Den förra regeringen skrev högmodigt i sin regeringsdeklaration från år 2013 att landet är en humanitär stormakt. Sverige utgör ungefär en tusendel av världen räknat i antalet människor. Vårt etablissemang inom politik, kultur och media tror att vi moraliskt och etiskt står över de resterande 999 tusendelarna av världen. De tycks även tro att alla dessa andra människor med beundran följer våra exempel, trots att flertalet inte vet ett skvatt om landet.

Den nuvarande regeringen har rivstartat sin politik med fördömanden riktade mot Israel, Ryssland och Arabvärlden. Med arabvärlden trodde vår naivt oprofessionella regering, att om man erkände en ej existerande Palestinsk stat, så skulle man bli hjälteförklarad i arabvärlden. Och Israel struntade givetvis de notoriskt judefientliga vänsterpartierna i. Ett barn borde kunnat räkna ut, att palestinierna skulle värdesätta relationerna med Saudiarabien högre, än relationerna med det i deras ögon mycket betydelselösa Sverige.

Resultatet har blivit att vi fått hela den muslimska världen emot oss. Margot Wallströms sanslöst ologiska försvar att hennes kritik av Saudiarabiens muslimska sharialagar inte var riktad mot religionen islam, gör hennes och regeringens situation bara värre. Denna katastrofalt misslyckade hantering av utrikespolitiken ger anledning till självrannsakan.

Det som präglar dagens svenska samhällsdebatt mer än något annat, är den högmodiga föreställningen hos vår elit att de är godare och vet bättre än alla andra av världens härskare. Med vilken rätt tar de sig denna roll?

Ser man till landets moderna historia blir etablissemangets självbild av global moralisk överlägsenhet förvånande. Under Andra Världskriget kröp landet för nazisterna och det fanns inga svenska soldater som stupade på Normandis stränder när Europas befrielse började. Däremot reste soldater ända från Australien dit och stred för vår frihet. I krigets slutskede lämnade vi ut 167 baltiska soldater som sökt skydd i Sverige till en säker död i Sovjetunionen.

Under det kalla kriget fortsatte kryperiet för kommunisternas diktaturer i öster som höll sina folk inlåsta bakom taggtråd och murar. Så många etablerade svenskar var Stasi-agenter, att t.o.m. den borgerliga regeringen var rädd för att publicera namnen och hemligstämplade dem därför.

De senaste decennierna har vi sett en utveckling där etablissemanget steg för steg etablerat vad de kallar en demokratisk värdegrund som inte har med demokrati att göra. Det rör sig om ett elitens politiska program som lyfts undan från folkets inflytande. Den som likt mig själv redovisar uppfattningar som går emot den elitistiska värdegrunden, blir snabbt skuffad åt sidan och hindrad från att kunna yttra sig i elitens tidningar och etermedia. Vi är hänvisade till bloggar som den här och andra inofficiella arenor som finns utanför etablissemangets värld.

En växande folklig reaktion mot att man inte längre i demokratisk ordning kan påverka landets politik, har lagt grunden för nya partier som Ny Demokrati och Sverigedemokraterna. Denna folkrörelse har blivit så stark att SD blivit tredje största parti i Riksdagen – nu på god väg mot att bli näst största. Reaktionen blir då att genom en ohelig allians (DÖ) sätta stopp för detta fräcka försök att återupprätta folkstyret. Här skall minsann politiken bestämmas av det goda etablissemanget och inte av vanligt folk!

Försvaret från världens mest moraliskt överlägsna etablissemang, är att SD är ett främlingsfientligt parti. I brist på förmåga att övertyga folket om att inte tänka främlingsfientligt, väljer man hellre att sätta demokratin ur spel. Betänk samtidigt att den goda eliten bor inte under de groteska brummade vindsnurrorna eller i den förortsslum där man bränner deras bilar eller slänger ut unga flickor som söker sin frihet från balkonger. De har förskansat sig själva på behörigt avstånd.

Den humanitära stormaktens utrikesminister Margot Wallström står grötmyndigt upp i landets Riksdag och brännmärker islamistiska stater som Saudiarabien för sina kvinnofientliga sharialagar. Något som hon inte är i stånd att göra något åt. Samtidigt vänder hon ryggen åt alla våra fantastiska invandrade kvinnor som ensamma kämpar mot samma kvinnosyn i landets multikulturella förortsgetton. Något som hon kan göra något åt.

