Det er syv år siden, Mikael Jalving rejste rundt i Sverige for at skrive bogen ’Absolut Sverige: en rejse i tavshedens rige’.

»En brutal og ærlig bog om vores kære naboland,« mener Jalving, der elsker Sverige. Det sagde han i radioprogrammet ’Danmarks Röst’ på Radio24syv, som han var vært for i sommeren i 2014. Her talte han med svenskere om svenske tabuer, og hvordan man bryder dem.

Siden da er tingene kun blevet værre, mener debattøren. Med værre mener han, at landets politik over for flygtninge og indvandrere er præget af så stor fremtidsoptimisme, at svenskerne har lukket øjnene for de problemer, der følger med.

»Det er som at se en trafikulykke i slowmotion. Summen af problemer, som har med indvandring at gøre, er blevet større. Det skyldes, at indvandringen har taget en fart, den aldrig har haft før. Ja, mennesket har altid vandret, men tidligere har det spredt sig ud over århundreder!,« siger Mikael Jalving.

– Hvor ser man det i dag?

»Man ser det i Malmø, hvor hvide kvinder uden tildækning knap er velkomne. Man ser det i kriminalitetsstatistikkerne, hvor overrepræsentationen vokser, og du ser det hos den voksende gruppe af unge, muslimske mænd, som abonnerer på muslimske forestillinger om klanen, familien og sharia som den øverste beskyttelse. Det er nogle helt andre værdier end det lutheranske, sekulære Sverige.«

Jalving bruger ofte sin taletid på at advare om en truet velfærdsstat og den udskældte politiske korrekthed i Sverige. Men mest af alt taler den historieuddannede meningsdanner om tab af kultur og kolliderende værdier. Netop derfor er diskussionen om Sverige akut:

»Fordi vi i Danmark er i risiko for at begå mange af de samme fejl. Vi er langtfra home safe.«

Som eksempel nævner han de betonklodser, der står i Nyhavn og andre steder i de danske storbyer for at sænke farten på lastbiler med kurs mod store menneskemængder.

»I Nyhavn har man valgt at pynte ’koranklodserne’ med guldskrift og en smiley! Det er kommunens forsøg på at sminke virkeligheden og lade, som om problemet ikke er der. Der har du den svenske ånd. Det ville være bedre, hvis vi bare lod dem stå i grå beton, så alle kan se, hvordan terror gør byen grim.«

– Hvis du skal sige en positiv ting, hvad kan vi så lære af Sverige?

»Vi kan lære, at vi skal gøre det modsatte af, hvad de mener i Stockholm. Det er jo på sin vis positivt, at landets øverste politiske intelligens har valgt at gøre landet til et socialt eksperimentarium, så alle kan se, hvad man ikke skal gøre.«

Stol på ingen

Hvis Mikael Jalving skulle stemme i Sverige, ville han stemme på Sverigedemokraterna. Herhjemme »ville han sætte sit kryds ved Nye Borgerlige«.

– Hvilken del af svensk kultur mener du, at svenskerne har mistet?

»Det er ikke så meget finkultur, når jeg taler om, at svensk kultur forsvinder. Der findes malerier, digtning og poesi på svensk. Med kultur mener jeg vores vaner, og alle de ting, vi gør, uden at sige hvorfor vi gør det.«

– Hvad er det konkret, svenskerne ikke kan gøre?

»Det handler om, at de lighedsidealer, vi har taget for givet, er under pres af den patriarkalske mainstreamislam. Kvinder kan ikke løbe rundt på stierne i Malmö. Det er decideret farligt efterhånden. Og Göteborg er nærmest et cowboyland, hvor kvinderne jages rundt i parkerne. Den seksuelle intimidering er så markant, at selv en gammel party freak som mig tænker: ’Tænk at de vil finde sig i det.’ Svenskerne internaliserer det og indretter deres liv efter det. Dem, der har råd, flytter deres børn over i skoler, hvor der ikke er så mange muslimske børn. De cykler ikke gennem Rosengården, men kører bil, hvis de har råd.«

– Hvad bygger du det på?

