Ruleta românească Neglijența, ignoranța și influența industriei jocurilor de noroc pun sub semnul întrebării angajamentul autorităților și al companiilor din România de a combate dependența.

Dar o investigație pentru Balkan Fellowship for Journalistic Excellence pune la îndoială disponibilitatea autorităților române și a industriei jocurilor de noroc de a găsi soluții la problema dependenței.

Altfel, corpul lui Dan nu poartă nici o urmă a dependenței care a început în urmă cu 20 de ani. Nu are urme de înțepături pe brațe, iar ochii mici din spatele ochelarilor cu rame subțiri nu îi sunt dilatați. Povara lui este invizibilă.

Ascuns sub o umbrelă, Dan înaintează prin ploaia rece de aprilie. Nu se grăbește nicăieri, dar știe foarte clar unde trebuie să ajungă. Nu poate să nu ajungă acolo. Anul ăsta împlinește 40 de ani și câteva fire de păr alb stau mărturie.

„Sincer, chiar nu am căutat treaba asta în backgroundul doamnei Steliana Rizeanu”, spune Violeta Rădoi, director executiv Romslot. „Noi ne-am uitat la experiența profesională. Este formator de formatori. Este profesor universitar, are cărți scrise.”

„În primul rând programul Joc Responsabil este sponsorizat chiar de către organizatorii de jocuri de noroc. Din ce motiv? Pentru că ei nu au nevoie de jucători dependenți. Un jucător dependent este, în primul rând, un jucător care nu are bani, un jucător care crează probleme în sală, atât pentru angajații sălii, cât și în primul rând pentru clienți, ca și un om beat într-un restaurant de lux.”

Rizeanu ne-a spus că Rino Trading și-a încetat activitatea în 2009, cu un an înainte să fie angajată de către Joc Responsabil. Compania nu a fost radiată, dar nu e funcțională.

„Industria are interesul să aibă cât mai mulți jucători în sala de joc să se distreze. Noi, psihologii de la Joc Responsabil, avem același interes, să fie cât mai mulți jucători în sala de joc să se distreze, așa cum se duc la teatru, la cinema.”

Legea prevede de asemenea înființarea unui fond, la dispoziția ONJN, pentru prevenirea dependenței. Fiecare companie de jocuri de noroc trebuie să contribuie la acest fond cu 1.000 de euro pe an, respectiv cu 5.000 de euro pentru operatorii online și Loteria Națională. Pentru a pune lucrurile în context, în România industria de jocuri de noroc este estimată de unii specialiști la aproximativ 1 miliard de euro.

„Normal că vrem să facem bani dar nu vrem să facem bani cu orice preț sau să nenorocim oameni”, adaugă acesta „Cum v-am zis, jocurile de noroc sunt matematică, banii tot la noi se întorc, dar încercăm să fie metodele cât mai ok, cât mai fair față de oameni și nu să îi împingem spre dependență.”

Hriscu, însă, spune că numărul dependenților este, cu siguranță, de ordinul sutelor de mii, iar Sorin Constantinescu, președintele Asociației Cazinourilor din România, adaugă: „S-a agravat în ultimii ani dependența de jocuri de noroc. Noi, organizatorii, am văzut tot mai multe persoane dependente ca înainte.”

Un studiu comandat în 2016 de două asociații ale operatorilor de jocuri de noroc, Romslot și Romanian Bookmakers, estimează că numărul celor pe care industria îi numește „jucători problematici” se ridică la aproximativ 98.000, la o populație de sub 20 de milioane.

Între 2004 și 2013, numărul de aparate de jocuri de tip slot machine din România a crescut de patru ori, ajungând la 62.000, conform European Gaming and Amusement Federation (Euromat).

Bogați sau săraci?

