I länder där islam färgar de kulturella normerna, råder i mångt och mycket konsensus om att det är kvinnans skyldighet att skydda sig från sexuella övergrepp genom att göra sig själv osynlig på offentliga platser, både till klädsel och till sätt. En kvinna förväntas hela tiden tänka på sitt utseende, vart hon går, och vad klockan är; att klä sig modernt, vara ute sent och utan en man vid sin sida är att ”be om det”, enligt detta kulturella synsätt. Även i en ”europeisk” stad som Istanbul är det så fullständigt otänkbart att som kvinna gå ut på stan på nyårsafton att ingen jag känner någonsin har föreslagit det.

Alla turkiska kvinnor jag känner upplever det som en ständig kamp att åka med kollektiva transportmedel, eftersom man måste skydda sig från tafsande män. Det är så pass vanligt att jag inte kan minnas hur gammal jag var när jag lärde mig att ha ögon i nacken. Och då är Turkiet, återigen, ett förhållandevis modernt land inom den islamiska världen. Jag kan inte föreställa mig hur det måste vara att leva som kvinna i andra delar av Mellanöstern.

Men det är inte bara religion och kultur som har betydelse, utan även att statliga institutioner sanktionerar övergrepp på kvinnor. ”Kvinnan ska inte skratta högt inför hela världen utan bevara sin anständighet”, sa Bülent Arınç, Turkiets före detta biträdande premiärminister och medgrundare av regeringspartiet AKP, så sent som 2014. Samma år menade premiärminister Tayyip Erdoğan, nu Turkiets president, att man ”inte kan ställa kvinnor och män på samma nivå – det är mot naturen”. När 17-åriga Münevver Karabulut 2009 hittades i soporna efter att ha blivit våldtagen och dödad av sin pojkvän med hjälp av dennes familj, hävdade Istanbuls dåvarande polischef att ”hennes föräldrar borde ha övervakat sin flicka bättre”. 2013 sa Ömer Tuğrul İnançer, en advokat och muslimsk opinionsbildare, i statstelevisionen att ”det går emot hövligheten att tillkännage sin graviditet med en trumpetstöt – kvinnor ska inte gå på gatorna med sådana magar”. Men det förvånade givetvis ingen att det i statsmedier ansågs vara ”skamligt” att vistas utomhus som gravid kvinna. I ett land som Turkiet är det inte ovanligt att statliga institutioner ger sitt tysta medgivande till våld mot kvinnor.