Rankin saaressa kallion kyljessä on vaatimaton oviaukko, joka vie sisään pimeään luolaan. Valo katkeaa heti bunkkerin ovella, raskaat seinät tulevat kulmikkaina lähelle kulkijaa.

Onneksi on älypuhelin, jonka valossa kuhmuraista käytävää on helpompi kävellä.

15 metrin matka tuntuu kilometriltä. Sitten eteen aukeaa pyöreä huone. Seinustalla on puiset tikkaat, joita pitkin pääsee kattoluukulle. Aurinko syöksyy äkkiä sisään.

Siinä se nyt on. Maailman tiettävästi suurin ja kallein myynnissä oleva rannikkotykki.

Tykki siirtyi nykyiselle omistajalleen Rankin ja Kirkonmaan linnakesaarten kaupan yhteydessä kolme vuotta sitten. Nyt sille on isketty 199 000 euron hintalappu.

Saaret maksoivat yhteensä 700 000 euroa, joten pelkän tykin hinta kuulostaa hurjalta. Toisaalta sen arvoa on vaikea laskea, sillä tykkien kauppaaminen on erittäin harvinaista.

Tämä tykki oli isossa roolissa, kun Suomi torjui Neuvostoliiton hyökkäykset talvisodan lopussa.

Kattoluukusta pääsee suoraan tykin laukaisuasemiin. Tommi Parkkinen / Yle

Se on periaatteessa toimintakunnossa. Viimeksi sillä on ammuttu 2000-luvun alussa – tarinan mukaan tuolloin asialla olivat “manuaalista sodankäyntiä fanittavat upseerit”.

Puolustusvoimat järjestää saaressa edelleen kovapanosammuntoja. Ne kuuluvat vettä pitkin Kotkaan saakka, kymmenen kilometrin päähän. Joskus mantereella on pelätty, että nytkö alkoi sota.

Tykin sivusuuntauspyörä on raskas, mutta se toimii. Putkella voi osoittaa mihin ilmansuuntaan tahansa, joskin ammusvarastot kaartuvien seinien takana ovat tyhjät.

Kattoluukusta pääsee suoraan korkealle kalliolle. Horisontissa 30 kilometrin päässä erottuu tumma möykky, jossa on kolme huippua. Suursaari.

Suljettu Suursaari

Mystinen Suursaari kukoisti turismilla ennen sotia. Parhaina vuosina siellä kävi jopa 10 000 turistia. Paikallisessa kasinossa soittivat suuret tähdet.

Nykyään saareen ei ulkomaalaisia päästetä. Viimeksi tänä kesänä Venäjä eväsi suomalaiselta venekunnalta pääsyn saareen. Saaressa vuosia sitten käyneet ovat kertoneet, että suurin osa asutuksesta on ränsistynyt ja asukkaita on vain kymmenkunta.

Suomalaiset valtasivat Suursaaren jatkosodassa, mutta Suursaari päätyi Neuvostoliitolle Pariisin rauhassa 1947. Rankin tykillä ei kuulemma vielä tänä päivänäkään saa sohia kohti Suursaarta.

Sitä tykki on silti – vähintään sivusilmällä – tuijottanut yli sata vuotta.

Tommi Parkkinen / Yle

Sotasaalis

Venäjän keisari Nikolai II päätti rakentaa linnoitusketjun Suomenlahden yli Viroon 1916. Se vahvistaisi mahtavaa puolustusjärjestelmää, jonka rakentaminen oli aloitettu jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Se ulottui lopulta Ahvenenmaasta Kronstadtiin saakka.

Canet 152 / 45 C, Rankki Merikanuuna

Valmistusvuosi 1901

Modernisoitu 1930-luvulla

Kaliiperi 152 mm

Kokonaispaino 19 400 kg

Kranaatin paino 41,5 kg

Kartussin (ruuti+hylsy) paino n. 27 kg

Kantama max. 20 km Lähde: Enqvist, Ove: Suomen rannikkotykit, 2013

Rankin saaresta tuli tärkeä osa tätä ketjua. Saari varustettiin neljällä Canet-tykillä. Kallioon pultattujen tykkien putken halkaisija oli 152 millimetriä. Niillä pystyisi ampumaan 12–13 kilometrin päähän.

Kun Suomi itsenäistyi, sen puolella olleet linnakkeet ja tykit jäivät suomalaisten sotasaaliiksi. Niin kävi myös Canet-tykeille. Myöhemmin niistä tuli Suomen rannikkopuolustuksen peruskallio.

