I al hemmelighed var der sidste år ifølge kilder forhandlinger om frigivelsen af en ung dansk mand fra Farum, der var blevet taget til fange af kurdiske soldater ved byen Kobane.

Den dengang 17-årige Zakaria Maksoud blev tilbageholdt under mistanke for at kæmpe med Islamisk Stat og fra marts til juli 2014 var der forhandlinger om hans frigivelse. I dag står familien frem i Berlingske og fortæller om det hidtil hemmeligholdte forløb, der endte med, at forhandlingerne om frigivelse kollapsede. Det er nu et år siden, at familien sidst har hørt livstegn fra den unge mand.

På mange måder minder Zakaria Maksouds historie om de efterhånden talrige andre ulykkelige historier om unge mænd fra Danmark, der har engageret sig i den blodige krig i Syrien. Men Zakaria Maksouds historie adskiller sig også på en række punkter, blandt andet gennem et opsigtsvækkende forhandlingsforløb.

Zakaria Maksoud er født og opvokset i Danmark. Hans forældre kom til Danmark fra byen Tripoli i Libanon i 1991. 29. november 1996 blev tvillingerne Wafa og Zakaria Maksoud født på Hvidovre Hospital som de yngste børn i en søskendeflok på syv.

Berlingske er taget på besøg hos faderen Ahmed Maksoud i boligbyggeriet Farum Midtpunkt i den nordsjællandske by. Zakarias tvillingesøster, 18-årige Wafa Maksoud, der læser til tandklinikassistent, tolker faderens fortælling om familiens store tragedie.

Historien indledes i efteråret 2013. Den dengang 16-årige Zakaria Maksoud var over en meget kort periode i stigende grad begyndt at blive religiøs og interessere sig meget for islam.

Efter en urolig skolegang med hyppige skoleskift, en ADHD-diagnose og enkelte problemer med politiet, havde Zakaria Maksoud svært ved at finde et ståsted i livet. Ifølge faderen var det især på YouTube, at Zakaria dyrkede sin nyfundne religiøsitet. Derudover kom han i flere moskéer. Blandt andet Taiba-moskeen på Nørrebro i København.

»Vi har alle den følelse, at Zakaria stadig er i live,« siger Zakarias far, Ahmed Maksoud. Fold sammen Læs mere Læs mere

»Han begyndte at komme i Taiba-moskeen på Nørrebro i efteråret 2013. Jeg fulgte efter ham derind. Han sad altid for sig selv i moskéen, og jeg snakkede med en imam om ham. Både jeg og imamen så, at Zakaria overdrev alt, der havde med islam at gøre. Han fik bønnerne til at vare længere tid. Man skal også vaske sig inden bøn, og Zakaria kunne vaske sig mindst fem gange, inden han skulle bede. Næsten som tvangstanker,« siger Ahmed Maksoud.

Ifølge ham fik Zakaria hurtigt en »forkert« opfattelse af islam. Blot fire måneder efter, at han begyndte at dyrke islam intensivt, var Zakaria væk:

»Zakaria plejede at tage i moskéen og bede morgenbøn. Han plejede at bliver der og først komme hjem sent om eftermiddagen. En aften i oktober 2013 kom han ikke hjem, og hans telefon var slukket. To dage efter ringede han og fortalte, at han var taget til Tyrkiet. Han fortalte, at han skulle ind i Syrien,« husker Ahmed Maksoud.

Da Zakaria var i Syrien, ringede han fra byen Binnish lidt nord for Idlib.

Ud over chokket over at Zakaria nu var i Syrien, begyndte familien at undre sig over, hvordan en 16-årig dreng overhovedet kunne komme til Tyrkiet og videre ind i Syrien. Da Zakaria og Wafa blev født i 1996, fik deres forældre ikke ansøgt om dansk statsborgerskab. Derfor har Zakaria intet dansk pas. Som mindreårig havde Zakaria i efteråret 2013 blot en opholdstilladelse gennem sine forældres permanente opholdstilladelse i Danmark.

»Vi har ingen anelse om, hvem det kan være. Men vi er 100 procent sikre på, at nogen har hjulpet ham. Hvordan kom han ud af Danmark? Han skulle have visum for at komme ud, og hverken jeg eller Zakarias mor har skrevet under på noget,« siger Ahmed Maksoud.

Familien har været i kontakt med Nordsjællands Politi og politiet i lufthavnen uden at komme nærmere en forklaring på Zakarias udrejse.

