Det här är en text från SvD Ledare. Ledarredaktionen är partipolitiskt oavhängig med beteckningen obunden moderat.

Det är töntigt att vara kristen. Pinsamt liksom. Något barn gärna håller hemligt i skolan. Man kanske ljuger lite om vart man ska, om det är en gudstjänst eller bibelstudiegrupp man är på väg till. Men även vuxna troende skäms ofta för sin kristna tro. Hur kommer det sig?

”Det hade inte varit lika pinsamt att vara katolik eller jude", säger Hilda, som tidigare var troende och som intervjuats av David Thurfjell i nyutkomna Det gudlösa folket (Molin & Sorgenfrei, 2015). "Det är just det svenskkyrkliga och folkkyrkliga som är så mesigt, att det inte är tillräckligt radikalt annorlunda. Det är den präktiga varianten av mainstreamkulturen.”

Sarah är präst i Svenska kyrkan och berättar: ”Jag har alltid varit livrädd för att bli placerad i det kristna facket. För mig har det alltid varit omedelbart kopplat till att vara den jag inte vill vara.”

Att vara kristen har så låg status i Sverige att till och med präster skäms. Det är för icke-avvikande. I skolan kan man bli extra utsatt om man är öppen med att man är kristen. ”Om man söker skäl att mobba någon kan det vara ett skäl, homosexuell ett annan”, säger Karin Wiborn som är generalsekreterare på Sveriges kristna råd, en organisation för kristna samfund i Sverige (DN 5/8).

Det syns i statistiken. En ny kartläggning av BRÅ visar att antalet anmälda brott mot kristna personer har ökat med 76 procent det senaste året. Det anmäls lika många hatbrott mot kristna som mot muslimer. Kanske beror ökningen på att kristna har börjat säga ifrån.

Som Karin Wiborn säger: ”Vi har insett att vi inte behöver ta skit hursomhelst helt enkelt”.