Pelikasvatuksen tutkijan Mikko Meriläisen mukaan THL:n kahdeksan vuotta vanha suositus lasten ja nuorten ruutuajasta ei ole nykyaikaa. Vanhempien pitäisi keskittyä myös omaan ruutuaikaansa lastensa sijasta.

Pelikasvatuksen tutkijan Mikko Meriläisen mielestä on kaksinaamaista rajoittaa lapsen ruutuaikaa samalla kun aikuinen itse viettää lukuisia tunteja päivässä television ja netin äärellä.

Kyttääminen ei myöskään ole oikea tapa osallistua esimerkiksi lapsen netin käyttöön. Ruutumedian rooli on monipuolinen lasten ja nuorten arjessa yhtä lailla kuin aikuisillakin.

– Vanhempien pitäisi olla jollain tavalla kokonaisuudesta kärryillä. Pitäisi tietää, mitä ne palvelut ovat ja mitä ne pitävät sisällään. Eikä saa kyylätä ja vakoilla vaan mielellään avoimen keskustelun kautta. Ihan kysymällä, olemalla kiinnostunut, Meriläinen paaluttaa.

Meriläinen arvelee keskiverto teini-ikäisen viettävän ruutuaikaa nykyään 2–7 tuntia päivässä. Hän ihmettelee, miksi ruutuaikaa pidetään lähtökohtaisesti passivoivana ja pahana asiana.

– Ajatellaan, että meillä istuu sellainen zombielapsi siinä ruudun ääressä eikä tajua mistään mitään. Vaikka monesti pelien parissa vietetään sosiaalisesti aktiivista elämää, siellä harjoitellaan ja opitaan uusia juttuja. Tai ihan vain rentoudutaan.

Pelikasvatuksen tutkija Mikko Meriläinen Kati Lahtinen / Yle

Hän huomauttaa, että harvoin huolestutaan, jos lapsi istuu kirjan ääressä neljä tuntia putkeen, vaikka se on fyysisesti hyvin passiivista. Myöskään piirtäminen tai soittaminen eivät ole fyysisesti ajateltuna sen parempia harrastuksia kuin esimerkiksi tietokoneella pelaaminen, Meriläinen sanoo.

Tutkija Meriläinen kertoo, että kyselytulosten mukaan monien lasten mielestä heidän vanhemmat viettävät liikaa ruutuaikaa. Lapset oppivat vanhempiaan tarkkailemalla. Myös sen, milloin on sopivaa näpräillä kännykkää.

– Kun lapsi haluaisi saada vanhempaansa kontaktia ja vanhempi sanoo, että "ihan hetki, tässä nyt äiti tai iskä kirjoittaa ensin tämän päivityksen" tai jos lapsesta otetaan enemmän kuvia Instagramiin kuin mitä sen kanssa vietetään aikaa, Meriläinen luettelee huonoja esimerkkejä.

Meriläisen mielestä liiallinen ruutuaika vieritetäänkin liian helposti vain lasten ja nuorten ongelmaksi.

– On helppo syyttää, että hei, te käytätte nyt liikaa näitä laitteita!

Pitäisi miettiä, mitä kulutetaan

Meriläinen haastaa myös THL:n kahdeksan vuotta vanhan suosituksen lapsille suunnatusta kahden tunnin ruutuajasta. Termillä tarkoitetaan päivän aikana näytön ääressä käytettyä aikaa. Päivän aikana lapsi ei siis saisi viettää yhteensä kahta tuntia pidempää aikaa konsolipelien, älypuhelimien tai television ääressä.

Meriläinen pitää THL:n vuoden 2008 linjausta vanhana.

– Jos ajatellaan sitä, mikä teknologian ja internetin rooli on tänä päivänä ja kuinka paljon älypuhelimien määrä on lisääntynyt, niin kahdeksan vuotta on hirvittävän pitkä aika tässä asiassa. Se kahden tunnin suositus paukkuu kaikkialla, mutta siitä silti pidetään kynsin ja hampain kiinni. Tämän ajatuksen haluan kyseenalaistaa.

Yle Helsingin iltapäivälähetyksessä vieraillut Meriläinen ihmettelee, miksi istumisen ja ruudun tuijottamisen vähentäminen pitäisi kohdistaa juuri vapaa-aikaan, kun lapset ja nuoret istuvat ruudun ääressä kouluissa hyvin paljon.

– Jaottelu ruutuajan ja "oikean hyväksyttävän elämän" välillä on konstikas rakennelma, Meriläinen sanoo.

Ajankäytön kyttäämisen sijaan Meriläinen korostaisi sisällön merkitystä.

– Pitäisi miettiä, että mitä kulutetaan ja kenen kanssa eikä seisoa vieressä sekuntikellon kanssa.

Kuuntele Mikko Meriläisen koko haastattelu Yle Areenasta.