Det er ikke kvindeundertrykkende at gå iklædt den muslimske dragt niqab. Tværtimod er det frigørende. Det mener den danske muslimske konvertit Aya Amal, der torsdag var gæst hos Martin Krasnik i Deadline på DR2.

Hun går selv i den sorte klædedragt, der skjuler hele kroppen og hele ansigtet - undtagen øjnene.

- Det er ikke alene et spørgsmål om, at der er en frihed i at gå klædt sådan her. Det er ligeså meget friheden til at kunne vælge at gå klædt sådan her, hvis jeg vil det. Det handler også om, hvad min gud har fortalt mig, siger Aya Amal.

Niqab hindrer fri meningsudvekskling

Debatten om tilsløring i det offentlige rum er igen blusset op, efter at uddannelsesinstitutionen VUC har forbudt tildækkende beklædning for de elever, der deltager i undervisningen.

- Det hindrer den fri meningsudveksling, som vi ser som en altafgørende forudsætning for en meningsfuld faglig diskussion, lyder forklaringen fra Anne Jelsøe, der er uddannelseschef i VUC København.

Historien har trukket overskrifter flere steder i verden.

https://twitter.com/Independent/status/728321380870029312

I stedet må kvinder i niqab modtage undervisning på nettet. Aya Amal går ikke selv på VUC, men mener det er mærkværdigt, at kvinder ikke må gå tildækket på skolen:

- Jeg forstår ikke, hvorfor et stykke stof skal hindre undervisningen. Det er jo ikke noget, der hindrer deres hjerne i at fungere, siger Aya Amal.

Læs også : Undervisningsminister støtter niqabforbud: Vigtigt at have øjenkontakt med eleverne

Hun forklarer, at hun selv har valgt at bære den slørende dragt, så hun ikke skal forholde sig til, hvad andre tænker om hende, og at den skærmer hende imod 'ting der er forkerte'.

- Sandsynligheden for, at der kommer en og tilbyder mig en øl er cirka nul. Og jeg skal ikke tænke på, om jeg er moderigtigt klædt eller har den rigtige tykkelse eller form, siger hun.

Deadline-værten Martin Krasnik kalder det 'ekstremt distraherende', at han ikke kan se hendes ansigt.

- Det er ligesom, da man var børn, og man skulle lege. Griner jeg nu, eller smiler jeg nu, eller ser jeg ked af det ud, siger Krasnik, mens han holder hænderne op foran sit ansigt.

- Det er en vanesag. Du kan jo se mine øjne. De skifter, svarer Aya Amal.

- Men jeg kan ikke se dig som menneske. Du bliver en figur.

- Det er jo ikke fordi, jeg ikke har et ansigt. Jeg forbeholder det bare for mig selv, siger hun.