I Sverige har vi haft en lång tradition av att tillsätta utredningar för att bringa klarhet i de svåraste samhällsutmaningarna. Breda statliga kommissioner har samlat de främsta experterna, företrädare för civilsamhällets skilda delar liksom de mest kunniga från den politiska sektorn.

Målet har varit att reformera med största möjliga förankring. I dag verkar det räcka med att tillsätta en enmansutredare som på kort tid ska leverera en snabb lösning. Direktiven handlar då inte självklart om att belysa ett ämne allsidigt utan ofta om att ta reda på hur man enklast genomför beställarens politiska vilja.

I brist på verkligt oberoende utredningar ser man privata initiativ, som exempelvis den nya Infrastrukturkommissionen som finansieras av företag inom byggsektorn. Även PR-byråer och politiska tankesmedjor utreder saker. Problemet med dessa initiativ är att de sker utanför riksdagen och inte får samma förankring.

Varje epok har sin stora berättelse, som Amerikautvandringen på 1800-talet och miljonprogrammet under efterkrigstiden. Den episka berättelsen om Sveriges nutida förändring handlar om migration.

LÄS ÄVEN: Kommunpolitikerna: Släpp in dem!

De tjugo senaste åren har Sveriges befolkning ökat med nästan en miljon invånare, varav åtta av tio är invandrade. Inget annat EU-land tar heller emot lika många flyktingar per capita. Under lång tid är flyktingarna i behov av omfattande stöd.

Det är ytterst svårt även för positiva sökare att få en allsidig bild av migrationens effekter på det svenska samhället. Frågan är omgärdad av politiskt konstruerade tabun och debatten är destruktiv och polariserad. Känsligast är att tala om volymer och kostnader trots att sådant aldrig går att undvika.

Nettokostnaden för enbart flykting-invandring beräknas 2015 till 1,35 procent av BNP (53 miljarder), enligt en ny analys från Göteborgs universitet. Fram till 2019 bör man också räkna med att vår befolkning ökar med runt 500 000 personer till över 10 miljoner, främst genom invandring. För att erbjuda alla nya invånare rimligt boende behövs 140 000 mindre lägenheter inom fem–sex år.

Bara bostadsfrågan, som redan är i djupaste kris, kräver miljardinvesteringar från stat och kommun. Ska vi nöja oss med att placera dessa människor, lika många som i hela Göteborg, i enkla träbodar och modulboenden? Alla vet att ”temporära mellanboenden” blir kvar i tio år eller mer. Under tiden riskerar de att förslummas.

Min egen tro är att vi behöver en parlamentarisk kommission om invandring. Hur påverkas exempelvis den kommunala välfärden ekonomiskt, demokratiskt, socialt, kulturellt, religiöst och språkligt? Vi är i en fas där fakta och analys enbart gynnar en konstruktiv samhällsdebatt, men debatten kräver också en gemensam kartbild.

Problemet med dessa initiativ är att de sker utanför riksdagen och inte får samma förankring.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.