Am observat că, în cazul Dana Blându, învățătoarea de la școala 10, care a fost îngregistrată porcăind părinții pentru că nu prestaseră de Moș Crăciun corespunzător cu pretențiile dumneaei, cam toată țara (minus doamna Blându și familia sa, în frunte cu domnul Marian, soțul, care a participat activ și la porcăială) e unanim de acord cu 2 lucruri:

1. că ancheta deschisă de autorități ar trebui să se termine cu pușcărie și un zbor abrupt, dar sigur al doamnei învățătoare afară din sistem;

2. că părinții sunt cei care creează asemenea monștri.

În paralel, aud însă povești din care reiese că așa e mai peste tot, iar unele chiar mă lasă cu gura căscată, de tre’ să mă duc la dentist să mi-o închidă cu forța, pentru că se referă la poșete de multe zeci de milioane, aduse ca ofrandă învățătoarelor. Sau la plicuri cu bani sau la mobilă de bucătărie. 😯 Ba am auzit una și cu o mașină oferită la început de ciclu primar, “ca să fie pentru toți cei 4 ani”. 😯

În aceste condiții, dați-mi voie să vă întreb, dragi părinți: dacă sunteți cu toții indignați de ce s-a întâmplat la școala 10, dacă dezabrobați cu toții șpaga în școli, fie ea și sub formă de cadou de Moș Crăciun, unde sunt cei care au participat la crearea monștrilor cu pricina? Nu am auzit nici măcar o voce care să se așeze față-n față cu milioanele de strigăte indignate și să își asume vreo vină. Ciudat, nu? 🙄

Și, pentru că lucrurile nu erau suficient de ciudate, am mai aflat ceva: mama care a realizat înregistrarea de la școala 10 și a făcut-o publică a fost, între timp, renegată de ceilalți părinți, pentru că “le-a făcut rău copiilor”.

OK. Acum hai să trecem la partea dură a acestui text: Oameni buni care vă știți că ați adunat bani pentru învățătoare, profesori și mai știți voi cine, iar acum vă indignați, spunând “Este inadmisibil așa ceva, am mai cumpărat și noi câte-un cadou, dar doar așa, simbolic!”, adevărul adevărat este că ați contribuit cu toții la această mizerie. Ați pus cu toții, cu mâna voastră, câte-un fir de păr în nasul monstrului, câte-un solz pe spatele lui cornos și câte-o bală fetidă în gura lui înspăimântătoare. Nu vreau să încep cu povești de genul “Pe vremea mea, nu se întâmpla așa ceva”, dar adevărul e că, în toții anii mei de studiu, nici eu nici colegii nu am dus niciodată la școală mai mult de flori și mărțișoare. Am avut o profă de chimie în liceu care a încercat să mă lase corigentă și care chiar îmi zicea “Lasă că-mi cumperi frigider și te trec”. Jur că nu mi-am închipuit vreodată că e altceva decât glumă! Nici vorbă să-i duc măcar vreo floare, ca să “mă treacă”. Am învățat, pur și simplu. Și nu am auzit nici alți oameni din generația mea să dea șpagă sau cadouri la școală. Or fi fost cazuri, dar izolate, în niciun caz nu era asta regula. Acuma e fix invers. Deci e clar că monștrii ăștia au fost crescuți și hrăniți de generațiile care au ajuns în ipostaza de părinte după Revoluție. 🙁

O să spuneți că, pe vremea mea, profesorii erau plătiți altfel, deci nu aveau atâta nevoie să ceară șpăgi. N-are nicio legătură salariul aici. Ceea ce ați auzit ieșind din gura Danei Blându (o prosperă antreprenoare, proprietară de after-school-uri, de altfel) nu este consecința unui salariu mic, ci a unui tupeu monstruos, înfiorător, hrănit și îngrășat ca un porc de Crăciun de atitudinea umilă, slugarnică și pupincuristică a oamenilor în fața cărora își desfășoară circul slinos.

Toți părinții cu care am mai stat de vorbă și mi-au recunoscut că le cumpără parfumuri, gentuțe și alte atenții costisitoare învățătoarelor mi-au explicat că o fac “pentru binele copilului”. Mi se pare foarte aiurea argumentul ăsta, mă iertați. În ce fel e pentru binele copilului? Ca să ia note mai mari? Păi, de ce nu-l învățați, în cazul ăsta, să fure și portofele? Ar fi spre binele lui, că ar avea cu ce să-și cumpere jucăriile visate.

O să spuneți, apoi, că șpaga din învățământ nu e nimic altceva decât echivalentul celei din spitale. Și o să vă răspund că sunt niște diferențe importante:

1. pe-aia din spitale mai toată lumea recunoaște, spășită și umilită, că o dă;

2. acolo miza e pe termen scurt și, de multe ori, antrenează noțiuni ca “viața” și “moartea”. Dacă nu dai șpaga, nu-ți dă punga cu sânge și îți moare bunicu’ pe masa de operație. Cam așa.

Nu la fel arată lucrurile în învățământ. Acolo nu îți omoară “doamna” copilul dacă nu-i dai cadouri. Cel mult poate să ți-l persecute, însă nu te împiedică nimeni să te iei de păr cu ea (metaforic vorbind, da?), să o reclami și, dacă altfel nu se poate, să muți copilul la altă școală. Sigur, e bătaie de cap, dar mă tem că de-abia ăsta ar fi adevăratul bine pe care i-l poți face copilului tău.

Mi-a povestit o prietenă, la un moment dat, că, până nu a început să-i cumpere cadouri scumpe, “doamna” îi vorbea copilul numai de rău. De când i le oferă, i-l vorbește numai de bine.

– Păi, și care-i adevărul despre copilul tău? Ăla de dinainte de cadouri sau ăla de după?, am întrebat-o.

– Nu știu, dar măcar dorm și eu noaptea liniștită.

Sigur, faptul că doarme liniștită este, pe moment, un avantaj și pentru ea, și pentru copil, dar pe termen lung nu este. Pe termen lung nu e decât o minciună păguboasă și periculoasă. O piatră de temelie pusă șui la viitorul unui copil, care ar merita mai multă luptă și mai multă strădanie din partea propriului părinte, chiar cu prețul unor nopți nedormite.

Oameni buni, nu vă mai mințiți! Nu o faceți pentru binele copiilor voștri. Nu ăsta e binele pe care l-ați visat pentru ei, înainte de a-i aduce pe lume. Ați visat o țară curată și un sistem sănătos în care să se formeze și să facă primii pași cu fruntea sus. Și atunci? De ce ați creat și de ce hrăniți monștrii ăștia odioși? 🙄 Mașină pentru o învățătoare???? 😯 Hai să fim serioși, nici măcar un doctor care face transplant nu primește mașini de la pacienți!

Data viitoare când o să mai adunați bani ca s-o șpăguiți pe “doamna” “pentru binele copilului”, nu uitați să-l trimiteți pe ăla micu’ și la furat de portofele. Tot pentru “binele” lui. 🙁