Hvis ikke vi i den frie del af verden kan sige det, som det er, eller værne om og forsvare ytringsfriheden, hvem kan så?

Det, blot fordi jeg i dag kan læse mig til, at man efterlyser argumenter for at stå (så) fast på retten til at håne og spotte profeten.

Hvorfor tror man, at islamismen i dag truer os heroppe?

Er det fordi, det er lykkedes folk dernede at tale imod den og stoppe fascisterne? Ser det ud som om, at det er blevet lettere for folk dernede at sige islamismen imod?

Nej, vel? Hvad er der sket med folk i den muslimske verden, som har kritiseret islam? Ved man det?

Vi må ikke også heroppe gå på kompromis med ytringsfriheden, et helt grundlæggende princip for hele eksistensen af vores frihed, de universelle menneskerettigheder og konceptet om demokrati som sådan.

Jeg taler om en historisk person, hvis sædvane nogle vil følge i 2015, fuldstændigt ukritisk. I hvert fald vil moderate og demokratiske muslimer ikke engang italesætte kritikken. De vælger enten bare at se bort fra vanviddet eller måske helt at forlade islam i stilhed.

De lader imamerne fortsætte med at italesætte islam som bogstavstro barbari.

Det er dog ikke for at bebrejde moderate muslimer og andre sekulære i de lande noget som helst, hvis grunden til deres tavshed ellers er frygt.

Vi tør jo ikke engang heroppe, at gøre op med de dogmer, selvom de ikke har deres rødder her.

Alle steder må man dog i det mindste forvente at de folk som er bange, gør hvad de kan, for at sætte ord på deres frygt og selvcensur.

Hvis man i øvrigt skulle leve efter et princip om ikke at gøre andre kede af det, så har vi sgu meget effektivt lukket munden på alle og dermed annulleret demokratiet.

Og guderne ved, at jeg i hele mit liv har prøvet at kritisere den religion uden at provokere, og hvad angår overskriften er den 100% faktuelt sand, i hvert fald i forhold til den måde som islam i al overvejende grad, teologisk, bliver fremlagt på.