Ennen sisällissotaa venäläiset tykkimiehet vetäytyivät pois linnakkeista ja luovuttivat ne punakaartilaisille. Tarinan mukaan punaiset olisivat ampuneet Rankista tykeillä kohti Haapasaarta, koska luulivat, että siellä oli saksalaisia. Tykkien pauhu kuului Kotkaan saakka.

Kaduilla ihmiset huhusivat, että saksalaiset pommittivat Rankkia.

Tältä näytti tykin ammus. Tommi Parkkinen / Yle

Rankin tykeillä ei osuttu Haapasaareen, koska välimatka oli liian pitkä. Kranaatit putosivat parin kilometrin päähän rannasta. Kun saarelaiset huomasivat tämän, he kerääntyivät rantaan katsomaan komeaa ilotulitusta. Todelliseen testiin tykit joutuivat vasta talvisodassa.

Sata vuotta myöhemmin tykkejä on jäljellä enää kaksi. Tämä on tarina tykistä, joka ilmestyi myyntiin Etuovi.comiin viime kesänä. Sen jälkeen tykki on herättänyt intohimoja myös epämääräisissä porukoissa.

Niissä, jotka tähtäisivät sillä surutta kohti Suursaarta.

Baariksi?

Betoniseiniä kiertää useampi oviaukko. Niiden takana on pieniä kapeita huoneita, ammusvarastoja. Sotien aikana varastoissa oli ovet.

Yksi oviaukoista on erilainen. Sen kivikynnykseltä alkavat portaat. Ne kaartuvat jyrkästi vasemmalle ja johtavat miehistön majoitustiloihin.

Home löyhkää vastaan jo ovella, kosteus on tiivistynyt vuosikymmenten saatossa valtaviksi, katossa roikkuviksi rihmastoiksi.

Majoitustilat on suunniteltu 30 hengelle. Makuulaverit ovat yhä paikoillaan. Niissä ovat viimeksi nukkuneet varusmiehet. Heitäkään ei ole näkynyt yli kymmeneen vuoteen.

Jatkossa täällä tuskin nukkuu kukaan.

Suursaari. Tommi Parkkinen / Yle

Tykki sijaitsee matkailupalveluiden käyttöön tarkoitetulla alueella. Siksi myös yksityiskäyttö ja muuttaminen kesämökiksi ovat poissuljettuja vaihtoehtoja. Hotellia tykistä ei saa.

Baariksi tai museoksi tykin kyllä voisi muuttaa. Tykissä on sähköt ja juokseva vesi. Makuutilojen takana olevaan pieneen huoneeseen voisi rakentaa vaikkapa saunan. Se on todennäköisesti toiminut tykkiaseman laitehuoneena, joissa pidettiin puhelinkaapeleiden kytkentätelineitä.

He olisivat olleet rintamalla taistelevien suomalaisjoukkojen selän takana. Siinä olisi käynyt tosi huonosti. Ove Enqvist

Jos tykistä tulisi baari, sen ympärille sopisi pyöreä terassi. Juomat voisi myydä suoraan kattoluukusta.

Itse tykin lisäksi baarin ehdoton vetonaula olisi suora näkymä suljettuun Suursaareen. Sieltä neuvostoliittolaiset marssivat jäitä pitkin kohti Kotkaa talvisodan lopussa 1940.

Yle

Melkein tuplasti pidemmälle

Hiihtoprikaatin tehtävänä oli hiihtää Suursaaresta Suomen rannikolle. Suunnitelmana oli vallata Suomi.

Hyökkäyksiä torjuttiin useista linnakkeista Kotkan edustalla. Yksi Rankin valttikorteista oli saaren eteläpäässä seisova Canet-tykki, joka oli saanut lisää tehoja modernisoinnissa 1930-luvulla.

Itsenäisyyden jälkeen Suomelle päätyneissä tykeissä oli venäläisiin ampumamenetelmiin perustuvat laitteet, joita suomalaiset olivat alkaneet kehittää ennen sotia.

Tykin lataaminen oli ollut hankalaa ja hidasta, koska putki oli pitänyt kääntää laukausten välillä vaakatasoon. Lisäksi tykin alla olleet palautinjouset olivat rajoittaneet sen korottamista ja sitä kautta ampumaetäisyyttä. Jouset päätettiin siirtää tykin päälle.

Nyt sillä pystyi ampumaan melkein tuplasti aiempaa pidemmälle – jopa 20 kilometrin päähän.