Natasha Dow Schull, antropolog cultural la Universitatea din New York și autoarea cărții Addiction by Design, spune că industria de jocuri de noroc a investit mult efort în a crea „mitul” că cei mai mulți oameni pot „să joace pentru distracție” și nu îi afectează deloc, aproape ca și când ar avea o imunitate fizică la asta, dar că totuși ar exista doar un grup restrâns care are probleme.

Studii făcute în Australia, Canada, Noua Zeelandă și Statele Unite ale Americii au arătat că jucătorii care au probleme de joc, dependenții, generează cel puțin 40-50% din veniturile industriei, ceea ce ridică semne de întrebare privind interesul operatorilor de jocuri în a-i sprijini să nu mai joace.

Conform unui studiu din 2012 comandat de companiile de jocuri de noroc, jucătorul român de aparate de tip slot machine are un venit lunar mediu de 290 de euro. Venitul lunar mediu național în 2012 a fost în jur de 342 de euro.

Cu toate acestea, Rizeanu descrie jucătorul tipic ca fiind o persoană cu bani.

„În sălile de jocuri vin oameni cu bani pentru care nu înseamnă nimic să parieze sume mari”, spune Rizeanu. „Operatorii de jocuri de noroc nu au nevoie să vină un taximetrist care și-a cheltuit toți banii și soția să plângă, aoleo!”

Conform unui studiu al guvernului australian din 2010, riscul de a deveni dependent crește proporțional cu proximitatea sălilor de jocuri.

Experții de la Joc Responsabil, însă, au contestat și ideea asta. „La noi e altceva”, spune Pârvulescu. „Dacă [cineva] vrea să se ducă [să joace], se duce. Dacă nu vrea să se ducă, nu se duce.”



La întrebarea cu ce experți în dependența de jocuri de noroc s-au consultat, reprezentații ONJN au spus că au „colaborat cu echipele de medici din programul Joc Responsabil”. Cu toate acestea, nu consideră dependența o problemă urgentă.



„Dacă dumneavoastră știți că există vreo problemă in acest sens, ar trebui să îmi spuneți dumneavoastră cifrele. Noi ca instituție nu avem nici în competențe și nici nu avem o statistică care sa ne informeze de un număr exact sau măcar informativ în această direcție”, spune Odeta Nestor, președinta ONJN, care are în birou o copie a unei reviste românești de gambling, cu imaginea ei pe copertă.



Înainte de a se alătura Oficiului Național pentru Jocuri de Noroc, înființat în 2013, Nestor, 40 de ani, a fost director financiar al unor cazinouri din România.



„Zona jocurilor de noroc sună foarte bine, este foarte mediatică (...)”, spune Nestor. „Orice sinucidere care vine din această zonă este un boom, dar gândiți-vă câți oameni se sinucid din dragoste sau pentru că au datorii la bănci.”



România nu este singura țară din Europa care transferă responsabilitatea programelor anti-dependență către companiile de jocuri. Dar criticii avertizează că pericolul este mai mare în cazul României, pentru că legislația nu este strictă, iar statul n-a fost în stare să se consulte sau să recruteze voci independente, care nu sunt îndatorate industriei.



Hriscu, coordonator științific la ONG-ul Aliat, spune: „Nivelul de reglementare este foarte redus. Din lipsa de reglementare, cei care câștigă întotdeauna sunt dealerii”.



Cristian Pascu, președintele Asociaţiei Organizatorilor şi Producătorilor de Jocuri de Noroc, recunoaște că este vorba de „un mic conflict de interese”.



Cu toate acestea, spune: „Educația poate să vină de la noi, căci noi știm multe dintre secretele industriei; educând consumatorul să înțeleagă elementul de distracție, că el câștigă aici petrecere de timp și nu o sursă de bani. ‘Joacă-te responsabil.’ Dar nu este în firea jucătorului român.”



Aparatele de joc, a adăugat Pascu, îi fac pe jucători „puțin masochiști. Să aibă durere, plăcere, durere, plăcere, o alternanță de victorii și înfrângeri care undeva secretă dopamină, serotonină”.