– Vi vill inte att han ska bli bortglömd, säger Mathew.

För SportExpressen vill nu sönerna Mathew, Jon, Miles och Jim, och änkan Susan, för första gången berätta sin och Juhas historia.

Det har gått 35 år sedan deras pappa, den mytomspunna hockeyspelaren Juha Widing, gick bort i en hjärtinfarkt endast 37 år gammal.

Sommaren har kommit till Clear Lake i den kanadensiska vildmarken. Det blåser lätta kastvindar från sjön och det luktar barr från den täta skogen i nationalparken.

Susan, Juha Widings änka, och äldste sonen Jim har gjort familjens stugby redo för en ny säsong.

Det var här Sveriges förste NHL-stjärna ville skapa sitt paradis. Han ägnade många somrar åt att bygga ut stugbyn han och familjen hade köpt.

– Han gillade lugnet och den vackra naturen här, säger Susan.

I korridoren bakom receptionen till Idylwyde Cabins hänger väggarna fulla av inramade fotografier från Widings karriär.

Det gör att han alltid är närvarande.

Detsamma gäller i hemmen hos Mathew, Jon och Miles i Kelowna och Vernon.

De har gamla matchtröjor, hockeyklubbor, fotografier, tidningsklipp, idolkort och matchprogram från alla klubbar där Juha spelade.

All memorabilia är länken till den pappa de förlorade för 35 år sedan.

Mathew, Jon och Miles Widing med pappa Juhas svenska landslagströja. Foto: JEFF BASSETT

Historien om Juha Widing är berättelsen om en finlandsfödd svensk med en otrolig vilja, talang och charm.

Det är också en berättelse om en hockeyidol, make och fyrabarnspappa som dog alldeles för ung.

Den är full av känslofyllda delar, det handlar om berömmelse, glädje och förverkligade drömmar. Men också om besvikelser och sorg.

I SVT:s populära ”Hockeyns historia” som sänts under våren har Widings karriär och minne lyfts fram. Gamla tv-klipp på Sveriges första NHL-stjärna.

Men minnena lever som allra starkast kvar hos hans familj.

Det har varit jobbigt, förstås. Men samtidigt är vi otroligt stolta över vår pappa

***

– Vi tyckte det var dags.

Det är Jon som talar. Han är en av fyra söner, Jim, 51, Mathew, 48, Jon, 43, och Miles, 39 som Juha Widing efterlämnat.

Kvar finns också änkan Susan, 72.

De har aldrig tidigare framträtt offentligt och berättat om Juhas livsöde. Men nu är det, som Jon säger, ”dags”.

Juha Widing blev bara 37 år gammal. Foto: ROGER TILLBERG/IBL & JEFF BASSETT

Vi träffar Jon, Mathew och Miles en vårsöndag i Kelowna, British Columbia.

Juha Widings tre yngsta söner har bara vaga minnen av sin pappa. Miles var bara fem år när Juha dog.

Det var en tragedi för dem alla att förlora sin pappa så tidigt.

För de yngre har bilden av Juha formats av berättelser från vänner och bekanta. Och före detta lagkamrater.

– Det har varit jobbigt, förstås. Men samtidigt är vi otroligt stolta över vår pappa. Han var den förste svensken, som etablerade sig i NHL och blev en stjärna i ligan. Vi vill inte att han ska bli bortglömd, säger Mathew.

Juha Widing har länge varit och porträtterats som ”den bortglömde NHL-svensken”.

Trots att han gjorde över 575 matcher i tre olika klubbar i ligan, representerade Sverige under Canada Cup 1976 och i Nordamerika var med och introducerade den europeiska spelstilen.

Juha Widing i Tre Kronor. Foto: HANS T DAHLSKOG / TT NYHETSBYRÅN

Juha Widing föddes i Finland

Juha Widing föddes i Uleåborg, Finland, den 4 juli 1947, men hans hockeyhistoria startar egentligen i Göteborg på 60-talet.

Mamma Hilkka och Juhas styvpappa Yngve – Widing visste aldrig vem hans biologiske far var – immigrerade till Sverige från Finland i början av 1950-talet när Juha var fyra år.

Först stannade familjern till i Degerfors, där Yngve jobbade på järnverket och efter en tid i Grums flyttade familjen vidare till Sveriges västkust.

