Ajattelin puuttua tässä kirjoituksessa asiaan, jossa en ole asiantuntija ja jossa tietoni ovat vanhentuneita: pitäisikö yliopistoihin ottaa oppilaat ylioppilastodistuksen vai pääsykokeiden perusteella. Vattin tutkija Matti Sarvimäki on kirjoittanut tästä perusteellisen blogin VATT:n sivuille, mutta minä ajattelin kirjoittaa vähän poleemisemmin.

Perusongelma on, että pääsykoejärjestelmä on valtavan haaskaava, koska opiskelijat käyttävät melko turhaan pääsykoekirjojen alaviitteiden ulkoaoppimiseen paljon aikaa. Noista ulkoa opituista alaviitteistä ei ole mitään hyötyä, jos ei kuitenkaan pääse sisälle, eikä niistä juuri muuta hyötyä ole kuin se sisäänpääsy, jos pääsee. Tästä on hyvä parantaa.

On tietysti tärkeätä valita opiskelijat korkeakouluihin mahdollisimman hyvin. Silloin testin kannalta kaksi asiaa on yli muiden:

Reliabiliteetti, eli kuinka vähän satunnainen koe on ja

Validiteetti, eli mittaako koe oikeaa asiaa.

Molemmissa koemuodoissa reliabiliteetti on vähän mitä sattuu, kun ottaa huomioon, kuinka ratkaisevasta asiasta loppuelämän kannalta on kyse. Minulla ainakin kognitiiviset kyvyt huonosti nukutun yön jälkeen ovat huomattavasti laskeneet puhumattakaan nyt siitä, että sattuisi kärsimään migreenikohtauksesta. Eikä flunssassa kirjoittaminenkaan mitään herkkua ole.

Inhimillisesti ajatellen pitäisi siis olla mahdollista uuteen yritykseen, mutta muistettakoon, että yksi sisään päässyt pudottaa toisen pois.

Validiteetin suhteen kokeet poikkeavat tai niiden väitetään poikkeavan toisistaan.

Irrotetaan tästä nyt ensin selvät tapaukset. On ilmeistä, että esimerkiksi Teatterikorkeakouluun tai Sibelius-Akatemiaan jonkinlainen taitokoe on paljon relevantimpi kuin ylioppilaskirjoituksen arvosanat. Muitakin tällaisia saattaa löytyä.

On väitetty, että

Pääsykokeet mittaavat motivaatiota paremmin kuin ylioppilaskoe.

Ylioppilaskirjoitukset mittaavat aivan eri taitoja kuin mitä esimerkiksi juristin työssä tarvitaan.

Ylioppilaskirjoituksen suosivat kielellisesti lahjakkaita ja syrjivät matemaattisesti lahjakkaita

Ylioppilaskirjoitukset suosivat tyttöjä ja erityisesti ns. kympin tyttöjä.

Myöhään miehistyneet saavat huonon ylioppilastodistuksen mutta voivat petrata pääsykokeissa.

Motivaatiosta

Matti Sarvimäki sanoo blogillaan ansiokkaasti, että jos joku kirjoittaa loistoarvosanoin, pääsisi mihin tahansa ja valitsee oikikseen, hän on mitä ilmeisimmin motivoitunut oikikseen. Se, että pitää osoittaa motivaationsa lukemalla ulkoa vaikkapa puhelinluettelon on yhtä järkevää kuin että pantaisiin kokelaat tunturin juurelle ja katsotaan kuinka monta sataa kertaa peräkkäin nämä viitsivät kivuta tunturin huipulle ja takaisin. Ei hyvä.

Jos kaikilla muilla on työläs pääsykoe ja yksi korkeakoulu ottaa vain papereiden perusteella, sillä on riskinä saada huonosti motivoituneita opiskelijoita.

