Vi kan la den trusselen som kommer fra coronaviruset bli en anledning til å tenke oss om en gang til før vi slenger ut kommentarer om andre. Eller vi kan velge å gjøre det offentlige ordskiftet trangere og kjipere. Vi kan velge mellom raushet og raseri. Så langt tyder mye dessverre på at hatet får stadig bedre levekår i coronaens tid.

Frykten for å bli smittet av Covid-19 preger oss alle. Mange er redde for at folk de er glade i kan bli alvorlig syke og i verste fall dø. Det er ikke hverdagskost for de fleste av oss å kjenne på denne frykten i det daglige. Frykten gjør noe med oss. Nå ser det ut som frykten har sluppet fram nettrollet i det norske folk. Den aggresjonen vi tidligere har sett i nettdebatter om bompenger og innvandring, har nå fått bolig i debatten om enkeltpersoners valg og atferd. Og den har fått plass i redigerte medier som burde vite bedre.

Det er svært lite sannsynlig at alle som nå ønsker å melde flytting til hytta er egoister som bare tenker på seg selv og ikke skjønner hvor alvorlig Covid-19 er. Det var NRK som, i en nøktern og balansert sak, først kunne melde om en «mangedobling» i antall søknader om å melde flytting til hytta. I uka fra 14.-21. mars var det kommet «mellom 20 og 40» søknader hver dag, mot normalt rundt tre. På en uke hadde altså ca 200 hytteeiere søkt om å få ha permanent adresse på hytta.

Med 437 833 fritidsboliger i Norge, hadde altså en halv promille av eierne bestemt seg for å søke om permanent opphold der. Min Facebook-feed tok fyr. Ellers sindige venner fant fram superlativer og merkelapper. Alle de som meldte flytting var egoister og man ønsker dem all den smerte som bare folk på en moralsk høy hest kan komme på. Men hva om det hele er omvendt? Hva om hoveddelen av disse 200 bare fikk en siste påminnelse om noe de burde gjort for lenge siden; å ta konsekvensen av at de i praksis har flytta på hytta og nå bestemte seg for å få dette i orden? Hva om denne mangedoblingen bare er uttrykk for det vi allerede vet; at nordmenn er både lovlydige og følger myndighetenes råd og anvisninger? Hva om de faktisk gjør dette for å gjøre det riktige, eller for å beskytte noen i en risikogruppe?

De som roper høyt om denne egoismen har kanskje fått sin inspirasjon fra Dagsavisens politiske redaktør. På redaksjonell plass har han nemlig bestemt seg for at noen som «kommer bakfra, og svetter og puster» er noen «jævla joggere» som ikke hører hjemme der den politiske redaktøren selv befinner seg på spasertur. Han mener dette handler om mangel på hensyn.

Men i egen retorikk viser han ikke hensyn til noen, heller ikke til konsekvensene av egen retorikk.

Dagsavisens holdning til joggere langs Akerselva står seg ikke i møte med verken folkeskikk eller retorisk ettersyn. De siste årene har vi fått stadig oftere møte med krefter med definisjonsmakt som mener det er greit å gå til verbalt angrep på journalister. Dette har skapt aksept for et hat mot journalister som mange steder i verden har fått konsekvenser for liv og helse. Også i Norge har lista for hva det er greit å utsette journalister for av sjikane blitt flyttet.

På samme måte bidrar Dagsavisen til å legitimere et hat mot folk som jogger. Den retorikken skaper mer avstand, mindre raushet. Selv forsvarer Dagsavisens politiske redaktør seg med at han knapt har fått så mye støtte i innboksen noen gang. Da har jeg et tips til Dagsavisen: Skriv noe skikkelig generaliserende om innvandrere, så skal du nok toppe mengden av både ros og ris. Men det legitimerer neppe spredning av rasisme.

Disse fenomenene er uttrykk for det som er blitt en folkesport i vår tid: Å lage enkle generaliseringer basert på små observasjoner og deretter feste en karakteristikk på enkeltmennesker.

Den offentlige debatten, og hver enkelts Facebook-feed, hadde blitt mer givende om diskusjonene tok utgangspunkt i at de aller fleste faktisk har et ønske om å gjøre gode og riktige ting. Det er ikke alltid vi er enige om hva som er godt og riktig og debattene om det skal vi ha. Men uten å bruke «jævla redaktører», eller «forbanna egoister» om dem vi debatterer mot og de vi snakker om. Vi kan vise litt raushet i coronaens tid.