Där tog Juhas karriär fart, och han fick sitt genombrott på hockeyrinken med Gais.

– Juha var en rak och okonstlad människa. Lite tillbakadragen och en väldigt omtyckt person, som smajlade som om han hade guldtänder, berättar ungdomskompisen Ulf Kaufeldt.

Ulf Kaufeldt Foto: PRIVAT

De lärde känna varandra när de båda spelade hockey i Gais som tonåringar.

– Jag blev som en storebror för honom, då jag var fyra år äldre och reservmålvakt i A-laget. Och jag kunde lite engelska, så när Jake Milford ringde från Brandon för att försöka locka över Juha till juniorlaget där var det ofta jag som fick översätta, säger Ulf, som bor i San Francisco sedan 1993.

De förblev nära vänner till den dag när hockeykompisen dog.

Alla älskade Juha, så ingen tog illa upp – herregud, vad vi andra skrattade

***

Brandon ligger en timme väster om Winnipeg i provinsen Manitoba och här togs Juhas första avstamp i hockeykarriären, sedan han kommit över från Sverige 1964.

Det blev snabbt succé.

Juha fick smeknamnet ”The Flying Swede” – och det här var början på en hockeyresa, som tog honom till Omaha, Nebraska, New York, Los Angeles, Cleveland och Edmonton innan han pensionerade sig i Kelowna.

I Brandon hittade Widing snabbt en kedjekamrat i Bill Fairbairn, och de utvecklades till ett fruktat radarpar i Wheat Kings.

– Mitt jobb var att vinna närkamper längs sargerna och få fram pucken till Juha. Han var en fantastisk skridskoåkare och hade ett väldigt hårt skott. Det sa bara ”pang” när han fick ett bra läge, berättar Fairbairn i dag.

Bill Fairbairn och Juha Widing gick under smeknamnet ”The Brandon Bashers Express” Foto: ROB LOVATT & TT NYHETSBYRÅN

Säsongen 1966-67 producerade radarparet Widing/Fairbairn 286 poäng tillsammans i Manitoba Junior Hockey League. Juha stod för 144 poäng på 43 matcher, Bill fick ihop 142 poäng på 55 matcher.

– Juha kunde redan då göra saker med pucken på isen som du numera ser dagens stjärnor göra. Han var så långt före sin tid. Jag är glad att jag fick chansen att spela med honom, jag hade aldrig nått så långt i min karriär om inte Juha hade kommit över från Sverige så ung. De kallade oss för ”The Brandon Bashers Express”, fortsätter Bill Fairbairn vidare.

Duon blev också snabbt kompisar utanför isen och följdes åt till Omaha Knights i Nebraska, där de representerade New York Rangers farmarlag i CHL under två år från 1967 till 1969.

– Juha och jag hängde ihop hela tiden. Han kunde inte så mycket engelska när han kom över från Sverige, så vi hade väldigt roligt åt hans sätt att prata. Han kunde stoppa in svordomar i meningarna lite hursomhelst, inte minst när vi var ute på stan och beställde mat på något lunchställe. Han var inte medveten om ordens valörer, så han kunde säga åt kocken på kinesrestaurangen vid rinken på sin brutna engelska: ”What kind of shit do you have on the stove today”, samtidigt som han kastade en blick mot spisen.

– Men alla älskade Juha, så ingen tog illa upp. Herregud, vad vi andra skrattade, berättar Bill.

I Brandon fanns också Don Halls, som hade lärt känna Juha i Göteborg under några besök hos Gais-kompisen Gordie Garant.

– Juha bodde tidvis hemma hos oss och han älskade min mamma Ediths matlagning. Och han fick henne att skratta hela tiden med sina kommentarer om allt och alla, säger Don Halls.

Bill Fairbairn och Don Halls med SportExpressens Gunnar Nordström Foto: ROB LOVATT

– Vi pratar om Juha till och från. Det är ofrånkomligt när hockeyminnen kommer upp med tanke på hur bra han var och hur nära vänner vi blev. Vi gillade att umgås och Juha tyckte det var kul att gå ut att dansa under juniortiden i Brandon. Han var en mycket populär person. Det var en tung dag när beskedet kom att han hade gått bort, säger Don och Bill.

Rivaliteten mellan Brandon Wheat Kings och Flin Flon med Bobby Clarke och Reggie Leach, som båda blev Stanley Cupmästare med Philadelphia Flyers 1975, var kokande het under 60-talet.

