”Brottsoffret har blivit brottsling” – om nya magasinlicensförslaget

Debatt

Publicerad: 2019-12-30 11:01



DEBATT – av Erik Lakomaa, Ek Dr, Forskare vid Handelshögskolan i Stockholm

Några dagar före jul lade regeringen fram sitt förslag om magasinlicenser. I korthet innebär det att den som innehar ett magasin utan tillstånd ska kunna straffas med fängelse.

Regeringen föreslog samtidigt att den som hade vapenlicens skulle anses ha licens, under förutsättning att magasinet ”var avsett för samma ändamål” som ägarens vapenlicens.

Innehav eller användning av magasin som inte överstämmande med vapenlicensens ändamål skulle däremot kräva licens. Det stod dock nästan omedelbart klart att förslaget inte skulle bli lag eftersom en stor riksdagsmajoritet (M, L, C, KD, SD) snabbt deklarerade att de skulle rösta nej till propositionen.

Men frågan är inte avförd från agendan och förtjänar att analyseras närmare. Tyvärr har debatten inte hjälpts av att företrädare för regeringen i media och sociala media spridit felaktiga uppgifter om förslaget: till dessa hör att magasinlicenser skulle vara nödvändigt för att polisen inte ska behöva återlämna omhändertagna magasin till gängkriminella, att personer med vapenlicens inte skulle drabbas av regleringen, och att Försvarsmakten inte skulle påverkas.

För att förstå frågan är det bra att veta att det inte är första gången magasinlicenser föreslagits. Det som är nytt är endast hur de motiveras. 2013 föreslog vapenutredaren och RPS-tjänstemannen Doris Högne-Rydheim förbud mot vissa magasin och tillståndsplikt för andra (SOU 2013:3). Då var motivet vad som kunde utläsas att stoppa vissa skyttegrenar eftersom skyttarna på något sätt skulle kunna löpa amok. Från Polisens håll talades om att ”stämma i bäcken” och de menade att det var ”nödvändigt för den allmänna säkerheten” att agera innan grenarna och de sportvapen som användes för dessa blivit alltför populära. Det blev dock inget av det den gången eftersom det helt saknades politiskt stöd för restriktionen.

Den ansvarige för vapenfrågor inom Polisen utsågs emellertid sedan till att representera Sverige i förhandlingarna om EU:s vapendirektiv. Där dök förslagen upp igen – men de kom dock inte med i det direktiv som slutligen antogs av EU 2016. De återkom däremot i regeringens vapenutredares förslag till implementering av EU:s vapendirektiv (ds 2018:1). Förslaget mötte även denna gång skarp kritik och regeringen utfäste sig inför valet 2018 att inte gå vidare med förslagen.

Regeringen föreslog trots vallöftet ändå i januari och juli 2019 att magasinlicenser skulle införas, de motiverades då med påstådda (EU krävde inte detta) krav från EU. Det var först sedan dessa två försök avvisats av riksdagsmajoriteten som regeringen motiverade förslaget med hänvisning till att det krävdes för att komma åt gängbrottsligheten.

Frågan är dock om detta problem existerar. Man kan på goda grunder ifrågasätta om det förekommer att polisen återlämnar magasin de tagit från gängkriminella. Några exempel på att det faktiskt skett har inte getts trots att flera riksdagsledamöter efterlyst sådant. Regeringen har som svar endast hänvisat till anekdoter från anonyma sagesmän. Eftersom hävande av beslag måste dokumenteras kan man samtidigt förutsätta att det varit mycket enkelt att ge exempel om återlämnande till gängkriminella faktiskt ägt rum.

Samtidigt har från juristhåll pekats på att det i rättegångsbalken (27:1) och brottsbalken (36:3) idag finns regler som möjliggör att man beslagtar och förverkar denna typ av föremål (precis som man kan göra med rånarluvor, kofötter och sprayburkar trots att inga av dessa föremål kräver licens). Frågan om återlämnande av magasin har inte heller prövats i domstol (sannolikt beroende på att kriminella som fått magasin omhändertagna inte ifrågasatt detta). Facit saknas sålunda. Innan man drar åstad med nya regleringsförslagen kanske man bör låta frågan prövas i domstol? Det är ju långt ifrån osannolikt att de existerade lagrum räcker.

Så till frågan om personer med vapenlicens drabbas av förslaget. Denna är mycket enkel att svara på då detta explicit framgår av propositionen. Av förslaget framgår att det ska vara straffbart att inneha magasin avsedda för annat ändamål än det som står på vapenlicensen för det aktuella vapnet, och att den som bryter mot denna regel även ska förlora sina vapenlicenser. Det är uppenbart både att dessa regler enbart har bäring på personer som har vapenlicens, och att regeln inte har med kriminell verksamhet att göra (kriminella får ju inte vapenlicens).

Skulle då Försvarsmakten drabbas? I remissvaret på det tidigare snarlika förslaget om magasinlicenser från 2018 varnade Försvarsmakten om vad detta skulle innebära för dem (i när regeringen senast skickade ut magasinlicensförslaget var däremot Försvarsmakten strukna från remisslistan). Försvarsmaktens vapen omfattas inte av vapenlagen men det innebär inte att kan sprida tillståndspliktig utrustning vind för våg. I remissvaret skrev man att om en sådan regel skulle införas skulle de behöva avbryta övningar och gå skallgång efter det förlorade magasinet om någon soldat tappade ett – något som skulle innebära påtagliga problem för övningsverksamheten. Detta är en korrekt beskrivning av följderna.

Här ska tilläggas att konsekvenserna för Försvarsmakten skulle bestå även om man skulle undanta dem som har vapenlicens från tillståndsplikten. Varje reglering där magasin räknas som en tillståndspliktig del innebär att de som fick inneha dem skulle vara skyldiga att förvara dem och hantera dem på ett sätt som gjorde att inte riskerade att hamna i orätta händer. Det skulle påverka dels de legala ägarna av magasin som skulle behöva ha dem inlåsta, dels handeln där butiker som inte har tillstånd att handla med vapen eller andra licenspliktiga delar skulle behöva skaffa sig vapenhandlartillstånd (vilket de kanske inte kan eller vill göra) eller upphöra med försäljningen, liksom som ovan nämnts Försvarsmakten.

Även enskilda utan brottsuppsåt skulle kunna råka illa ut, och det är inte svårt att finna potentiella fall där så skulle ske: En villaägare ringer polisen och anmäler inbrott i garaget, när polisen besöker brottsplatsen hittar de ett magasin som blivit kvar sedan ägare sålde jaktbössan för 30 år sedan eller från en repövning. Med regeringens förslag skulle det upphittade magasinet innebära att villaägaren nu hade ett fängelsestraff att se fram emot. Brottsoffret har blivit brottsling. Inrikesministerns pressekreterare skriver på Twitter att det inte är meningen att åklagare ska åtala i fall som dessa men risken måste antas vara överhängande att åklagare och domstolar går på lagtexten istället för på vad en tjänsteman skrivit i sociala media. Vi kan sålunda konstatera att tillståndsplikt för magasin oavsett utformning skulle föra med sig betydande negativa konsekvenser för laglydiga personer utan att de skulle ha någon synlig påverkan på kriminell vapenhantering.

Finns det andra sätt att lösa det påstådda problemet? Om det skulle visa sig (efter att HD prövat frågan) att reglerna om beslag och förverkande i BrB och RB inte medgav beslag av just magasin från gängbrottslingar är det rimligen där man bör göra ett förtydligande. Detta skulle inte orsaka några problem för laglydiga personer, för handeln eller för Försvarsmakten.

Innan man tillgriper lagstiftning som problemlösningsmetod bör man ställa sig tre frågor: Existerar det påstådda problemet? Är den lösningen man föreslår ändamålsenlig? Saknas andra mindre angripande lösningar? För att ny lagstiftning ska vara motiverad behöver alla tre kriterierna vara uppfyllda. Vi kan konstatera att inget av dem förefaller vara uppfyllt när det gäller förslaget om magasinlicenser.

Dela sidan: Skriv ut: