Det lyder næsten som noget, Putin kunne have fundet på: De partier, som sædvanligvis besidder ministerposter, samles bag lukkede døre uden de andre, og beslutter sig for, at der skal være mindre åbenhed om ministres og embedsmænds arbejde. Ingen diskussion i offentligheden, ingen kritiske røster, men en hurtig aftale, der sørger for, at de for fremtiden kan få lidt mere fred fra kritiske journalisters snagen. Men det her er ikke Rusland, det er Danmark, og det er pinligt for penneførerne.

Regeringen, Venstre og Konservative har indgået en aftale om en ny offentlighedslov, som i det store hele viderefører det lovforslag, som ikke kunne blive vedtaget, da den Konservative Justitsminister, Lars Barfoed sad på ministertaburetten. Og bevares, der er gode ting i det forslag. Fx at nye selskabsformer, hvor det offentlige ejer en meget stor andel, også vil være underlagt samme krav om åbenhed og offentlighed, som resten af den offentlige forvaltning er. Det er fint.

Men det var ikke det store stridspunkt, da debatten rasede i 2010. Det var den famøse bestemmelse, som skulle undtage embedsmændenes betjening af ministre fra aktindsigt til gengæld. Dengang var både Enhedslisten, Radikale, SF og Socialdemokraterne – og langt hen ad vejen også Dansk Folkeparti – enige om, at det var for meget. Det betyder nemlig mindre åbenhed og mindre adgang til at se ministre og embedsmænd over skuldrene, og det begrænser pressens og dermed befolkningens mulighed for at få det frem i dagens lys, når der bliver begået fejl, når der fuskes og når nogen misbruger sin magt eller sit embede.

Man har en holdning, til man…

Som den nuværende Justitsminister, Morten Bødskov, sagde tilbage i 2010 savner det enhver begrundelse. Han sagde også, at han havde svært ved at forestille sig, at ”offentlighed skulle kunne forringe lovkvaliteten”. Men nu sidder han selv og de andre partier selv i flotte ministerkontorer, og mener noget andet, end de gjorde dengang. Nu bruger han selv argumentet om behov for privatliv i det lovforberedende arbejde, og nu kan han godt forestille sig, at det ville være rarere, hvis han ikke hele tiden blev kigget over skuldrene af nysgerrige journalister.

Aftalen mellem de nuværende og de tidligere regeringspartier indebærer, at man ”præciserer” bestemmelsen, og at den ”skal fortolkes og anvendes restriktivt”. Men det ændrer ikke ved, at det er de embedsmænd, der potentielt set har noget at skjule, der skal foretage denne fortolkning. Og det ændrer heller ikke på, at mindre materiale, mindre aktindsigt – og dermed mindre åbenhed – bliver resultatet. Det er dybt bekymrende, fordi vi har flere eksempler på skandalesager, som aldrig ville have været afsløret, hvis ikke vi havde åbenhed om embedsmændenes arbejde.

Men det er faktisk også ekstremt bekymrende, at regeringen, Venstre og Konservative har aftalt alt dette for lukkede døre. Ingen inddragelse af kritikerne, ingen offentlig debat, kun de partier, som gerne vil sidde på ministerkontorerne i fred for journalister. De har besluttet, at de ikke gider de irriterende journalister og skandalesager – og det bøder demokratiet og åbenheden for.

Ja, men har vel en holdning, til man… får magten.