– Det var alltid slagsmål när vi kom till Flin Flon och mötte Bombers, ofta så kallade ”bench-clearing brawls”. Men ingen hoppade på Juha. Han var så respekterad av motståndarna, så de lämnade honom i fred. Jag minns aldrig att jag såg Juha i en fajt. Vi andra tvingades slåss för livet, minns Bill Fairbairn.

***

Det var också i Brandon som Juha mötte sin blivande hustru, Susan Turner.

– Det stämmer att det var på Brandon Roller Rink, men det var under en lördagsdans där, som vi träffades första gången. Jag hade aldrig träffat någon hockeyspelare tidigare, och ingen svensk heller för den delen, så Juha var annorlunda jämfört med de kanadensiska killarna jag kände, säger Susan.

De blev förälskade i varandra och från den kvällen 1965 var de ett par. Två år senare gifte sig Juha och Susan i Brandon.

Juha Widing med hustrun Susan 1970. Foto: CLAES LÖFGREN

Hon födde fyra barn under det kringflackande liv de levde, där Juhas hockeykarriär gick från Brandon via Omaha till NHL och New York Rangers.

Dit kom både han och Bill Fairbairn inför säsongen 1969-70.

– Juha hade varit på Rangers träningsläger redan hösten 1968 och gjort bra ifrån sig, men av olika skäl skickade man tillbaka honom till Omaha för ytterligare en säsong där. Då var Juha förbannad och maskade. Jag tror att han bara gjorde tre mål fram till jul och det var nära att han då hade åkt tillbaka till Sverige. Juha gick på tomgång, berättar Ulf Kaufeldt.

Rangers general manager, Emil ”The Cat” Francis, gjorde en resa till Omaha och motiverade Juha med att han med all säkerhet skulle ta en plats i Rangers nästa säsong och få debutera i NHL.

Då slog Juha på motorn igen och producerade 80 poäng, 41 mål och 39 assist, på 72 matcher innan säsongen var över.

Widing var 22 år när han kom till New York tillsammans med Bill Fairbairn.

– Vi hade varandra och det betydde mycket. Det var en stor omställning att komma till NHL och en anrik klubb som Rangers. Och att få spela i Madison Square Garden, minns Fairbairn.

Det blev bara 44 matcher i New York för Juha innan han vintern 1970 blev bortbytt till Los Angeles Kings.

Juha gick inte att stoppa när han var på humör

***

I Kalifornien exploderade Widings karriär.

Den storväxte och snabbe centerforwarden blev ett affischnamn i Kings, där han bildade en framgångsrik kedja med Bob Berry och Mike Corrigan.

Bob Miller Foto: GUNNAR NORDSTRÖM

– Kings hade på den tiden en excentrisk ägare, som hette Jack Kent Cooke. Han kom till mig och sa att vi i tv-sändningarna skulle kalla Juha för ”Whitey Whitey” på grund av hans blonda hår. När jag frågade varför fick jag svaret att ingen skulle förstå namnet Juha Widing och att det var en order. Att det här var Hollywood och att Juha behövde ett artistnamn. Så varje gång Juha hade pucken var jag tvungen att kalla honom ”Whitey Whitey”. Det var andra tider och skulle naturligtvis aldrig gå idag, berättar tv-kommentatorn Bob Miller.

Jack Kent Cooke gjorde ett utspel vid ett tillfälle och sa att han inte kunde tänka sig att trejda Juha ens för Bobby Hull.

Så populär var Widing.

Juha Widing i Los Angeles Kings. Foto: LARS TOREKULL

En annan veteran från Kings med minnen om Juha från hans tid där är klubbens legendariske massör, Peter Demers.

– Juha var en bra kille, en rolig kille. Han sa inte så mycket, men var lätt att ha att göra med. Hans skridskoåkning var inte av denna världen. Han hade ett sådant mjukt skär, kalla honom gärna för en naturbegåvning. En annan sak som utmärkte honom var hans otroliga backhandskott. Det är saker som jag minns, som gjorde det så kul att se honom spela.

Peter Demers har åtskilliga minnen från alla resor med Kings på 70-talet, då Juha var en nyckelspelare i laget.

