ZAGREB – Splitski fizičar Ivica Puljak postao je poznatiji javnosti kad je 2012. godine vodio jedan od timova koji su otkrili Higgsov bozon, što je jedno od najvećih otkrića u fizici posljednjih desetljeća. Osim istraživanjem, bavi se i popularizacijom znanosti pa u vrtićima i školama često održava predavanja. Ali se bavi i politikom, član je predsjedništva stranke Pametno. Na nedavnoj sjednici splitskog gradskog vijeća ga je zbog predavanja po školama prozvao Mostov gradski vijećnik Josip Markotić – tvrdeći da djeci govori da je znanost dokazala da Bog ne postoji, što je, po Markotiću, »potpuno neprimjereni ideološki pristup«.

Za početak pustimo politiku. Idemo s malo lakšim pitanjem – koji je smisao života, Svemira i svega ostalog?

– Mislim da ni Svemir ni naš život nemaju neki viši smisao. Moderna znanost ne zna kako je nastao Svemir, nego pretpostavlja da je nastao iz ničega slučajno i da za stvaranje Svemira nije trebalo ništa drugo, ništa specijalno. Slučajno je nastao i život, a slučajno smo nastali i mi. Na predavanjima starijoj djeci i javnosti objašnjavam da se sastojimo od sedam milijardi milijardi milijardi atoma. Nastali smo tako da je naša mama, dok je bila trudna jela, i udisala zrak i ti atomi iz zraka i hrane su se u devet mjeseci spojili u nas.

A spojili se tako što je evolucija kroz četiri milijarde godina optimizirala molekularne strojeve da nas sastave iz atoma u utrobama mama. Da se samo nekoliko od svih tih atoma složilo drugačije ne bi nastali mi, nego netko drugi. I vjerojatnost da smo nastali baš mi je tako apsolutno mala i nikakva da moramo biti najsretniji samo što postojimo. Mislim da je smisao života u tome da tih osamdesetak godina koliko su nam moderna znanost i tehnologija omogućile provedemo tako da svijet ostavimo boljim mjestom nego što smo ga našli.

Što je to što pričate djeci na svojim predavanjima da je natjeralo Mostovog vijećnika na onakvu reakciju? Je li i ovo o čemu govorite isto neka ideologija?

Predavanja kojima nastojim popularizirati znanost održavam intenzivno od 2012. godine, nakon što smo našli Higgsov bozon. Održao sam ih više od 300, od vrtića do srednje škole, a ima onih i za opću javnost. Neki dan sam u Solinu u školi održao 17 predavanja u pet dana i niti jedno dijete nije bilo nezainteresirano za ono o čemu sam govorio. Djeca imaju milijun pitanja, da vidite vi to! Svi drže ruke u zraku! Ne mogu u okviru 45 minuta ni odgovoriti na sva pitanja. Na predavanja idem po pozivu, nikad ne dolazim sam. Već sad na listi imam 150 predavanja po cijeloj Hrvatskoj, a predavanja su besplatna, meni su plaćeni samo troškovi puta. Mislim da je to što radim dio mog poziva kao znanstvenika, moj posao na kraju krajeva. Nastavnici i ravnatelji me pozovu, sve organiziraju i dođem održati predavanje. Da, dođete širiti svoju ideologiju. – Hahahaha. Ali, znate što je zanimljivo, nakon što sam prozvan za »širenje ideologije«, više ljudi me branilo nego napadalo. Roditelji su svjesni da je znanost dobra za njihovu djecu i mislim da većina ljudi u Hrvatskoj želi da im djeca uče o znanosti. Zato mislim da vjeronauku nije mjesto u školi, nego u crkvi. Vjeronauk zbunjuje djecu, zauzima prostor u satnici i – košta. Tristo milijuna kuna! Zamislite što se može svake godine napraviti za taj novac. Evo – platiti cijelu ratu kredita za izraelski F-16. Taman! – Ili možete ta sredstva upotrijebiti da dizajnirate posebne znanstvene predmete od prvog razreda Osnovne škole. Neka istraživanja pokazuju da što djecu ranije izložimo znanosti – vjerojatnije je da će više uspjeti u životu. Mislite da bi vjeronauk manje zbunjivao djecu kad bi bio u okviru Crkve? – Da. Mnogo manje. Znali bi da se nalaze u drugačijoj okolini i ne bi bilo kontradikcije. Jer, ono što uče na vjeronauku je u direktnoj kontradikciji sa znanstvenim predmetima i to malu djecu zaista zbunjuje. Ne mislim, naravno, da to treba rješavati preko koljena, o tim stvarima treba diskutirati, promijeniti Vatikanske sporazume. Na kraju krajeva i moja djeca idu na vjeronauk. Ne mislim da je to apsolutno strašno za jedno društvo, samo mislim da možemo bolje optimizirati društvo koje vodimo.

