Lærer utlendinger seg språket og skaffer de seg arbeid, så løser man langt på vei de andre problemene knyttet til innvandring.

Forrige mandag hørte jeg og et smekk fullt lokale på Lundetangen pub i Skien Jonas Gahr Støre som fortalte om sine politiske prioriteringer i «Mandagsforedraget». Da hørte jeg han si noe som jeg tror aldri jeg har hørt en leder for Arbeiderpartiet si før. Men Jonas sa det som et av sine ni punkter i foredraget at vi (Norge) må:

«Ha kontroll på innvandringen».

Det er helt ordrett og du kan høre hele foredraget i opptak på ta.no

Det er ikke vanskelig å hevde at det var på tide han sa det. Det var på tide at lederen for Norges største parti anerkjente den frykten som finnes i befolkningen om at vi ikke skal ha denne kontrollen, at vi ikke har denne kontrollen.

I forrige uke var jeg i Kragerø kirkeakademi og snakket om innvandringens utfordringer i Norge. Solide, gode folk, folk med solidarisk innstilling, tok på en svært konstruktiv måte del i diskusjonen etter foredraget mitt. Alle var ikke enig i alt, men alle hadde både en human og realistisk innstilling og bidro på en konstruktiv måte i meningsbrytningen.

Les også Bør ikke overraske at kriminalitet henger sammen med lav inntekt og fattigdom

Human fordi vi selvfølgelig er forpliktet til å hjelpe mennesker i nød, men også realistisk, fordi vi må erkjenne alle de områdene vi ikke får til, ikke har fått til, for å klare å løse disse utfordringene bedre fremover.

Det er svært stor forskjell på fremmedfrykt og fremmedfiendtlighet. Og det er neppe tvil om at ordet «rasisme» til en viss grad blir brukt misvisende om folk som føler en legitim frykt, uten å ha en rasistisk celle i kroppen.

Debatten i Kragerø var altså preget av en realistisk humanisme.

Selv hevder jeg ofte at det er to ord som er en forutsetning for å få til vellykket integrering. De to ordene er:

«Språk» og «Arbeid».

Lærer utlendinger seg språket og skaffer de seg arbeid, så løser man langt på vei de andre problemene knyttet til innvandring.

Jeg har mange gode venner som har blitt svært godt integrert i Norge. Det er gjennom å lære seg språket og skaffe seg arbeid de har fått det til. Og de har gjerne måttet anstrenge seg ekstra, kanskje i jobber som ikke var all verden i starten, for siden å få mer interessante og bedre jobber. Slik folk må i et liv.

Jeg må innrømme at det er lettere å si at folk må lære seg språk og skaffe seg arbeid, enn å gjennomføre det. Men det er absolutt ingen grunn til ikke å legge enormt stor vekt på dette, som nesten er et trylleformular for god integrering: Språk og arbeid. For lærer de seg ikke språket, så får de neppe arbeid. Og kan de verken språket eller jobber her, så er de heller ikke integrert. Og da er det vanskelig å få folkegrupper til å gå fra å være «de» - til å være «oss», slik vi trenger framover.

Så enkelt er det. Og så vanskelig er det.

Men tilnærmingen er viktig. Er man kritisk til flyktningpolitikken i Norge, så kan det være flere grunner til dette. Om man er kritisk fordi man er imot, er negative til folk med annen etnisk eller religiøs bakgrunn, så er det vanskelig. Og vanskelig å nikke til holdningene. Det er fordommer og fordommer bør vi bekjempe, både hos oss selv og andre. Men er man imot fordi man har sett at mye av integreringen ikke har fungert, at store grupper fra enkelte land, går rundt hvileløst, uten å ha noe å bestille, uten å gjøre noe fornuftig, så er det legitimt nok.

Jeg vet jeg har vært inne på dette temaet ofte i TA. Kanskje for ofte. Men ingen kan underslå at innvandringen er med på å endre landet vårt. Og at temaet derfor er viktig.

Vi nærmer oss altså én million innvandrere i Norge. Ved nyttår var tallet 916.625. Det er direkte innvandrere og folk født i Norge av innvandrerforeldre Statistisk sentralbyrå kategoriserer på denne måten.



Fordelingen er som følger:

Fra EU/EØS: 369.122

Fra Asia m/Tyrkia: 304.042

Fra Afrika: 127.155

Fra Nord-Amerika: 11.404

Fra Sør-Amerika: 25.519

Fra Oseania: 2252

De som prøve å late som det slett ikke er et tema som bør diskuteres, stikker hodet i sanden. Selvfølgelig skal det diskuteres. Selvfølgelig skal det tas på alvor. Selvfølgelig skal vi kritisk analysere og evaluere hvordan vi som en bitte liten nasjon gjør dette. Hva får vi til og hva får vi ikke til.

Men de som kommer med utsagn som «vi må snart tørre å diskutere innvandring i Norge» - legger til grunn at vi ikke snakker om det. At vi holder temaet skjult. At vi underslår det. Og da følger man dårlig med.

«Vi må ha kontroll på innvandringen». Selvfølgelig må vi ha det og det var jammen på tide det ble sagt av Jonas Gahr Støre. Foto: (NTB scanpix)

Er det et tema vi snakker om, i de tusen hjem, på arbeidsplassene, i radio, på tv, i avisene, på puben, på kaffebaren, i idrettslaget, i blomsterhandelen, i butikken, på bryggen, på bussen og alle steder så er det nettopp dette. Og det skal vi fortsette med. Vi skal fortsette med det, for sammen å komme fram til best mulige måter å utvikle landet vårt videre. Også med den millionen mennesker som har bakgrunn fra helt andre kulturer.

Og forrige uke hørte jeg altså lederen for Arbeiderpartiet si det som en svært stor andel av befolkningen har sagt lenge; «Vi må ha kontroll på innvandringen». Selvfølgelig må vi ha det og det var jammen på tide det ble sagt av Jonas Gahr Støre.

Men, samtidig, det er ingenting som er for sent i dette fantastiske landet som vi deler. Det blir mer fargerikt framover og det er nok av uløste oppgaver. Vi trenger alle gode arbeidshender også inn i framtiden. Lediggang er roten til mye vondt, men det motsatte kan gjøre et fantastisk land enda bedre.

Les også Mener NRK at jenter uten hijab ikke er muslimske nok?

Presisering om innvandrere

SSB ønsker å spesifisere at tallet 916 625 gjelder folk "med innvandrerbakgrunn". Det vil si folk som enten er født i utlandet, eller er født i Norge av foreldre født i utlandet. Om man bruker begrepet "innvandrer" ikke "innvandrerbakgrunn" så definerer SSB det som personer født i utlandet av to utenlandsfødte foreldre og fire utenlandsfødte besteforeldre. Da er tallet 746 662 sier kommunikasjonsrådgiver Camilla Stabell hos Statistisk sentralbyrå.