Peter Demers Foto: GUNNAR NORDSTRÖM

– Vi flög reguljärt på den tiden och hade massor av tid att döda på flygplatserna runt om i Nordamerika. Ibland fördrev vi den med att lägga en tiodollarssedel på golvet i ett kuvert för det boarding pass man fick och så väntade vi tills någon böjde sig ner för att plocka upp sedeln innan vi ryckte i snöret vi hade satt fast den i. Och så skrattade vi hela gänget där vi satt. Juha var en glad kille, han gillade de här upptågen. Vi var en liten grupp på resorna med bara en materialförvaltare och en massör, plus spelarna och tränarna, så kamratskapet var viktigt, säger Demers.

Han minns Juha Widing som en dynamisk centerforward i Kings.

– Kedjan med Juha mellan Bob Berry och Mike Corrigan var fantastisk. De var tuffa att möta för motståndarna och ett riktigt vinnarvapen.

”The Hot Line” var ett av smeknamnen trion fick i NHL.

– Vi var en perfekt mix av vad en bra kedja ska vara. Bob var en stor målskytt och parkerade ofta framför kassen, jag var allround och rörde mig över stora ytor och Juha var den store och tunge centerforwarden, som motståndarna tvingades ha två man för att markera. Men han hittade ändå alltid fram med sina passningar eller sitt skott, säger Mike Corrigan.

Juha med sonen Jim utanför LA Kings gamla hemmarena Great Western. Foto: LARS TOREKULL

Widing-kedjan var LA Kings första stjärntrio och man uppvaktades hårt.

– Vi ställdes mot de bästa i match efter match. det kunde vara Bobby Clarke när vi mötte Philadelphia eller Phil Esposito när det var matcher mot Boston, fortsätter Corrigan.

Utanför isen var sammanhållningen också stor.

– Jag bodde ett tag granne med Juha och hans familj i en lägenhet i Culver City och Bob bodde bara några fastigheter bort. Vi gick och kom hos varandra hela tiden. Var det söndag, så åt vi ofta lunch hos Juha och Susan. Juha var en sådan helyllekille.

Säsongen 1974-75 var höjdpunkten för Kingskedjan med Widing, Corrigan och Berry.

– Vi gjorde tre säsonger tillsammans, men den vintern var nog vår bästa. Juha älskade att åka skridskor och dribbla, han gick inte att stoppa när han var på humör.

En titt i historieböckerna visar att de tre gjorde 142 poäng tillsammans säsongen 1974-75:

Widing: 80 matcher, 24 mål, 36 assist, 60 poäng.

Corrigan: 80 matcher, 13 mål, 21 assist, 34 poäng.

Berry: 80 matcher, 25 mål, 23 assist, 48 poäng.

***

– Någon sa att om Kings hade en superstjärna på den tiden, så var det Juha. Det skapade också stor press på honom. Om inte han hade en bra kväll, så vann man inte, säger sonen Miles.

För Susan var det snabba kast att packa ihop i New York och ta med sig sonen Jim för att flytta tvärs över kontinenten till Kalifornien.

– Vi trivdes i Kalifornien, där vi blev bosatta längre än någon annanstans. Både Juha och jag var i 20-årsåldern och när du är så ung kan du anpassa dig till det mesta. Vi levde som en normal familj där. Jag gick inte på alla hemmamatcherna i Great Western Forum, men försökte se Juha spela så ofta som möjligt. Det berodde lite på om vi kunde få en barnvakt till Jim och så, berättar Susan.

Juha Widing i Gais. Klicka vidare i bildspecialet för att se fler bilder från Widings karriär. Foto: PRIVAT Widing i Rangers. Foto: SVEN-ERIK SJÖBERG / DN Widing i Kings-tröjan. Foto: PHOTOREPORTERS TT NYHETSBYRÅN Widing i Tre Kronor Foto: LEIF R JANSSON / TT NYHETSBYRÅN SVENSKT PRESSFOTO Foto: TOMMY WIBERG

Juha var under några år LA Kings bäst betalde spelare med en årslön på 90 000 dollar, vilket då motsvarade cirka 405 000 kronor.

Det var stora pengar på den tiden, men Widing levde aldrig flott. Om det var något han avskydde var det arroganta och skrytsamma människor.

