[face-book-like]



מאת ד”ר גיא בכור





לא במקרה צנח אחוז התומכים בארצות הברית ברעיון “שתי המדינות” באופן דרמטי, מ- 58% בשנת 1998 ל- 39% כיום (לפי סקר של “וושינגטון פוסט” ורשת ABC) משום שרבים מתחילים להבין שמדינת טרור לאומנית-ג’יהאדיסטית לא תהיה שכנה שלווה לישראל כמו קנדה, למשל. היא גם צפויה להיות עוינת לארצות הברית ולמערב. די לראות את הבריונות הדיפלומטית של ג’יבריל רג’וב או מחמוד עבאס, ושנאתם הפתולוגית לישראל, כדי להבין מה יקרה ביום שאחרי. עבאס הרי גם נחוש “לייבא” לשטח ערבי עצמאי שיקבל מליוני “פליטים” מסוריה, עיראק, לוב ולבנון, מה שמבטיח שבמקום שתי מדינות לא תהיה אף מדינה, משום שמדינת הטרור תפגע קיומית בישראל, וההיפך. זו גם הסיבה שמועמד ראשון לנשיאות בארצות הברית, טד קרוז, כבר מכריז כי פתרון זה נפח את נשמתו, וכי לישראל יש את כל הזכות הבינלאומית לספח את יהודה ושומרון, או את שטחי C, כרצונה. אם אהיה הנשיא הבא זו תהיה המדיניות האמריקנית, הבהיר השבוע קרוז, נאחז בשינוי דפוסי החשיבה האמריקניים.

בימים אלה מבצע ממשל אובמה חשיבה מחודשת איך ניתן להשיג יציבות ושלום נקודתיים בישראל, הרי איש אינו משלה עוד את עצמו שישראל קשורה לחורבן העצמי של המזרח התיכון, למלחמת העולם הסונית-שיעית או להתפשטות הג’יהאד האלים בכל רחבי האיזור.

אז אם לא “שתי מדינות”, אז איך?

עלינו לזכור שהמלך הירדני חוסיין ביטל ב- 31 ביולי 1988 את האזרחות הירדנית המלאה של כל תושבי יו”ש הערבים, כולל תושבי מזרח ירושלים. החוק הבינלאומי אוסר על ביטול אזרחות למי שנותר ללא אזרחות, ולכן צעדו של חוסין היה בלתי חוקי, וכל תושבי יהודה ושומרון הערבים זכאים לאזרחותם הירדנית המלאה. עליהם לתבוע אותה בטריבונאלים בינלאומיים, או שישראל תעשה זאת עבורם. זה אומר שהם יצביעו בירדן, שממילא קלטה כשני מליון פליטים מסוריה ומעיראק וזה ממש לא מזעזע את הממלכה. כך שטח C יעבור לריבונות ישראלית מלאה, וביתר השטח זו תהיה ריבונות ירדנית אזרחית וישראלית ביטחונית, בנוסחה שתיקבע בין הצדדים. ירדן תקבל את הפיתרון הזה משום שהוא עדיף לה על מדינת טרור ג’יהאדיסטית מטורפת ממערב לה, שתאיים על קיומה.

יש עוד פיתרון, וזהו מודל פוארטו ריקו. האי הזה, עם כארבעה מליון תושבים, הוא שטח חסות אמריקני, ותושביו נהנים מתושבות מלאה של אזרח אמריקני, אך בלי הזכות לבחור ולהיבחר בארצות הברית. יש להם אוטונומיה מנהלית רחבה משל עצמם. ואם פיתרון זה קיים בדמוקרטיה האמריקנית, מדוע שלא יהיה קיים גם כאן, בצורה דומה? מוזר, איש לא טוען שיש משטר “אפרטהייד” בנוגע לפוארטו-ריקו, ומה שנכון להם נכון גם לנו. ארצות הברית תהיה המודל שלנו.

חובה להבין, כל הפקרה של שטח תביא מייד לחורבן לפלסטינים ולישראלים, והרי ראינו זאת בזעיר אנפין בעזה, כך ששני הצדדים לא יוכללו להתקיים, ולכן מודל “שתי המדינות” אינו ישים עוד, לאחר שנים של חורבן מזרח תיכוני ג’יהאדיסטי. מה שאולי היה נכון בשנת 2010 כבר נראה מגוחך ומיושן כיום.

ברור שהרשות הפלסטינית לא תאהב את שני הפתרונות הדי-פשוטים האלה, אך הרשות הפכה מפיתרון לבעיה, מפרטנר לאויב, מנכס לנטל, עבור ישראל ועבור העולם שואף היציבות, כשהיא לעולם תמנע כל פיתרון, עם הזיות קליטת מליוני הפליטים שלה ו”זכות השיבה” המפוברקת. רשות מושחתת זו “בלעה” עשרות מליארדי דולרים מערביים לאורך 20 שנים, אך לא שיקמה, ולא השיגה שום יעד, חוץ מהפיכת בכיריה למיליארדרים. הגיע הזמן לסיים את “הרשות” הזו, ואת הטעות הגדולה של אוסלו. פוארטו-ריקו מחכה לנו.







(פורסם לראשונה בידיעות אחרונות, 5 באפריל 2015)



מי שעדיין לא הצטרפו למועדון ג’יפלאנט מוזמנים להצטרף כאן:











[face-book-like]



