Ragnar Lothbrok er ikke tilfreds. Han er lige blevet sat på plads af sin høvding, earl Haraldson, der ikke som Lothbrok er interesseret i at rejse mod det ukendte vest på togt i sine skibe. Haraldson vil hellere som sædvanlig rejse mod øst, og han finder sig ikke i, at Lothbrok offentligt udfordrer hans autoritet.

Men de folkeslag, der bor mod øst, er lige så fattige som vikingerne, og sammen med sin bror og en dygtig skibsbygger er Lothbrok i færd med at bygge et skib, der er stærkt og sødygtigt nok til at kunne forcere det åbne hav mod vest.

Og så er sejlene ellers sat for et drama af de mere hårdtslående i den nye engelsksprogede tv-serie Vikings, som også viser nogle mere fredelige og menneskelige sider af de – ifølge populærkulturen – så blodtørstige skandinaviske krigere. Serien, der er produceret af MGM og History Channel, begynder i slutningen af 700-tallet – som virkelighedens vikingetid også gjorde – og handler om magtkampen mellem Ragnar Lothbrok (Regnar Lodbrog på dansk, spillet af Travis Fimmel) og earl Haraldson (Gabriel Byrne) og vikingernes første togter mod vest, hvor de blandt andet nåede England.

Vikingernes Che Guevara

»Ingen ved med sikkerhed, hvorfor vikingerne på dette bestemte tidspunkt begyndte at sejle mod vest for at plyndre,« siger Michael Hirst, der har skabt og skrevet Vikings, der nok foregår i Skandinavien, men er optaget i Irland.

»Det kan sagtens skyldes en masse forskellige faktorer, som på samme tidspunkt løber sammen. Men set ud fra en dramatisk synsvinkel er det et vidunderligt øjeblik. Det er en tid med forandring og drama, og det er altid sådan i et samfund, at det vil føre til konflikter mellem de etablerede magtfigurer og de unge, som får magten, fordi de åbner for nye sandheder og nye måder at gøre tingene på. Det er en god periode at lade serien foregå i.«

Den svenske instruktør Johan Renck, der har instrueret de første tre afsnit af Vikings, kalder Ragnar Lothbrok for en rebel, vikingernes Che Guevara.

»Han gjorde på sin vis oprør mod et meget hierarkisk feudalsamfund og havde visioner og ideer om, hvor togterne skulle gå hen,« siger Renck, som tidligere har arbejdet på tv-serier som True Blood og The Walking Dead.

»Han er villig til at tage en risiko, fordi tiden er inde til, at nogen gør det. Og det fører, hvilket også interesserer mig, til kultursammenstødet mellem vikingernes tro og angelsaksernes, der mere eller mindre var kristne. Denne naturromantiske, humanistiske tro – vikingerne var også fatalister – møder en skyldplaget, mørk og tung kristendom. Der er naturligvis en god grobund for interessant psykologi.«

Stor fascinationskraft

Michael Hirst har længe drømt om at skrive en tv-serie om vikinger. Han har tidligere skrevet de to anmelderroste film om Englands første dronning Elizabeth, Elizabeth (1998) og Elizabeth: The Golden Age (2007), og han er manden bag den populære tv-serie The Tudors (2007-10), der handler om den britiske Henrik VIII, hans mange koner og ikke mindst de politiske intriger ved hans hof.

Hirst arbejdede på et endnu urealiseret manuskript om den engelske konge Alfred den Store, der kæmpede mod vikingerne, og læste i den forbindelse en arabisk handelsmands beskrivelse af en vikingebegravelse.

»Det er en utrolig og fantastisk øjenvidneberetning, som jeg stort set har genskabt i et afsnit af Vikings,« siger han.

»Jeg var fascineret. Da jeg lavede manuskriptet om Alfred den Store, begyndte jeg med angrebet på øen Lindisfarne. Jeg har været på øen flere gange, og det er et meget fortryllende sted. Det var et af de første vikingetogter, som chokerede den vestlige civilisation, og jeg har altid gerne villet skrive om det. Fordi jeg bruger Ragnar og begynder med starten på hele denne periode, kunne jeg lægge det angreb ind i Vikings (det er med i andet afsnit, red.).«

De fremmede

Den populære fremstilling af vikingerne er ofte en skildring af en flok hærgende, voldtagende og plyndrende barbarer iført hjelme med horn. For Michael Hirst har det også handlet om at gøre op med dette lidt urimelige og karikerede image, der blandt andet skyldes, at historierne om vikingerne blev skrevet af »fjendtlige vidner«, det vil sige de kristne munke, som de angreb.

