De fackliga medlemmarna på äldreboendet Tallåsen röstade fram Helena som sin företrädare. Helena Ternehäll, som aldrig hade haft något förtroendeuppdrag och aldrig varit medlem i något parti, var entusiastisk inför att få sätta i gång att förbättra löner och arbetsvillkor för sina kollegor.

Efter ett halvår gick hon en facklig grundkurs. Där föreläste en S-politiker om hur usel regeringen är och delade ut anmälningsblanketter för partimedlemskap i S.

Helena höll inte med S-politikern om hans sätt att beskriva följderna av alliansens politik. Eftersom hon visste hur mycket mer varje månad LO-medlemmarna fått att röra sig med av jobbskatteavdragen frågade hon S-politikern om det inte ska löna sig att arbeta.

Veckan efter kallades hon in till fackets lokala sektion och frågades ut om sina politiska värderingar. Strax därpå kom ett e-brev där hennes uppdrag som fackombud på Tallåsen avslutades med omedelbar verkan; hon hade brutit mot Kommunals paragraf 2 om att verka för en "samhällsutveckling på demokratisk socialistisk grundval".

Senare backade Kommunal från petningen - man kan vara ombud och anse att jobbskatteavdrag är bra (annars skulle ju finansministerkandidaten Magdalena Andersson också vara paria) - men behandlingen av Helena är symptomatisk.

Nästan alla LO-förbund, dock inte Transport, struntar i att nästan hälften av medlemmarna röstar på något annat än S. De senaste fem åren har 70 miljoner kronor av LO-medlemmarnas pengar gått direkt in i S partikassa.

Transports ordförande Lars Lindgren tycker detta är principiellt fel: "Det är en anständighetsfråga gentemot medlemsgruppen att man inte skänker pengar direkt till ett parti", säger han till SvD.

Lindgren har starkt stöd för sin hållning bland LO:s samtliga medlemmar. Bara var tredje LO-medlem vill att LO automatiskt ska stödja S med pengar och partiarbete. Men ju högre upp i LO-hierarkin man kommer, ju mer renläriga (S) blir ombuden.

Arbetare som av ideologiska skäl inte vill stötta S ekonomiskt med sitt medlemskap i facket och därför avstår från medlemskap i LO har ett väsentligt sämre arbetsrättsligt stöd.

LO har ett brett politiskt program som inbegriper områden som knappast har något med arbetsmarknaden att göra (som föräldraförsäkringen och vinsttak för välfärdsföretag).

LO-kongressen beslutade om 13 prioriterade krav på partierna. Tidningen Kommunalarbetaren konstaterar att V har identisk politik i tolv fall (V vill dela föräldradagarna rakt av, det vill inte LO).

MP ligger närmare LO än S och håller med i nio av kraven medan S bara sluter upp bakom LO-politiken i åtta fall.

Besvärande för LO-ledningen, naturligtvis. Men Tobias Baudin, som är förste vice ordförande i LO, förklarar att LO:s automatiska och kategoriska stöd för S "inte grundas i dagsaktuella frågor".

Det svaret kan man ju fundera på en stund.