Jag har skissat på ett finansierat förslag till garanterad basinkomst för alla vuxna i Sverige. Det skulle kosta 132 miljarder per år i statsbudgeten. 92 miljarder kan finansieras direkt genom att vi lägger ner tre bidragssystem som basinkomsten skulle ersätta. Då återstår 40 miljarder att finansiera.

De miljarderna kan vi hämta hem genom att ta bort momsrabatterna, det vill säga att livsmedel och restaurangbesök bara är belagda med 12% moms, och viss kultur, persontransporter och skidliftar bara betalar 6% i moms.

Om de här verksamheterna istället skulle börja betala samma moms som alla andra gör, alltså 25%, skulle staten dra in mer pengar. Svaret på hur mycket står att finna i publikationen Redovisning av skatteutgifter 2015, som finns på riksdagens hemsida:

Momsrabatterna kostar 50 miljarder per år i statsbudgeten.

Uppdelat på de olika områdena ser siffrorna ut så här för år 2015:

Kod Moms nedsatt till 6% Kostnad mdr H7 Personbefordran 6,57 H8 Tidningar och tidskrifter 1,72 H9 Böcker och broschyrer 0,93 H10 Entréavgiftsbelagda kulturella föreställningar 1,82 H11 Kommersiell idrott 1,76 H12 Transport i skidliftar 0,23 H13 Upphovsrätter 0,36 H14 Entré till djurparker 0,08 Uteblivna intäkter på 6%-moms 13,47 Kod Moms nedsatt till 12% Kostnad mdr H15 Livsmedel 26,42 H16 Restaurang- och cateringtjänster 9,18 H17 Rumsuthyrning 1,63 H18 Försäljning av konstverk >300.000/år 0,02 Uteblivna intäkter på 12%-moms 37,25 Summa uteblivna intäkter på 6% och 12%-moms 50,72

Eftersom 40 miljarder är allt vi behöver för att kunna räkna hem förslaget om garanterad basinkomst för alla, skulle det alltså räcka för finansieringen (med marginal) om vi tar bort de här momsrabatterna. Kalkylen är hemma.

Att höja momsen snarare än att finansiera basinkomsten med höjd inkomstskatt, är ett sätt att göra reformen hållbar. Idag är löneskatterna den allra viktigaste skattekällan för det offentliga. Men ingen vet om det är hållbart på längre sikt. Om det blir som många tror och befarar, att datorerna kommer göra att väldigt många jobb försvinner de närmaste decennierna, då kommer löneskatterna ge mindre och mindre intäkter till staten och kommunerna.

Det finns många olika förslag på andra skattebaser som staten kan använda istället för löneskatter. En del av förslagen till nya skattebaser är jordnära, medan andra är mer långsiktiga eller utopiska. Blir arbetslösheten tillräckligt hög kommer vi kanske behöva använda de flesta av dem, för att kompensera bortfallet i löneskatter. Det får tiden utvisa.

Men momsen är i alla fall en skattekälla som är oberoende av hur många som har jobb, och som kommer fortsätta finnas kvar. Därför ligger det väl i linje med de allmänna tankarna bakom basinkomsten att inte satsa på inkomstskatten som finansieringskälla, utan att istället gå i riktning mot andra mer hållbara skattebaser.

Det kommer säkert vara politiskt kontroversiellt att slopa momsrabatterna. Var och en av dem representerar ju miljardbelopp som går till något särintresse som bevisligen har mycket skickliga lobbyister (annars skulle de ju inte ha lyckats utverka någon rabatt till att börja med). Men att ett visst särintresse har skickliga lobbyister tycker i vart fall inte jag är tillräckligt argument för att de ska fortsätta åtnjuta skatteprivilegier, så det är jag beredd att bortse ifrån.

I ett par fall blir det dessutom lättare att argumentera för ett avskaffande av momsrabatterna just i samband med att man inför basinkomst.

Den sänkta momsen på livsmedel står för hälften av kostnaden, med 26 miljarder. Det argument som användes när livsmedelsindustrin fick igenom den här subventionen var att det skulle gynna fattiga barnfamiljer. Men när man har undersökt saken visar det sig att den sänkta momsen på mat har mycket liten fördelningspolitisk effekt i verkligheten. Det stämmer till viss del att fattiga familjer lägger en större andel av sina inkomster på mat än höginkomsttagarhushåll. Men skillnaden är inte alls så stor som man skulle tro, eller som skulle behövas för att den sänkta matmomsen skulle vara ett effektivt fördelningspolitiskt instrument.

Enkelt uttryckt får höginkomsttagare rabatt på oxfilé och hummer, medan låginkomsttagare får rabatt på pasta och nudlar.



När vi inför basinkomst får vi ett mycket träffsäkrare och effektivare sätt att hjälpa just de familjer som är ekonomiskt utsatta. Istället för att ge 26 miljarder till livsmedelsindustrin och hoppas på att det ska leda till lägre matpriser, kan vi rikta stödet direkt dit det behövs.