– Ha, ako je ideologija pogled na svijet koji želite proširiti na druge, onda bi mogli reći da se radi o ideologiji. Samo, to o čemu pričam je znanost. Djeci prvo pokušam objasniti što je to znanost i ugraditi im ljubav za nju tako da se možda odluče i za znanstvenu karijeru. Možda najvažnije od svega što im želim prenijeti je da je svijet sve bolje i bolje mjesto zbog znanosti i znanja i da će i oni na istim temeljima graditi taj svijet. A za to ih zainteresiram tako da im pričam o zvijezdama, Svemiru, od čega se on sastoji, kako će završiti, kako se zvijezde rađaju i umiru, od čega se ljudi sastoje, kako su atomi došli tu gdje jesu…

Dakle, pričam isključivo o tome. A kad mi djeca postavljaju pitanja, moja je odgovornost kao znanstvenika da im iskreno odgovorim ono što znanost kaže tamo gdje znanost zna odgovore. Kad prestaje znanost, onda im kažem ono što ja mislim. I oni me ponekad, ne baš često, pitaju postoji li Bog. A ja im kažem da mislim da ne postoji i dodam da različiti ljudi imaju različita mišljenja. Kad me pitaju je li Bog stvorio Svemir, to je već kozmološko pitanje. Onda im odgovorim da ne znamo kako je stvoren Svemir jer nismo izmjerili sam trenutak Velikog praska.

Izmjerili smo trenutak kad je Svemir bio star milijuntni dio milijuntnog dijela jedne sekunde. Od tog trenutka do danas, 14 milijardi godina kasnije, konceptualno znamo sve što se događalo. Ono što ne znamo je od nula do milijuntnog dijela milijuntnog dijela jedne sekunde i tu je svašta moguće, ali su vjerojatnije hipoteze utemeljene na dosadašnjem znanju. Hipoteza da nas je netko stvorio nije takva i nema neku veliku vrijednost. Najveći dio znanstvenika koji se time bave misle da je Svemir nastao slučajno i iz ničega. Kad me pitaju jesu li postojali Adam i Eva, kažem im da nisu. To je priča koja je izmišljena, slično kao ona o Djedu Mrazu. Kad me pitaju je li Bog stvorio Zemlju i čovjeka, kažem im da nije, jer znamo da je čovjek nastao evolucijom, a da je Zemlja stvorena iz zvjezdane prašine.

Znanost i vjera

Može li se prostor eventualnog Božjeg stvaranja smjestiti u taj djelić djelića sekunde nakon Velikog praska ili još prije njega, ukoliko uopće možemo pričati i »prije«. Postoji i niz znanstvenika koji su vjernici, mogu li, dakle, znanost i vjera postojati jedna uz drugu?

– Ne. One konceptualno nemaju ništa zajedničko. Prirodu ćete objašnjavati ili na vjerski ili na znanstveni način, ta dva pristupa se ne mogu pomiriti. Kako je danas moderno društvo takvo da se i ono i priroda baziraju na znanosti, a znanost sigurno funkcionira, mislim da nam religija nije potrebna. Činjenicu da religija postoji u društvu ne treba antagonizirati, jednostavno je treba svesti na privatnu sferu. No kad razmišljamo i o prirodi i o društvu onda to moramo bazirati na znanosti. Ipak, pojedinci u sebi mogu pomiriti različite kontradikcije.

Ja recimo znam da nije dobro jesti slatko, ali ga svejedno jedem. I to je neka vrst kontradikcije. Zato mislim da se ljudi u nekim segmentima svojih života mogu odlučiti da znanstvene principe ne primjenjuju na sve oko sebe i neki znanstvenici su odlučili da ih neće primjenjivati na religiju. Jer je ona, primijene li se znanstveni principi, neodrživa kao intelektualni koncept. Ali, kako stvarno ima vrhunskih znanstvenika koji su ujedno i religiozni, očito je da oni te suprotnosti u sebi mogu pomiriti. Ja ne mogu. Nekad sam bio vjernik, ali više nisam jer u sebi nisam to više mogao pomiriti.