De senere år har feminisme fået fornyet vind i sejlende. #MeToo går sejrsgang, man kan købe t-shirts med feministiske slogans i H&M, og der kommer folk under 40 til 8. marts-arrangementer. Men hvad er det egentlig for en sag, der kæmpes for? Deler feminisme mere end den samler? Er der plads til minoritetskvinder? I denne artikelserie taler vi med fremtrædende aktører for at blive klogere på, hvilken tilstand moderne dansk feminisme befinder sig i.

Du har jo før været inde på det her med, at feminister tager en offerrolle på sig, og at du savner en form for…

Selvom hun går ind for ligestilling mellem kønnene, definerer Leny Malacinski sig ikke som feminist, for hun synes, det er som om, hun skal skrive under på noget, der står skrevet med småt. ”Jeg fornemmer, det er noget med, man skal anerkende, at kvinder har det værre end mænd. At de har nogle særlige udfordringer her i livet, som er værre end mændenes. Og det anerkender jeg ikke.”

Det er ikke første gang, Leny Malacinski opforder feminister til at droppe offerrollen. I 2009 udgav hun debatbogen Den dag, jeg opdagede, jeg var undertrykt, hvori hun kritiserer kvindebevægelsen for at fremstille kvinder som nogen, det er synd for, og som derfor skal have positiv særbehandling i form af kønskvoter, øremærket barsel og forbud mod sexistiske reklamer.

”Der er en verden til forskel på 70’ernes feminisme, hvor man gik til selvforsvar, lavede kollektiver, dannede bands, og damebladene skrev guides til, hvordan man bruger en boremaskine. Man handlede. I dag er det et tabu i kvindebevægelsen, at kvinder kan gøre en forskel i deres eget liv. Vi er bare ofre for strukturer.”

”Det forstår jeg heller ikke. Men jeg ved godt, hvad det giver dem, nemlig rollen som underdog. En underdog kalder på samfundets beskyttelse og har et moralsk krav på, at der bliver taget særligt hensyn. De vil gerne tale med den undertryktes autoritet, for hvis man bare kommer og er et almindeligt menneske, med et almindeligt ikke-problem, hvorfor skulle folk så lytte til dig? Men hvis du er kvinde og oveni købet har menstruation, så skal folk være sådan: 'Hey, hey, hey! Hende her prøver faktisk at sige noget'.”

Den tendens til at fremstille kvinder som ofre, mener Leny Malacinski kun er blevet forstærket i løbet af de ni år, der er gået, siden hendes bog udkom. Og #MeToo er kronen på værket.

”#MeToo er den eksplosive forløsning på al den kvindelige vrede og offerliggørelse. Den rider på ryggen af alvorlige forbrydelser, men så kommer der alt muligt andet med, som jeg mener er under bagatelgrænsen, og den er ustoppelig, for der er ingen, der tør sige noget. Fordi ligestilling er godt. Og det er det. Det er bare ikke det, der sker. Istedet er opgøret mod magtfulde mænd gået hen og blevet magtudøvelse i sig selv.”