– Jag minns ett tillfälle när vi var ute ett gäng killar på en bar i Brandon och någon spelare runt bordet började skryta och gjorde sig förmer än oss andra. Juha blängde länge på honom, liksom för att ge honom en chans att sluta. Men killen pratade på, och jag kunde se hur Juha blev rödare och rödare i ansiktet innan han till slut satte ena näven runt halsen på killen och lyfte honom rakt upp utan att säga ett ord. Det kom inga fler ord ur spelarens mun under resten av kvällen sedan Juha hade satt ner honom på stolen igen, berättar Ed Turner, bror till Susan.

Jim, Mathew, Jon och Miles säger att de aldrig hade några fördelar på grund av att deras pappa var eller hade varit hockeystjärna i NHL.

– Han utnyttjade aldrig sitt namn för att få egna fördelar eller för att öppna dörrar åt oss. Vi skulle stå på egna ben, precis som han hade tvingats göra, säger Miles.

Mathew, Miles och Jon Widing kollar på foton från Juhas karriär. Foto: JEFF BASSETT

– Han ville inte ens att vi skulle säga till våra kompisar att han spelade hockey, fyller Mathew i.

Alla fyra söner försökte sig på att bli hockeyspelare.

– Jon åkte skridskor som Juha, han var den mest talangfulle av oss, säger Jim.

Miles hade liksom Juha vänsterfattning om klubban, Jim, Mathew och Jon var alla ”rightare”.

Gretzky: ”En av mina första idoler”

För att på riktigt förstå vilken stjärna Juha Widing var i Los Angeles Kings i början och mitten av 1970-talet räcker det med att lyssna på Wayne Gretzky.

”The Great One”, världens kanske bästa spelare genom tiderna, säger:

– Han var en av mina första idoler. Min pappa Walter uppmanade mig att titta på Juha Widings skridskoåkning när LA Kings besökte Toronto eller Montreal och matcherna visades på tv på Hockey Night in Canada. Han var en av de bästa skridskoåkarna någon hade sett och jag kommer ihåg hur fascinerad jag var när jag såg honom, säger ”The Great One”.

Gretzky fortsätter:

– Ett av de första fotografier jag såg hänga på väggen på Kings klubbkansli när jag blev trejdad till Los Angeles 1988 var på just Juha Widing och jag berättade för dem att det här var en av min pappas favoritspelare. Så min koppling till Juha går långt tillbaka i tiden, berättar Gretzky.

Ni spelade aldrig tillsammans i Edmonton, Juha hade lämnat Oilers året före när du kom till klubben?

– Ja, det stämmer. Jag missade honom. Jag såg honom aldrig live eller träffade honom, jag missade honom med ett års marginal i Edmonton.

Hörde du historier om honom i Edmonton?

– Inte egentligen, därför att på den tiden var det en sådan stor omsättning av spelare år från år i lagen.

Widings skridskoåkning var en snackis?

– Ja, det var vad alla pratade om. På den tiden fanns det bara ett fåtal spelare, som höjde sig över mängden när det gällde skridskoåkningen. Killar som Inge Hammarström, Guy Lafleur, Bobby Orr och Juha Widing. De var så speciella, därför att de tillhörde den lilla grupp som utmärkte sig.

Att få representera Sverige och dra på sig Tre Kronors tröja i Canada Cup var det som nog gjorde pappa mest stolt under hela hans karriär

***

När Mathew, Jon och Miles plockat fram Juhas matchtröja från Canada Cup 1976, med nummer 18 på ryggen, och hämtat några av hans klubbor från garaget, säger de:

– Att få representera Sverige och dra på sig Tre Kronors tröja i Canada Cup var det som nog gjorde pappa mest stolt under hela hans karriär. Att han fick spela i landslaget ihop med Börje Salming, Anders Hedberg och Ulf Nilsson var ett minne för livet för honom. Han var född i Finland, men betraktade sig som svensk, säger Mathew samtidigt som Miles och Jon nickar instämmande.

Juha Widing med Börje Salming i Tre Kronor. Foto: LEIF ENGBERG / DN

Susan minns också hur glad Juha blev när han blev uttagen i det svenska Canada Cup-laget.

– Han var så stolt över att få representera Sverige i en sådan stor turnering. Jag minns att vi åkte till Winnipeg för att se honom i matchen mot Finland. Tyvärr var det då allt rasade ihop för det svenska laget och man förlorade. Då var Juha förkrossad. Inte minst att det hände mot just Finland, berättar Susan.

