Vad har vi för mental beredskap när oro och instabilitet letar sig in i vår trygga vardag? Jag har följt corona-diskussionerna i sociala medier och hittat tre ganska tydliga beteendekategorier som sticker ut.

Ansvarskategorin:

Här är nyckelordet just ansvar, som används i nästan varje inlägg och framförallt är det andras brist på ansvar man pekar på. Den här kategorin tror att myndigheter mörkar siffror och tycker att vissa påståenden känns rent konspiratoriska. Retoriken påminner om den Sverigedemokraterna ibland anklagas för, där man underminerar staten och myndigheter som något man inte kan lita på. Dessutom finns det en underton av att de själva hade gjort jobbet bättre. Här kan man läsa påståenden som: ”Hade dessa ansvarslösa personer varit chefer i den här kategorins företag hade alla fått sparken med omedelbar verkan”. De använder ofta kraftuttryck som ”tafatta”, ”odugliga”, ”inkompetenta” och ”mesproppar”. Kort och gott får man en känsla av att ansvarskategorin tycker att dessa frågor är svarta och vita att hantera. Man upplever inte att det finns en komplexitet i de beslut som behöver fattas, utan känslan är entydig. Allt är mycket enkelt och de själva besitter både kompetens och den information som behövs för att styra upp situationen.