Ensin putkeen työnnettiin kranaatti ja sen perään noin 50 kiloa painava kartussi eli ruudilla varustettu hylsy. Ne piti ladata erikseen, koska niiden yhteispaino oli niin suuri. Tykki laukesi narusta vetämällä.

Se kykeni pamauttamaan neljästä viiteen laukausta minuutissa. Ampumiseen tarvittiin yli kymmenen miestä.

Suomalaiset onnistuivat torjumaan kaikki Neuvostoliiton hyökkäykset.

– Se oli iso asia. Jos neuvostoliittolaiset olisivat päässeet maihin ja rantatielle, he olisivat olleet rintamalla taistelevien suomalaisjoukkojen selän takana, sanoo sotahistorioitsija, sotatieteiden tohtori ja eläkkeellä oleva rannikkotykistöupseeri Ove Enqvist.

Suomella ei ollut Kotkan ja Helsingin välillä oikeastaan minkäänlaista puolustusta.

– Jos he olisivat päässeet marssimaan suoraan kohti Helsinkiä, siinä olisi käynyt tosi huonosti. Neuvostoliitto olisi voinut päästä tavoitteeseensa eli vallannut koko Suomen, Enqvist arvioi.

Eikä tykillä ollut aikomustakaan vaieta. Jyly jatkui vielä vuosikymmeniä sotien jälkeen. Ensin se kuitenkin irrotettiin ja vietiin pois.

Tommi Parkkinen / Yle

"Sota" 1968

Valvontakomissio – pääosin sen neuvostoliittolaiset jäsenet – vaativat jatkosodan jälkeen, että raskaat rannikkotykit Suomen puolella Porkkalasta itään on poistettava. Rankin Canet-tykki lähti muiden mukana varikolle keväällä 1945. Se oli loppuun ammuttu.

Tampella 152 / 50 T, Rankki Tampella uusi Canet-tykkien putket 1950-luvulla

Kaliiperi sama 152 mm

Kokonaispaino n. 20 000 kg

Ammuksen paino n. 50 kg

Kartussin (ruuti+hylsy) paino n. 30kg

Kantama max. 25 km Lähde: Enqvist Ove, Suomen rannikkotykit, 2013

Tykeistä kolme palautettiin paikoilleen 1950-luvun alkupuolella, mutta kalusto saattoi mennä sekaisin varikolla ollessaan. Siitä, palautuivatko Rankkiin samat tykit, ei ole takeita. Identtisiä tykkejä oli melkein sata.

– Sitä ei ole pystytty todistamaan. Tykin peräkappaleissa on numero, jota pitäisi voida verrata sodanaikaiseen numeroon. Silloin tiedettäisiin, onko tykki sama, toteaa sotahistorioitsija Ove Enqvist.

Nyt tykkien suunta laskettiin keskiössä eli bunkkerissa jossakin päin saarta. Arvot luettiin tykkimiehille puhelimessa kahden tai kolmen sekunnin välein. Jos puhelinlinja meni epäkuntoon, suuntauksessa käytettiin apuna pientä pahvista laskentaviivainta ja tykkikiikaria.

Canet-tykkien putket vaihdettiin 1958. Putket modernisoi Tampella, ja siksi myös tykkien nimet vaihtuivat Tampelloiksi. Kantama kasvoi jälleen, nyt sillä pystyisi ampumaan noin 25 kilometrin päähän. Joitakin vuosia myöhemmin tykki sai myös päälleen peltisuojuksen. Mutta ainakin tykin kehto ja bunkkeri ovat alkuperäiset.

1960-luvulla tykkiä ryhdyttiin valmistamaan sotaan.

Tommi Parkkinen / Yle

Huhut alkoivat liikkua kesällä 1968. Niiden mukaan itärajan takana oli hyökkäysvalmiina satoja neuvostopanssareita.

Elokuussa Itäiselle Suomenlahdelle ilmestyi kymmeniä neuvostolaivaston aluksia. Rankissa ja neljän kilometrin päässä sijaitsevassa päälinnakkeessa Kirkonmaassa seurattiin huolestuneina alusten liikehdintää. Käytössä oli vain yksi, Rankissa sijaitseva vaatimaton tutka.

Linnakkeiden päälliköille tuli käsky olla tekemättä mitään. Komentoketjun ylin lenkki oli presidentti Urho Kekkonen. Saarissa miehet alkoivat käskystä huolimatta valmistella raskaita tykkejä niin, että ne saataisiin tarvittaessa nopeasti käyttöön.

Sitten Kirkonmaan päällikkö sai tiedon, että 63 neuvostoalusta oli tulossa muodostelmassa kohti Kirkonmaata. Hän päätteli, että sota oli tulossa.

