Tvangssterilisering og sykdomsdiagnose var inntil i fjor absolutte krav for å få hjelp til å skifte kjønn. Loven om juridisk kjønn er derfor den største kjønnspolitiske seieren i denne stortingsperioden. Den gir mennesker rett til å definere sitt eget kjønn uten kirurgi, og siden i fjor sommer har 650 personer søkt om å få endret kjønn i passet sitt.

Friheten kan redde liv. Transpersoner, folk som på en eller flere måter bryter med den rådende to-kjønnsmodellen i samfunnet, har det ofte svært vanskelig. Vold og trakassering preger livene til mange av de rundt 20 000 transpersonene i Norge. 50 til 70 prosent har hatt selvmordstanker.

Tonje Gjevjon har i Dagbladet meninger og andre debattsteder ført en aggressiv kampanje mot det hun kaller transaktivismen. Som leder for Lesbisk forbund har hun frontet frykten for å møte en penis i kvinnegarderoben, og frykten for at foreldre vil overtale barna sine til å foreta kjønnsskifte. Gjevjon er redd for at mannlige overgripere skal entre kvinnegarderober utkledd som transkvinner. Hennes fokus har vært på transkvinner med mannlige kjønnsorganer, ut fra et underlig resonnement om at «En dusj full av menn med penis er en helt annen situasjon for en transmann med biologisk kvinnekropp, enn en dusj der kvinner med kvinnekropp må godta å dele denne med en transkvinne med biologisk mannskropp.» Det ville vært komisk om det ikke var så vondt for dem det gjelder.

Etter hvert har Gjevjon også gått ut mot det hun mener er hat og konsekvenser for eget arbeid, etter at hun har blitt omtalt som transfob og TERF – et uttrykk brukt om trans-ekskluderende radikalfeminisme. Jeg forstår at det har vært belastende for Gjevjon, det må selvsagt være lov å diskutere praktiske løsninger for garderober, sport og offentlige toaletter uten å hetses for det. Problemet er at Gjevjon går så mye lenger enn det.

TERF og transfobi er faktisk passende karakteristikker på Gjevjons argumentasjon. Hun setter kvinners rettigheter opp mot transpersoners rettigheter, påstår at transkvinner ikke er kvinner og argumenterer med grunnlag i sin egen, irrasjonelle frykt. Nå har hun tatt steget enda lengre, ved å opprette og fronte nettstedet Trygg i kroppen. Der erklærer hun at ingen er «født i feil kropp», og framstiller kjønnsskifte hos barn som en trend i strid med barnas beste. Foreldre som er bekymret for egne barn, oppfordres til å kontakte Gjevjon og bli med i et nettverk for «alternativ behandling». Det minner om tidligere forsøk på å kurere homofili. Slike behandlinger er gjerne traumatiserende i seg selv.

Bekymrede foreldre til transbarn bør derfor holde seg langt unna Trygg i kroppen. Det siste utsatte barn i en vanskelig situasjon trenger, er å møte personer som med stor styrke hevder at det de føler er feil. Send heller ungene til Skeiv ungdom, som akkurat nå arrangerer kjønnsmangfoldsleir. Der kan ungdom som stiller spørsmål ved kjønnsidentiteten sin møte andre i samme situasjon, lære om trans og intersex knyttet til rettigheter i Norge og kose seg i trygge omgivelser. Leiren holdes på hemmelig sted. Gjevjon og hennes medsammensvorne bak nettsiden kan godt gruble litt på hvorfor.

La folk få definere seg selv, identitet er ikke en sykdom. Kvinnen med penis i dusjen har det sannsynligvis vanskelig nok.