Kaastunne on palju laiema tähendusega mõiste. Kõikidel inimestel on oma lugu, milles ei puudu kaotused ja raskused. Teistele kaasa tundmine ongi elamine teadmisega, et ka nende elu koos kõigi murede ja rõõmudega on kaasa tundmist väärt, et see on sama tähtis kui minu oma, et see on väärtuslik. Kaastunne viib mind minu maailma keskmest väljapoole, näitab mulle minu isekuse suurust. Kaastunne tähendab, et ma aktsepteerin ja tunnustan seda, et teistele on nende lapsed sama tähtsad, teiste unistused sama õigustatud, teiste töö sama väärtuslik, teiste elu samuti. Kui ma ei soovi näha ega märka kellegi teise kannatusi ja rõõme, olen palju vaesem, teadmata isegi, mismoodi võiks olla teisiti. Isegi kõige suurem edu jääb õõnsaks, kui see kuulub vaid minule ja seda ei märka keegi.

Kaastunne annab toitu sõbralikkusele, lahkusele ja leebusele, kannatlikkusele. See aitab mõista, et ka teised teevad kõike nii hästi kui suudavad. See aitab vältida asjatut teiste süüdistamist, kergekäelist hukkamõistu. Kõik väärivad tegelikult lugupidamist, isegi pealtnäha kõige väärtusetum olend. Ta elab nii, nagu oskab. Suhtu kaastundlikult.

Alustada tuleks iseendast. Sageli ollakse enda vastu eriti karm ja nõudlik. Oma vigade suhtes veel eriti, paraku otsides pigem õigustust, mitte püüdes vigu parandada. Kohustusi täites saadavad elu sünged mõtted, süümepiinad rikuvad käesolevat hetke. Asjatud kannatused mineviku pärast mürgitavad tänast päeva.

Kaastundlik suhtumine iseendasse aitab püsida elulainel, mis viib edasi, muudab elu paremuse poole. Leebus ja kannatlikkus enda vastu on parim, mida teha annab, et elada täisväärtuslikku elu, jääda ikka positiivse poole peale.

Kaastunne lähedaste vastu on järgmine samm

Nende kannatused on ju nagu enda omad, need inimesed on nii armsad, et valu võib südame murda. Aga armastus ilma kaastundeta on moonutatud. Armastusest võib saada raev või viha. Raev kaotuse pärast, viha, et lahkutakse. Hirm kaotada võib muuta armastuse klammerdumiseks, kinnihoidmiseks, valvamiseks. Pime, kaastundeta armastus ei lase märgata teise inimese, ka lapse vajadusi, soove ja unistusi.

Kaastunne, mis on tegelikult leebe suhtumise seeme, viib armastuse jälle keskmesse, nii et jääb järele tark hoolimine, vaba isekusest ja vajadusest kontrollida ja teiste eest otsuseid teha.