Norge svikter elevene i Finnmark | Helene Skjeggestad

Helene Skjeggestad Korrespondent i Russland

22. jan. 2017 21:30 Sist oppdatert 23. januar 2017

Forskjeller. Hadde dette vært tall for Oslo, ville det vært fullt av demonstranter på plenen foran Stortinget.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Inge Grødum

Dette er utdrag fra personlige historier om Finnmark-skolen fra henholdsvis 40 år siden, 20 år siden og fra i dag.

Elementer av disse historiene finnes sikkert over hele landet, men i Finnmark er de en del av skammelig historie om et halvt århundre langt svik mot elever.

Resultater

Her er tre undersøkelser som gjør at skolepolitikerne river seg i håret og håper at Oslobaserte journalister ser en annen vei.

Bruk av ukvalifiserte lærere. Landsgjennomsnittet er 4,4 prosent. Det tilsvarende tallet for Finnmark er 8,32 prosent. Utdanningsforbundet i Finnmark har regnet på bruken når man også regner med bruk av ufaglærte i forbindelse med sykefravær, permisjoner, osv. Da var den virkelige andelen ufaglærte dobbelt så høy.

Frafall. Det har riktignok blitt bedre de siste årene, men fremdeles er det kun 41,2 prosent som fullfører videregående på normert tid i fylket. Det tilsvarende tallet nasjonalt er 58,9 prosent. Når man vet at frafall og utenforskap kan ha sammenheng med sykefravær (7, 2 prosent i Finnmark, bare slått av Nordland på landsbasis) og uføretrygd (5,5 prosent i Oslo mot 10, 9 i Finnmark), er dette dyster lesning.

Skolebidrag. Undersøkelser som forsøker å måle hvor mye skolen bidrar til å løfte elevene. I fjor ble videregående skoler gitt en karakter fra 1–6. Finnmark hadde den desidert dårligste fylkeskarakteren med 1,2.

Sist uke la SSB frem en tilsvarende rapport fra grunnskolen. Resultatet viser at Finnmark skiller seg ut ved å ha få skoler som ligger signifikant over snittet for hele landet.

Disse undersøkelsene viser kun en liten del av skolehverdagen, men sammen med de andre faktorene, er resultatet sørgelig.

Historie og geografi

Forskere og politikere er enige om særlig en årsak til at det står så dårlig til i Finnmark: Dette handler om kultur – og særlig om kultur for skolemotivasjon.

Noe stammer kanskje fra at mesteparten av fylkets skolebygninger ble ødelagt av tyskernes brente jord-taktikk i 1944.

Fornorskningspolitikken førte trolig til at mange samer og kvener – med god grunn – opparbeidet seg en motvilje mot det etablerte skolevesenet. En motvilje mange videreførte til sine barn.

Det er også store avstander i fylket, og mange blir borteboere når de begynner på videregående. Å bo alene som 16-åring, er ikke alltid lett. De som ikke reiser, må kanskje velge en studieretning de egentlig ikke er så gira på. Det gjør noe med motivasjonen.

Situasjonen er ekstra ille på yrkesfag: Der fullførte kun 39 prosent av 2009-kullet i Finnmark.

Kultur

Forsker Eifred Markussen ved Nordisk Institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning (NIFU) gjennomførte for noen år tilbake en omfattende studie om frafall i Finnmark. Han fant forestillinger blant ungdommene om at man ikke trenger utdanning i Finnmark. At man kan gå rett fra skolebenken til en godt betalt jobb samtidig som man kan leve det gode liv. Dette er forestillinger som må bekjempes, konkluderer han.

For Finnmarks gode liv innhentes av kunnskapssamfunnet og krav om omstilling. Det er stadig vanligere med krav om fagbrev for fiskeindustriarbeid. Olje- og gassektoren har slått rot i fylket. Arbeid i anlegg og bergverk forutsetter stadig oftere videregående utdanning.

Det haster med å få finnmarksbarn inn i konkurransen ikke bare om de best betalte jobbene, men om jobber generelt.

Hva kan gjøres?

Nå har det ikke akkurat manglet på tiltak og prosjekter for å forbedre skolen i nord. Likevel har utdanningsminister etter utdanningsminister, fylkespolitiker etter fylkespolitiker ikke klart å gjøre en betydelig forskjell.

Nasjonale politikere, med kunnskapsminister Torbjørn Røe Isaksen (H) i spissen, har et ansvar for å sette seg ned med finnmarkingene og få alle fakta og mulige løsninger på bordet.

Kanskje hjelper det med fraværsgrensen? Fraværet ned 46 prosent på Finnmark-skole etter nye regler

Hva har fungert/ikke fungert? Handler dette bare om kultur? Hva gjør i så fall lokale politikere og lærere med det?

Eller handler det om avstander og manglende lærerkrefter? Hvis det siste er tilfellet, bør man vel våge å diskutere sentralisering for å sikre kvaliteten på utdannelsen?

Skolekvaliteten i Finnmark er en skam for Skole-Norge. Barn i Finnmark får et dårligere utgangspunkt for resten av livet.

Og ansvarlige i fylket og i resten av landet lar det skje.

helene@aftenposten.no

Snapchat: Skjeggesnap

Flere kommentarer av Helene Skjeggestad: