Homofiles frigjøringskamp bør ikke føres i blodbanken | Preben Aavitsland

Preben Aavitsland, professor i samfunnsmedisin, Universitetet i Oslo, overlege ved Folkehelseinstituttet

8. desember 2016

Helsedirektoratet vil lempe på reglene for blodgivning fra menn som har hatt sex med menn. Hvis vi får et nytt seksuelt overførbart virus som ikke gir symptomer før etter mange år, som hiv, kan det spre seg i årevis uten av vi oppdager det.

Helsedirektoratets opphevelse av forbudet mot blodgivning for menn som har hatt sex med menn, er uklok og korttenkt. Tiltaket tar ikke hensyn til fremtidens smittestoffer.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

I juni 1981 oppdaget leger i Los Angeles fem homoseksuelle menn med en sykdom som senere fikk navnet aids. En måned senere ble det meldt om tre blødere med samme sykdomsbilde.

Da hadde sykdommen spredt seg blant mennesker i Vest-Afrika siden i all fall 1930-tallet, derfra via Haiti til Nord-Amerika en gang på 1960-tallet og så videre til resten av verden på 1970- og 1980-tallet.

Allerede mot slutten av 1982 mistenkte man at aids var forårsaket av et virus som smittet ved sex og blod. Homoseksuelle menn og injiserende stoffmisbrukere var særlig rammet.

Forbud reddet hundretusener fra grusom død

Snart utelukket de fleste land både menn som har sex med menn, prostituerte og stoffmisbrukere fra blodgivning. Dermed ble hundretusener reddet fra en grusom død.

I Norge ble 37 mottagere av blod smittet med hiv frem til 1985. Verst gikk det ut over bløderne: 21 av 110 ble smittet. Odd Kåre Rabben ga et ansikt til denne tragedien før han døde som 16-åring i 1993.

Aids en vekker for blodbankene

Aidsepidemien var en vekker for blodbanker og leger over hele verden. Et dødelig virus med mangeårig inkubasjonstid hadde gjennom flere år sneket seg uoppdaget inn i blodforsyningen. Erfaringen førte til nye og skjerpede rutiner for å beskytte blodmottagerne, også i Norge:

Utvelgelsen av blodgivere ble strengere.

Alle blodgivere ble testet for hiv med stadig bedre tester.

Legene ble mer opptatt av å gi bare den blodkomponenten som pasientene trengte, ikke fullblod.

Produkter som lages av blodplasma, ble behandlet for å drepe virus.

Legene erstattet blod med sikrere midler hvis mulig.

Strengere systemer for sporbarhet av blod og overvåking av bivirkninger ble innført.

Fra blodgivning i Norge utelukkes for alltid menn som har hatt sex med menn, personer som har injisert dopingmidler eller rusmidler og personer som har solgt sex. Flere andre grupper utelukkes også; listen dekker syv A4-sider. Kategoriene er grove og det er ingen unntak. Det er for at reglene skal være enkle å praktisere og for at man heller vil ta for hardt i enn å risikere feil.

Nye regler for menn som har sex med menn

Nå har Helsedirektoratet bestemt at menn som har hatt sex med menn, kan få gi blod 12 måneder etter siste seksuelle kontakt med en mann. Endringen skal tre i kraft 1. januar 2017 og kommer etter langvarig politisk press og ny vurdering av risikoen for hivsmitte ved blodoverføring.

Flere vestlige land, som Australia i 2000, Storbritannia i 2011, Canada i 2013, USA i 2015 og Sverige i 2015, har allerede gjort denne endringen. Den anses som trygg fordi hiv-testene er blitt så følsomme.

Er det hiv i blodet, vil testene «alltid» fange det opp. Vindusperioden, altså tiden fra hivsmitte til positiv hiv-test, er nå bare et par uker.

Helsedirektoratet regner trolig med at publikum er villig til å godta en mikroskopisk økt risiko for hivsmitte ved blodoverføring for å oppnå at man fjerner en opplevd diskriminering av menn som har sex med menn. I USA diskuterer myndighetene å gå enda lengre, nemlig å fjerne alle særregler for disse mennene.

Vi kan rammes av nye blodoverførbare virus

Jeg mener likevel at Helsedirektoratets beslutning er korttenkt og feil. Man har sett seg blind på den trusselen man kjenner – hiv – og ikke tenkt over at menneskeheten kan rammes av nye blodoverførbare virus som har samme egenskaper som hiv, nemlig flere år lang inkubasjonstid og mye høyere smittsomhet ved analsex enn vaginal sex.

Risikoen for å bli smittet med et slikt seksuelt overførbart virus, er avhengig av tre faktorer: Type og hyppighet av sex, antallet partnere og andelen smittede blant sexpartnerne.

Menn som har sex med menn har økt risiko

Det er velkjent at de to første faktorene, altså seksualadferden, setter en del menn i en særlig risiko for seksuelt overførbare infeksjoner. De har hyppig ubeskyttet analsex med mange mannlige partnere på kort tid.

Den siste faktoren – andelen smittede blant sexpartnerne – gjør at også menn som selv har få mannlige partnere, har økt risiko. Risikoen for å støte på en smittet partner, er nemlig mye høyere enn for heteroseksuelle fordi smitten vil være mye mer utbredt blant menn som har sex med menn.

Ebola og zika overrasket oss

I 2015 rammet ebolaviruset Vest-Afrika i en grufull epidemi. I 2016 rammet zikaviruset for alvor Sør-Amerika, og mange fostre ble alvorlig misdannet.

Det har vist seg at begge disse virusene kan overføres ved blod og sex. En viktig forskjell fra hiv, er at en betydelig andel av de smittede får tydelige symptomer bare dager etter smitte.

Dermed ble epidemiene oppdaget og blodbankene kunne ta forholdsregler. Men hva om det neste viruset som kommer ut fra regnskogen i Afrika, gir symptomer først etter ti år, slik hiv gjør?

Nytt virus kan spres i årevis før oppdagelse

Et slikt virus kan spre seg ved sex i årevis før vi oppdager det. Spredningen vil, som alle andre seksuelt overførbare smittestoff, være særlig rask og utbredt blant menn som har sex med menn.

La oss lære av historien. Hadde den nye regelen (12 måneders utestengelse fra blodgivning for menn etter siste sex-kontakt med annen mann) vært gjeldende rundt 1980 da hiv kom til Norge, ville den ikke ha avverget katastrofen som rammet blodmottagerne.

Vi bør opprettholde regler som hindrer en gjentagelse av den tragedien med et fremtidig virus med samme egenskaper som hiv.

Ingen har rett til å gi blod

Ingen bør velge å tolke blodbankens utvelgingsrutiner som diskriminering eller homofobi. Saken dreier seg om adferd, ikke legning. Homofiles frigjøringskamp er viktig, men bør ikke føres i blodbanken.

For å beskytte blodmottagerne, må blodbanken sortere bort givere som på grunn av sin adferd har større risiko for å ha kjente og ukjente smittestoffer i sitt blod, og kriteriene må være enkle å praktisere. Ingen har rett til å gi blod, for hovedpersonen i blodbanken er ikke blodgiveren, men den som bærer risikoen ved å motta blod, nemlig pasienten.

Følg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter.