I dag, på internationella kvinnodagen, uppmärksammas runtom i världen förtryck, våld och orättvisor som kvinnor utsätts för. En av de grövsta formerna är hedersrelaterat förtryck och våld.

Det är många runtom i världen som arbetar mot hedersrelaterat våld, men också en avsevärd andel som motverkar kampen mot våldet.

Ofta är motståndarna influerade av postkoloniala tankegångar. Gemensamt för dem är att de ger företräde åt kritik av västerländsk imperialism, rasism och så kallad islamofobi, framför kritik av våld mot kvinnor.

Hedersrelaterat våld är en mycket äldre företeelse än islam, och förekommer inte bara bland muslimer. Men låt oss titta närmare på de problem som den postkoloniala kritiken av kampen mot hedersrelaterat våld som ett utslag av ”islamofobi” ger upphov till.

Det första är att upplevelsen av ökad så kallad islamofobi efter terrorattackerna i USA 11 september 2001 projiceras på länder i Mellanöstern och Nordafrika där föreställningen om ”islamofobi” används som vapen av statsbärande och oppositionella islamister för att förfölja och mörda människorättsaktivister.

Det andra problemet är att postkolonialister sällan gör en objektiv analys av det hedersrelaterade våldets sociala och politiska historia. Det görs i stället ofta en uppräkning av alla de sätt på vilka talet om hedersrelaterat våld anses stärka, vara i maskopi med, eller användas som ett instrument i islamofobins och imperialismens tjänst. På så vis reduceras hedersrelaterat våld till handlingar som definieras som brottsliga av väst. Västs inblandning i debatten om hedersrelaterat våld bestämmer således helt dess historia, politik, och normativa värde i alla möjliga sammanhang.

Det tredje problemet är att postkolonialister ger tolkningsföreträde till dem som inte anser sig beröras av hedersrelaterat våld. De som fördömer, diskuterar och motverkar hedersrelaterat våld anses däremot ha en rasistisk agenda, och beskrivs som västinfluerade eliter, alibin för västvärldens rasistiska syn på icke-västerlänningar. Antingen är de kolonialisternas tjänare, ute efter egen vinning, eller så har de svalt vita orientalisters propaganda om att den bruna kvinnan behöver räddas från den brune mannens förtryck och våld.

Den postkoloniala förklaringen att kamp mot hedersrelaterat våld bygger på en rasistisk syn – att den bruna kvinnan måste skyddas mot den brune mannens våld – innebär i praktiken en ambition om att skydda muslimskor från universella fri- och rättigheter.

Aktivister och forskare engagerade mot hedersrelaterat våld beskylls för att ignorera muslimskors egen röst. Men alltför ofta har vi sett att postkolonialister å andra sidan ger röst åt de kvinnor som i egenskap av ”äkta” röster inifrån ”muslimska samfund” förnekar, förminskar, bortförklarar eller försvarar hedersrelaterat våld.



Vittnesmål från motståndare mot hedersrelaterat våld i väst, både från västerlänningar och från västerländska medborgare med rötterna i den islampräglade världen, stämplas som oäkta när dessa vittnesbörd presenterar sanningar som känns obekväma för en del postkolonialisters ideologiska preferenser. Inte heller de aktivister och forskare som inifrån den islampräglade världen reser krav på universella fri- och rättigheter, skonas från kritiken.

De som förespråkar universella fri- och rättigheter, både här och där, ses av postkolonialister som den västliga imperialismens medbrottslingar, medan de som använder sig av religiös och traditionell moral för att rättfärdiga och urskulda hedersrelaterat våld försvaras som äkta röster, motståndsikoner och frihetskämpar mot kolonial mentalitet, så kallad islamofobi och rasism.

Den postkoloniala tesen om att talet om hedersrelaterat våld och religionskritik är en del av västerländsk imperialism, islamofobi och rasism, förkastar således möjligheten att det går att vara både antirasist och kritiker av hedersrelaterat våld. För 8 mars äkta arvtagare bör det inte finnas någon motsättning i att föra ett tvåfrontskrig mot både hedersrelaterat våld och rasism.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.