Årets kräftskiva på Harpsund, inklusive budgetmanglingen, brukar vara starten på det politisk-journalistiska riksdagsåret. Årets kräftskiva har alla förutsättningar att bli den mest dramatiska sedan Göran Persson lät införa dansförbud efter att Erik Åsbrink och Ylva Johansson blivit ett par på småtimmarna. Han menade att han inte hade råd att tappa ministrar på det sättet, äkta par gör sig illa som ministerkollegor vilket är en i grunden sund inställning till kärlek på arbetsplatsen.

Årets festiviteter kommer vi kunna se som ett preludium till vad som kommer i form av regeringsombildning. Sannolikt har inte Stefan Löfven signalerat ut på något tydligare sätt vilka ministrar som kommer få respass men det går inte att utesluta att vissa redan nu känner ett visst vinddrag från dörren. Stefan Löfven kan inte kosta på sig någon större sentimentalitet, inte heller kan han tillåtas regera landet så illa som han gjort det senaste året. Sentimentalitet i personalärenden är inget som lämpar sig för en statsminister, den egenskapen hör bättre hemma i kyrkan eller annan känslostyrd verksamhet.

Frågan är hur journalisterna kommer bevaka denna tillställning. Det normala fallet, eftersom journalister är i grunden rätt normal-lata människor, skulle de sannolikt stå vid grindarna nedanför härbret utanför Harpsund och andäktigt vänta på olika ministrar som kommer ut och ger korta kommentarer till hur förhandlingarna går. Men nu är inte det politiska läget normalt och jag är inte övertygad om att det angreppssättet kommer ge den bästa informationen. Jag skulle, om jag vore politisk journalist eller redaktionschef, välja ett lite annorlunda angreppssätt. Ministrarna är bara intressanta ur ett fåtal perspektiv, det finns annat som är intressantare.

Harpsund består av en huvudbyggnad, två fristående flyglar, en bastu (skymtar delvis t.v i bild, nedanför denna en brygga med den, i jämförelse med “Furusundsekan”, mindre kända “Harpsundsekan” förtöjd) samt ytterligare ett gästhus inom det avspärrade området. I övrigt finns ett orangeri och en större lagerlada i direkt anslutning. Utanför den s.k ”kogrinden” (helt omöjlig att cykla igenom) nära bastun och bryggan ligger tennisbanorna, ett litet hus för omklädning samt ytterligare en sjöbastu längre bort. Den senare uppskattades mycket av Göran Persson då den låg avskilt från huvudfastigheten samt direkt vid vattnet. Göran Perssons uppskattning av bastubad är väl känt.

Även fast kräftorna bara äts av ministrarna så är det inte främst ministrarnas tuffaste arbetsdagar. Det är de politiskt sakkunniga samt främst statssekreterarnas årliga elddop. Detta är den dag då alla de poster som man inte är färdiga med innan skall slutmanglas. De som har den tuffaste uppgiften är statsministerns stabschef och statssekreterare för inrikes samordning, Emma Lennartsson, samt finansdepartementets budgetchef. De kommer med stor sannolikhet vara i kulisserna och förhandla med de övriga departementen med kollegor på samma nivå. Om vi nu ponerar att en statssekreterare på ett departement syns promenera med Lennartsson eller folk från finansen är det en signal om att något håller på att ske med energifrågorna för att ta ett exempel. En omorganisation eller ett tillskott. Eller en minskning. Detta är inte en helg för socialt chit-chattande.

Budgetfrågor lyfts bara till ministernivå som sista utväg.

Trafiken mellan byggnaderna, med småspringande tjänstemän, är med andra ord inte ointressant att följa, inte heller vilka som kamperar ihop med vilka och kanske framför allt: Vilka ministrar som surmulet efter kräftskivan väljer att lämna för återfärd i förtid. Och naturligtvis, vilka som åker med vilka i olika riktningar.

Intrikat. Men i år finns det även något mer att hålla reda på. Gården ”Torp”, inte långt från Harpsund, där Göran Persson huserar med sin fru Anitra. Det är ingen hemlighet att Persson är en av de som Stefan Löfven haft kontakt i egenskap av tidigare partiledare, inte heller att Persson varit milt ifrågasättande över regeringen Löfvens I svaga prestation.

Vilka som rör sig runt Torp, och under vilka tidpunkter, kombinationer och tillfällen, kommer ge en extra krydda till kräftorna. Det finns de som menar att Persson kan komma att fylla någon form av roll i en regering Löfven II och det skulle kunna förklara varför näringsminister Mikael Damberg, med näsa för politisk taktik, i måndags skickade ut en inbjudan via Utrikesdepartementets hemsida undertecknat av honom själv.

Att han fick UD att göra detta, med den ständiga kamp om prestige som råder inom regeringen, är remarkabelt. Framför allt då utrikeshandel sorterar under Margot Wallström enligt regeringens hemsida.

Något håller på att hända. Damberg manövrerar sig mot UD samtidigt som Göran Persson kan få en roll i eller i anslutning till en ombildad regering. Och varför ger sig Tomas Bodström in i debatten om tiggarna just nu? Efter år av tystnad. Alla vet att Bodström är en av Perssons favoriter samtidigt som det kommer krävas krafttag utöver det vanliga med migrationsområdet. Är det “gamla gardet” fortfarande något att räkna med?

Damberg har en väl utvecklad förmåga att placera sig nära den som bestämmer varför hans manövrar bör studeras. Näringsministerposten var ingen slump, trots att Damberg inte kan sägas ha något spår av näringslivs-DNA i sig. Väl medveten om att det var Löfvens hjärtefråga så garanterade den taburetten ständig tillgång till statsministern. Efter en svag prestation som näringsminister öppnar sig nu nya möjligheter om rykten stämmer. Nu närmar sig Damberg UD. Och ytterligare ett exempel på hur Löfvens ministrar utan egentligt sammanhang klampar in på varandras områden.

Om Persson åter skall in i regeringen, eller knytas till den i någon roll, vilket en del rykten talar om, är det sannolikt att utrikesministerposten ligger närmast till hands. Dels för rutinen, hans vitsordade skicklighet och popularitet samt kontaktnät hos andra statsmän, dels för prestigens skull. Samt, den är ett område frikopplat från övriga regeringen men samtidigt tillräckligt tung för att kunna ge stadga åt ett annars skakigt ledarskap. Hur Miljöpartiet kommer se på en retur är dessvärre ganska klart, med begränsad entusiasm. Dambergs manöver skall i sådana fall ses ur det perspektivet – nära den reella makten till varje pris. Persson och Wallström går dessutom inte att ha i samma regering och den senare har förberett en dörr för en återkomst till FN.