Vi kan kalla honom för Christer. Han arbetar som Yttre Befäl vid polisen i Stockholms City. Ofta har han kommenderingar i kvarteren kring Sergels torg med sitt team. I kvarteren runt plattan umgås han med hallickar, horor, knarklangare och missbrukare i en salig mix varje dag. Andelen utrikesfödda, eller svenskfödda med två utrikesfödda föräldrar, är överrepresenterade i denna grupp som alla lever i det skuggrike som kallas för ”Plattan”. Här på Plattan blir resultatet av svensk integrationspolitik tydlig.

Vilka som så uppenbart lever på samhällets botten och vilka som inte gör det. Trots att det inte finns något rasistiskt i droger som heroin, kats eller amfetamin är de etniska markörerna tydliga. Vissa grupper är i praktiken inte representerade alls i denna miljö, vissa uppvisar tretton på varje dussin.

Christer har många års erfarenhet av klientelet, många behöver han inte längre fråga om legitimation. Christer känner väl till såväl identitet som de många detaljerna i de olika personernas brottsregister. Så länge de lever. För de svagaste i denna miljö är medellivslängden kanske tre eller fem år från de att de anlänt för första gången. De är de som står längst ner i näringskedjan, missbrukarna.

Christer vet själv, av egen erfarenhet, varför polisen inte rapporterar mer av etnicitet kopplat till brott. Eller ens ingriper. Skälen är mänskliga. Christer berättar om sina erfarenheter från sin tid som civilklädd narkotikaspanare, numera arbetar han mer i uniform:

”Alla som jobbar här vet att somalier och eritrianer som säljer har ”kabbarna” eller den vara de säljer invirade i små bollar av gladpack i munnen. När vi beslutat oss för ett ingripande måste vi få ut dessa bollar ur munnen för att kunna säkra bevis. Innan de sväljs. De spottar sällan ut dessa genom att vi ber dem snällt. Det enda sättet det går att lösa på slutar oftast i en brottningsmatch på betongen. I nio fall av tio intervenerar ”goda antirasister” som uppfattar denna brottningsmatch som rasism och trakasserier. Allt vi gör är att försöka ingripa enligt lag. I många av dessa fall störs ingripandet på ett sådant sätt av “den politiskt medvetna allmänheten” att den misstänkte hinner svälja bevismaterialet och brottningsmatchen på liv och död varit förgäves. Vi drar oss numera för att ingripa. Dels på grund av smittorisken, många av dessa bär på Hepatit C eller HIV, men även de drev som startas mot oss i sociala medier eller i värsta fall på ledarplats i olika tidningar. Vi är inte mer än människor. Vi har familjer många av oss. Familjer som oroas för riskerna vi tar och som far illa när dreven sedan går. För att inte tala om allt onödigt merarbete som dessa ”välmenande” antirasister och “politiskt medvetna allmänhet” bidrar till.

Det sista sagt med ett snett dubbeltydigt leende. Som inte når upp till ögonen. Ögonen talar om uppgivenhet. Resignation.

Christer fortsätter:

”Och våra chefer? Strykrädda semi-politiker utan politisk hemvist. De ändrar åsikt i relation till det politiskt korrekta för dagen. För måna om sina egna karriärer och skrivbord. De tittar bort. Ofta är det den enskilde polismannen som ensam får ta smällen. Våra chefer är idag semi-politiker och har sällan eller aldrig behövt ligga i en brottningsmatch på liv och död för att säkra bevis. Aldrig behövt ta hand om en knappt byxmyndig flicka som utsatts för fullbordad våldtäkt av ett gäng utlandsfödda unga män i en kulvert. Aldrig behövt köra in i ett stenregn i miljonprogrammen för att försöka ingripa vid en kvinnomisshandel. Ordningsvakterna, butikskontrollanterna och de fåtal väktare som jobbar´ i den här miljön har en ännu värre situation. För några år sedan höggs en butikskontrollant ihjäl utanför Åhlens när han gjorde sitt jobb. De tvingas ta de riktigt skitiga jobben i områden ingen, inte ens vi, vill vara i. Vi skulle vilja göra mera för dom men vi har vare sig egna resurser eller våra chefers stöd. Visst, vackra ord i media men internt tycks alla vackra och fagra löften vara som bortblåsta när ministrar och journalister gått sin väg. Oss poliser har denna välmenande, antirasistiska, allmänhet som ingriper utan att förstå bakgrund och sammanhang fortfarande en viss respekt för. Ibland. Ordningsvakterna, väktarna och butikskontrollanderna – de som ofta verkligen står i fronten – skiter de fullständigt i. De är bara kött. Har du ändå det dåliga omdömet att gripa en person, eller rapportera en person, av utomnordiskt ursprung får du räkna med att få problem. Antingen med media och välmenande antirasister eller med våra chefer”.

När statsministern, inrikesministern samt polischefen nu säger att de skall gå till botten med något så bör vi nog ställa oss frågan med vad. Eller kanske framför allt, vad de kommer komma fram till. Om det är så att de själva kanske varit, och är, en del av problemet och inte en del av lösningen.



Vi lär få veta detta när hr generaldirektör Dan Eliasson och hans chef hr inrikesminister Anders Ygeman väl nått botten. Om de nu har ambitionen att göra det. Eller om allt bara är precis som vanligt, när journalisterna gått sin väg så återgår allt till den vardag som Christer beskriver.

Under 2016 kommer Ledarsidorna.se utöka formatet med mer av den här formen av intervjuer samt ytterligare börja bevaka förorterna i Stockholm, Göteborg och Malmö. Ledarsidorna.se kommer dessutom – om allt vill sig väl – kompletteras med en ekonomiredaktion samt förstärkt EU-bevakning. Ambitionen är att kunna publicera 2-4 artiklar per dag i olika ämnen men bibehålla samma format.

Den grävande opinionsjournalistiken, alltid i opposition.

Alla bidrag, stora som små, för denna utveckling är extremt värdefulla.