»Jeg kan se, at kriminalitetsstatistikkerne sejler. Jeg følger observationer på de sociale medier og i den lokale presse. Ikke den nationale presse, den har valgt side til fordel for indvandringen. Og jeg får løbende underretninger fra dem, jeg kender fra Sverige.«

I gårsdagens Information kunne man som en del af denne artikelserie om Sverige læse, hvordan et flertal af svenskerne ifølge en ny undersøgelse ikke har tillid til, at medierne fortæller sandheden om indvandringen. Det gælder ikke for andre emner som eksempelvis sundhed – men det gælder for indvandring. Hvis Mikael Jalving var blevet spurgt i den undersøgelse, ville han dele mistilliden med det svenske flertal.

Faktisk er det så grelt i Sverige, at man ifølge ham skal have en lup og en kodebog ved hånden for at tyde de informationer, myndigheder og medier giver borgerne lov til at tygge på.

»Den egentlige sandhed er krypteret. Man får at vide, at ’unge mænd’ har gjort noget. Eller ’EU-migranter’, som er en eufemisme for romaer. De må ikke skrive, at det er unge, muslimske mænd.«

– Man taler nærmest ikke om andet end migration og integration i Sverige, og de fleste medier har haft lange serier om problemer i forstæderne til Malmö og Stockholm. Overdriver du ikke?

»Det er blevet bedre, det er jeg enig i. Det er økonomen Tino Sanandaji, som er brudt igennem med en alternativ samfundsdiagnose, et bevis på. Han er også enormt aktiv på Facebook, som er blevet et medie i sig selv i debatten om indvandring, fordi man ikke får informationerne andre steder.«

Tino Sanandaji er Sveriges mest indvandrekritiske økonom, som også er interviewet til denne serie om Sverige. Han er gennem årerne blevet mødt med heftig kritik i de svenske medier, når han med officielle statistikker kortlægger konsekvenserne af Sveriges indvandrings- og flygtningepolitik.

– Hvor vigtigt er det reelt for integrationen og løsningen af udfordringerne, hvordan man taler om det i medierne?

»Det betyder noget for det allervigtigste, nemlig indvandringens størrelse. Hvis man får flere hundredtusinder migranter serveret som om, det ikke er et problem, kommer man til at tro, at det er det ikke. Så den sproglige repræsentation betyder noget for opfattelsen af problemets omfang. Svenskerne vil meget gerne tale om integration, det vil vi også i Danmark. Men når indvandringen er ukontrollabel, bliver integrationen ukontrollabel, og vi kan ikke tale om kvalitet af integration uden at tale om kvantitet. Det vil vi heldigvis gerne i Danmark nu.«

Svensk utryghed

Det er så skidt på den anden side af sundet, at Jalving »i høj grad ser den svenske velfærdsstat som truet« af indvandringen, der ifølge ham skaber ulighed og utryghed blandt svenskerne, særligt i de store byer.

»Ifølge Säpo (svensk sikkerhedspoliti, red.) er der tusindvis af potentielle syrienskrigere og islamister i Sverige. Der er en stor og voksende gruppe af radikaliserede, unge muslimske mænd i Sverige, som udgør en sikkerhedsrisiko på sigt. De er aktive i banderne, der tidligere handlede om narko, penge og beskyttelsespenge, men hvor vi nu ser tendenser til, at banderne i Sverige får et mere religiøst pift.«

Så slemt står det slet ikke til i Danmark, mener han. Også selvom flere i hans omgangskreds flytter deres små poder ud af skoler med en stor andel muslimske børn med undskyldninger om, at lige deres Emma Sofie har et særligt behov for ro.

Her mener Mikael Jalving, at danskerne kan takke folk som Pia Kjærsgaard og Søren Krarup for, at vi i Danmark er gået fri af den svenske overoptimisme.

»De advarede tidligt om konsekvenserne. Det har ført til en politisk repræsentation af skepsis og modstand allerede i 80’erne. Nok en lille opposition, men alligevel med fodfæste i Folketinget. Det har man ikke haft i Sverige – alle partier har været enige i utrolig lang tid.«

I dag ville han blandt andet stemme på Nye Borgerlige, fordi de vil sætte indvandring fra særligt muslimske områder med en stor andel af kriminelle i forhold til resten af befolkningen på pause.

