MALMØ: På en glad og solrig sommerdag kan det være svært at forestille sig, at de høje, gule murstensblokke i Malmø-bydelen Rosengård ofte er vidner til grov og personfarlig kriminalitet. Halvdelen af bydelens indbyggere er børn, og størstedelen af dem holder lige nu sommerferie ved at cykle og løbe rundt i solen på nogle af gårdens fællesarealer.

To drenge omkring de ti år på cykler afbryder nogle venners leg og siger, de skal skynde sig at løbe med. »Kom og se bomben! Kom og se bomben!«, råber de forpustede og begejstrede, mens de træder i pedalerne. De runder hjørnet og bliver stoppet af en betjent foran en hvid og blå politiafspærring.

Drengene vil vide, om det er en rigtig bombe, men det kan politimanden ikke svare på. Der ligger en sort genstand på taget af en bil, som der stikker ledninger ud af. Bilen står på en parkeringsplads foran en boligblok i den gamle del af Rosengård.

Selv om bomben har ligget på biltaget i to timer uden at sprænge, bliver det taget meget alvorligt, for det er ikke mere end fire dage siden, en bombe eksploderede i en anden del af byen.

Betjenten beder drengene rykke tilbage, for nu skal politiets »Rullemarie« hente og detonere den formodede bombe. Beboerne i blokken bliver også bedt om at forlade lejlighederne og gå udenfor. De stiller sig bag politiets afspærringer for at se med og tager episoden med ophøjet ro. Det er hverdagskost i Rosengård, må man forstå.

»Det er første gang, det sker tæt på mit hjem, men det foregår jo over hele Malmø, så det er ikke så chokerende,« siger Abdi, en somalisk mand på 34 år, som ikke ønsker at stå frem med sit fulde navn. Berlingske er bekendt med hans rigtige identitet.

Han frygter, hvilke konsekvenser det kan få, hvis han står frem med sit fulde navn. Sådan er det flere steder i Rosengård, hvor beboerne ikke står frem i medierne af frygt for, at de kriminelle vil chikanere dem efterfølgende.

Abdi kom til Sverige for 18 år siden som flygtning og følger politiets arbejde med bomberydningen med sine to døtre på tre og syv år. I tre år har han boet i en lejlighed lige overfor, hvor den formodede bombe ligger.

»Jeg ville flytte med det samme, hvis det kunne lade sig gøre. For børnenes skyld, selvfølgelig. Jeg ved ikke, hvad der skal blive af dem, hvis de vokser op her,« siger Abdi.

Blodig juni

Det blev en blodig juni på den anden side af Sundet. Mens danskerne var optaget af folketingsvalget, har svenskerne været gidsler i et nyt bandeopgør i Malmø. Måneders ro i byens kriminelle undergrundsmiljø er blevet afløst af eksplosioner, skyderier og mordforsøg.

Det begyndte 7. juni, da en skudsalve blev affyret mod et vidne i en retssag. En af de kriminelle grupper ville dræbe vidnet, som de mente havde forrådt dem og nu ville udlevere dem til politiet.

Dagen efter var der en ny skududveksling, og ugen efter eksploderede en håndgranat i bydelen Seved. I de følgende uger var der endnu en skudepisode – denne gang med automatvåben – og der blev fundet håndgranater på åben gade flere gange.

Uroen er koncentreret om enkelte bydele, i ghettoer om man vil, og en af dem er Rosengård – en stor samling boligblokke fra 1960erne og 1970erne. Blokkene er lige så høje, som de er berygtede. De har i de seneste ti år huset en række af Sveriges hårdeste kriminelle, selv om området ikke fylder mere end en kvadratkilometer og ligger ti minutters cykling fra centrum i Malmø.

I de seneste ti år har der været utallige skyderier, mordforsøg og eksplosioner fra håndgranater her i opgør med andre bander. Der er nemlig ikke bare et kriminelt netværk i Rosengård, men rivaliserende kriminelle i Malmøs andre udsatte områder – især i bydelen Kroksbäck og Seved.

I en årrække skyldtes uroen et opgør mellem to grupperinger fra Balkan. Det opgør sluttede med et mord tidligere i år, men volden er vendt tilbage til de belastede områder, herunder Rosengård, med fornyet kraft.

