Kansan kes­kuu­des­sa kuohuu. On pal­jas­tu­nut, että hyvän­te­ki­jä Brother Christmas on mah­dol­li­ses­ti myynyt väärää tuotetta väärän nimikkeen alla. Sairaille lapsille iloa sosi­aa­li­ses­sa mediassa kau­pus­tel­lut mies onkin saattanut käyttää rahat johonkin muuhun, kuten auton ren­kai­siin.

Arkikielessä hyvän­te­ke­väi­syys rin­nas­te­taan usein alt­ruis­miin, eli oman edun tavoit­te­lus­ta vapaaseen pyy­teet­tö­mään aut­ta­mi­seen. Sen lisäksi, että kau­his­te­lem­me yksit­täi­sen henkilön moraa­lit­to­mak­si kuvattua toimintaa, on hyvä tar­kas­tel­la hyvän­te­ke­väi­syys­bis­nes­tä hieman laajemmin. Kollektiivisen kivun lie­ven­tä­mi­seen auttaa ehkä myös se, että Brother Christmas ei ole mikään ainut­ker­tai­nen tapaus. Viime viikolla kan­sain­vä­lis­tä mediaa puhutti suuren brit­ti­läi­sen kehi­ty­syh­teis­työ­jär­jes­tö Oxfamin avus­tus­työn­te­ki­jöi­den hyväk­si­käyt­tös­kan­daa­li Haitilla.

Kansainväliset avus­tus­jär­jes­töt ja pienemmät hyvän­te­ke­väi­syys­aloit­teet, kuten Brother Christmas, myyvät jonkun toisen tarinoita ja keräävät sillä rahaa. Myytävät tarinat kertovat maailman ja Suomen huono-osaisista, ja ne on tar­koi­tet­tu yhteis­kun­nan ja maailman hyvä­osai­sil­le. Tarinoiden taustalla ei ole vain myynnin helppous sosi­aa­li­sen median kautta. Sosiaalinen eriar­voi­suus yhdis­tet­ty­nä sosi­aa­li­seen kuplaan­tu­mi­seen johtaa siihen, että avus­tet­ta­via etsitään verkosta eikä naa­pu­rus­tos­ta. Jouluveljen kautta suo­ma­lai­set ovat muun muassa voineet lah­joit­taa rahaa sairaiden lasten ulko­maan­mat­koi­hin.

Verkkolahjoitukset tulevat mie­lek­kääk­si vaih­toeh­dok­si, koska naa­pu­ris­sa ei ehkä asu apua tar­vit­se­vaa henkilöä, jonka lapsen matkan voisi spon­so­roi­da. Köyhyys ja kurjuus lakais­taan pois ympä­ris­tös­tä, ja siitä tulee yksi vir­tu­aa­li­maa­il­mas­sa mark­ki­noi­tu tuote muiden tuot­tei­den joukossa. Yhdellä klik­kauk­sel­la voit auttaa jollekin ruis­lei­vän pöytään ja samalla saat siitä mie­li­hy­vää. Olet ulkois­ta­nut avunannon toiselle taholle, Jouluveljelle, ja osoit­ta­nut soli­daa­ri­suut­ta­si abstrak­til­le idealle.

Markkinalogiikan mukaan toi­mi­vil­la hyvän­te­ke­väi­syys­mark­ki­noil­la parhaiten tuskaansa mark­ki­noi­vat keräävät isoimman potin ja saavat nopeimmin apua. Yhteiskunnallisen tur­va­ver­kon puut­tees­sa Yhdysvalloissa jotkut joutuvat rahoit­ta­maan syö­pä­hoi­ton­sa tekemällä sai­rau­des­ta ja köy­hyy­des­tä spek­taak­ke­lin sosi­aa­li­ses­sa mediassa — eli mark­ki­noi­mal­la tuskaansa. Tai mah­dol­li­ses­ti pai­kal­li­nen Brother Christmas tekee sen heidän puo­les­taan.

Helsingin Sanomien pää­toi­mit­ta­ja mainitsi eilen, että Suomessa on tarvetta Jouluveli-tyyp­pi­sil­le hyvän­te­ke­väi­syys­aloit­teil­le. Ongelma on, että tällaiset projektit vievät huomion raken­teis­ta, joita muut­ta­mal­la sairaat lapset mah­dol­li­ses­ti pää­si­si­vät ulko­maan­mat­kal­le ilman Brother Christmasin pank­ki­ti­lin kautta kul­keu­tu­via almuja. Kivun ja tuskan esi­neel­lis­tä­mi­nen mark­ki­noin­ti­tuot­teek­si, luot­to­kort­tiklik­kauk­sek­si, myös epä­po­li­ti­soi kan­sa­lai­sia. Miksi vaatia päät­tä­jil­tä muutoksia, jos apu tulee nopeammin ja helpommin Jouluveljeltä?

Hyväntekeväisyys vaatii ongelmien indi­vi­dua­li­soin­tia. Toiminta alkaa ja päättyy yksit­täi­sen ongelman tekniseen rat­kai­suun — rahan lah­joit­ta­mi­seen. Brother Christmasin päi­vit­te­lyn lisäksi raken­nam­me toi­vot­ta­vas­ti myös yhteis­kun­taa, jossa kenenkään ei tarvitse mark­ki­noi­da tuskaansa verkossa.