Organisationer som Sara Mohammads GAPF som tappert och med hot hängande över sig kämpar mot hedersvåld, nonchaleras av det goda etablissemanget. Man kritiserar patriarkala strukturer i andra delar av världen, samtidigt som man i Sverige populistiskt samarbetar med islamiska aktörer som aktivt förespråkar starkt patriarkala ideal. Var finns moralen och etiken i detta förhållningssätt.

I bakgrunden finns vårt lands stora gissel, rädslan för att i etablissemangets vänstermedia bli stigmatiserad som islamofob eller rasist. Konsekvensen av att fegt skydda sig själv mot sådana anklagelser, är att man medvetet väljer att låta ett stort antal medborgare leva under ett muslimskt patriarkalt förtryck. I Karlskrona ledde denna brist på kurage hos politiskt ansvariga, till ett mord på en liten palestinsk flicka och ett självmordsförsök från en oskyldigt utpekad tjänsteman.

Vårt goda politiska etablissemang har skapat ett samhälle där man föser samman människor i en salig röra från främmande kulturer i förortsgetton och avfolkningsbygder där de lämnas åt sitt öde. Skolorna fungerar inte, så ungdomar går ur dem utan kunskaper och relationer som kan ge dem ett jobb. Testosteronstinna unga män med obefintlig utbildning drömmer om inkomster som skall kunna ge dem ett bra liv och en flicka att älska. Med en arbetsmarknad som är stängd för dem, ger många upp och konstaterar att det bara är de som väljer kriminalitet som har råd med de fina bilarna och får ihop det med de eftertraktade tjejerna.

Resultatet är att den humanitära stormakten ligger på topp i statistiken över våldtäkter i världen, anlagda skolbränder och uppvisar en snabbt ökande våldspiral där unga människor skjuter ihjäl varandra och oskyldiga som kommer i vägen.

Det går att på detta sätt rada upp det ena tillkortakommandet efter det andra som tydligt visar att detta lilla land borde börja att sopa rent framför sin egen dörr, innan vi grötmyndigt tillrättavisar andra länder och deras makthavare.

Sverige är inte den humanitära stormakt som den goda politiska eliten så gärna vill att omvärlden skall tro. De kritiserar andra för patriarkalt förtryck, men vågar inte själva ta itu med det i det egna landet. Dagens Sverige är ett litet land som för var dag fjärmar sig från ett öppet demokratiskt samhälle, till något som mest liknar de självutnämnda godas tyranni. Den yttrandefrihet som är demokratins själva fundament har de goda avskaffat, genom att systematiskt hindra andra än de med ståndpunkter innanför värdegrunden från att yttra sig i etablissemangets Public Service och MSM. Knappast något föredöme längre.

Om vi vill ha kvar vår frihet måste vi våga stå upp mot den självutnämnda goda elit som i kraft av sin självupptagna godhet anser sig ha rätt att styra över våra liv och förkväva vår yttrandefrihet. Vi måste våga ifrågasätta det tolkningsföreträde som denna elit skaffat sig genom sin infiltration av nästan alla etablerade medier, myndigheter, kulturetablissemang och politiska partier. Vi måste våga påpeka att godhet inte handlar om generositet med andra människors pengar och livsbetingelser, det handlar om att göra egna uppoffringar för sina medmänniskor och att respektera deras yttrandefrihet.

Fråga er alltid nästa gång någon av de självpåtagna goda tar till orda, vilken uppoffring gör den här personen själv för att åstadkomma det vederbörande vill tvinga på oss andra på vår egen bekostnad? Att utöva godhet på andars bekostnad har inget med verklig godhet att göra, utan handlar bara om elitens gamla vanliga maktfullkomlighet och översitteri mot vanligt folk!

Sverige är ingen stormakt i något avseende, utan snarast ett litet land vars ryggradslösa elit förirrat sig in i en labyrint av högmodig självförhävelse och inbillad godhet, som de snart inte hittar vägen ut ur på grund av alla motsägelser.

Glöm aldrig att högmod går före fall!