Päällikkö oli huolissaan varusmiehistä. Hän pelkäsi, etteivät miesten hermot kestäisi tilannetta. Niinpä hän järjesti paikalle kaiuttimet ja levysoittimen. Lisäksi suuri sotalippu pantiin salkoon nostovalmiiksi.

Ajatuksena oli, että ensimmäisen raketin räjähtäessä alkaa raikua Porilaisten marssi ja samalla vedetään sinivalkoinen leijonalippu salkoon liehumaan.

Ei tarvittu lippua eikä levysoitinta. Neuvostoalusten muodostelma kääntyi juuri ennen aluevesirajaa länteen ja katosi horisonttiin. Laivojen liikkeet liittyivätkin Tshekkoslovakian miehitykseen.

Varusmiesten kirjoituksia majoitustilan ovenpielessä. Tommi Parkkinen / Yle

Uhittelua ja pelkoa

Puolustusvoimat pohti 1970-luvulla vanhimmista tykeistä luopumista linnakesaarissa. Niiden tekniikka oli vanhentunut. Lopulta tykit kuitenkin päätettiin pitää, koska ei niistä haittaakaan ollut.

– Niillä ruvettiinkin ampumaan enemmän ja näytettiin itänaapurillekin, että täältä lähtee. 1980-luvulla niillä ammuttiin aika paljonkin, kertoo Ove Enqvist.

Neuvostoliittoa kohti ei kuitenkaan uskallettu ampua. Varovaisuus jatkui pitkään.

Ajateltiin, että itänaapuri luulee suomalaisten varustautuvan. Sitä ei haluttu ärsyttää. Ove Enqvist

– Kun uusia tykkimalleja asennettiin 1980-luvun lopussa, niitä ei ensin haluttu laittaa Kotkan alueelle. Ajateltiin, että itänaapuri luulee muuten suomalaisten varustautuvan. Sitä ei haluttu ärsyttää.

Rankki sai kuitenkin uuden patterin 1990. Nykyään moista pelkoa ei Enqvistin mielestä ole. Sen, ettei Rankin tykillä saisi osoittaa Suursaarta kohti, hän kuittaa varusmiesten levittäminä huhuina.

Turistitungos

Rankki oli 99 vuoden ajan suljettu saari. Puolustusvoimat luopui siitä ja Kirkonmaasta 2010. Kun Rankki avattiin yleisölle kolme vuotta sitten, turisteja riitti tungokseen asti.

Tykkiä kauppaa saaren uusi omistaja Kotkan Saaret Oy. Nyt neuvotteluissa on mukana enää kaksi tahoa. Kaupat on tarkoitus tehdä loppukesän aikana.

Yrittäjän ainoa vaatimus on, että tykkiä ei saa sulkea. Turistit haluavat nähdä sen. Siitä, että uusi omistaja irrottaisi tykin ja veisi sen pois, ei ole pelkoa.

Tommi Parkkinen / Yle

Tänään tykki piileskelee hiljaa kuopassaan. Kun sen kupua hakkaa nyrkillä, iskut katoavat tyhjiin miehistöluoliin kumeina aaveina. Sen sivussa on kaksi metallista kaarta, joiden avulla tykkiä on voitu suunnata maaliinsa.

Nyt tykki osoittaa kohti merta, Suursaaresta poispäin. Jos putken kääntäisi kohti sitä ja ampuisi, ammus putoaisi mereen kilometrien päähän Suursaaresta.

Niinpä, ei se edes osuisi. Ei, vaikka tehoa onkin tullut vuosikymmenten mittaan hurjasti lisää.

Suursaari on silti suojautunut vaalean usvan taakse, kuin varmuuden vuoksi. Ehkä Rankki näyttää samalta, jos joku tähyää Suursaaresta tänne.

Tai ehkä se onkin vain ohutta yläpilveä. Lue lisää Rankin saaren luonnosta täältä.

Lähteet: Enqvist, Ove: Suomen rannikkotykit, 2013. Pietiläinen, Lari: Rankin Linnake, 2013. Tiilikainen, Heikki: Kylmän sodan kujanjuoksu, 2003.

Pelaa Ylen Merisääpeliä! Osaatko puhdistaa öljyisen linnun? Entä tunnistatko kenttäorakon? Kuinkakohan monta laivaa on uponnut Tankarin edustalle? Merisääpelillä voit testata tietojasi luonnosta, historiasta ja Radio Suomen legendaarisesta merisäästä.