Uuden lain mukaan työnantajalla on vastuu henkilöstön rokotuksista, mutta ei oikeutta saada työntekijän rokotetietoja tai käyttää sanktioita.

Hoitajien ja lääkäreiden rokotteita säätelevä lakimuutos on johtanut jopa terveydenhuollon henkilöstön uhkailuun ja irtisanomisiin.

Maaliskuun alussa 2018 voimaan astunut tartuntatautilain uusi pykälä edellyttää, että hoitohenkilöstö on rokotettu influenssaa sekä tuhka- ja vesirokkoa vastaan. Alle yksivuotiaiden kanssa työskentelevillä on lisäksi oltava rokotus hinkuyskää vastaan.

Sosiaali- ja terveysalan ammattijärjestön Tehyn jäsenet ovat raportoineet vuoden alusta lähtien lukemattomista rokotteisiin liittyvistä epäselvyyksistä, kertoo järjestön työympäristöasiantuntija Anna Kukka.

”Jäsenemme kertovat irtisanomisilla uhkaamisista, kirjallisista varoituksista, painostavista kuulemistilaisuuksista, terveystietojen luvattomasta käytöstä ja ajanvarauksista rokotusten ottamiseen ilman työntekijän hyväksyntää.”

Yksittäisiä rokotteista kieltäytyneitä työntekijöitä on Kukan mukaan myös irtisanottu. Tehy käy tapauksista tällä hetkellä neuvotteluja työnantajien kanssa.

Ongelmien taustalla on kimuranttiin muotoon kirjattu laki.

Vastuu henkilöstön rokotuksista on työnantajalla, mutta niistä kieltäytyvälle työntekijälle ei voida asettaa sanktioita.

Rokotuksen ottaminen on Suomessa vapaaehtoista – työskenteli terveydenhuollossa tai ei.

”Lakia valmisteltaessa neuvoteltiin työnantaja- ja ammattijärjestöjen kanssa puolitoista vuotta siitä, miten rokotevelvoite saadaan kirjattua lakiin sillä tavalla, että rokotuksista pystytään sopimaan työpaikoilla vapaaehtoisesti”, sanoo sosiaali- ja terveysministeriön (STM) lääkintöneuvos Anni-Riitta Virolainen-Julkunen.



Lain mukaan rokotus täytyy olla henkilöillä, jotka työskentelevät ”tartuntatautien vakaville seuraamuksille alttiiden potilaiden kanssa”. Käytännössä työnantajien olisi tehtävä lääketieteellinen arvio tiloista ja työtehtävistä, joissa rokotuksia edellytetään.

Monet työnantajat ovat kuitenkin jättäneet selvityksen tekemättä ja edellyttäneet rokotusta koko henkilöstöltä, Tehyn Anna Kukka sanoo.

Toinen lain soveltamisen ongelma liittyy siihen, miten työnantaja saa tiedon henkilöstön rokotuksista.

Rokotukset ovat osa terveystietoja, joita työnantajalla ei ole oikeus vaatia työntekijöiltä.

Työterveyshuolto voi luovuttaa työnantajalle koontitilastoja henkilöstön rokotusten kattavuudesta, mutta ei tietoa yksittäisen työntekijän rokotteista, jos työntekijä ei anna tähän lupaa.

Uusia työntekijöitä rekrytoidessa rokotesuojaa voidaan edellyttää tai hakija jättää palkkaamatta, jos rokotukset puuttuvat.

Jos työnantajalla ei ole tietoa työntekijän rokotuksista, henkilöä voi lain mukaan käyttää potilastyössä riskiryhmien kanssa vain ”erityisestä syystä”. Erityiseksi syyksi katsotaan esimerkiksi tilanne, jossa ei ole saatavilla rokotettua henkilöstöä.

Jos työntekijä kieltäytyy rokotuksista tai rokotustietojen kertomisesta työntantajalle, hänet tulisi sijoittaa osastolle, jossa ei ole potilaana riskiryhmiä, kuten yli 65-vuotiaita tai henkilöitä, joiden immuunipuolustus on alentunut sairauden vuoksi.

Jos työnantajan yksiköissä ei ole tällaista osastoa, on epäselvää, miten tilanteessa voidaan menetellä. Oikeuskäytäntöä esimerkiksi irtisanomisten laillisuudesta ei toistaiseksi ole.

Lakimuutos on lisännyt rokotusten ottamista, mutta kieltäytyneitä on ympäri Suomea, lääkintöneuvos Virolainen-Julkunen kertoo.

Suurin vastustus liittyy vuosittain annettaviin influenssarokotuksiin.

Muut lain säätelemät rokotukset antavat kerralla joko elinikäisen tai useita vuosia kestävän suojan. Suoja on olemassa myös, jos taudin on sairastanut aiemmin.

Virolainen-Julkunen arvioi vastustuksen johtuvan tiedon puutteesta.

”Työntekijöiltä tulleissa viesteissä on näkynyt tietämättömyys siitä, miten esimerkiksi influenssa voi olla vaarallinen perusterveellekin ja mikä on rokotusten merkitys tautien ehkäisemisessä.”

Tavallinen kausi-influenssarokote yhdistyy mielikuvissa vuoden 2009 sikainfluenssarokotteen aiheuttamiin narkolepsiatapauksiin.

1970-luvulta lähtien annettujen kausi-influenssarokotteiden osalta ei ole minkäänlaista näyttöä narkolepsiariskistä, Virolainen-Julkunen sanoo.

HUSissa rokotekattavuus oli kahdeksan vuotta sitten 42 prosenttia, nyt 96.

Kahdeksan vuoden jälkeen kattavuus on nyt jo 96 prosenttia.

Kiistat rokotuksista nousevat tapetille taas syksyllä koittavan influenssakauden myötä.

KT Kuntatyönantajat toivoo, että sosiaali- ja terveysministeriö ohjeistaa lain soveltamista tarkemmin ennen sitä, sanoo Kuntatyönantajien neuvottelupäällikkö Henrika Nybondas-Kangas.

”Tällä hetkellä ei ole keinoja puuttua tilanteisiin, joissa hoitaja tai lääkäri ei suostu ottamaan rokotetta.”

Tarvittaessa lakipykälää pitäisi tarkentaa, Nybondas-Kangas sanoo.

STM:n lääkintöneuvos Virolainen-Julkunen pitää tiedon tarjoamista tärkeimpänä keinona kiistojen ratkaisemiseen.

Korkean rokotekattavuuden HUSissa tiedottamiseen on panostettu jo vuosia.

Systemaattinen tiedottaminen ja koulutus influenssarokotuksista aloitettiin vuonna 2010. Tuolloin koko henkilöstön rokotekattavuus oli 42 prosenttia.

Kahdeksan vuoden jälkeen kattavuus on nyt jo 96 prosenttia.

”Kysymys on vapaaehtoisista rokotteista, joten informointi on paras keino. Samalla lisääntyy rokotemyönteisyys, joka vaikuttaa laajemmin koko yhteiskuntaan”, HUS:n apulaisylilääkäri Eeva Ruotsalainen sanoo.

Virolainen-Julkunen uskoo tilanteen kohentuvan myös uusien opiskelijoiden tullessa työmarkkinoille.

”Nyt kouluja käyvälle hoitohenkilöstölle rokotteiden ottaminen tulee toivottavasti olemaan yhtä luonnollinen osa tartuntatautien ehkäisemistä kuin käsihygienia.”