Danske Bank har i dag mistet deres topchef. Den administrerende direktør, som har siddet på posten imens verdens største hvidvaskskandale er skyllet ind over hans firma.

På hans vagt, er renommeet for landets største bank, og engang en bank, der med stolthed kunne betegnes, som 'Danmarks', blevet forvandlet til noget, der ville få de fleste ejendomsmæglere til at forekomme troværdige.

Det ser mærkværdigt ud, at man kan lave så store fejl, og alligevel (formodentligt) hæve en fratrædelsesgodtgørelse på et tocifret antal millioner. Men forklaringen er banal (og deprimerende).

For der findes to grupper af lønmodtagere, og hvis du træder ved siden af, så er det med at tilhøre den rigtige. Og tro mig, jeg ved det bedre end de fleste, for en stor del af mit arbejde, er at repræsentere begge grupper, og en gang i mellem deres arbejdsgiver, i ansættelsessager.

Men hvem er de to grupper mere præcist?

Jo, der er de 'almindelige' lønmodtagere, såsom sosu’er sygeplejersker, 3F’ere og socialrådgivere – og så er der de mere 'ualmindelige' lønmodtagere, såsom chefer, højtlønnede funktionærer og direktører.

Forskellen på de to grupper er simpel.

Hvis den første gruppe træder det mindste over stregen, så ryger de ud med fuld musik. Jeg har set sager, hvor lagerarbejdere med 20 års anciennitet er blevet bortvist og politianmeldt for at spise en marsbar, der var udløbet på dato og skulle kasseres. Jeg har set socialrådgivere med 30 års anciennitet, der en enkelt gang slog et familiemedlem op i systemet for at tjekke, om behandlingen af dem nu også var god nok, og dagen efter stod den på bortvisning, og at man ikke mere måtte vise sig på arbejdspladsen – ikke noget med afsked og den slags følelsespjat, det har de 'almindelige' lønmodtagere ikke brug for.

Fælles for sager om 'almindelige' lønmodtagere er, at arbejdsgivers tolerance er lig nul.

De bliver bortvist og eskorteret ud af arbejdspladsen – nogle gange begynder sagen med, at de ringer til mig fra en politistation og sikkert er det, at arbejdsgivers forargelse og forligslyst er minimal – i hvert fald indtil, at sådan en som jeg indtræder i sagen. Så får piben ofte en anden lyd. Men overreaktionen er allerede indtrådt.

Så er der den anden gruppe.

Her er brøden ofte markant større, i visse tilfælde er der tale om noget, man med mindre pæne ord ville kalde ting som mandatsvig, bedrageri, tyveri og deslige – men 'skægt' nok, så er reaktionen helt anderledes.

For her er der ikke tale om at tilkalde politi eller lignende ubehageligheder. Mine klienter bliver sjældent eskorteret nogen steder hen, det skulle da lige være stille og roligt ud af bygningen. Til en 6 måneders fritstilling, imens vi i ro og mag, forhandler vilkårene for 'fratrædelsen' hjem. Notér venligst forskellen:

Tjener du mindre end en million om året inklusiv det hele, så bliver du bortvist. Tjener du mere, fratræder du som regel efter gensidig aftale og i god forståelse.

Moralen, vores børn lærer her, er desværre simpel.

Hvis du gør noget dumt på arbejde, så sørg for at være højtlønnet. Så er konsekvenserne til at overskue. Du skal nok komme tilbage på solsiden, hvis du overhovedet behøver at forlade den. Hvis du har et helt almindeligt lønarbejde og begår fejl, så kan du se frem til bortvisning, politianmeldelse, plettet straffeattest, manglende penge til huslejen og social deroute.