Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Verdens største våpeneksportør, USA, profitterer ikke bare på salg av redskapene, men også kulturen. Amerikansk vold selger som varmt hvetebrød og har alltid gjort det.

Nesten hver epoke i landets moderne historie har sine elskede og fryktede karakterer, enten det har vært skjødesløse revolvermenn, bankranere eller andre gangstere. Mange av dem, selv reinspikka sadister og notoriske drapsmenn, opplevde til og med at de i egen samtid ble dyrket som mystiske kulthelter i populærkulturen.

Bare tenk hvor mange skuespillerkarrierer og filmfranchiser som bæres av maskuline voldsutøvere, der alle lever etter den moralsk tvilsomme maksimen «skyte først, stille spørsmål etterpå.»

Vi får ikke nok av dem.

I år har en av underholdningsindustriens mektigste aktører, spillprodusenten Rockstar, tatt oss tilbake til røttene av konflikten mellom den amerikanske sivilisasjonens utvikling og menneskene som sto i veien: Tiåra på slutten av 1800-tallet, i den ville vesten, der æres- og voldskulturen ble forsøkt tøylet av lov og orden.

Det gjør Rockstar med enorm suksess. Over 17 millioner mennesker har kjøpt det nye episke western-TV-spillet «Red Dead Redemption 2» – og det bare under lanseringshelga. De første tre dagene spillet var til salgs i november i år tjente selskapet over seks milliarder kroner.

Det er heller ingen grunn til å tro at entusiasmen vil avta. Rockstars andre mesterverk i samme åpen-verden-sjanger, «Grand Theft Auto V», er solgt i over 100 millioner eksemplarer. Etter fem år med utvikling ser Red Dead ut til å bli et av tidenes beste og mest populære spill.

I likhet med all annen western er det skildringen av den potensielt dødelige uforutsigbarheten i lovløse tilstander som pirrer. Hovedpersonen selv, mannen vi sitter med de moralske tømmene til, nøler ikke med å rane, drepe, stjele eller lyve. Det gjør heller ikke andre du treffer i den enorme verdenen spillprodusenten har skapt.

Vår mann er ikke, etter noen standard, sympatisk eller god, men blir tidvis dyrket på samme sympatiske måte som andre åpenbare skurker i annen voldelig underholdning.

Det er over 100 år siden jernbane, telegraf og myndigheter invaderte sfæren til hardtarbeidende, selvforsynte og, på godt og vondt, selvstendige mennesker i den ville vesten. Industrien spiller likevel fortsatt på de sympatiske trekkene med den grunnleggende frihetstrangen deres – til tross for at de sjelden ofret en tanke eller sparte på patronene for å innskrenke andres frihet i samme verden.

Det er nettopp denne nostalgien amerikanerne fortsetter å dyrke. Og som selger. Voldelig underholdning uten glorifisering av motiver og karakterer ville bare vekket avsky.

Selv om voldskultur anno 1899 ikke er kompatibel med moderne samfunn, lever fascinasjonen av den derfor videre, godt hjulpet av Red Dead Redemption, selv om Rockstar gjør en rekke gode forsøk på å ansvarliggjøre spilleren for elendige moralske valg.

Likevel bidrar det til å levere videre til neste generasjon en romantisering av ko-ko våpenkultur og følelsesbasert overbevisning om en nobel rett på selvforsvar fra revolverbeltet.

(Korrigering: Siste setning i den opprinnelige teksten er fjernet fordi den bidro til misforståelser av forfatterens intensjon. Den lød: «På gøy i fantasien, med blod i gatene i virkeligheten», og antyder kausalitet mellom dataspill og vold. Det er også lagt til «romantisering» i siste avsnitt.)