Spaltist Jarl Wåge skriver 27.6 om oppropet mot §185, «rasismeparagrafen». Jeg er er av dem som skrev under. Vil vi underskrivere finne ut at det lønner seg å holde kjeft i denne saken? Wåge mener det er for mye å håpe på, og der har han rett. Selv ikke hans fantastiske innlegg makter det.

Wåge uttrykker dyp og inderlig ringeakt for underskriverne. Nå er «ringeakt» blant de holdninger som det er straffbart å uttrykke ifølge §185. Kan vi anmelde Wåge? Nei, for motivet for ringeakten er ikke nevnt i paragrafen. Vi kommer ingen vei med anmeldelsen og bra er det. Hvorfor har ikke Stortinget vedtatt forbud mot hat og ringeakt for alle, uansett motiv? Fordi man vil beskytte svake grupper. De sterke kan tåle det. For øvrig har jeg dyp og inderlig ringeakt for Wåges måte å argumentere på.

Hvorfor skal noe så alminnelig og menneskelig som ringeakt kriminaliseres? Vel, ikke i dette tilfellet, for verken Wåge eller jeg stiller tilstrekkelig svakt. Det er lett å forstå hvorfor svakhet er blitt et velbrukt trumfkort i mange slags politiske debatter.

De som er dømt etter §185, har naturligvis uttalt seg svært mye grovere enn vi har gjort. De har skrevet avskyelige ting. De fortjener høyeste grad ringeakt, og bør møtes med avsky. Det de har skrevet, bør eventuelt slettes av en redaktør.

Nå skal det iverksettes en offensiv mot «hatkriminalitet». Vil den ramme bare slikt som Wåge siterer? «Islamofobi» skal bekjempes. Kan vi være trygge på at bare slibrigheter skal bort fra det offentlige rom? Vi kan ikke det. Det finnes i dag en tendens i den vestlige verden til å utvide omfanget av kriminelle, uønskede og uakseptable ytringer.

University of Cambridge hadde invitert Jordan Peterson. Invitasjonen ble trukket tilbake fordi professoren hevder altfor mye kontroversielt, han hadde også latt seg fotografere ved siden av en mann med «I’m a proud islamophobe» på T-skjorta. Slike folk skal utelukkes. Når dette er mulig i England, er det mulig her i landet også. Det er derfor oppropet uttrykker bekymring for friheten til å stake ut en annen kurs.

Mange husker Inger Marie Ytterhorns latterlige begrunnelse for at Kamzy Gunaratnam ikke burde være leder av 17-mai komiteen i Oslo: Hun er ikke «kronisk norsk». Det skapte en storm av kritikk. Ytterhorns uttalelse ble kalt rasistisk og fordømt deretter, men så vidt jeg vet ble hun ikke anmeldt for brudd på §185. Paragrafen ble ikke tatt i bruk. Det var ikke nødvendig.

I oppropet understreker vi at mange ytringer er og bør være forbudt, alle alvorlige trusler og selvsagt oppfordring til vold. Mohyeldeen Mohammad ble dømt etter §263 og §115 for trusler mot Abid Raja. Flere av uttalelsene Wåge siterer må også kunne rammes av §263. I tillegg nevnes i §264 de gruppene som skal beskyttes av §185. Sistnevnte er overflødig.

Wåge kan garantere at det han siterer er «søndagsskuleversjonen» dersom paragrafen blir opphevet. Det må være vondt å leve blant mennesker man tiltror så djevelske verbale evner og lyster.

Så ja, det er for mye å håpe at vi holder kjeft. Kan vi være trygge på at norske borgere får lov til å offentliggjøre så uønskede, ufyselige meninger som dette? Jeg tror i flere år ennå.