Men man behøver kun at grave lidt dybere, før man finder en anden og mere nuanceret sandhed om vikingerne, forklarer Hirst. En sandhed, hvor vikingerne nok gik drog på plyndringstogter, men også var tænkende og følende væsener, som levede i et for tiden ganske veludviklet og oplyst samfund.

»På mange måder haltede de bagefter andre vestlige lande dengang, blandt andet fordi de stadig befandt sig i jernalderen og ikke vidste, hvordan man lavede krukker og den slags. Men på andre måder var de mere avancerede. De havde slaver, men var langt mere demokratisk indstillet end sakserne og frankerne, som allerede havde opbygget hierarkiske samfund. Vikingerne mødtes på tinge og tog demokratiske beslutninger, deres holdning til kvinder var meget mere oplyst, kvinderne kunne lade sig skille fra deres mænd, de kunne kæmpe side om side med mændene, de kunne regere.«

Desuden designede og byggede vikingerne langskibene, der var mere avancerede end nogen andre kulturers fartøjer på det tidspunkt, og da de forstod at navigere dem, kunne de komme langt omkring.

»I betragtning af, hvor små de skandinaviske lande er geografisk set, er den indflydelse, de havde på verden, utrolig. De opdagede Nordamerika hundredvis af år før Columbus, og da de begyndte ikke blot at plyndre, men også at kolonisere og slå sig ned, påvirkede de kulturerne i mange lande, inklusive England, hvor Danerloven gjaldt i mange territorier, Frankrig, hvor Normandiet var landet befolket af folk fra nord, og Irland, hvor Dublin var en vikingeby. Kradser man lidt i overfladen, begynder de at blive virkelig fascinerende på deres egne betingelser – og de er ikke længere blot ’de andre’, ’de fremmede’, ’de ukendte’, krigerne, som smadrer ens dør og stormer ind i ens hus for at voldtage og plyndre.«

Kulturel udveksling

Hvis Michael Hirst med Vikings formår at nuancere billedet af vikingerne, er Lasse Sonne en glad mand. Han er adjunkt ved Saxo-Instituttet på Københavns Universitet, historiker og ekspert i vikingetiden og efter eget udsagn glad for alt, hvad der kan øge interessen for vikingetiden.

»Det er jo fint, hvis folk får en idé om, at der er andet og mere i vikingetiden end folk, der farer rundt i Nordsøen for at brænde klostre ned. Der er meget mere at komme efter,« siger han.

Lasse Sonne forklarer, at vikingetiden blandt andet er fascinerende, fordi den var en brydningstid, hvor Danmark og resten af Norden blev en del af den vestlige middelalderverden.

»De udfarende vikinger er ikke så interessante i sig selv, men de medførte en række spændende kulturelle kontakter og kulturelle udvekslinger, som vi stadig ikke fuldt ud forstår. Det er en periode, hvor man har et religionsmøde, hvad der jo ellers er sjældent i nordeuropæisk historie, og man åbner for en masse spændende politiske historier, hvilket er godt at dramatisere. Jeg underviser i øjeblikket i 1000-tallets historie – det er lige der, hvor vikingetiden slutter – og forleden opfordrede en studerende mig til at se tv-serien Game of Thrones. Han sagde, at de politiske stridigheder og intriger – bror, der dræber bror, og så bliver han konge i stedet – minder ret meget om, hvad der skete i Norden dengang.«

Stor udfordring

Det er ikke meget samtidigt materiale, der findes om vikingerne – de fleste beretninger er skrevet lang tid efter – og Michael Hirst måtte sande, at vikingetiden er en svær periode at researche i i modsætning til for eksempel Tudor-perioden, om hvilken der findes masser af materiale og mange skriftlige kilder: »Man kan høre deres stemmer i de ting, de angiveligt har sagt. Man kan høre rytmen i deres sprog og fange tonefaldet,« siger han.

»Med vikingerne er det sværere, fordi det er en ældre og meget anderledes kultur. Selvfølgelig er de mennesker, og vi er også interesseret i forskellen mellem kulturerne. Men det er mere udfordrende at finde deres stemme, at trænge ind i deres samfund.«

Historiker og vikingeekspert Lasse Sonne kan sagtens sætte sig ind i de udfordringer, Michael Hirst som manuskriptforfatter har stået over for.