»Det handler om at turde pege fingre. Hele øvelsen er at turde diskriminere. Det er et opgør med, hvad vi har tænkt meget længe.«

– Hvordan hænger det sammen med beskyttelsen af vores liberale arv og individets rettigheder?

»Det er en misforstået arv. Folk, der kom for at søge beskyttelse under Anden Verdenskrig var europæere. Det er de ikke nu, og derfor bør de ikke nyde de samme borgerrettigheder.«

Afmatning af velfærdsstaten

Mens mange i Sverige ser problemer med integration som et resultat af ulighed og advarer om en etnisk underklasse, ser Jalving indvandringen som det, der er med til at skabe uligheden i Sverige.

»I Sverige har man for eksempel forretningsmænd, der laver gated communities omkranset af beskyttende mure for dem, der har råd til det. Ikke den lavere middelklasse, men de velbjergede. «

– Hvordan ved du, at de svenskere, der bygger ’gated communities’ med mure omkring sig, gør det på grund af indvandring?

»Det er klart, det er der ikke nogen, der siger. Man framer det i stedet gennem et kommunikationsbureau, så det handler om tryghed.«

– Men hvordan ved du, at indvandring i virkeligheden er årsagen?

»Hvad sørensen skulle det ellers være? Det er et kvalificeret gæt ud fra mine erfaringer.«

Tino Sanandaji, som du selv nævner som en pioner, siger som en del af denne her artikelserie om Sverige, at selvom der er store udfordringer, er velfærdsstaten ikke truet af kollaps. Hvad ved du, som han ikke ved?

»Jeg har læst ham meget, men jeg ved ikke lige, hvilken deadline han har for det?”

– Han siger blandt andet, at selv hvis udgifterne til indvandring steg fra to procent af BNP i dag til over det dobbelte, ville det ikke true velfærdsstaten med kollaps.

»Det er klart, Sverige kollapser ikke om fem år. Men hvad med om 50 år? Jeg tænker jo på mine børn og børnebørn. Kollaps er også et voldsomt ord. Gradvis svækkelse og gradvis udmattelse er det store problem, og man kan kun regne med, at udgifterne vil vokse. Jeg kan ikke se andet end velfærdsstatens gradvise afmattelse i Sverige.«

Svenskernes optimisme

I forrige uge rapportede Information fra den svenske by Lessebo, der har landets største andel flygtninge. Her vurderer Sverigedemokraternas lokale leder, at den lille by nok skal klare udfordringen med integration. Det skæpper til i kommunekassen og sikrer befolkningen i et ellers tyndt befolket område at tage imod flygtninge.

– Når selv en Sverigesdemokrat er overbevist om, at det nok skal gå, hvorfor er du så pessimistisk?

»Jeg kan ikke se, hvad grundlaget er for den optimisme. Et stykke af vejen kan jeg godt forstå, hvad han eller hun mener, fordi integrationen alt andet lige er nemmere i mindre samfund, så længe de nytilkomne ikke udgør en for stor del. Det ser vi også i Danmark, hvor integrationen går bedre i tyndt befolkede områder. Problemet bliver bare meget større i de største byer.«

– Hvorfor tror du, der er forskel på, hvor bekymrede vi er for udviklingen i Danmark, og hvor optimistiske selv medlemmer af Sverigedemokraterne er for udviklingen i Sverige?

»Den politiske mainstream i Sverige er rundet af, at man er gået fri af krige og har haft fred siden 1800-tallet, mens vi andre blev stedse mindre og draget ind i Anden Verdenskrig. Danmark har en anden, nyere historie, og det har givet os en større dosis af realisme. Svenskerne lever på en blå og gul sky af fremdrift og udvikling, og de kaldte sig fremtidsfolket i 30’erne. De har jo også mange lysende eksempler på fremskridtet og industrien, med virksomheder som IKEA og H&M. De har nobelprisen, for søren! Det er abstrakt, men jeg tror altså, det er forklaringen på, hvorfor svenskerne tror så meget på fremtiden. ’Det kommer att lösa sig’, siger de.«