I de første måneder hørte familien fra Zakaria fra Syrien fra tid til anden. Den dag i dag er Ahmed Maksoud overbevist om, at Zakaria var i Syrien for at studere islam, og altså ikke var kriger hos Islamisk Stat:

»På et tidspunkt skrev han, at nu var han kommet ind på et forløb, hvor de skulle lære om islam. Han kom aldrig ind på krigen. Han har aldrig været i krig. Det er jeg sikker på. Han var dernede for at gå i skole. Jeg spurgte, om han skulle i træningslejr til krig. Han sagde, at han lærte noget vigtigere, og det virkede som om, at han havde fundet meningen i livet.«

Men i begyndelsen af 2014 ophørte kontakten med Zakaria pludselig.

»Der gik en måned uden en lyd, og så fik vi et opkald på arabisk. En mand spurgte, om jeg var Ahmed Maksoud. Telefonen blev rakt til Zakaria, der klynkede. Manden tog telefonen ud af hans hænder igen. Jeg bekræftede, at det var min søn Zakaria. Manden fortalte, at Zakaria var blevet skudt, og at han var i sikkerhed i deres varetægt nu. Han fortalte, at Zakaria var blevet skudt i alt fem steder i benene og i skulderen, men at han var blevet behandlet og var ok.«

Det viste sig, at Zakaria var blevet taget til fange af den militante kurdiske gruppe YPG, der kæmper mod Islamisk Stat i de kurdiske områder af Syrien. Opkaldet kom i marts 2014.

»Jeg takkede ham for at passe på Zakaria og sagde, at han skulle fortælle mig, hvad jeg nu skulle gøre for at se min søn igen. Han forstod det, som om at jeg tilbød ham penge, og blev vred. Han sagde, at de ikke vil have noget. »Jeres søn virker som en uskyldig lille dreng. I skal hente jeres dreng«, sagde han til mig. Vi fandt frem til, at Zakaria var i fængslet i Kobane som fange.«

Allerede kort efter tog Zakarias storebror Ayman Maksoud til Tyrkiet tæt på grænsen til Kobane i Syrien. 18. marts 2014 udstedte den danske ambassade i Ankara et midlertidigt rejsedokument til Ayman Maksoud, der skulle hente Zakaria ved Kobane.

»Men herfra begyndte forhandlingerne at ligne noget fra en film. Kurderne krævede, at nogle fra den danske stat skulle snakke med os om Zakaria. Og at vi skulle skaffe bevis på, at Zakaria var fra Danmark. Han sagde, at det var rent praktisk. Vi fandt ud af gennem ministeriet, at det var meget mere kompliceret, end vi havde regnet med,« siger Ahmed Maksoud.

Ahmed Maksouds søn Zakaria rejste som 16-årig til Syrien i oktober 2013. Familien har ikke hørt fra ham de seneste 12 måneder, og Ahmed må nøjes med billeder af sin søn. Fold sammen Læs mere Læs mere

Storebroderen Ayman Maksoud måtte rejse hjem fra Tyrkiet igen uden Zakaria i marts 2014. Ifølge familien selv og kilder tæt på forløbet stillede YPG krav, som i virkeligheden gjorde udleveringen af Zakaria til en gidselforhandling, hvor den danske stat skulle acceptere YPG, der er allieret med den terrorstemplede kurdiske oprørsgruppe PKK som en ligeværdig forhandlingspartner. Opfattelsen var, at en officiel anmodning ville blive brugt som en slags de facto anerkendelse af den kurdiske militante gruppe.

»Vi fandt ud af, at det gik hen og blev politisk. Danmark som en stat skulle snakke med dem som stat til stat. Vi fandt ud af, at det ikke kom på tale. Vi ringede til kurderne og sagde, at Zakaria ikke kan gøre det, som de beder om. Altså opfylde deres politiske krav.«

Gennem en fremtrædende kurder i Danmark fik familien kort efter arrangeret et nyt møde i Tyrkiet. Berlingske har været i kontakt med manden, der bekræfter, at han har hjulpet som en slags mellemmand, men at han derudover intet kender til sagen.

Et stempel i Ahmed Maksouds pas viser, at han er rejst ind i Tyrkiet 9. maj 2014.

»Vi tog til byen Suruc i Tyrkiet og ringede til vores kontaktperson. Han krævede, at vi skulle arrangere et møde mellem ham og den danske ambassade i Ankara. Ambassaden siger til mig, at det ikke kan lade sig gøre. Kurderne ville have, at Danmark skulle anerkende dem som stat. Det, de bad om, kunne ikke lade sig gøre. Han krævede, at vi pressede den danske stat til at tale med dem. At vi skulle gå til medierne og lægge pres på den danske stat. Han blev rigtig irriteret over, at vi ikke ville gå til medierne. Vi lagde penge og tøj til Zakaria, som vi bad om, at de gav videre til ham.«

I Danmark blev Røde Kors’ katastrofechef Arne Vågen også involveret i sagen. Et tredje udvekslingsforsøg blev aftalt. Igen var det storebror Ayman Maksoud, der tog af sted.

