Etterlyst: Bokvalitet

Johan-ditlef Martens

3. juni 2012 19:40 Sist oppdatert 4. juni 2012

De store boligaktørene ønsker å bygge både tettere og høyere og signaliserer at dagens krav er for høye. Vi mener det motsatte, skriver Johan-Ditlef Martens. Illustrasjonsfoti: Morten Uglum

Kvaliteten på mye av det som bygges av boliger i de store byene i dag er sjokkerende dårlig.

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Boligdebatten har tatt seg betydelig opp det siste året, med fokus på både for få og for dyre boliger, spesielt i de store byene. Men en seriøs diskusjon om kvaliteten på det som bygges er nesten fraværende, bortsett fra generelle formuleringer om viktigheten av gode bomiljøer. Vi er alle opptatt av at det skal bygges nok boliger, men få stiller spørsmål om hvordan vi skal bygge. De store boligaktørene som OBOS, Selvaag, NBBL og Boligprodusentenes landsforbund ønsker å bygge både tettere og høyere og signaliserer at dagens krav er for høye. Vi mener det motsatte og at det er all grunn til bekymring.

Kommunal— og regionaldepartementet arbeider nå med to stortingsmeldinger som berører problemet, en «byggemelding» og en boligmelding. De problemene vi tar opp her bør drøftes i disse meldingene og det må komme forslag om krav til en minstestandard til boliger og utearealer. Vi vil konkret foreslå at dette nedfelles i en revisjon av Byggeteknisk forskrift, det som i dag går under benevnelsen TEK-10.

Kritikkverdig kvalitet

Norsk Institutt for by- og Regionforskning (NIBR) og Norsk Form har gjennom grundige studier vist at kvaliteten på nye byboliger i landets største byer er kritikkverdig, spesielt hva gjelder krav til sol og utearealer. Nå bygges det ensidig orienterte boliger mot nord uten sol og nesten uten utearealer. Tomteutnyttelsen er i dag høyere enn det som ble bygget under spekulasjonsbyggeriet på slutten av 1800-tallet og som man greide å gjøre noe med gjennom en storstilt byfornyelse på 1980-tallet.

Johan-Ditlef Martens,sivilarkitekt MNAL, Boligaksjonen

Man ser også en foruroligende reduksjon av standarden til den enkelte bolig i den mer konsentrerte bybebyggelsen. Elementære brukskrav som ble utviklet av Husbanken og Byggforsk over lang tid kastes det nå vrak på. Vi ser boliger med en brukskvalitet som vi for noen tiår siden ikke trodde var mulig. I mange blokkprosjekter er «vanlige» 2-rommere redusert fra tidligere å ligge rundt 50 m² til å være krympet til 35 m².

Hvem har tatt fortjenesten?

Mange vil hevde at det bygges for det markedet i storbyene i dag etterspør og at folk ikke har råd til noe bedre. Men boligbyggingen må ses i et lengre samfunnsmessig— og tidsperspektiv. Det legges ned enorme ressurser i boligsektoren, der vi risikerer at det vi bygger i dag er «ubrukelig» om noen tiår. Dette er sløsing med samfunnets ressurser og skaper unødvendig dårlige boligforhold for mange. Langsiktige konsekvenser er ustabile sosiale miljøer med omfattende flyttefrekvens. Når må vi byfornye det som bygges i dag? Statistisk sentralbyrå viser at boligprisene er firedoblet fra 1993 til 2007, men byggekostnadene og konsumprisindeksen bare har økt beskjedent. Hvem har da tatt ut all fortjenesten?

Utearealer

Byggetekniske forskrifter inneholder en rekke gode formuleringer og intensjoner om god boligstandard, både når det gjelder den enkelte bolig og utearealene. Som så ofte i slike sammenhenger virker ikke slike krav uten at de konkretiseres. Det kan diskuteres hvor detaljert slik lovgivning skal være. Det interessante i denne sammenheng er at forskriftene med veiledningen er meget konkrete og detaljerte på enkelte områder som sikkerhet og universell utforming, men uklare når det gjelder andre viktige og overordnede brukskvaliteter. Viktigst i denne sammenheng er § 8-4 «Krav til uteoppholdsarealer» og § 12-7 «Krav til rom og annet oppholdsareal». Begge paragrafene er sentrale, viktige og uttrykker klare mål for grunnleggende brukskvaliteter.

Kravet til uteoppholdsarealer sier mye om behovet for tilfredsstillende arealer, solforhold og brukelighet for alle aldersgrupper, men veiledningspunktene makter ikke å konkretisere dette. Det står ikke noe om hvor mye eller hvor lenge arealene skal ha sol eller hvor store de bør være i forhold til f.eks. antall boliger. Det vises til kommunenes ansvar for reguleringsplanene, men dette er i praksis ikke å være godt nok. Mange gir etter for krav fra utbyggere, og de savner statlig backing. Det finnes en rekke veiledninger, bl.a. fra Husbanken som konkretiserer disse kvalitetene, men så langt finnes ikke noe av forpliktende karakter.

Oppfølgingen svikter

Kravet til rom og annet oppholdsareal sier også noe generelt om brukelighet, men oppfølgingen svikter. Det er mulig at lovskriverne ikke er klar over det, men skal vi tolke dagens tekst bokstavelig stilles det ikke andre krav til en bolig enn at den skal ha et bad tilgjengelig for rullestolbruker og tilsvarende en bod (§12-9 og 12-10). Lovteksten sier ikke noe om krav om at det skal være entre, stue eller soverom. Den sier heller ikke noe om plass til møbler eller størrelsen på dem. Det vil si at man hverken trenger å ha entre eller soverom men bare ett stort rom, med muligens en sovesofa og et minikjøkken, i tillegg til badet. Størrelsen kan være ned mot 25 m². Man kan komme rundt i rullestol, men det er også det enste man kan. Det er derfor nødvendig at departementet definerer hva som bør være en minimumsstandard for en permanent bolig for folk med en fast inntekt. Lavere krav kan stilles til studentboliger og andre boliger for midlertidig botid.

Dagens forskrifter beskriver ned til minste detalj hvordan en rullestolbruker, med snusirkel på 150 cm, skal få plass til ulike funksjoner. Dette er bra. Vi mener derfor at det kan og bør formuleres forpliktende forskrifter og minimumskrav for hvordan både utearealer og den enkelte bolig skal utformes.