"Norjalainen oikeussosiologi Nils Christie sanoi: `Lakimiehet ovat riitavarkaita! He anastavat ihmisiltä heidän riitansa ja tekevät sovittelusta liki mahdotonta`", laamannni Teuri Brunila muistuttaa.

"Norjalainen oikeussosiologi Nils Christie sanoi: `Lakimiehet ovat riitavarkaita! He anastavat ihmisiltä heidän riitansa ja tekevät sovittelusta liki mahdotonta`", laamannni Teuri Brunila muistuttaa. Ari Mölsä / Yle

Tuomari Teuri Brunila tekee tunnustuksen. Istumme jo eläköityneen tuomarin omakotitalon mietiskelytornissa merenrannalla, Paraisilla. Brunila sytyttää kynttilät.

– Olin koko virkaurani harhapolulla.

Hän on 82-vuotias ja tehnyt pitkän uran enimmäkseen tuomarina Turun hovioikeudessa ja päällikkötuomarina eli laamannina Turun käräjäoikeudessa.

Hän sanoo tajunneensa vähitellen, että ihmisten tulehtuneet riidat eivät ratkea kovilla tuomioilla. Päinvastoin. Jutun häviäjä saa sieluunsa aina arvet ja katkeruuden.

– Koston siemen jää syvälle sydämeen.

Moni riita ratkeaisi hänen mielestään paremmin, jos käräjäsaliin pääsemisen kynnystä nostettaisiin.

"Koston siemen jää syvälle sydämeen."

Ensin pitäisi aina etsiä sovintoa kiistapuolten itsensä kesken – tarvittaessa ulkopuolisen sovittelijan avulla.

– Siinä pelastaa sekä järkensä että rahansa.

Nykyisin esimerkiksi lapsenhuoltoriidoista saadaan jo kolme neljäsosaa sovitelluksi ennen viheliäistä käräjien pääkäsittelyä. Muista riitajutuista ja rikosjutuista ratkeaa sovittelussa noin neljännes.

Brunilalla on sovittelusta kokemusta ja näkemystä. Hän kokeili ja kehitteli käräjäsovittelua omin päin liki 40 vuotta.

Lopulta vuonna 2006 Suomeen säädettiin laki tuomioistuinsovittelusta.

Sovittelulaki sai alkunsa ministerimersun takapenkillä

Musta ministeriauto sukelsi sumuun ykköstiellä Helsingistä kohti Turkua. Oli syksy 2002.

Oikeusministeri Johannes Koskinen oli vieraillut Yleisradion studio nelosella keskustelemassa rattijuoppojen promillerajoista.

Kun TV 1:n Laki & Oikeus -ohjelma oli saatu purkkiin, ohjelman isäntä, laamanni Teuri Brunila pummasi ministeriltä kyydin kotikaupunkiinsa. Brunilalla oli asiaa ministerille.

"Käräjäsaliriitely repii ihmisen vereslihalle. Se jättää ikuiset traumat."

– Kylmäkiskoinen käräjäsaliriitely repii ihmisen vereslihalle. Se jättää ikuiset traumat. Ihmiset on pantava sovittelemaan ja ratkaisemaan omat riitansa, Brunila täräytti auton takapenkillä.

– Miten se muka onnistuu, oikeusministeri kysyi hiven epäilystä äänessään.

– Sovittelulla, ohjatulla tuomioistuinsovittelulla. Norjalaiset sen ovat jo tajunneet, Brunila valisti.

– Kiinnostavaa. Anna palaa. Kirjoita ministeriön lainvalmistelijoiden kanssa asiasta laki, ministeri Koskinen sanoi.

Sumu oli hälventynyt valtatien varsilta Turkuun saavuttaessa. Laamanni Brunila oli saanut tehtävän.

Laamanni Teuri Brunila on kirjoittanut elämänkokemuksistaan kirjan "Tuomari, joka halusi sovitella". Ari Mölsä / Yle

Sympatiaa ja juridiikkaa -tempaus oli kaataa lakitoimiston

Kevät Suomen Turussa 1969. Lakiasiaintoimiston lakimies ja osakas Teuri Brunila tuhisee kotona vaimolleen.

