Då och då dyker ett stråk av nostalgiskt vemod upp i den svenska samhällsdebatten. En bitterljuv tonart som är mycket framgångsrik att spela i, ty den har en oemotståndlig inverkan på somliga. Med darr på rösten framträder nu vänsterknutna röster i rad och säger att det har hänt något otäckt i Sverige; att förekomsten av vinst i välfärden leder till att skolor kan stänga och lämna barnen vind för våg.

Vän av ordning skulle invända att kommunal drift inte heller utgör någon garanti; gör en internetsökning på ”byskola” och vips framträder berättelser om oroliga föräldrar och elever, förtvivlade lärare och kommunpolitiker som också tänker på vinst, även om det benämns överskott (somliga av dessa byskolor har emellertid räddats kvar sedan de omvandlats till friskola).