Begreber som øget faglighed, moderne kompetencer og faglige og nationale mål præger udspillet til Venstres gymnasiereform.

Men den øgede styring efter politisk bestemte mål risikerer at gå hårdt ud over den 150 år gamle tradition for almendannelse i danske gymnasier, som både handler om at dygtiggøre eleverne fagligt og at danne dem som borgere, mennesker og selvstændige individer. Det mener uddannelsesforskere, gymnasielærere og -elever.

Undervisningsminister Ellen Trane Nørby (V) taler om, at reformen skal styrke og modernisere den almene dannelse. Men ifølge lektor, ph.d. Dion Rüsselbæk Hansen, der forsker i gymnasiet på Syddansk Universitet, gør den reelt det modsatte.

»Det overordnede formål i udspillet er at skabe entreprenante individer på arbejdsmarkedet, men så kommer gymnasiet kun til at handle om, at man skal tage sig en uddannelse og passe sit job og ikke om at blive medborger og kunne tage stilling til verden. Hele udspillet vidner om et kæmpe demokratisk underskud, hvor det at uddanne medborgere er uden betydning,« siger Dion Rüsselbæk Hansen.

I en kronik i Information i sidste uge advarede lektor Thomas Aastrup Rømer om, at reformen er et opgør med gymnasiet som dannelsesinstitution.

»Problemet er, at reformen er formuleret som et opgør med traditionel dannelse, der betegnes som ’udfordret’. I stedet sætter man de her kompetencer og mål, som på ingen måde relaterer til gymnasiets grundformål. Men uden formålet mister gymnasiet kontakten den med tradition, der skal introducere eleverne til videnskab, ansvarlighed, kritik, demokrati og åndsfrihed, som er indbygget i den almene dannelse,« siger Thomas Aastrup Rømer, der er lektor i skoleforskning ved Danmarks institut for Pædagogik og Uddannelse, Aarhus Universitet.

Også gymnasielærerne mener, at udspillet vil reducere den almene dannelse, fordi vægten bliver lagt på fire kompetencer: de innovative, de digitale, de globale og de karrieremæssige kompetencer.

»Ingen kan jo have noget imod de her kompetencer, men almendannelse handler om at gøre unge livsduelige i bred forstand. Ved at fokusere på de fire kompetencer og gøre dem til en del af de enkelte fags mål, er der en fare for at forskyde fokus væk fra den almene dannelse,« siger formand for Gymnasieskolernes Lærerforening Anette Nordstrøm Hansen.

Karrierereform

For gymnasieeleverne oser reformudspillet langt væk af, at det hele handler om at videreuddanne sig og gøre karriere.

»Det skal vi også, men gymnasiet har i mange år haft rollen som en institution, der er med til danne os som borgere. Derfor vælger mange unge gymnasiet, fordi det er et sted, du kan udvikle dig sig som menneske og finde ud af, hvad du vil med livet. Men udspillet handler næsten kun om karriere,« siger formand for Danske Gymnasieelevers Sammenslutning (DGS) Veronika Ahrensbøll Schultz.

Hun undrer sig især over koblingen mellem de fire kompetencer i udspillet, som tilsammen skal give eleverne demokratisk dannelse.

»Vi synes der ligger mange andre ting i demokratisk dannelse og er bekymrede for, at de her kompetencebegreber, flere test og mindre valgfrihed bliver en meget snæver tilgang til, hvad man skal have ud af gymnasiet,« siger DGS-formanden.

Undervisningsminister Ellen Trane Nørby har forklaret, at kompetencerne udelukkende skal ses som et supplement til den almene dannelse, som skal styrkes.

»Problemet er, at det ikke er det, udspillet lægger op til,« siger Anette Nordstrøm Hansen. Udspillet lægger nemlig også op til, at sprogundervisningen skal have mindre fokus på litteratur og mere på anvendelige sprogkundskaber, ligesom oldtidskundskab, historie og religion bliver lagt sammen til ét fag, og HF får reduceret muligheden for at udbyde kreative fag, påpeger gymnasielærerformanden.

Også Dion Rüsselbæk Hansen mener, at udspillet vidner om en anden dagsorden.

»Når ministeren siger, at der stadig skal være almendannelse i gymnasiet, så taler hun med to tunger, hvis dannelse er at være en del af noget større, forholde sig til andre og verden og ikke bare gå ned ad den vej, som politikerne har udlagt som vigtig,« siger gymnasieforskeren.

