Nyligen gav rikspolischefen Dan Eliasson klartecken att anställa 700 nya poliser – trots att det inte finns pengar för det. Pengarna hoppas han kunna få i efterhand. Att poliskåren lider av personalbrist framgår med all önskvärd tydlighet, men att man som myndighetschef så självsäkert frångår sina budgetramar frammanar frågor. Har Eliasson fått ett informellt politiskt löfte? Eller har han gjort bedömningen att man på grund av det politiska läget kommer ha förståelse för detta? Oavsett så skickas signaler som inte är helt oproblematiska. Spontant kan fler poliser låta som en bra lösning på personalbristen, men det räcker inte – för vad tjänar det till att anställa nya poliser om dessa sedan inte vill stanna kvar?

**Förra sommaren var **polisen i Norrbotten tvungen att schemalägga civila utredare – som inte har samma utbildning som poliser – för att klara sin helgbemanning (SVT, 12/8-15). För dem som under samma sommar ringde till SOS Alarm för att prata med polisen i Skåne eller Blekinge blev väntetiden lång på grund av låg bemanning på polisens ledningscentral; de akuta ärendena hade i snitt en väntetid på 30 sekunder, att jämföra med den tidigare snittiden på 15 sekunder (SvD, 14/8-15). I akuta situationer kan dessa sekunder vara avgörande. Mellan juni och augusti var polisen i Örebro tvungen att välja bort över 400 larm på grund av för få poliser i tjänst – bland annat ett rån och en brand (SR, 9/10-15). I december förra året beskrev polisen i Blekinge situationen med för låg bemanning som så kritisk att de själva och allmänheten blev utsatta för stor fara (Sydöstran, 11/12-15). I januari tog polisen i Västernorrland in pensionärer för att lösa den akuta personalbristen (GP, 2/1-16). I februari rapporterades att polisens personalbrist orsakade kö till deras tipsnummer 114 14 (Allehanda, 24/2-16).