Toke Suhr fik svedige hænder og tankerne hvirvlede rundt i hovedet, for hvordan skulle han virke? Skulle han lade som om, at han ikke kunne huske Mehmet fra Uber-turen, eller var det bedre at sige hej og vise gensynsglæde? Og hvad nu hvis han kom til at sige Mehmets navn?



Toke rejste sig, gik ind i butikken og hen til kunden.



”Hej, kan du huske mig?” spurgte Mehmet og smilede.



Toke nåede at tænke, om det var en fælde.



”Jaaah,” sagde Toke forsigtigt og trak lidt på det.



”Var det ikke noget med en Uber?” sagde han så.



”Ja, jeg sagde jo, at jeg ville komme igen,” fortsatte Mehmet og virkede stille og rolig. Mehmet begyndte at kigge sig lidt omkring i butikken, gik hen til dronerne og studerede dem.



Toke lagde mærke til, at Mehmet hele tiden jokede lidt. Mehmet var på vej over til butikkens absolut største drone. Sådan en, som landmænd typisk bruger til at vande med, fordi den kan bære en tank på 10 liter.



”Hvad kan man putte i tanken?” spurgte Mehmet.



I dronebutikken kom de fleste kunder, ofte mænd mellem 35 og 50 år, for at købe en lille, flyvefærdig drone. Kun de færreste og i øvrigt altid professionelle kunder kom for at købe dronedele, og Mehmet begyndte nu at spørge ind til nogle meget specifikke komponenter. Han var særligt interesseret i flycomputere.



Toke spurgte, hvad de skulle bruges til, men fik ikke rigtigt svar. I stedet fandt Mehmet en slags indkøbsliste frem på sin telefon og tilføjede, at han meget gerne ville have komponenterne hurtigt.



Toke Suhr huskede aftalen med PET og fik sagt, at komponenterne var noget, der kunne skaffes til butikken, men at Mehmet skulle komme igen, og så kunne de aftale en nærmere leveringstid.