Året därpå, den 22 januari 1977, trejdades Juha Widing från LA Kings till Cleveland Barons, tillsammans med Gary Edwards för Jim Moxey och Gary Simmons.

– Det var början till slutet för den första NHL-epoken i Los Angeles. Man sålde av spelare och agerade kortsiktigt, tänk vilken centeruppställning vi kunde ha haft med Juha, Butch Goring och Marcel Dionne om man lugnat sig lite, säger Mike Corrigan och minns tillbaka.

Flytten från Los Angeles blev också början till slutet på Juhas hockeykarriär.

Efter några månader i Cleveland hamnade han i WHA-laget Edmonton Oilers säsongen 1977-78 och gjorde hyfsat ifrån sig där också med 42 poäng, 18 mål och 24 assist, på 71 matcher.

Men Widing hade tappat gnistan.

– När Edmonton ville byta bort honom till Indianapolis tyckte pappa att det fick vara nog. Han ville inte rycka upp familjen ännu en gång och flytta till en ny stad. Han gav upp karriären, berättar sonen Jim.

Då var Juha Widing 31 år.

Hans kropp värkte efter alla smällar på rinken. Juha och Susan hade köpt en stuga vid Clear Lake 1976, en timme norr om hennes hemstad Brandon, men Juha ville inte bo året runt där eller i Brandon på grund av de kalla vintrarna.

Det är mycket rykten som cirkulerar, det mesta är gripet ur luften

De stannade i stället i Palm Springs ett tag och flyttade sedan tillbaka i huset man ägde i Torrence, som hade varit uthyrt i ett drygt år.

– Jag älskade vårt hus i Torrence. Med en swimmingpool på bakgården och palmer och allt. Men vi kunde inte bo kvar i USA sedan Juha hade lagt av, det hade att göra med hans status med arbetstillståndet som immigrant. Han bar fortfarande ett svenskt pass och kunde spela hockey på ett så kallat ”entertainment visa”. Han förblev svensk, men i Kanada hade han status som ”landed immigrant”, så vi bosatte oss där när han hade slutat spela, säger Susan.

Susan visste att maken var klar med hockeyn sommaren 1978.

– Han kände sig redo att lägga av, då han inte ville bli ”tradebait” och tvingas flytta runt till olika klubbar under slutet av karriären. När Indianapolis Racers, som hade bytt till sig hans rättigheter, gick i konkurs gav han upp. Jag kunde se att gnistan han alltid hade haft var borta.

Efter tips från en bekant skaffade de sig en ranch i Winfield utanför Kelowna i British Columbia 1982, där klimatet var varmare och hans värkande leder fick en skonsammare miljö.

Visitkort, med smeknamnet ”Whitey” Widing. Foto: JEFF BASSETT

De döpte gården till ”The Little Orchard”.

Det var här Juha Widing gick bort mellan jul- och nyår 1984.

– Han mådde inte bra under de sista åren. Ryggen värkte, han hade haft skador på axlarna och höfterna. Hans hälsa vacklade. Men han var av den gamla skolan och gillade inte att gå till doktorn. Pappa såg inte till att han fick den vård han behövde. Han tappade livsgnistan, säger Jim.

Juha Widing lades in på sjukhus i Kelowna två dagar före julafton 1984. Dagen före nyårsafton, den 30 december, avled han på sjukhuset av en hjärtinfarkt.

I SVT-dokumentären ”Hockeyns historia” beskrivs Widings liv efter karriären som en tid med mycket alkohol. Om det vill sonen Jon säga:

– Det är mycket rykten som cirkulerar, det mesta är gripet ur luften. Bara vi i familjen vet vem vår pappa var.

Begravningen hölls i Kelowna och en av hans gamla vänner från tiden i Gais, Ulf Kaufeldt, var på plats.

– Det var overkligt att Juha var borta. Vi var många som slet med skuldkänslor och frågade oss vad mer vi kunde ha gjort för denne underbare man och vän, säger Ulf.

För Susan var det en tuff tid.

Hon hade inte hunnit fylla 40 år och var nu änka med fyra barn. Fyra unga söner.

– Det var tungt, men vad skulle jag göra? Jag var ju tvungen att ta hand om pojkarna och jag fick hjälp av närstående, säger hon.