Om det visar sig att vi behöver höja basinkomsten några hundralappar från nivån 8.333 kronor för att kompensera de ekonomiskt sämst ställda hushållen för höjd matmoms, då kan vi enkelt göra det. Vi kan också höja barnbidraget med några hundralappar för att kompensera barnfamiljer i alla inkomstlägen.

Kostnaden blir i så fall några enstaka miljarder per år, att jämföra med de 26 miljarder som den generella momsrabatten på livsmedel kostar. Jag har inte räknat på det här i detalj, men det ryms inom felräkningsmarginalen för basinkomstsystemet. I den övergripande kalkylen just nu ligger ju kostnaden på 132 miljarder och finansieringen på 142 miljarder, så vi har 10 miljarder disponibla för att göra olika finjusteringar innan basinkomstsystemet blir verklighet.

Genom att styra pengarna till basinkomstsystemet och barnbidraget kan vi uppnå de fördelningspolitiska målen som var det officiella argumentet bakom den sänkta matmomsen med mycket högre precision och till en mycket lägre kostnad.

Den sänkta restaurangmomsen är den näst största kostnaden för staten, med 9 miljarder kronor. Den har kanske ingen direkt koppling till basinkomst, men den är å andra sidan är den svår att motivera redan idag. Fördelningspolitiskt är det en subvention till de rikaste hushållen, som har pengar att lägga på att äta ute. Den som lever nära existensminimum har inte råd att gå på krogen, och tjänar ingenting på att höginkomsttagare kan äta billigare när de går ut.

Lägre moms på persontransporter är den tredje största utgiftsposten för staten, med 6,5 miljarder. Här vet jag uppriktigt sagt inte ens vad det var för argument som branschen använde för att få igenom rabatten. I en tid när vi ofta pratar om att minska transporterna rent allmänt i samhället, kan det i vart fall inte ha varit miljöskäl som ligger bakom subventionen av just persontransporter.

Subventionen av skidliftar kostar i och för sig inte särskilt mycket i budgeten (ett par hundra miljoner), men det är kanske den allra mest bisarra momsrabatten. Den tillkom när det råkade vara några snöfattiga vintrar på 70-talet, innan det fanns snökanoner överallt. Sedan har den sänkta skidliftsmomsen levt kvar. Fördelningspolitiskt är det en ren subvention till höginkomsttagarna. Den gruppen är ju kraftigt överrepresenterad när det gäller att åka på fjällsemestrar.

Momsrabatten på kultur kommer inte gå att ta bort utan att det leder till ett ramaskri från förlag och andra mellanhänder inom kulturindustrin. Det är ju i första hand de som tjänar på den här rabatten idag. Förlagen kommer alldeles säkert klä sig i säck och aska, och prata vitt och brett om ”ett dråpslag mot kulturen”. Förlag och andra mellanhänder i kulturindustrin har ju en tradition av att framställa sig själva som artisternas och kulturutövarnas främsta representanter, och de brukar normalt komma undan med det i debatten.

Men basinkomst är den mest fantastiska reform som någonsin har föreslagits för artister och kulturutövare i gemen. Basinkomsten innebär att alla som så önskar får en möjlighet att ägna sig åt sin konst, även om den inte är ekonomiskt lönsam, i vart fall inte i början.

Basinkomst är författar- eller konstnärslön till alla som vill ha det.

Förlagen och mellanhänderna i kulturindustrin kommer alldeles säkert skrika om ”kulturens död” i alla fall. Naturligtvis kommer de kämpa med näbbar och klor för att försöka behålla den skattesubvention som de har lyckats tillskansa sig genom att utmåla sig som kulturskaparnas företrädare. Men de kommer ha lite svårare än vanligt att få ut den verklighetsbilden oemotsagd.

Basinkomst är ett fantastiskt lyft för de flesta kulturutövare, som i dagens läge ofta har en både knapp och osäker försörjning. Och i och med att alla kulturutövare som vill kan få basinkomsten, utan att behöva bli bedömda av någon nämnd som avgör vad som är konst och inte, får vi en fantastisk breddning och demokratisering av kulturlivet.

Dels är det bra att vi minskar den ekonomiska osäkerheten för dem som är kulturarbetare idag. Men vi kan också räkna med ett ännu rikare och vitalare kulturliv när fler får chansen att bidra på sina egna villkor. Både kulturen och kulturarbetarna kommer gynnas stort av att vi slopar alla momsrabatterna och inför basinkomst.

———

Det här är del 19 i en bloggserie om basinkomst. Övriga inlägg i serien.

Kalkylark: Skatteutgifter för nedsatt moms 2015

Uppdatering:

Rapport från Timbro 2017: Momsens skattebas och skattesatser – ett inspel till EU:s handlingsplan för moms