RUC-speciale: DR-ansatte ‘føler sig pressede til at servicere Dansk Folkeparti og deres dagsorden’

Fabian Uth Nielsen og Gustav Foss Fabricius har skrevet speciale om det politiske pres, de mener DR udsættes for fra politisk hold. De mener – quelle surprise, at det har gjort DR venligstemt overfor Dansk Folkeparti og deres dagsorden. De fik topkarakter på RUC, men det lå lidt i kortene. Kommentar af de to kandidater i seneste udgave af Weekendavisen – Danmarks Radio (ikke online)

“DR valgte i forbindelse med medieforliget ikke at sige fra over for regeringen og Dansk Folkepartis besparelser… Denne passivitet kan spores tilbage til topledelsen, der urokkeligt står fast på organisationens uafhængighed. Til gengæld påvirker det helt almindelige medarbejdere, som i særlig grad føler sig pressede til at servicere Dansk Folkeparti og deres dagsorden for at give indtrykket af et ’selvstændigt’ DR.

… Med udgangspunkt i interviews af medarbejdere i flere forskellige lag af organisationen undersøgte vi, hvordan ydre politiske debatter om DR påvirker organisationen indadtil. …

Den overordnede debat har først og fremmest været omgivet af politiske krav om et mindre DR til fordel for private medier. Alt imens har DRs prioriteter af produktioner og planlægning af kulturelt og samfundsrelevant indhold til den brede danske befolkning nærmest været usynlig i debatten.

… på trods af at armslængden er blevet kortere, fastholder topledelsen, at den lever i bedste velgående. Alt imens er den pressede medarbejder og mellemleder på gulvet bange for at træde Dansk Folkeparti over tæerne. Eksempelvis undlades indhold, som bestemte partier kan tolke som misvisende, samtidig med at mellemledere overtager assistenternes servicearbejde, når medlemmer af Dansk Folkeparti træder ind på nyhedsredaktionen. Det giver indtrykket af, at medarbejderne hos DR gør alt for at tilgodese politikerne…

Kan forklaringen være, at man frygter yderligere besparelser eller detailregulering på programniveau, som nogle medarbejdere i organisationen selv giver udtryk for? Eller kan det ses som et strategisk træk, der skal mobilisere lyttere og seere til DRs egne politiske kamptropper?“