»Hvis man gerne vil lave en autentisk historie om folk i vikingetiden, så har man simpelthen for lidt materiale til at kunne genskabe rigtige personers liv i den detaljegrad, man skal kunne i en tv-serie,« siger han.

»Men hvis man beskriver bymiljøerne, for eksempel Hedeby, Ribe eller andre handelsbyer, eller hvis man beskriver overklassens liv, så er der nok udgravninger at tage fat på. Der er en masse rekonstruktioner af bygninger, som bliver bedre og bedre med tiden. Der er fundet tøj fra samtiden, og i håndskrifter har vi tegnede billeder fra samtiden. Hvis det drejer sig om at få en autentisk ramme, en materiel ramme, omkring nogle begivenheder, man sætter ind i vikingetiden, så kan det godt lade sig gøre. Så er der selvfølgelig spørgsmålet om det sociale liv og kulturen. Og der bliver det svært. Der må man slække på de autentiske krav til, hvordan folk vil interagere med hinanden, og hvad de vil have sagt. Det har vi slet ikke nogen mulighed for at rekonstruere. Men det er måske også der, hvor en manuskriptforfatter vil sige, at han har sin frihed.«

Sandhed og troværdighed

Michael Hirst understreger dog, at han er meget bevidst om at holde sin dramatik inden for rammerne af det autentiske og troværdige.

»Vikings er en tv-serie, et drama, ikke en dokumentarfilm, men jeg vil gerne tro, at alt, hvad jeg laver, vokser ud af research, at historierne er baseret på historiske fakta, og de er altid på en eller anden måde forbundet med historien. En af grundene til, at jeg valgte Ragnar Lothbrok som hovedperson, er, at vi ved mere om ham end om de fleste andre vikingehøvdinge. Vi ved, at han havde to koner og en masse sønner, og at han angreb Paris og England. Jeg kan altid fundere historien på de ting, vi ved. Selvfølgelig er jeg så nødt til at forestille mig, opfinde og skabe alle tingene indimellem og de forhold, han havde til andre mennesker. Ingen kan fortælle én, hvad der virkelig skete, og det ville være latterligt, hvis nogen gik rundt og sagde: ’Nej, nej, nej, det der skete ikke, og han sejlede derhen.’ Man er nødt til at bruge sin fantasi, og det er, hvad folk, der ser tv-serier, forventer, at man gør.«

Og det har Lasse Sonne som historiker heller ingen problemer med. Det gør ham ikke sur, når et stykke fiktion ikke er historisk korrekt.

»Problemet er selvfølgelig, hvis de, der ser tv-serien, ikke er klar over, at der er tale om en tv-serie, men abonnerer på det syn, de får præsenteret,« siger han.

»Men i det omfang, at flere gymnasieelever efter at have set Vikings siger: ’Ja, vi skal læse vikingetidshistorie’, er vi kun glade for den promovering, der sker. Så kan vi selvfølgelig altid opdrage dem bagefter til, hvad der er sandt.«

Historisk interesse

Om Vikings hjælper virkelighedens vikinger med endnu engang at erobre verden, vil stå klart i løbet af de kommende uger og måneder, men Michael Hirst fornemmer, at det er lykkedes ham at ramme en form for tidsånd.

»Da jeg skrev på manuskriptet om Alfred den Store og talte med folk om vikingerne, var der kun en behersket interesse,« siger han.

»Når jeg nu fortæller om Vikings, er der en umiddelbar og næsten universel interesse. Måske hænger det også sammen med, at alle laver historiske tv-serier i dag. Da vi lavede The Tudors, var det en stor risiko for Showtime, fordi der var ikke noget marked i USA for en historisk tv-serie. Men nu kan folk godt lide at se det. At se noget, der handler om historiske begivenheder, er at se noget, der handler om os selv.«

Lasse Sonne synes også, at interessen for det historiske, ikke mindst middelalderen, er blevet større gennem de senere år, hvilket han blandt andet tilskriver Peter Jacksons Ringenes herre-trilogi, der foregår i et middelalder-agtigt univers.

»Det er selvfølgelig ikke vikinger, men vikingetiden er en del af middelalderen generelt,« siger han og fortæller, at Nationalmuseet til sommer åbner en stor udstilling om vikinger – en udstilling, som siden skal på besøg på British Museum.

»Og folk spiller rollespil og live-rollespil, og hver by i provinsen har fået sit eget middelaldermarked.«Første afsnit af ’Vikings’ blev sendt søndag i USA og kan i Danmark ses på streamingtjenesten HBO Nordic. Nye afsnit lægges online hver mandag