Volden og den grove kriminalitet er ikke længere knyttet til hævntørst mellem kendte grupperinger, men er tilfældig og uorganiseret.

Hverken politiet eller kendere af området kan forklare årsagen til de 19 skudepisoder, der har været i Malmø i juni eller med sikkerhed udpege, hvem der står bag.

Brødreopgør spredte sig

Malmø har fået stor opmærksomhed for vold og organiseret kriminalitet i de seneste ti år. I perioder har der været tale om deciderede bølger af mord på åben gade begået af rivaliserende grupper af unge. De gangsterlignende likvideringer har givet Malmø tilnavnet Nordens Chicago.

Det eskalerede for alvor i 2008, da tre brødrepar fra hver sin bydel så sig sure på hinanden. Noget så banalt som et skænderi, der udviklede sig til et slagsmål en sen nattetime på et diskotek gjorde brødrene, der går under navnet M-hæren og brødregrupperne under navnene A og K til dødsfjender.

I syv år bekrigede de hinanden – med M-gruppen på den ene side og A- og K-gruppen på den anden – om retten til at sælge stoffer og våben i forskellige dele af Malmø. De blev hævntørstige og forsøgte at dræbe hinanden med skud og håndgranater. I det første år var der adskillige mordforsøg rundt omkring i byen, og så – en sensommeraften i august 2009 – lykkedes det K-gruppen at dræbe en af M-brødrene.

Det fortæller Tobias Barkman, som er retsreporter på avisen Sydsvenskan og forfatter til bogen »Mafiakrig«, som handler om bandekrigen i Malmø. Han har dækket bandeopgørene i byen i de seneste ti år og var den første til at navngive grupperingerne M, K og A for at kortlægge hændelserne for læserne. »Konflikten beror ikke på noget særligt men nogle små uoverensstemmelser. Der skete nogle ting mange år tilbage i tiden, som startede det, og så blev det bare værre og værre. Det handlede mest om hævn,« siger han.

Selv om opgøret er begyndt på grund af banaliteter, er det også en del af en større fejde mellem familier fra blandt andet Eksjugoslavien. De hårdkogte kriminelle er første- og andengenerationsindvandrere fra Balkan. M-gruppen består overvejende af bosniere og serbere, mens A-gruppen er andengenerationsindvandrere fra Iran, og K-gruppens ledere er albanere.

Men nede i geledderne er der medlemmer med baggrunde lige fra Kina, Mellemøsten og Bulgarien. Det er ikke etniciteten, der afgør, hvem der er medlem hvor. Deres fælles udspring er Malmø – og de forskellige belastede områder i byen.

»Etnicitet binder dem sammen i nogle tilfælde, men den er ikke afgørende. Det handler mest om, hvem der er vokset op sammen og er barndomsvenner,« siger Tobias Barkman.

Vold blusser op med retssag

I januar 2010 fik M-gruppen deres hævn, da de skød og dræbte den ældste bror i K-gruppen på Stortorget i det centrale Malmø. I de næste fem år til- og aftog konflikten, lige indtil januar i år, hvor en bror i den tredje gruppe, A, mistede livet.

»Efter det mord sluttede det opgør mere eller mindre. Så havde alle fået deres hævn,« forklarer Tobias Barkman.

Han skrev selv håbefuldt efter mordet, at det kunne være enden på syv sorte år i Malmø. Men så brød volden ud på ny med en skudepisode 7. juni, og hverken Tobias Barkman eller andre med kendskab til kriminalitet i byen ved, hvad der foregår.

»Vi ved det simpelthen ikke, og politiet ved det heller ikke. Vi ved ikke, hvem det er, der er begyndt at bekrige hinanden. Vi ved bare, at der er sket flere alvorlige hændelser på kort tid,« siger han.

Politiet ved dog, at skyderiet, der indledte uroen, var rettet mod et vidne i en retssag. De kan bare ikke forudse, hvordan uroen udvikler og spreder sig. Foreløbig har den spredt sig til flere områder i Malmø, som ellers er rolige.

»Det er utroligt, at ingen er blevet dræbt endnu – og at ingen almindelige borgere i Malmø er blevet skadet. Det er en ny, dramatisk situation,« siger Tobias Barkman.

