Tegelikult on meie elu on tõepoolest muutunud. Perekonna kui institutsiooni mudel hakkab muutuma ja omal moel minu arusaama järgi devalveeruma. Globaliseerumine on meie maailma kardinaalselt muutnud. Need noored, kellest saavad tulevased lapsevanemad, nende maailmapilt ja väärtushinnangud erinevad oma vanemate ja vanavanemate omast juba päris palju. Kõik on muutumas. Tsiviliseeritud maailma mõnedes arenenud riikides ei tohi enam öelda "rase naine". Soovitatakse öelda "rase inimene".

Mis tegelikult toimub? Esmapilgul kainelt mõtlevale inimesele on selline lähenemine nonsense. Paneb imestama kui kaugele on mindud võrdõigusluse kontseptsiooniga ning ma arvan, et see on alles algus.

Hiljuti kuulsin ühel konverentsil ettekannet, kus esitleti üle-Euroopalise uuringu tulemusi. Üks uuringu Eesti poolne autor väitis, et enne uuringu algust soovitati terminite “ema” ja “isa” asemel kasutada väljendeid “partner 1” ja “partner 2”. Meie uuringust osavõtjad keeldusid selliste terminite kasutamisest ja jätkasid siiski “vanamoeliselt” ema ja isaga.

Sünnitab ikka ema

Selline agressiivne mehe ja naise rollide võrdsustamine on võib-olla aja märk. Arvan, et on kaotatud piirid, kui kaugele võrdõiguslikkusega võib minna ja kus on punane joon. Loodus on tegelikult loonud nii naise kui ka mehe ja kõigile on teada, et naisel on kaks XX kromosoomi ja mehel XY. Siiamaani sünnitab last naine ja toidab oma last rinnast ikka ema, mitte isa. Võiks ju suhtuda huumoriga sellesse probleemi, kuid kurb on see, et sellise käsitluse juures hakkab kannatama laps.

Ühel ärinaiste suurel foorumil jäi kõlama mõte, et ärinaistel on suured võimalused ja kõige tähtsam on oma äri ajamine. Kõik muu on teisejärguline ja ei ole üldse tähtis, kas last peab näiteks toitma rinnast või võib delegeerida oma vastsündinud lapse toitmise kunstlike segude tootvate firmade toodangule.

Mõned päevad tagasi ilmus Feministeeriumi portaalis artikkel „Imetada või mitte imetada?". Kokkuvõttes selles materjalis oli kirjutatud järgmiselt: „Imetamine on suurepärane. Piimaseguga toitmine on suurepärane. Ükski vanem ei tohiks tunda end alaväärsena, sest on teinud oma pere jaoks sobivaima otsuse. Rinnaga toitmise strateegiad ning teavitustöö peavad muutuma vähem agressiivseteks, loobuma parternalistlikest narratiividest ja liialdatud väidetest rinnapiima kasutegurite kohta. Imetamisnõustamisest on rohkem kasu, kui lõpeb häbistamine ja demagoogia ning algab mõistmine. Lapse vajadused ei piirdu vaid rinnapiimaga ning süütundel ei tohiks olla vanemluse juures kohta".

Kohustus imetada ja sünnitada

Põhimõtteliselt on selline lähenemine ühepoolne, kuna ta kaitseb ainult naise õigusi. Unustatakse aga ära, et sünnitades lapse, lasuvad sünnitanud naise õlgadele automaatselt ka kohustused.

Kaasajal meditsiinis pööratakse suurt tähelepanu inimese mikrobioomile. Enamik mikroobe, mis hõlmavad lapse esimesena, tulevad loomuliku sünnituse käigus - mis on väga mikroobiderikas protsess. Keisrilõige on aga üsna steriilne, mille tõttu vagiina mikroobid sünnitusteedest lapseni ei ulatu.