Der ordene slutter

Knut Lindh

3. aug. 2012 10:57 Sist oppdatert 3. august 2012

Jeg kjenner ingen eksempler på at volden forsvinner dersom vi nekter ekstremistene å ytre seg, skriver Knut Lindh som svar til Sunniva Ørstavik. NTB Scanpix

Hvis vi ønsker å forhindre vold, er det feil strategi å fjerne ytringer vi ikke liker fra det offentlige rom.

Hatefulle ytringer kan ikke møtes med ord alene, mener likestillings— og diskrimineringsombud Sunniva Ørstavik. I Aftenposten etterlyser hun tiltak fra myndighetene for å stanse «hatkriminalitet» og «ytringer som kan føre til vold».

Ørstavik tar det for gitt at det blir mindre hat og vold dersom vi straffer hatske og diskriminerende utsagn. Med andre ord: Ytringsfrihet avler vold - derfor må ytringsfriheten begrenses.

Bør lese Flemming Rose

Jeg anbefaler Ørstavik å lese Flemming Roses bok Taushetens tyranni , som byr på en tankevekkende drøfting av ytringsfrihetens stadig dårligere kår i Europa. I både Tyskland, Østerrike og Frankrike kan man bli straffet for å hevde at holocaust ikke fant sted, et forbud som Tyskland nå prøver å få innført i hele EU. I Finland ble en politiker nylig dømt for å ha hevdet at Muhammed hadde sex med sin unge kone, Aisha, da hun var ni år, og i Sverige ble tre menn for noen år siden dømt for å ha spredd flyveblader med nedsettende påstander om homofile.

Også i Norge rammes en rekke krenkende uttalelser av straffeloven. Det er forbudt å forhåne en fremmed stats flagg, riksvåpen eller deres representasjon i Norge, og det er ikke lov å fremsette diskriminerende og hatefulle ytringer om hudfarge, religion og seksualitet. Men påtalemyndigheten her i landet reiser heldigvis sjelden straffesak mot folk som bryter disse unntakene fra ytringsfriheten.

Etter mange ufyselige uttalelser om romfolket de siste ukene ber nå Sunniva Ørstavik «Jens Stoltenberg og norske myndigheter» om å gå til aksjon for å stanse «ytringer

Knut Lindh

som kan føre til vold».

Likestillings— og diskrimineringsombudet tar altså utgangspunkt i at åpne debatter, der også hatefulle og ufyselige ytringer får slippe til, skaper vold. Men hvilken empiri støtter hun seg til? Jeg kjenner ingen eksempler på at volden forsvinner dersom vi nekter ekstremistene å ytre seg. Men det finnes mange eksempler på at det lukkede rom kan bli en trykkoker for forkvaklede sjeler. Vi behøver ikke å gå lenger enn til Anders Behring Breivik, som gjentatte ganger har hevdet at en vesentlig årsak til terrorhandlingene var at han ikke slapp til i mediene.

Feil strategi

Flemming Rose forteller i sin bok om et møte med den franske forfatteren Marek Halter, som ble født i den jødiske ghettoen i Warszawa og som var tre år da nazistene invaderte Polen i 1939. Familien Halter greide å flykte fra ghettoen og havnet til slutt i Moskva. I løpet av kort tid lærte den unge Marek å kjenne to totalitære regimer, som begge foraktet ytringsfriheten. I samtalen med Rose sa Halter: «Volden begynner når ordene tar slutt. Når du ikke lenger kan uttrykke ditt sinne og følelsen av å bli krenket i ord, er det bare vold igjen.»

Med andre ord: Hvis vi ønsker å forhindre vold, er det feil strategi å fjerne ytringer vi ikke liker fra det offentlige rom. For volden starter der ordene slutter.