Oman kulttuurin erinomaisuutta korostavissa visioissa jää hämärän peittoon, minkälainen olisi monokulttuurinen yhteiskunta, jota niin kovasti halutaan.

Maahanmuuttokriittinen politiikka on useimmiten poissulkevaa politiikkaa, jossa keskitytään pikemminkin maahanmuuton ja kansainvälistymisen vastustamiseen kuin uuden luomiseen.

Ihmisten jakaminen meihin ja muihin on useimmiten tarkoitushakuista ja jokseenkin keinotekoista.

Jos ”kulttuuri” viittaa esimerkiksi tapoihin, oikeuskäsityksiin tai uskomuksiin, niin suomalainen kantaväestö itsessäänkin näyttäytyy hyvin monikulttuurisena.

Tällä kertaa maahanmuutto- ja monikulttuurisuuskeskustelu ryöpsähti liikkeelle, kun perussuomalaisten kansanedustaja Olli Immonen kirjoitti sosiaalisessa mediassa englanniksi eräänlaisen hengennostatuksen, jossa hyökättiin monikulttuurisuutta vastaan.

”Unelmoin vahvasta ja urheasta kansakunnasta, joka päihittää monikulttuurisuuden painajaisen”, Immonen sanaili. ”Taistelemme loppuun asti isänmaamme ja todellisen suomalaisen kansakunnan puolesta.”

Jos kerran monikulttuurisuus on pahasta, niin mitä sen vastustajat haluaisivat tarjota tilalle? Mikä olisi monikulttuurisuuden vastakohta?

”Kansallismielisyyttä, joka Suomessa oli valloillaan 1930-luvulla”, pohtii äärioikeistolaisuutta tutkinut kulttuuriantropologi Tapio Tamminen. ”Se on ehdottomasti paluuta menneeseen, vuosikymmeniä sitten vallinneeseen ajattelutapaan.”

Ruotsissa maahanmuuttovastaisuutta esillä pitänyt ruotsidemokraatit-puolue on ihannoinut kansankodin alkuaikaa, 1950-lukua, jolloin kulttuuri oli yhtenäinen.

Suomalaisessa kansallismielisessä Sarastus-verkkolehdessä on esitetty ideoita valkoisen vallan hallitsemasta yhteiskunnasta Suomessa ja muualla Euroopassa.

”Ainakin ajatusleikkinä haaveillaan, että pitäisi muodostaa valkoisen vallan saarekkeita jo nyky-Suomessa. Valkoisilla olisi esimerkiksi omat koulut”, Tamminen sanoo. ”Se kuvastaa, minkälaisia utopioita ainakin osassa liikehdintää kaavaillaan.”

Vaikka Suomi on muuhun Eurooppaan verrattuna jäljessä kansainvälistymiskehityksessä, monikulttuurisuus ei ole aivan uutta täälläkään. Esimerkiksi sata vuotta sitten monet suuret kaupungit, kuten Viipuri, olivat hyvinkin monikulttuurisia.

Monikulttuurinen on hyvin monimerkityksinen sana. Termi on joillekin kirosana, toisille positiivinen ilmaisu.

Monikulttuurinen voi viitata yhteiskuntaan tai yhteisöön, jossa on eri kulttuurien edustajia. Se voi viitata aktiiviseen politiikkaan, jolla tavoitellaan monien eri kulttuurien muodostamaa yhteiskuntaa.

Monikulttuurisuutta tavoitteleva politiikka puolestaan voi olla sulauttavaa, kotouttavaa tai jopa eriyttävää.

Immoselle monikulttuurisuus ilmeisesti kuvastaa yhteiskuntaa, joka on ajautunut sekasortoon sen vuoksi, että eri kulttuureista ja etnisistä taustoista tulevat ihmiset ovat ajautuneet ristiriitoihin, jotka eivät ole sovitettavissa.

Maahanmuuttajien kohtelu on avainasemassa. Huono-osaiset ja kaltoin kohdellut ihmiset syrjäytyvät yhteiskunnasta, riippumatta kulttuuritaustasta tai etnisestä taustasta. Jos yhteiskuntaan pääsee syntymään suljettuja alakulttuureja ja slummiutumista, epäterve vastakkainasettelu saa varmasti tukevan kasvualustan.

Monikulttuurisuutta puolustavat ovat sitä mieltä, että maahanmuuttajat rikastuttavat kulttuuria ja taloutta. Yhteiskunnan täytyy tukea sekä muualta tulevia että kantaväestöä, jotta yhdessä eläminen voi olla avointa ja kunnioittavaa.

Yleisten arvioiden mukaan Suomi tarvitsee tulevaisuudessa maahanmuuttajia muun muassa kestävyysvajeen hallitsemisen vuoksi.

”Jos nyt asiassa jarrutellaan, tulevaisuudessa voidaan joutua ottamaan huomattavia määriä maahanmuuttajia. Silloin tilanne voi aiheuttaa ongelmia”, Tapio Tamminen sanoo.

”Suomessa ulkomailla syntyneiden osuus väestöstä on vain noin neljä prosenttia. Ruotsissa vastaava osuus on yli 15 prosenttia.”

Suomen linja pakolaisiin pitäisi Tammisen mielestä olla avoimempi, mutta Suomi on pikemminkin sulkeutumassa kuin avautumassa.

”Myös sikäli outoa, kun eletään ehkä pahinta kriisiä toisen maailmansodan jälkeen pakolaisaallossa.”

Perussuomalaisten maahanmuuttovastainen siipi on ollut julkisuudessa enemmän esillä kuin maltillisempi väki.

Äänekkäimmät ja räikeimmät valtaavat aina palstatilan. Varsinkin, jos maltillisempi siipi ei viitsi oikaista tai puuttua möläytyksiin.

Kiusallisen pitkään jatkuneen hiljaisuuden jälkeen puheenjohtaja Timo Soini sanoi Ilta-Sanomien haastattelussa, että ”Immonen ei aseta minulle agendoja”. Soini ilmoitti olevansa kiinnostuneensa vain siitä, että ”jokainen perussuomalainen on sitoutunut puolueen vaaliohjelmaan ja puolueen puolueohjelmaan”.

Puolueen eduskuntavaaliohjelma tältä keväältä kuitenkin paljastaa, että maahanmuuttopoliittinen linja on ankara. Siitä ei ole paljon siirtynyt hallitusohjelmaan, mutta puolueen tavoitteet ovat selkeät.

Maahanmuuttopoliittisessa ohjelmassa sanotaan suoraan, että ”Suomen on irrottauduttava siitä 25 vuotta jatkuneesta ajatuksesta, että maahanmuutto ja monikulttuurisuus sinänsä olisivat tarpeellisia tai tavoiteltavia asioita”.

Ohjelman mukaan maahanmuuttopolitiikan pitää perustua kansallisen edun puolustamiseen, ei sinisilmäiseen maailmansyleilyyn. Lisäksi tavoitteeksi on otettava nettomaahanmuuton laskeminen 1990-luvun tasolle.

”Suomen on vielä mahdollista välttää esimerkiksi Ruotsin, Ranskan tai Britannian maahanmuuttokatastrofi, mutta tämä edellyttää määrätietoista politiikkaa ja selkeää lainsäädäntöä”, ohjelmassa sanotaan.

Perussuomalaiset haluavat myös ”monikulttuurisuuden keinotekoisen pönkittäminen kuriin”.

”Katsomme, että yhteiskunnan ja veronmaksajan tehtävä ei ole tukea tänne vapaaehtoisesti muuttavien ihmisten identiteettiä tai uskonnonharjoittamista”, ohjelmassa ilmaistaan.

”Maahanmuuton ja monikulttuurisuuden ympärille on rakentunut kuntien ja valtion kustantama neuvojien, konsulttien, koordinaattoreiden ja moninaisuustutkijoiden verkosto, joka elää maahanmuuton ongelmista. Tätä virkakuntaa tulee karsia ankaralla kädellä.”

