterade att politikerna har för bråttom, satsar för lite och fel. Men också att "Poliserna gör ofta fel. De behandlar till exempel alla kriminella som om de hade samma drivkrafter och mål, när verkligheten visar att de hamnar i olika kategorier som effektivast bemöts på helt olika sätt." Det behövs alltså en situationsanpassad lösning grundad på en analys.

Att ha en stängd gruppering som enligt polisens uppgifter (obs se anmärkning ovan) består av 150 personer och som lever ett slutet organiserat liv, köper 54 begagnade bilar och mekar på en camping är en del i ett växande mönster de senaste 20 åren när klaner och gängkriminalitet vuxit till sig. Det kan handla om etniska klaner byggda på släktskap som i Södertälje eller kriminella intressegrupper där infödda svenskar är med. Enligt Rostami handlar det inte bara om ekonomi, utan även om kulturellt, etniskt och normativt utanförskap.

Utifrån forskningen så borde polischef Fredin, istället för att slå ut med armarna och säga att det är svårt att utreda i en sådan miljö, samordna alla sina enheter och övriga myndigheter, på samma sätt som i operation Fenix (som riktade sig mot tungt kriminella). Här är några punkter att jobba vidare för polis och berörda myndigheter om nu brott verkligen misstänks:

• Se till att befintliga Schengenregler följs, som ger max tre månader. Sedan måste kriterier som försörjning m.m. klaras av. Att exempelvis leva på tiggeri bör inte anses som att man klarar försörjningen.

• Att bedriva bilmek och bilhandel på campingen i den omfattningen torde vara brott mot miljölagstiftning och mot kommunens översiktsplan.

• Inled förundersökning om skattebrott på misstankarna att tiggda pengar lämnas över till tredje person.

• Sätt in sociala myndigheter utifrån barnens situation.

Klaner och gäng får inte lämnas i fred av ett uppgivet och trött samhälle. De laglösa enklaverna får inte växa sig starkare. I hierarkin av klaner står tiggarna längst ned. Men att frigöra individerna och hjälpa dessa gör vi inte genom tiggeriförbud.

Hjälper gör vi genom att metodiskt bryta upp klanerna samtidigt som Rumänien och Bulgarien måste pressas att lösa sina problem, både med piska och morot. Annars blir det som Amir Rostami varnar för, "för fort och fel", igen.

Till sist, för tydlighetens skull, så är inte tiggeriet i sig ett av våra viktigare samhällsproblem. Däremot är hotet från gäng- och klanbildningar, där exemplet från Hälsingland kan vara ett litet exempel om man får tro polisen (obs, vilket polisen nu själva backat från, se ovan), betydligt allvarligare eftersom det hotar samhällets fundament.

Vårt samhälle bygger på individen och vårt ansvar för egna handlingar. Genom kontrakt och rättsstat regleras våra konflikter.