Det er en god nyhet at Hadia Tajik støtter forbud mot barnehijab

Lily Bandehy, norsk-iransk forfatter, debattant, lærer og sykepleier

4. des. 2015 14:46 Sist oppdatert 4. desember 2015

Hadija Tajik får støtte av mange kvinner med muslimsk bakgrunn fordi: Hijab er et plagg som hindrer full deltagelse i lek, undervisning, utforskning av egen identitet, og som skiller jenter fra guttene, skriver Lily Bandehy.

Et plagg som hindrer mindreårige jenters livsutfoldelse kan ikke aksepteres i norske samfunn, skriver Lily Bandehy.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Hadia Tajik får støtte av mange kvinner med muslimsk bakgrunn fordi: Hijab er et plagg som hindrer full deltagelse i lek, undervisning, utforskning av egen identitet, og som skiller jenter fra guttene. Et plagg som også skiller dem fra deres norske venninner.

Det er viktig å beskytte muslimske barns rettigheter til lek, læring og mentale helse. Myndighetene har en sentral rolle for å sikre at barns rettigheter blir tolket og ivaretatt likt i Norge.

Vi skal ikke forvente at barn skal ha styrke og mot til å stå frem mot tvang fra foreldre eller gruppen sin. Det ansvaret må vi voksne ta. Ansvaret ligger hos staten og likestillingsombudet.

Argumentet om religion faller bort

Staten må beskytte muslimske jenter mot hijab-tvang, og ikke ta hensyn til foreldrenes ønske . Det er ingen tvil om at vi skal forsvare religionsfriheten og kvinners rett til å velge selv. Barnehijab er imidlertid ikke påbudt i islam, dermed religionsargumentet faller bort.

Inntil de siste årene har det vært helt uvanlig å la barn bruke hijab i muslimske land. Fremmarsjen av politisk islam har gjort hijab til et politisk symbol som nå også påtvinges barn.

Barnekonvensjonen stadfester at staten har et ansvar for å beskytte barnet mot utnytting som kan være til skade for barnets ve og vel (art 36). Barnehijab er en praksis som foreldre tyr til for å hindre at jenter blir «for norske og frigjorte». I FNs konvensjon om barns rettigheter, sies det ingenting om religiøse og politiske symboler, men artikkel 14 stadfester barns rett til tanke , samvittighets— og religionsfrihet. Foreldre har ansvar for barnets oppdragelse og utvikling, og det presiseres at barnets beste skal for foreldrene komme i første rekke (art.18). Barnet har rett til å si sin mening i alt som vedrører det, og barnets meninger skal tillegges vekt (art.12). Barnekonvensjonen støtter altså ikke det eierforhold menn fra patriarkalske samfunn føler knyttet til kone og barn, og da særlig jenter, og heller ikke at foreldre uten tanke om barnets beste kan bestemme for barnet.

Utdanning skal ta sikte på å utvikle barnets personlighet, talenter og evner så langt det er mulig (art.29). Barnet skal forberedes til et liv i et fritt samfunn i en ånd av forståelse, fred, toleranse, likestilling mellom kjønnene og vennskap mellom alle folkeslag. Fra et barneperspektiv kan hijab i barnehagen og skolen være til hinder for god undervisning, virke stigmatiserende og skape skiller mellom jenter med hijab og dem uten, «de rene og de urene». Ved manglende kontakt mellom barn av ulik etnisk og religiøs bakgrunn, og på tvers av kjønn, hemmes også integreringen av jenter i vårt moderne samfunn. Hijab gir også utfordringer idet muslimske jenter kan gå glipp av obligatorisk undervisning som for eksempel å lære å svømme. Her er hijaben til hinder for at skolen skal få oppfylt sine forpliktelser overfor disse jentene.

Det er problematisk når foreldre utøver press på sine barn til å dekke seg med slør eller hijab, i den hensikt å kunne kontrollere deres adferd og utvikling.

Med denne praksisen fratas muslimske jentebarn deres rett til samme muligheter for læring og inkludering som andre barn.

Det er også grunn til å minne om barnekonvensjonenes art. 24. 3, som sier at staten skal treffe alle effektive og egnede tiltak for å avskaffe tradisjonsbunden praksis som er skadelig for barns helse. Tildekking av nærmest all hud kan føre til vitamin D-mangel, med risiko for rakitt (skjelettsykdom) hos barn.

Hijab begrunnes i islam med at kvinner skal unngå å vekke seksuelt begjær hos mannen. Barnehijab er derfor en misforstått måte for foreldre å kontrollere jenter på, for paradoksalt nok blir hijab en form for seksualisering av jenter. Når staten aksepterer at småjenter skal bli betraktet som seksuelle objekter, er det et signal om at man kvier seg for å ta grep som man ville gjort dersom det var etnisk norske barn. Et plagg på mindreårige jenter som hindrer deres livsutfoldelse og som har til hensikt å unngå å vekke seksuelt begjær hos menn, kan ikke aksepteres i norske samfunn.

Foreldre skal bidra til å gjøre skolehverdagen best mulig for barnas læring og utvikling. Samtidig er det skolens ansvar å sikre at alle barn får samme muligheter. Skolen kan forby barnehijab av hygieniske, helsemessige og utviklingsmessige årsaker. Hvis skolen, likestillingsombudet eller staten aksepterer barnehijab, betyr det at de diskriminerer barna i religionens navn. Dette dreier seg om barns rett til å være barn sammen med andre barn - uten å hindres av sitt kjønn eller foreldrenes tro.

Hvem er ansvarlig? Det er historieløst og misforstått toleranse for annen kultur når politikere ikke tør å si nei til barnehijab. Det er ikke religion vi kjemper mot, men en ukultur som frarøver muslimske barns rett til lik mulighet for utvikling som frie individer.

Vi må kjempe for å beskytte barna mot kamuflering, indoktrinering og tvang.

Si din mening og få med deg de viktigste og beste debattene - følg Aftenposten meninger påFacebookogTwitter

Les også: