Kdysi dávno to bylo jednoduché. Něco se vám líbilo, tak jste si to koupili, měli jste to a používali jste to, dokud se vám to neomrzelo. Anebo dokud jste měli hardware, na kterém to fungovalo. Dnes máme čím dál tím víc služeb, které vám doslouží přímo pod rukama – a to ne proto, že byste chtěli, ale proto, že to chce ten, kdo je kontroluje.

Možná to vypadá jako velká legrace a já působím jako stařec hořekující nad koncem koněspřežky. Ano, přece můžeme jedno řešení vyměnit za jiné.

„Pferdebahn NewYork um 1895“ od Loeffler Von Benutzer:LosHawlos etwas bearbeitet –

Tento obrázek je k dispozici v oddělení Prints and Photographs division americké Knihovny Kongresu pod digitálním ID cph.3b15340.

Většina lidí si neláme hlavu nad svými daty a nezkoumá, o co všechno přišli. Pokud jste si vážili svých dokumentů sepsaných v Textu602 a uložených na disketách 5,25“, už dávno jste je měli mít přemigrované do novějších programů.

Jenomže v té době platilo, že jste to vy, kdo kontroluje svoje data. Jednou koupená hra byla koupená, jednou uložený dokument byl na disku či disketě. Dnes spoléháme – jako leníci, jako vazalové – že pán, kterému patří servery s našimi daty, se k nám bude i nadále chovat vlídně, brána jeho hradu zůstane otevřená a ke svému obsahu se vždy dostaneme. Věříme, že pokud svede bitvu s jinými pány a jeho hrad lehne popelem, stále se dostaneme dovnitř a odneseme si svůj majetek. Věříme, že až pán zemře, jeho dědic se bude chovat naprosto stejně a stále nám dovolí to, co nám dovolil jeho předchůdce.

Ale kauzy jako „Amazon 1984“ ukazují, že to může vypadat i jinak. Že si pánovi biřicové můžou přijít klidně i k nám domů a vzít si zpět slepici, za kterou jsme už zaplatili. Megaupload ukazuje, že se můžeme probudit do dne, kdy jsou brány hradu všem zavřené anebo hrad prostě přestane existovat. Software as a service nám naznačuje, že jednoho dne přijdeme na pole, kde ale nebudeme moci pracovat na své obživě, protože jsme nezaplatili pachtovné. Už nám nic nepatří, jsme jenom nájemníky.

Moderní svět se z datové demokracie mění na datový feudalismus. Nepatří nám pole, která potřebujeme ke své práci – a zítra už nám nemusí patřit ani ty slepice, které si pěstujeme na cloudovém dvorku, který vlastně taky není náš. Je to plně zrušitelný svět. Převedli jsme zodpovědnost za naše bezpečí na datové landlordy a v budoucnosti budeme smět hrát jen podle jejich pravidel: Trvale online, s trvalou nejistotou, kdy se jak který landlord vyspí a jakou službu zase zruší. Nic není naše, už si jenom pronajímáme právo to používat.

Z nějakého důvodu mi to úplně nepřijde jako pokrok...