»Han blev afvist. En repræsentant for kurderne sendte ham væk og sagde, at det skulle have været den danske stat, der mødte op ved grænsen.«

I begyndelsen af juli sidste år hører Ahmed Maksoud fra Zakaria for foreløbigt sidste gang.

»Han ringede under ramadanen sidste år. Zakaria fortalte hjerteskærende ting. I en uge havde han været i et helt mørkt rum. Han vidste ikke, om det var dag eller nat. Han skulle sidde ned og sove og kunne ikke ligge udstrakt. Han beskrev det som en grav, og de behandlede ham meget dårligt. Zakaria fortalte, at han fik slag, når han skulle på toilettet. Samtalen blev afbrudt af en vagt. Vi har ikke snakket med Zakaria siden.«

Viceudenrigsministeren fra Rojava, syrisk Kurdistan, Idriss Nassan, bekræfter over for Berlingske, at de kurdiske styrker i området på et tidspunkt havde Zakaria Maksoud i deres varetægt:

»Vi fangede en dansk IS-kriger, der var blevet såret i kamp. Vi behandlede ham, og han fik det gradvist bedre,« siger Idriss Nassan.

Men i efteråret 2014, da Islamisk Stat gik til angreb på Kobane mistede kurderne kontrollen over det område, hvor Zakaria sad fængslet. Under kampene bombede den vestlige koalition fængslet i Kobane.

»Derfor ved vi ikke, om IS befriede ham, eller om han døde i koalitionens bombardement,« siger Idriss Nassan.

Han afviser, at kurderne forsøgte at presse Danmark til politiske indrømmelser til gengæld for Zakaria Maksoud:

»Vi har sendt besked til familien og de danske myndigheder om hændelsesforløbet. Da han var i vores varetægt, ønskede vi at tale med den danske regering og de danske myndigheder om fangen. Men Danmark svarede ikke,« siger Idriss Nassan.

Arne Vågen, katastrofechef hos dansk Røde Kors, bekræfter, at han personligt har været involveret i sagen.

»Vi har hjulpet familien. Vi havde kontakter til den militante bevægelse, som havde Zakaria i fangenskab. Han blev holdt fanget i byen Kobane, og vi forsøgte at få ham udleveret til tyrkiske myndigheder via Røde Halvmåne. Jeg var selv i meget tæt kontakt med talsmanden for denne her bevægelse. Men udleveringen lykkedes aldrig,« siger Arne Vågen.

Hans rolle var at holde kontakt med Zakaria:

»Jeg talte med ham personligt. Han sagde, han havde det okay. At han kedede sig. Og at han ville hjem. Han var også såret, men han var kommet sig og var blevet behandlet for det. Jeg gjorde dem opmærksomme på det ansvar, de havde i forhold til internationale konventioner om at behandle ham ordentligt.«

I lighed med Ahmed Maksoud talte Arne Vågen sidste gang med Zakaria i juli 2014.

»Jeg kan ikke kommentere på, om den militante kurdiske gruppe stillede politiske krav. Jeg har oplevet det som en tragisk sag. Den adskiller sig fra andre sager fra området på den måde, at vi direkte og indirekte havde kontakt med ham,« konstaterer han.

Byen Kobane blev for alvor verdenskendt, da Islamisk Stat lancerede en stor offensiv mod den strategisk og symbolsk vigtige syriske by i efteråret 2014.

»Da mistede vi kontakten med Zakaria. Vi ved ikke, hvad der er sket med ham siden. I dag er der ingen fanger tilbage i fængslet. Han kan være omkommet, da fængslet blev bombet. Han kan være befriet eller være med IS i dag. Vi ved det ikke,« siger Arne Vågen.

Ole Egbjerg Mikkelsen, chef for Udenrigsministeriets Borgerservice, ønsker ikke at kommentere Zakarias sag med henvisning til, at ministeriet har tavshedspligt i sager vedrørende enkeltpersoner:

»Udenrigsministeriet ønsker ikke at kommentere den konkrete sag, da vi er underlagt tavshedspligt i sager vedrørende enkeltpersoner. Generelt bistår vi i enkeltsager pårørende, som retter henvendelse til os. Om dansk lovgivning er overtrådt er noget, som politiet herhjemme tager stilling til. Men vi har selvsagt tæt kontakt til politiet i denne type sager.«

Ahmed Maksoud håber stadig, at hans søn er i live.

»Vi har alle den følelse, at Zakaria stadig er i live. Vi er bange for, at han er under dårlige forhold, og at kurderne igen vil bruge ham som et politisk kort. Vi ønsker ham hjem igen.«