Problematika studentskog rada vrlo je kompleksna. Prvo, studentski rad oblik je prekarnog rada sa svim njegovim značajkama. Karakteriziraju ga iznimno slaba reguliranost, nesigurnost, niske satnice, rad na ugovor koji se produžuje iz mjeseca u mjesec i nerijetko potpisuje prije, tijekom ili nakon završetka posla, i to bez da student ima uvid u sadržaj ugovora. Osim toga, plaćanje prekovremenih sati, noćnog rada i rada blagdanima Prava studenata koji rade općenito su gotovo nikako zaštićena, a zbog njegove prekarne prirode i činjenice da su studenti poslodavcima jeftiniji od radnika na ugovoru o radu, velik broj studentskih poslova zapravo je zamjena za stalna zaposlenjanije definirano, kao ni pravo na pauzu, plaćeni obrok, pokrivene putne troškove itd.

Prava studenata koji rade općenito su gotovo nikako zaštićena, a zbog njegove prekarne prirode i činjenice da su studenti poslodavcima jeftiniji od radnika na ugovoru o radu, velik broj studentskih poslova zapravo je zamjena za stalna zaposlenja, o čemu primjer HT-a zorno svjedoči. Dio problema leži i u činjenici da je sve veći broj studenata prisiljen raditi, bilo povremeno, bilo kontinuirano, što negativno utječe na njihov uspjeh na fakultetu, zbog izostanaka s predavanja i manje količine vremena dostupnog za učenje. Studenti najčešće rade kako bi pokrili visoke troškove stanovanja, prehrane i obrazovanja, budući da se velik dio njih ne može osloniti na pomoć obitelji. Kako izgleda svakodnevica studenata koji moraju kombinirati rad i fakultet prikazat ćemo u ovom tekstu.

Studentica Ivana (ime je izmijenjeno u svrhu zaštite identiteta, podaci poznati redakciji, op.a.) uz fakultet radi budući da si sama pokriva troškove stanarine, režija i školarine. Mjesečno na stanarinu i režije izdvaja oko 1.400 kuna, a ako želi imati nešto kvalitetniju prehranu, "imati kave, voća i povrća", mora – po satnici od 18 kuna – raditi većinom po osam sati svaki dan kako bi mjesečno zaradila oko 2.800 kuna, neki minimum s kojim može preživjeti. Računica izgleda ovako – zaradiš dvije i osamsto, kada platiš stanarinu i režije ostane ti tisuću i četiristo za sve ostale troškove – hranu, knjige, izlaske, opremu za fakultet ako ti treba.Ivana:"Ne mogu raditi svaki dan, a ne mogu raditi ni manje sati jer to znači i manju plaću. Kad bih radila po šest sati dnevno, zaradila bih oko 2.100 do 2.200 kuna, što nije dovoljno za život bez roditeljske pomoći"

No, Ivana se pita kako raditi svaki dan po osam sati dnevno, odnosno, imati de facto puno zaposlenje (40 radnih sati) – u kombinaciji sa studijem za potrebe kojega bi također trebala imati gotovo puno opterećenje: "Ne mogu raditi svaki dan, a ne mogu raditi ni manje sati jer to znači i manju plaću. Kad bih radila po šest sati dnevno, zaradila bih oko 2.100 do 2.200 kuna, što nije dovoljno za život bez roditeljske pomoći. Morala bih kupovati samo najjeftiniju hranu, ne bih mogla konzumirati voće, prehrana bi se svodila na nekakve salame, jaja, povremeno gladovanje..."



Iako bi prehrana i mogla biti bolja, zbog niskog budžeta konstantno mora paziti i strahovati od nepredviđenih troškova koje neće moći pokriti. Navela je neke primjere koji su joj se dogodili – krađa mobitela i dokumenata, iznenadni zdravstveni troškovi, kvar u stanu koji "gazda" ne želi popraviti, plaćanje upisnine i školarine kojima ne želi opterećivati roditelje jer joj oni jednostavno ne mogu financijski pomoći – ovakve i slične situacije mogu nju i bilo kojeg drugog studenta doslovno dovesti na rub gladi. Ivana uz sve navedeno na poslu nema plaćeni obrok, pa se za prehranu mora sama snaći, što je opet problem "jer se u blizini radnog mjesta ne može naći ništa kvalitetno za pojesti, a da pritom ima pristojnu cijenu. Samo pekare i junk food". Zbog toga se nerijetko događa da trpi glad, što ju dodatno iscrpljuje."

Kombinirati fakultetske obaveze i posao nije joj nimalo lako. Njezina majka ne radi, a tatina je plaća izrazito niska pa se nastoji financirati sama što je više moguće. No, ovaj mjesec će ipak morati zatražiti pomoć jer je vrijeme ispita i u lipnju će zaraditi samo osamstotinjak kuna. Pri balansiranju između rada i ispunjavanja fakultetskih obaveza u prilog joj nikako ne ide niska satnica. Studentske satnice variraju od posla do Studentske satnice variraju od posla do posla, ali se uglavnom vrte od 18 do 20 kuna po satu. Problem je jasan – što je satnica niža, više je sati potrebno odraditi za pokriće životnih troškova, što umanjuje vrijeme dostupno za bavljenje fakultetskim aktivnostimaposla, ali se uglavnom vrte od 18 do 20 kuna po satu. Problem je jasan – što je satnica niža, više je sati potrebno odraditi za pokriće životnih troškova, što umanjuje vrijeme dostupno za bavljenje fakultetskim aktivnostima.

U svakodnevnoj komunikaciji nailazimo na velik broj studentica i studenata poput Ivane koji ističu da kombinacija rada i studija negativno utječe na njihovo studiranje, no nemaju izbora. Student Mario iz Osijeka, brucoš prošle godine, prepričao nam je svoje iskustvo – pri upisu na fakultet bio je u nepovoljnoj financijskoj situaciji, jer mu je samo otac bio zaposlen, a obitelj je od ranije morala brinuti i o financiranju mlađeg brata koji ide u školu. Upisu na fakultet prethodilo je hipotetsko kalkuliranje troškova popraćeno stresom i nada u ostvarivanje prava na smještaj u studentskom domu koja se nije ostvarila. Iako je to značilo ozbiljan financijski problem za njegovu obitelj, nije mu preostalo drugo nego naći najprije privatni stan, koji u Osijeku nije jeftin (od 1000 do 1500 kuna plus troškovi režija), a potom i studentski posao.

Dodatno financijsko opterećenje uzrokovala su i neka neugodna iskustva sa stanodavcima – naplaćivanje režija koje zapravo nije trebalo naplatiti – te ponovno seljenje, što mu je kao brucošu još više otežalo proces prilagodbe novom gradu i fakultetskim obavezama, već sam po sebi težak. Mario ističe kako bez njegova zaposlenja roditelji ne bi mogli podnijeti tako velike izdatke samo za troškove studiranja, a isto potvrđuje i za prijatelje koji također rade razne studentske poslove kako bi mogli podmiriti sve troškove.Život kakav vode ovi studenti zapravo je surova realnost velikog – i sve većeg broja – studentica i studenata, svih onih koji na bilo koji način odskaču od norme, bilo zbog činjenice da im roditelji nisu visokoobrazovani, da su siromašniji, da su izvanredni studenti ili studenti s poteškoćama

Studij nerijetko mora podrediti poslu – iako je na jednom radnom mjestu imao relativno fleksibilno radno vrijeme, poslodavac ga je mnogo puta zvao i molio da dođe i onda kada nije planirao, a on je pristajao jer je imao bolju satnicu nego na prijašnjem, konobarskom, poslu, te ga je htio zadržati. Kao konobar radio je osmosatne smjene, uz to što je dolazio pola sata ranije i odlazio otprilike sat vremena kasnije, neplaćeno, jer je trebalo napraviti obračun, napuniti frižidere pićem za novu smjenu itd. U tom razdoblju nije ni mogao odlaziti na predavanja, što ga je dovodilo u neugodne situacije – morao je moliti profesore da mu zbog izostanaka ne uskrate pravo na izlazak na ispit, a posebno su neugodne bile razmirice s onima koji nisu imali razumijevanja.

Život kakav vode ovi studenti zapravo je surova realnost velikog – i sve većeg broja – studentica i studenata, svih onih koji na bilo koji način odskaču od norme, bilo zbog činjenice da im roditelji nisu visokoobrazovani, da su siromašniji, da su izvanredni studenti ili studenti s poteškoćama. Navedeni primjeri ukazuju na već istaknutu socijalnu neosjetljivost obrazovnog sustava koji bi trebao biti postavljen tako da studenti slabijeg socio-ekonomskog položaja ne moraju brinuti o svojim financijama, nego da se mogu kvalitetno posvetiti studiju.