– Sinä olet lakitoimistomme työntekijäksi aivan liian kiltti ihminen. Meiltä loppuvat kohta asiakkaat!

Brunila oli vain muutamaa kuukautta aikaisemmin saanut päähänsä neronleimauksen: Hänen toimistonsa voisi tarjota lakimiespalvelujen lisäksi myös sosiaalityöntekijän apua.

Lakitoimiston mainoksiin ujutettiin hienovarainen vihjaus siitä, että asiakkaalla on mahdollisuus selvitellä elämäntilannettaan myös sosiaalityön ammattilaisen kanssa. Brunilan vaimo oli sosiaalityöntekijä.

"Sosiaalityöntekijän kutsuminen juristitoimiston avustajaksi oli maailman surkein bisnesidea."

Yhdessä kitkerässä avioerojutussa Brunilan vaimo sitten keskusteli eroa vaatineen naisen kanssa. He itkivät lakitoimiston neuvotteluhuoneessa puolitoista tuntia. Lopulta asiakas rauhoittui ja lähti pois.

– Sosiaalityöntekijän kutsuminen juristitoimiston avustajaksi oli minulta maailman surkein bisnesidea. Emme saaneet asiakkaaltamme toimeksiantoa emmekä asianajovaltakirjaa, Teuri Brunila naurahtaa.

Sympatiaa ja juridiikkaa -kokeilu loppui lyhyeen. Ihmisen yllättävä kyky purkaa vihansa ja katkeruutensa pelkällä keskustelulla – ilman lakimiestä ja käräjätupaa – jäi kuitenkin kalvamaan Brunilan mieltä.

"Sympatiaa ja juridiikkaa -kokeilumme urani alun lakitoimistossa osoittautui tosi surkeaksi bisnesideaksi." Ari Mölsä / Yle

“Juristit ovat riitavarkaita!” – laamannin yllättävä ensisovittelu

Oslo kesällä 1997. Turun käräjäoikeuden laamanni Brunila tapaa taas jo tutuksi tulleita kollegojaan pohjoismaisessa tuomarikokouksessa.

Norjalaiset ovat tohkeissaan. He hokevat sikäläisen oikeussosiologian gurun Nils Christien iskulausetta: ”Juristit ovat riitavarkaita! Juristit varastavat ihmisiltä heidän itsensä käsiteltäväksi kuuluvat riidat!”

– Ajatus lakimiehestä riitavarkaana räjäytti tajuntani. Lakimies elää riitelystä. Riitavarkauteen syyllistyvät niin asianajajat, syyttäjät kuin virkatuomaritkin.

Tuohon aikaan juristit suostuivat kokeilemaan sovun hieromista vasta sitten, kun jäljellä ei ollut enää mitään käräjäkahinaksi sopivaa rähjättävää.

"Riitavarkauteen syyllistyvät niin asianajajat, syyttäjät kuin virkatuomaritkin."

Kotimaahan palattuaan Brunila teki ensimmäisen ihmiskokeensa.

Muuan naapuririita oli jatkunut jo vuosikausia. Juntturassa olleeseen juttuun kyllästynyt Brunila sanoi osapuolille: ”Kulkaas nyt hyvät ihmiset, miten me saatais tää teidän tappelu loppumaan?”

”Vasta sitten kun tulee sota ja me saamme muuta miettimistä”, toinen pukareista vastasi.

”Jaahas”, tokaisi tuomari Brunila. ”Nyt minä kävelen tästä salista ulos ja te otatte lusikan kauniiseen käteenne. Palaan tunnin kuluttua. Ja silloin teillä on oltava minulle esitys siitä, minkälaisen tuomion te haluatte. Jos tarvitsette apua, istun kahvilassa.”

– Kerran he kävivät pyytämässä puoli tuntia lisäaikaa, ja sitten he huusivat tuomarin sisään saliin. Juttu oli tuomion julistamista vaille valmis.