Pääsykoe validimpi mittari

Pääsykokeiden laadinnassa yksi vaikuttava tekijä on vaivaton korjaaminen. Siksi on usein päädytty monivalintakokeisiin. Ylioppilaskirjoituksen on oltava todella surkea, jos se on monivalintakokeita huonompi. Esseekysymykset mittaavat paljon paremmin, mutta ne ovat korjaajan kannalta vaivalloisia – ja tietysti myös tulkinnanvaraisempia.

Mutta meillähän on näyttöä ihmisistä, jotka ovat päässeet sisään valintakokeiden kautta. Heillä on myös ylioppilastodistus. Näin tärkeässä kysymyksessä kannattaisi tutkia, miten nämä kaksi ennustavat opiskelumenestystä, niin ei tarvitsisi spekuloida. Ylioppilastodistuksen kohdalla ei tietenkään tarvitse käyttää triviaalia yleisarvosanaa ja keskiarvoa, vaan painottaa eri aineita tarkoituksenmukaisella tavalla.

Kielten ja matematiikan painotus

Yleisarvosanaa laskettaessa ylioppilaskirjoitus on todella räikeästi kielipainotteinen, koska kielitaidosta annetaan monta arvosanaa ja matematiikasta vain yksi. (Tätä voisi matematiikan osalta muuten muuttaa, koska onhan todennäköisyyslaskenta nyt esimerkiksi aivan eri taito kuin integrointi.) Korkeakouluilla on täysi vapaus painottaa ylioppilaskirjoituksen aineita haluamallaan tavalla. Oikea painotus muuten on yksi tutkimuksen aihe.

Naisia suosiva? Erityisesti kympin tytöt näyttävät olevan ongelma. Todettakoon, että kympin tytöt pääsevät jo nyt jokseenkin mihin haluavat. Vaikka he tämän jälkeen pääsisivät suoraan mihin hyvänsä, he eivät voi mennä joka paikkaan vaan ainoastaan yhteen. Kympin tytöt ovat rajallinen voimavara eikä heitä riitä kaikkialle.

Väite, että ylioppilaskirjoitukset suosivat naisia enemmän kuin sisäänpääsykokeet on sekin mitattava asia. Tutkitaan nykyisissä opiskelijoissa, kuinka paljon pääsykoepistemäärä ja ylioppilaskoe parhaalla mahdollisella tavalla painotettuna ennustavat opiskelumenestystä. Lisätään malliin sukupuoli dummy-muuttujana siten, että miehet ovat 0 ja naiset 1. Jos tämä muuttuja saa negatiivisen arvosanan, testi, pääsykoe tai ylioppilaskirjoitus, suosii tyttöjä, jos testin tarkoituksena on ennustaa menestystä opinnoissa.

Pääsykoejärjestelmä nyt ainakin syrjii poikia. Jos he eivät pääse sisään heti, he joutuvat vuodeksi inttiin tyhmentymään ja unohtamaan osaamistaan. Sinä aikana naiset taas voivat lukea täysillä.

Myöhään miehistyneet

Seksistinen ilmaisu on tässä tahallinen. Väite kuuluu, että pojat kypsyvät hitaammin. Siksi he saavat huonoja yliopistotodistuksia, mutta pääsykoeiässä he ovat jo aikuistuneet. Toki ilmiö voi koskea myös naisia.

Lukioon pääsyssä tämä on aito ongelma, koska pojilla murrosikä on lähempänä lukioon siirtymistä. Minusta pitäisi harkita, että tytöt aloittaisivat koulun vähän nuorempina, esimerkiksi niin, että kun ikäluokka menee pojilla poikki vuoden vaihteesta, se menisi tytöillä poikki jo heinäkuun alussa.

Jos lukio on tullut suoritetuksi vähän huonosti, eikö silloin olisi parempi keskittyä lukio-opintoihin sen sijaan, että lukee ulkoa hyödyttömiä alaviitteitä? Jos kuitenkaan ei pääse, on edes oppinut jotain hyödyllistä. Koska ollaan kuitenkin pyrkimässä yliopistoon, takaisin koulunpenkille ei kannata mennä vaan lukea kirjoja.