Målstyring

Det helt store problem i udspillet er den måde, kompetencerne skal skrives ind i faglige mål for alle fag, ligesom der til hvert af de tre nye nationale mål for gymnasiet, som udspillet rummer, skal »knyttes konkrete og målbare resultatmål«. Anette Nordstrøm Hansen frygter, at det vil flytte fokus til målene, frem for det der er vigtigst på de forskellige gymnasier.

»Det er en politisk opgave at sætte mål for uddannelse, men det bliver problematisk, når man vil ind og detailregulere og holde øje med, om de og de faglige mål er nået. I stedet for at gøre målene til et arbejdsredskab, der kan udvikle skolerne, så bliver det et redskab til at ranke skolerne,« siger Anette Nordstrøm Hansen.

Veronika Ahrensbøll Schultz frygter også, at lærerne bliver nødt til at tilrettelægge specifikt efter de mål, som reformudspillet lægger op til.

»Udspillet har en meget snæver tilgang til uddannelse, hvor der kommer rigtig meget fokus på karriere, mens man glemmer det at blive menneske,« siger Veronika Ahrensbøll Schultz.

Målstyringen af undervisningen i folkeskolen har været under hård kritik, og en ny undersøgelse fra kommunernes og regionernes forskningsinstitut KORA viser, at målstyring virker stik imod hensigten. Når skole, beskæftigelses- og socialområdet bliver udsat for målstyring, så bliver det målene frem for de vigtigste opgaver, som fagpersonerne har mest blik for, og det går ud over de svageste.

Thomas Aastrup Rømer mener, at regeringens udspil til en gymnasiereform vidner om den samme trang til at detailstyre pædagogikken via målstyring som i folkeskolen.

»Man kører de her jævne kompetencer og målstyring ned over gymnasiet, men det er så bureaukratisk en opfattelse af læring, at det nærmest vil splintre den intellektuelle tradition, som gymnasiet skal indvie eleverne til. Det får man ikke mere, men mindre faglighed ud af,« siger Thomas Aaastrup Rømer.

Dion Rüsselbæk Hansen frygter også, at gymnasiet er på vej mod den samme detailregulering, som man har set i folkeskolen: »Den klare logik i udspillet er, at politikerne gerne vil detailregulere, så de kan holde hånd i hanke med, hvad der foregår i gymnasiet. Men det er meget naiv og farlig tankegang at tro, at man kan detailregulere så komplekse forhold som uddannelse.«

Faren er, at det svært målbare ofte bliver forsømt, som f.eks. selvstændighed, værdier, dannelse og kreativitet. Det, der går tabt i målstyring, er alt det, Danmark bryster sig af, mener Dion Rüsselbæk Hansen: »At være kreative, selvstændige og kunne tænke anderledes er netop det, erhvervslivet efterspørger, og noget af det vores uddannelsessystem har kunnet, selv om det ikke er perfekt. Men ved at regelrette uddannelse så meget er konsekvensen, at vi fremover får unge mennesker, der ikke kan de ting, som ellers er til fælles glæde for hele samfundet.«

Tillidspørgsmål

Thomas Aastrup Rømer påpeger, at der i forbindelse med folkeskolereformen trods alt var nogle få referencer til OECD-rapporter og forskning på området.

»Men i gymnasieudspillet er der ingenting. Vi aner ikke, hvorfor almendannelse skal skiftes ud med kompetencer og målstyring. Jeg synes, det er for groft, at en hel generation af unge, der intellektuelt skal modnes, skal udsættes for en politik, som vi ikke aner noget om grundlaget for,« siger Thomas Aastrup Rømer.

Heller ikke Dion Rüsselbæk Hansen kan se anden dokumentation for udspillet til en ny reform end nogle evalueringsrapporter:

»Når politikerne gerne vil styre uddannelse, så er det, fordi de ved, at underviserne er en ufattelig vigtig ressource. Derfor bruges der mange midler på uddannelsesforskning, men paradokset er, at det ikke kan styres på den måde, som politikerne gerne vil. Derfor ser vi også, at politikerne konstant taler imod bedre vidende. Det er en svær erkendelse, at vi godt kan have nogle fælles mål for uddannelse, men det er op til de enkelte skoler og fagpersoner, hvordan de bliver udmøntet.«

Anette Nordstrøm Hansen mener, der trods alt er gode toner i udspillet. Problemet er detaljeringsgraden, som risikerer at styre gymnasiet i den helt forkerte retning: »Lav nogle gode overordnede mål og vis tillid til, at fagprofessionelle ikke er tonedøve, men kan føre dem ud i livet bedst muligt.«