Göteborg följer samma trend som riket. En ökning för alla personrån med 25 procent men en något lugnare utveckling när det gäller rån mot unga. De har ökat med 70 procent hos oss.

Som alltid när vi räknar brottsstatistik finns det olika felkällor att ta hänsyn till, men när man hamnar på så stora tal som de för riket borde utvecklingen vara statistisk säkerställd. Bryter man ner statistiken på lokalpolisområdesnivå, dvs. på kommun och stadsdelsnivå, blir underlaget så litet att man ska vara försiktig över att dra alltför långtgående slutsatser. Men man kan nog urskilja vissa mönster.

Av de drygt 1 000 personrån som inträffade i polisområdet 2018 skedde flertalet i Lokalpolisområde City (stadsdelarna Centrum och Majorna-Linné) med lite drygt 400 brott. Ökningen i City har dock inte varit speciellt stor. Där har ökningen sedan 2015 stannat vid ungefär 10 procent.

Nej det är i stället två andra lokalpolisområden som står för ökningen – Nordost och Hisingen. Framförallt Nordost (stadsdelarna Örgryte-Härlanda, Östra Göteborg och Angered samt Partille kommun) där ökningen för alla personrån är 50 procent och för personrån där brottsoffret är under 18 år med drygt 100 procent. De var ungefär 100 sådana brott i Nordost förra året. Där hittade vi 38 misstänkta med en snittålder på 16 år. Brottsoffrens snittålder var 15 år.

Ett mönster man kan ser är att fler unga personer rånar andra unga personer. Ett annat är att personrånen med unga brottsoffer ökar mest i ytterområdena. Varför? I nuläget har jag inget svar på den frågan. Ungdomsbrottslighet har ibland andra drivkrafter än annan brottslighet. Ungdomar är snabba på att ta till sig trender och det gäller tyvärr även deras brottslighet. När några rånar tar andra efter. Det skulle kunna vara en förklaring. En annan förklaring skulle kunna vara samhällets reaktioner.

Efter ett JO-beslut 2016 gjordes våren 2017 justeringar i tillämpningen av lagstiftningen kring unga lagöverträdare. Det gjordes för att färre ungdomar skulle anhållas och häktas. Det handlade inte om någon ny lagstiftning utan om att den gällande skulle tillämpas mer strikt i enlighet med bland annat barnkonventionen.

Det fick till följd att vissa ungdomsbrottslingar kunde gripas på bar gärning och sedan släppas ut i princip omedelbart, innan de ens hunnit förhöras om brottet. Det förhållandet finner nog de flesta av oss som stötande.

Unga personer mår inte bra av att sitta i häkte och fängelse men vi måste hitta ett alternativ där vi kan tvinga bort dem från en destruktiv kriminell miljö och samtidigt skyddar tilltänkta brottsoffer. Det kan vara särskilda ungdomshäkten eller speciella slutna behandlingshem.

Vi kan inte ha ett så slappt system att 17-åringar som begår rån med förnedringsinslag mot andra unga kan fortsätta sin brottslighet medan samhället – med fågelholksliknande förvåning – bara tittar på.

Polisens uppdrag när det gäller personrån är att i första hand förhindra brotten och i andra hand att gripa och lagföra brottslingarna.

Det gör vi genom att övervaka särskild brottsutsatta platser och konfrontera individer och grupper som kan tänkas begå sådana brott.

Om ett brott inträffar ska vi göra snabba ingripanden direkt i anslutning till gärningen och försöka gripa brottslingarna. Lyckas vi inte med det har vi en utredningsverksamhet som försöker lösa rånen i efterhand.

För att vi ska lyckas bättre än i dag behöver vi fler polismän på gatan och flera utredare. Gärna i kombination med en bra kameraövervakning.