Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Penger har en lang historie. De første myntene ble preget i Lydia i Hellas for nesten 2500 år siden, med kong Krøsus som garantist. I 1661 trykket Stockholms Banco – forløperen til Riksbanken – de første pengesedlene i Europa.

Nå ser kontantenes framtid kort og hektisk ut. I land som Norge og Sverige er de elektroniske betalingssystemene helt dominerende, og sterke krefter presser på for å avvikle all bruk av kontanter. En bankkonto kan bli like livsnødvendig som et statsborgerskap.

Utviklingen mot et samfunn uten kontanter har gått på filttøfler. Uten store fakter har bankene dyttet kundene inn i ulike elektroniske betalingsløsninger. Det har skjedd fordi mange av løsningene er gode, men også fordi bankene systematisk fjernet alternativene eller priset dem ut av markedet.

Først forsvant filialene og vi ble beroliget med kontantautomater. Nå er automatene på vei ut, og prisen på å ta ut egne penger i banken er høy. Store hotellkjeder erklærer at de er kontantfrie, enda de etter loven ikke kan nekte å ta imot sedler og mynter fra Norges Bank. Ulike bransjeforeninger presser på, og det er bevegelse i de politiske partiene.

Ifølge Norges Bank utgjør sedler og mynter mindre enn 2,5 prosent av pengemengden. Resten befinner seg på konto i bankene. Åtte av ti bruker kort som betalingsform, uansett beløp. Likevel begynner uroen å spre seg. I Sverige ledes kontantopprøret av landets tidligere rikspolitisjef Bjørn Eriksson. Han sier: «Å frata borgerne muligheten til å bruke kontanter er å lede dem rett inn i et digitalt diktatur».

Han er på ingen måte alene. Også talsmenn for riksbanker over hele Europa har pekt på farene, om enn i mildere språkbruk. Blant disse er visesentralbanksjef Jon Nicolaisen som i et foredrag i fjor særlig pekte på fire forhold. I forkortet form var disse:

• I det kontantløse samfunnet er det ikke lenger mulig å gjøre opp en betaling direkte mellom to parter. Du må gjennom bank, kortselskap eller app.

• Vi blir avhengige av at teknologien fungerer.

• Vi er ikke lenger anonyme når vi betaler. Når vi betaler med kontopenger kan alle transaksjoner registreres.

• Vi får ikke lenger tilgang til penger som norske myndigheter står direkte bak, og som er et virksomt, tvungent betalingsmiddel. Pengevesenet er overlatt til private.

Det som nå foregår kan sammenliknes med å gjøre banker og kortselskaper til finansvesenets Google. Våre betalinger og inntekter gir helt avslørende informasjon om vår person, ned til det mest intime. Man skal være uhyre tillitsfull for å tro at slike opplysninger aldri vil bli utnyttet kommersielt, misbrukt eller stjålet.

Cyberangrep mot bankvesenet pågår uavlatelig, og metodene blir stadig mer raffinerte. I en krigs- eller krisesituasjon vil det være stor fare for at systemene blir slått ut direkte, eller som følge av stans i strømforsyningene. Uten kontanter vil samfunnet i en slik situasjon helt slutte å fungere. I Norge har vi jevnlig situasjoner der betalingssystemer går ned.

Skal et pengesystem fungere må det ha tillit, være trygt, være utbredt og tilby ulike produkter og tjenester. Historien viser tydelig at det er behov for en sentralbank og myndigheter og lovverk som kontrollerer, regulerer og gir systemet tillit. I den elektroniske framtida er det også plass til sentralbanken og nye former for anonyme betalingsmidler som gir personvern. Norges Bank jobber med å vurdere slike løsninger.

En mulighet er å innføre elektroniske sentralbankpenger. I en slik løsning kan folk få tilbud om konto direkte i Norges Bank eller i et system banken kontrollerer. En annen mulighet er at sentralbanken utsteder plastkort eller utvikler en app som folk kan betale med anonymt. Det lovfestede, tvungne betalingsmidlet kan være klassiske kontanter, sentralbankpenger eller begge deler.

Bankvesenet og kortselskapene har utnyttet den elektroniske utviklingen til å skaffe seg en dominerende posisjon i viktige deler av den økonomiske infrastrukturen. Det er det kundene som betaler for.

Men bruken av elektronikk kan også brukes den andre veien: Til å gi sentralbanken en langt sterkere rolle i betalingssystemet enn i dag.

Det åpner for nye og store muligheter, men også for viktige politiske avgjørelser om privatisering, myndighetenes plass i finansvesenet og personvern. Betalingsterminalen er mer politisk enn du tror.