Suomalainen kulttuuriväki on useampaan otteeseen närkästynyt perussuomalaisten kulttuurinäkemyksistä.

Perussuomalaiset julkaisivat vuoden 2011 eduskuntavaalien alla kulttuuripolitiikan ohjelman, jonka mukaan ”itsenäinen ja vauras Suomi on globaalistikin tarkastellen koko maapallomme ihmeellisimpiä saavutuksia, josta voimme olla ylpeitä”.

Vaikka perussuomalaiset haluavat vaalia suomalaista kulttuuria, useat muiden suurten puolueiden edustajat ja täkäläiset kulttuurintekijät eivät olleet vakuuttuneita siitä, että puolueen reseptillä kulttuurielämä säilyisi elinvoimaisena.

Vaaliohjelma visioi hellyttävän romanttisen kuvan suomalaisesta kulttuurista. Se korostaa, että monikulttuurisuudella ei voi korvata kansallista identiteettiä, mutta toisaalta ohjelma ei näiltä kohdin haiskahda muita kulttuureja vieroksuvalta puheelta. Päinvastoin se puhuu kansojen kielistä ja kulttuureista positiiviseen sävyyn ”maailman monimuotoisuutena ja rikkautena”.

Vaaliohjelman mukaan perussuomalaisten kulttuuripolitiikka nojaa kansallisromantiikan aikaan 1800–1900-lukujen taitteeseen, jolloin suomalaista identiteettiä luotiin suurella innolla.

Akseli Gallen-Kallelan teokset ja Jean Sibeliuksen musiikki tuntuvat kelpaavan vaaliohjelman kirjoittajille, mutta nykyajan ”tekotaiteelliset postmodernit kokeilut sen sijaan olisi syytä jättää taloudellisesti yksittäisten henkilöiden ja markkinoiden vastuulle”.

Tämän vuoden eduskuntavaalien tiimoilta perussuomalaiset eivät julkaisseet kulttuuripoliittista ohjelmaa.

Olli Immosen kirjoitus herätti voimakkaan vastareaktion julkisuudessa. Tiistaina 28. heinäkuuta järjestettiin Meillä on unelma -mielenosoitus, joka keräsi Helsingin Kansalaistorille noin 15 000 ihmistä.

Monikulttuurisen Suomen puolesta järjestetyssä tapahtumassa esiintyi muun muassa poliitikkoja, muusikoita, urheilijoita ja uskontokuntien edustajia. Myös presidentti Sauli Niinistö lähetti tapahtumaan tervehdyksensä.

”Tapojen ja kulttuurin kenttä on yhteisten pelisääntöjen puitteissa avoin ja rikas; ei toisiaan rajoittava vaan toisilleen antava”, Niinistö sanoo. ”Yhteiskunnan eheys ei tarkoita samankaltaistamista, vaan toinen toisensa ymmärtämistä ja kunnioittamista.”

Myös suomalaisen talouselämän edustajat ovat olleet närkästyneitä Immosen viestistä.

Muun muassa Technopoliksen toimitusjohtajan Keith Silverangin mukaan Immosen kaltaiset ulostulot voivat vähentää halukkuutta investoida Suomeen.

Tapio Tamminen arvelee, että Olli Immosen kirjoituksen julkaisuhetki on voinut olla tarkoituksellinen. Immonen teki Facebook-päivityksen pari päivää Anders Breivikin terrori-iskun vuosipäivän jälkeen.

Immonen on Facebook-päivityksessään kieltänyt yhteyden Breivikin joukkomurhaan.

”Se on kuitenkin englanniksi kirjoitettu, joten se viittaa siihen, että kirjoitus on suunnattu laajemmalle yleisölle”, Tamminen pohtii. ”Se on varmaan myös suunnattu puolueen sisälle. Tarkoitus on katsoa, kuinka paljon puolueessa on jyrkän siiven edustajia.”

Perussuomalaisten puoluekokous pidetään 8.–9. elokuuta Turussa.