Hon hade en ekonomi i ordning, då Juha under åren i NHL hade gjort sunda investeringar. Bland annat köpte han en hyresfastighet i Los Angeles-förorten Torrence, som familjen Widing äger än i dag.

Stugbyn vid Clear Lake köpte Juha och Susan 1978 och den driver hon och Jim fortfarande under sommarhalvåret.

– Pappa gjorde goda investeringar. Han glömde aldrig varifrån han kom. Juha var en modest man, säger Jim.

Det här gör Juha Widings söner idag Jim driver tillsammans med sin mamma Susan stugbyn Idylwylde Cabins med 22 stugor i Riding Mountain National Park i Wasagaming, Manitoba. Mathew bor i Kelowna, British Columbia, där han arbetar för olje- och gasföretaget Devon Energy. Jon har ett jobb som supervisor hos trävaruföretaget Tolko Industries i Vernon, British Columbia. Miles är anställd som project manager av betongfirman Concrete Creations i Kelowna, British Columbia.

Han blir tyst en stund, där han står i receptionen till familjens stugby vid stranden av vackra Clear Lake i Manitobas vildmark.

– Mamma har varit otroligt stark. Jag vet inte hur hon har klarat det. Hon blev änka så tidigt med fyra unga söner att ta hand om, säger Jim och biter sig i läppen.

Susan har liksom sina söner fått chansen att lyssna på det bandade uttalandet från Wayne Gretzky.

– Det där är nytt för oss, att Wayne säger så om Juha. Det är stort av honom och ett tecken på att Juha inte är bortglömd, säger Susan.

Juha Widings änka Susan med sonen Jim. Foto: ROB LOVATT ”När Edmonton ville byta bort honom gav han upp karriären”, berättar Jim. Foto: ROB LOVATT I korridoren bakom receptionen till Idylwyde Cabins är väggarna fulla av inramade fotografier från Widings karriär. Foto: ROB LOVATT Jim med tidningsurklipp från pappa Juhas karriär. Foto: ROB LOVATT

När Jim får frågan om vad han helst minns från Juhas tid i LA Kings, svarar han:

– Jag kommer ihåg att jag som grabb fick följa med honom till träningar och matcher och att det fanns pizza, popcorn och godis i omklädningsrummet, som jag fick ta av. Jag kan komma ihåg speciella mål han gjorde i Great Western Forum och utan att se hans tröjnummer visste jag att det var min pappa som gjorde de där sakerna på isen. Han hade en sådan speciell åkstil.

Men det fanns också händelser som förvånade Jim.

– Jag kommer ihåg att jag tyckte att det var konstigt när andra ungar kom fram till Juha och ville ha hans autograf. Han gjorde aldrig någon stor sak av det. Han stod med fötterna på jorden även om han var Kings poängkung tre säsonger i rad.

– Utanför hockeyrinken gillade jag att spela tennis och golf med honom. Och när vi någon gång stack ut på sjön och fiskade här på Clear Lake om somrarna var det en höjdpunkt.

När Susan får frågan om vad Juha gillade att göra när hockeysäsongen var över, säger hon:

– Han gillade att snickra och jobba med stugorna vi hade köpt här och hyrde ut.

Varken hon eller sönerna talar någon svenska.

Susan var med honom till Sverige en gång och det var när han hjälpte till som instruktör på hockeyskolan i Leksand.

En av eleverna var Thomas Steen.

– Det måste ha varit 1972-73 någon gång. Jag var en stor hockeynörd redan då. Jag läste statistik från NHL under vintrarna och Juhas namn var med där. Det var stort att få träffa honom i verkligheten. Vi hade sett honom på någon Super 8-film på hockeyavslutningarna i Grums och nu var han med oss på isen. Det var svårt att tro att det var sant, berättar Thomas.

Juha Widing med Thomas Steen i Leksand 1972. Foto: PRIVAT

***

Bakom receptionsbyggnaden i Clear Lake står Susan i botten av anläggningens tömda swimmingpool. Hon skrapar och målar på ett nytt lager av skyddsfärg.

– Det ska bli regn i morgon, så vi måste få det gjort.

Säsongen är i gång, de har många bokningar och gästerna har börjat komma. Susan kisar upp mot morgonsolen. Det där vackra leendet kommer fram än en gång.

– Tack för att du kom så långt och gav oss chansen att få berätta vår historia, säger hon.