Brunila oli tehnyt jotakin Suomen oloissa uutta ja radikaalia. Hän oli sovitellut, ohjannut kiistapuolet ratkomaan keskinäiset toransa omin voimin.

Kankeat käräjäoikeudet alkavat notkistua

Oikeusministeriö ja kesä 2003. Ministeri Johannes Koskinen ei ole unohtanut mustan virkamersunsa takapenkillä käymiään keskusteluja Teuri Brunilan kanssa.

Ministeri pani talven aikana töpinäksi ja nimitti työryhmän, jonka tehtävänä oli kirjoittaa esitys tuomioistuinsovittelua koskevaksi laiksi.

Työryhmän puheenjohtajaksi kutsuttiin laamanni Brunila.

Norjalaisten jo testaamat sovittelukoreografiat kirjattiin meikäläiseen lakiin liki sellaisinaan. Ruutia ei kannattanut keksiä uudestaan. Laki tuomioistuinsovittelusta tuli voimaan vuonna 2006.

"Tuomarit ryhtyivät puhumaan ihmisille ihmisten kieltä."

Ja katso, mitä tapahtui: Ikimuistoisia muotoseremonioitaan rakastavat tuomarit alkoivat taipua piiru kerrallaan kohti ihmisenkokoista ja -näköistä oikeudenkäyntimenettelyä. Tuomarit ryhtyivät puhumaan ihmisille ihmisten kieltä.

– Sovittelussa suurin ongelma on se, että tuomarit eivät helpolla luovu omista tavoistaan, Brunila tietää.

Hänen mukaansa ammattisovittelijat ajattelevat liian usein niin, että riitojen ratkaiseminen kuuluu heille, koska heidät on koulutettu siihen varta vasten. Eivät he niin vain anna itselleen nappaamiaan riitoja ihmisten itsensä ratkaistavaksi.

– Jos taas ihmisten itsensä annetaan ratkoa omat riitansa, sopu myös kestää. Ihminen voimaantuu, kun hän huomaa pystyvänsä vaikuttamaan ratkaisun lopputulokseen ihan oikeasti.

Jos oikein hyvin käy, edessä on yhteisymmärrys, anteeksipyyntö ja anteeksianto. Perinteistä suuren salin oikeudenkäyntiä ei enää tarvita.

"Meidän juristien ongelma on, että lainmukaisuus menee usein oikeudenmukaisuuden edelle." Ari Mölsä / Yle

Laamannin elämänviisaudet ovat nyt kirjoissa ja kansissa

Teuri Brunila on eläkevuosinaan kirjoittanut kirjan kokemuksistaan tuomarina ja sovittelijana.

Pokkari ”Tuomari, joka halusi sovitella” on elämää jo nähneen miehen oivaltava itsetilitys ja samalla ripitys meille kaikille. Kirja julkistetaan syksyllä 2019.

– Vasta eläkeiän kynnyksellä tajusin, mikä tuomarin työssä on kaikkein tärkeintä. Se on reilun ja oikeudenmukaisen ratkaisun löytäminen yhdessä osapuolten kanssa.

Virkatuomarin suuresta ylhäisyydestä julistama steriili tuomio ei ikinä ratkaise riitaa positiivisesti, rakentavalla tavalla. Tuomio jää aina kaivamaan häviäjän mieltä.

"Tiukkapipoisimmat tuomarit nikottelevat yhä, mutta ei se mitään."

– Meidän juristien ongelma on, että lainmukaisuus menee usein oikeudenmukaisuuden edelle. Se on yksi syy siihen, miksi sovittelun ymmärtäminen on niin vaikeata.

Brunila on yhä optimisti, vaikka olisihan tuomioistuinsovittelu toki saanut juurtua Suomen routaiseen henkiseen maaperään jo aikaisemminkin.

– Tiukkapipoisimmat tuomarit nikottelevat yhä, mutta ei se mitään, ukkotuomari Brunila hymyilee.

Uusi ajattelutapa on jo juurtunut oikeuspalatseihin. Laamanni Brunilan elämäntyö ei ole mennyt hukkaan.