U zaključku našeg serijala o migraciji radnika, koji smo izdali u maju, skrenuli smo pažnju na ulogu inostranih radnika u situaciji pre štrajka u PSA. U trnavskoj fabrici su stotine radnika iz Srbije ili Ukrajine koji su zaposleni direktno od strane firme. Tada su mogli da učestvuju i na glasanju o štrajku. Diskusije na Fejsbuku su pokazivale da su srpski radnici podržavali štrajk u većoj meri nego domaći. To je potvrdilo i više naših sagovornika.

Govori Petra sa zavarivanja: „Srpske kolege? Mogli bismo učiti od njih. Bili su u velikoj većini za štrajk”. Njen utisak potvrđuje i Ljuboš, monitor na montaži: „Bili su za štrajk, barem na tim linijama koje znam”. Njegov kolega Rene (René), koji na montaži radi deset godina, nam je napisao: „Većina Srba iz moje okoline je potpisala za štrajk. Naravno, osim novih ili onih koji jure karijeru. Više Slovaka iz moje okoline je imalo proračunat stav. Srbin je rekao sebi, idu svi, pa idem i ja”.

Kako su, međutim, situaciju u firmi i pripreme za štrajk doživljavali sami srpski radnici? Uspeli smo da kontaktiramo nekoliko njih. Boban oko godinu i po dana radi na liniji za montažu vrata. Potvrđuje da je svima dosta loših uslova rada, bez obzira na državu porekla, i time opovrgava rasprostranjenu predstavu da bi strani radnici za slovačku platu bez pogovora radili bilo šta:

„Zahtevi sindikata su bili OK, ali trebalo bi da traže još veće plate. To što imamo sada je mizerno – u odnosu na to koliko radimo i u kakvim uslovima. Norma se stalno povećava, na liniji ništa ne stižemo, ne možemo čak ni vodu da pijemo. Ako dođe neka inspekcija ili delegacija, linija se uspori, ali samo dok su tu. Zatim se ponovo ubrza. Ne radi se, dakle, samo o plati, već i o uslovima u kojima radimo. Klima ne radi, imamo samo ventilatore, što je beskorisno… Osim povećanja plate trebalo bi tražiti besplatan smeštaj, bonove za hranu. I besplatan prevoz do posla takođe. Onima koji putuju vlastitim prevozom bi trebalo da budu plaćeni putni troškovi.”