Aye Alhassani, en studerande ung kvinna med slöja, var på en anställningsintervju för att få jobba som incheckningspersonal hos SAS på Arlanda. På intervjun fick hon veta att SAS har en policy om att företagets incheckningspersonal inte bär religiösa symboler. Alhassani fick frågan om hon kunde tänka sig att ta av sig sin slöja, men eftersom hon inte vill det blev det ingen anställning. Det jag utsattes för känns så diskriminerande och fel på många sätt, säger Alhassani och hon tycker att SAS policy är ignorant och "helt fel" (SVT, 27/4).

Jag kan hålla med om att SAS regler verkar strikta, på många arbetsplatser är den vanliga slöjan eller ett kors runt halsen en ickefråga. Men är SAS policy nödvändigtvis diskriminering? Nej.

Enligt en färsk EU-dom får företag neka arbete för dem som bär synliga religiösa symboler. Företag får inte ha regler som diskriminerar en särskild grupp, men en allmän policy om neutralitet från livsåskådningar är alltså i sin ordning.

"De här reglerna gäller alla våra anställda, i alla länder, oavsett religion, etnisk bakgrund, kön, eller politisk åsikt", som SAS presschef Fredrik Henriksson uttrycker det.

På sin fritid är man fri att klä sig som man vill, på jobbet är man det inte.

Det är bra att EU tydliggjort att "allting" inte ska betraktas diskriminering. I Sverige har Diskrimineringsombudsmannen (DO) som myndighet ofta landat helt fel, och haft som utgångspunkt att arbetsgivare inte ens ska få tacka nej till personer som av religiösa skäl vägrar ta exempelvis kvinnor i hand.

Fackförbundet Unionen är inne på samma spår och driver ett rättsfall till förmån för en blivande ingenjör som inte vill skaka hand med folk av motsatt kön (Ny Teknik, 6/3). I stället för att stanna upp och fundera över att även en utebliven handskakning kan vara diskriminering, är utgångspunkten att arbetsplatser ska anpassa sig till en udda religiös tolkning. Det vore därför bra om DO och svenska fackförbund tog intryck av EU-domen.

Man bör i regel dock ha större krav på inkludering hos offentliga arbetsgivare. Offentliga arbetsgivare bör ha generös policy i den mån det går, och i fallet med den vanliga slöjan står den nästan aldrig i vägen för att utföra arbetsuppgifter. Vill en mattant eller busschaufför bära slöja eller kippa, låt gå. Att i onödan försvåra för religiösa är förstås fel, även om grundprincipen måste vara att religiösa inte kan kräva att arbetsplatser anpassar sig efter deras övertygelser.

Även om hijaben, slöjan, sällan är ett hinder finns det plagg som onekligen är det i exempelvis skolan. Härom året ville förskolepersonal på en förskola på Hisingen i Göteborg bära den heltäckande niqaben. Hur väl rimmar ett plagg, vars själva idé är att män ska separeras från kvinnor, med läroplanens formuleringar om jämställdhet? Inte väl alls. Dessutom måste pappor som lämnar på dagis kunna se vem dem lämnar över sina småttingar till. Niqaben hör med andra ord inte hemma på förskolan.

På sin fritid är man fri att klä sig som man vill, på jobbet har man det inte. Aye Alhassani som inte fick jobbet på Arlanda har rätt att vara besviken på SAS, men företaget har inte diskriminerat henne.