Oikeus parantaa ylioppilastutkinnon arvosanoja pitää laajentaa. Nyt kai saa yrittää vain kahdesti.

Minä en olisi pääsyt, jos ei olisi ollut pääsykokeita

Näitä tarinoita lehdet ovat pullollaan. Unohdetaan, että jos joku pääsee sisään, joku toinen jää ulkopuolelle. Heitä ei kukaan ole käynyt haastattelemassa.

Lahjakkuustestit

Jos ollaan tyytymättömiä ylioppilaskirjoituksiin testin epävalidiuden vuoksi, erittäin tehokasta olisi käyttää lisäinformaationa erilaisia lahjakkuustestejä, sellaisia, joita työhön otossakin käytetään. Tämä avaisi kokonaan uuden sivun luokkayhteiskunnassa, joten en käsittele tätä pidemmälle.

Maakuntayliopistot kärsivät?

Yksi syy pääsykokeiden puolustamiseen on sinä, että fyysisesti on mahdotonta hakea kahteen paikkaan, jos kokeet ovat samanaikaisesti. Ylioppilastodistuksen perusteella voi hakea mihin hyvänsä. Silloin voi käydä niin, että Helsingin seudulla olevat, maineeltaan paremmat opinahjot ottavat parhaat päältä ja maakuntayliopistot joutuvat tyytymään siihen mitä saavat.

Sarvimäellä oli tähän vasta-argumentti. Nytkin hyvyydestään varmat hakeutuvat Helsinkiin. Jos Helsinki ottaa päältä 400 parasta, 401:s tulee maakuntayliopistoon. Nyt voi käydä niin, ettei tämä 401:s pääse mihinkään, joten maakuntayliopistot eivät saa sitäkään. Tämä Sarvimäen huomio on hyvä, mutta ei varmaankaan täysin rauhoita maakuntayliopistojen pelkoa.

Enemmän opiskelijoita sisään?

Entä jos vain otettaisiin opiskelijoita kandivaiheessa sisään enemmän? Suomi on jäämässä koulutustasossa jälkeen muista maista, koska meillä niin pieni osa nuorista saa korkeakouluopetusta. Tällöin maisteriohjelmiin pitäisi hakea erikseen. Kandivaiheen opinnoissa menestyminen on kuitenkin paljon validimpi testi maisteriopintoihin kuin pääsykoekirjojen alaviitteistä tehdyt monivalintakokeet – ja validimpi kuin ylioppilaskirjoitukset.

Jos on tarkoitus nopeuttaa sisäänpääsyä, on otettava sisään ainakin vähän aikaa paljon enemmän, koska jonossa on nyt monta ikäluokkaa.

Valtiovalta on valittanut, että meillä liian harva tyytyy kandin papereihin toisin kuin muissa maissa.

Voisiko valtio aloittaa itsestään ja hyväksyä kandin paperit siellä, missä ei tarvita tutkijaosaamista graduineen.

= = = =

Joskus noin 40 vuotta sitten Tilastotieteen laitoksella tutkimme omaksi iloksemme valtsikan sisäänpääsykokeiden ennustuskykyä opintomenestyksen suhteen. Mukana olivat tietysti vain ne, jotka olivat päässeet sisään, mutta toiset olivat päässeet paremmilla arvosanoilla kuin toiset.

Sisäänpääsykokeen pisteet eivät ennustaneet oikein mitään. Yhtä hyvin olisi voitu arpoa. Ylioppilastodistukset jotkut arvosanat korreloivat positiivisesti menestyksen kansa, mutta kun tehtiin regressioanalyysi, äidinkielen arvosana varasti itselleen koko selityskyvyn. Mikään muu ei ennustanut, kun äidinkielen arvosana oli ensin vakioitu.

Pian tämän jälkeen äidinkielen koe pantiin remonttiin, koska se oli epäoikeudenmukainen ja suosi lahjakkaita.