Kriminelle kammerater

De belastede områder i Malmø bliver ved med at være belastede og at skabe flere kriminelle, som begår grov kriminalitet helt ned til 14-årsalderen. Mange af dem har anden etnisk baggrund end svensk, og i Rosengård er 60 procent af områdets 24.000 beboere født uden for Sverige. Yderligere 26 procent har udenlandske forældre og vil i dansk forstand betegnes som andre. Området er desuden præget af stor arbejdsløshed og meget lave indkomster. Til sammen skaber det en farlig blanding, mener Marek Lakatos, udviklingskoordinator hos det frivillige initiativ Fryshuset i Malmø. Fryshuset arbejder for at få de unge ud af det kriminelle miljø, og derfor arbejder de meget i Rosengård, hvor 14,7 procent af de 15-19-årige har en plettet straffeattest.

»Det er børn, som er vokset op i fattigdom, og det er et problem i sig selv, men det er også et integrationsproblem. Malmø er blevet en by, som er delt op imellem fattige og rige,« siger Marek Lakatos.

Han har selv været kriminel og afsonet en fængselsstraf, inden han besluttede sig for at lægge sit liv om og i stedet at hjælpe med at få andre ud af kriminalitet igennem Fryshuset. Han mener, at en stor del af Malmøs problemer skyldes den måde, boligområder som Rosengården er bygget op på.

»De er bygget sådan, at folk har alt i deres område, så de behøver ikke at bevæge sig uden for deres område. Hvad er det for et signal, vi sender til dem, når de ikke behøver bevæge sig uden for deres eget område? At vi bygger et samfund i samfundet og et land i et land, som er isoleret fra resten af fællesskabet. Det skaber integrationsproblemer,« siger Marek Lakatos.

I Fryshuset møder han unge, som er frustrerede og ikke føler, at samfundet lytter til dem.

»Jeg tror, det vigtigste er, at de unge føler sig som en del af samfundet. De unge, jeg møder, føler sig udenfor og ekskluderede. Vi skal arbejde aktivt med integration, sådan at de føler sig som en del af samfundet igen,« siger han.

Men som det første vil Marek Lakatos have de svenske politikere til at lægge berøringsangsten fra sig. Han mener ikke, de tør se problemerne, der findes i et område som Rosengård, i øjnene.

»Politikerne i Sverige tager ikke den her diskussion og taler ikke om, at der bliver begået kriminalitet. De snakker om at forebygge og hjælpe, men det virker, som om de ikke vil anerkende, at det er mislykkedes. De kan se, at det vil koste rigtig mange penge at ændre på boligsituationen, fordi det hele skal gøres om, og så giver de ansvaret videre til politiet i stedet,« siger Marek Lakatos.

Tredje bombealarm på en uge

Tilbage ved bombetruslen venter børnene stadig utålmodigt foran politiafspærringen. Politiets rullemarie er nået frem til bomben, som den langsomt inspicerer. Efter en halv time kommer indsatsleder Andy Roberts gående lettet og opgivende mod folkemængden. I hånden har han en papirspose med den formodede bombe i.

Den formodede bombe viser sig at være et blåt køleelement og nogle ledninger, som er tapet sammen af sort tape. Bombetruslen er afblæst. Børnene griner ad, at der er sket alt det for ingenting. Men politiets indsatsleder, Andy Roberts, tager det meget alvorligt. Det er den tredje falske bombe, politiet rykker ud til på en uge.

»Der har været mange hændelser lige efter hinanden, hvor man vil lokke politiet ud med noget, der ligner en bombe, og som ikke er farligt. Det lader til, at nogle forsøger at dræne politiets ressourcer,« siger han.

Andy Roberts tror, at formålet med det bombelignende kølelement er at skræmme. Om det er politiet eller lokalbefolkningen i Rosengård, de vil have, skal være bange, ved han dog ikke. Men han ved, at den nye situation i Malmø er sprængfarlig og erkender, at politiet ikke ved, hvem der står bag.

»Vi kender ganske godt til de kriminelle, men de er ikke organiseret i traditionelle bander – mere i kriminelle netværk. De skifter loyalitet og venner og fjender hele tiden. Og det er ikke bare koblet til Rosengård,« siger Andy Roberts.