- Å lete etter feil her, er som å lete etter nåla i høystakken

24. okt. 2014 18:13 Sist oppdatert 24. oktober 2014

Ofte er jeg imponert over at dette fungerer så godt som det gjør, sier Kjell Holter. Han er teknisk rådgiver for Jernbaneverket.

Osloby er blitt med Holter ned i en kjeller på Oslos østkant som er stappet med elektronikk. Her står maskinene og apparatene som styrer mer enn 800 tog trygt gjennom Oslo hvert døgn. De blir fjernstyrt fra en trafikksentral på Oslo S.

For en legmann, som er kjent med sitt hjemlige sikringsskap, er det overveldende. Vegg på vegg med «sikringsskap».

— Ja, det er mye. Herfra styres 300 signaler og like mange automatiske sporveksler som drives av hver sin motor. Vi har nesten 400 km med kabel og vi har mer enn 160.000 relekontakter som klaprer og går 24 timer i døgnet. Stort sett går det veldig bra, forsikrer Holter.

Slått ut av tømmerstokk

Torsdag ettermiddag gikk det veldig galt. Jernbaneverket varslet NSB om en jordingsfeil ved 17.30-tiden torsdag kveld. Dette førte til full stans i togtrafikken i 6,5 timer. Ikke før natt til fredag ble feilen rettet opp. Tusenvis av togpassasjerer ventet på tog som hverken kom eller gikk. Fredag morgen var det også passasjerer som meldte om innstilte tog. Osloby har tidligere meldt at det hele skyldtes en tømmerstokk på vidvanke.

— Vi er ganske sikre på at en stokk på et tømmertog har stukket ut og truffet et lyssignal på Loenga kraftig, bekrefter Holter.

- Det er greit, uhell kan skje, men hvorfor får det så store konsekvenser, hvorfor stopper alle tog i Oslo i 6,5 timer fordi et lyssignal på Loenga får seg et slag?

— Uhellet i seg selv var ikke kritisk. Problemet var at vi fikk en jordingsfeil, i stedet for at strømmen gikk dit den skal gå, forsvant den ut i grunnen. Jordingsvarslerne våre slo ut. Da har vi ikke kontroll på strømmen, og dermed heller ikke på signalene. Vi kan ikke være sikre på at sporveksler legger sporene som de skal, en lampe som skal lyse rødt, kan plutselig lyse grønt. Vi kan ikke akseptere at det lyser grønt når det ikke skal være klart. Av sikkerhetsmessige grunner er vi nødt til å stoppe trafikken og finne feilen.

Topp moderne - i 1977

- I hele Oslo S-området?

— Ja. Og det skyldes designet på anlegget. Det var toppmoderne i 1977, basert på system fra 1959. Det er så gammelt at produsenten nå stopper produksjonen av reservedeler, vi må kjøpe inn det vi tror vi trenger i systemets levetid. Opprinnelig var det hele ett stort system, i dag er det delt opp i fire soner og vi kan se hvilken sone feilene ligger i. Ideelt burde det vært delt i 168.000 soner – da hadde vi umiddelbart sett hvor feilen ligger. Ganske raskt fant vi ut at det var strømforsyningen til et system med 75 signaler som var slått ut. Så var det å lete etter feilen. Seks, syv personer brukte dessverre 6,5 timer på å finne og reparere den.

- Det er lang tid….

— Ja, det er det lengste avbrekket vi har hatt på 30 år, siden tidlig på 80-tallet. Men det er en omfattende jobb, å finne en feil her er som å lete etter en en nål i en høystakk.

- Dere har oppgardert systemet for 2,5 milliarder over de siste tre, fire årene, er det ikke bra?

— Regulariteten er kraftig forbedret, men trafikken har også økt. Det betyr at konsekvensen av en feil blir mye større, den rammer flere tog. Alt i alt er mye blitt bedre. Jeg blir ofte imponert over hvor godt det tross alt fungerer, men jeg tør ikke tenke på hvordan avviklingen hadde vært hvis vi ikke hadde gjort denne oppgraderingen. Men mye gjenstår.

- Hvor mye?

— To tredjedeler av anlegget her inne er oppgradert. Mye gjenstår. Vi har en nasjonal signalplan hvor alt skal være skiftet ut med en standard som heter ERTMS, hvor vi umiddelbart kan se hvor en feil skjer, til 2030. Det vil koste 15-20 milliarder kroner. Bare å skifte ut utstyret her inne i kjelleren vil nok koste et par milliarder.