SpaltistDette er et debattinnlegg. Innlegget gir uttrykk for skribentens holdninger. For en som har for vane å være på kant med byrådet, er det nesten litt forsmedelig å måtte vedgå det: Kuvendingen i bybaneseilasen er jeg hjertens enig i.

All ære til Martin Smith-Sivertsen og Henning Warloe for at de har tatt et skikkelig rev i seilet, og ikke trasset seg videre opp mot vinden i et stadig mer urent farvann. Det var på høy tid at beslutningen ble fattet. Byen kan trekke et lettelsens sukk.

Denne uforbeholdne applausen henger i hop med den alternative Åsane-banen som byrådslederen skisserer. Å skrinlegge bybanekonseptet på denne strekningen, til fordel for en T-baneløsning når den tid kommer, passer som hånd i hanske med mitt eget syn på saken. Idéen om å pine en overflatebane gjennom Bergens trange gamleby har aldri appellert til meg, den var dårlig gjennomtenkt fra starten av.

Mot Åsane bør det skinnegående transportbehovet løses med tunnel under hele den historiske bykjernen. Nygårdstangen peker seg ut som naturlig innslagspunkt i sør.

Nå kan det jo være at de største pessimistene får rett: I praksis innebærer byrådets tilbaketog at en bane mot Åsane er skrinlagt for bestandig – eller i alle fall inntil befolkningsveksten i området blir voldsom nok til å rettferdiggjøre kostnadene til en metro.

Det får stå sin prøve. Hovedsaken, slik jeg ser det, er at en rotete, retningsløs, selvmotsigende og ikke minst lattervekkende prosess inntil videre har rent ut i sanden. Bysamfunnet får en tenkepause før kortene deles på nytt.

Et slikt utfall er typisk bergensk, faktisk slett ikke alltid så dumt: Abortering av moderniseringslysten berget i sin tid Bryggen, Kjøttbasaren og Marken fra rivning.

Den mest positive effekten av bruduljen rundt Åsane-banen har vært en bevisstgjøring om hva bergenserne faktisk ønsker seg i den tradisjonelle bykjernen. Den massive motstanden mot et banelegeme over Bryggen, paret med begeistring for visjonen om en total trafikksanering, er et kraftig signal til politikerne: Få fortgang i arbeidet med å føre gjennomgangstrafikk i sin alminnelighet utenom de sårbare områdene ved Vågen – ikke bare Bryggen, men også Torget.

Bybanestriden har brakt oss atskillig nærmere virkeliggjøringen (selv om det lenge ennå vil være fremtidsmusikk) av et sammenhengende myldreområde fra Skolten til Vaskerelven. At idéen om en slik mulighet har styrket seg, er viktig. Men det aller viktigste er selvsagt at aktuelle arealer langs denne stripen ikke for all fremtid vil være svinebundet til en bortimot irreversibel skinnegang.

Med mindre vi får en klassisk bergensk omkamp med et annet utfall, er det historiske sentrum blitt spart for å gå inn i fremtiden med en trafikal møllestein rundt halsen.

Nok om det. Her og nå: Mot vest!

Bybanens kursomlegging åpner for mange andre slags fabuleringer. Og i denne sammenhengen behøver ikke virkeliggjøringen av de nye mulighetene ligge så altfor langt inne i fremtiden. Det mest interessante ved at banen skal vestover, er forlengelsene som etter hvert vil komme. Kanskje i retning av både Kleppestø og Straume? Særlig betydningsfullt vil det være med bane over til den nye, store øykommunen som tvinger seg frem der lengst ute mot havet.

Sett i lys av Sagway-regjeringens bebudete satsing på regionale megabyer etter mønster fra Oslo-regionen, er det ikke vanskelig å forestille seg hvor frydefullt Martin og Henning har ryddet møtebordet for å leke med skinner og togvogner.

Kanskje så ivrige at de inne i hodene sine allerede har innlemmet Fjell, Sund, Øygarden og Askøy som nye bydeler i Bergen – slik noen av de mest høytflygende av byens luftslottbyggere allerede har tatt til orde for? For dersom det skal gå bybane helt ut i hutaheiti, bør det vel helst være by der?

Man kan lære mye, både om Bergens aspirasjoner og om politiske realiteter, ved å reflektere over hvilke retningen Bybanen tar og har tatt. Hva skulle vi, for eksempel, med et bybanespor til Flesland? Det er jo en blindtarm: Der er det, takket være flystøyen som forbyr boligbygging, ikke enkelt å få til en tidsmessig byutvikling. Og de færreste har tid til å bruke Bybanen som flytog.

Nei, selvsagt burde Bybanen etter Lagunen ha beveget seg i retning Os. Der finnes det både befolkningsgrunnlag og vekstpotensial. Og Os er den eneste nabokommunen som det fra et geografisk synspunkt faller helt naturlig å legge inn under Bergen.

Men slik går det jo ikke. I alle fall ikke før Terje Søviknes har trukket sitt siste sukk. Legg merke til at Os, egentlig den opplagte kandidaten, knapt nok nevnes i spekulasjonene om bergensk byutvidelse. Sånn er det å ha en ordfører med en kjønnsdrift som Siv Jensen står i bunnløs gjeld til.

Men dermed kommer heller ikke bybanen til Os.

At Os neppe noensinne vil bli en del av Bergen, skal vi forresten være glade for. Dersom osingene blir bergensere, har de mørkeblå sikret seg et evigvarende flertall i bystyret.