Видовище Порошенка 2 червня 2017, 12:21 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке Тетяна Даниленко: Прихід Петра Порошенка в 2014 році багато хто сприйняв як випадковість

Меню, яке зараз може запропонувати президент українцям – це політичні видовища, а не розбудова нової ефективної країни

Прихід Петра Порошенка у 2014 році багато хто сприйняв як випадковість. Майдан і початкова фаза війни не встигли викристалізувати нового лідера нації, тому в результаті загального консенсусу – як суспільства, так і еліт – главою держави став Петро Порошенко.

Він видавався адекватною фігурою, що усвідомлює як власну безальтернативність, так і перехідний характер своєї влади. Але ці три роки засвідчили, що Порошенко категорично не згоден з роллю поживного гумусу для лідерів нового покоління і нової якості. Він зацементував владу, всупереч усім несприятливим обставинам, з якими взагалі може зіткнутися президент: війні, економічному падінню, відсутності коаліції у парламенті і відсутності власної команди загалом. Порошенко, якого не сприймали як серйозний фактор навіть партнери по коаліції, спромігся обернути на політичну користь усі виклики.

Відсутність вагомих воєнних успіхів списує на те, що Росія – надто могутній супротивник для будь-кого, не кажучи про виснажену й зруйновану Україну. Економічні проблеми, брак результатів у боротьбі з корупцією, зростання рівня злочинності – списує на війну. Полегшує політичну участь Порошенка і те, що великі українські олігархи, з якими змушені були рахуватися всі його попередники, деморалізовані і розбиті. У 2014-у напередодні виборів Порошенко мав їхати до Фірташа у Відень, щоб заручитися політичною підтримкою, а зараз олігарх за крок від тюрми в США. У тому ж 2014-у Коломойський почувався головним бенефеціаром Майдану як єдиний олігарх, який майже на старті підтримав революцію. Зараз він намагається втримати залишки своїх активів і впливу, а його медіа уникають прямої критики Порошенка.

Порошенко зацементував владу, всупереч усім несприятливим обставинам

Ахметова у 2014-у вважали фігурою, здатною зупинити відцентрові процеси на Донбасі, але він віддав перевагу розкладанню яєць у різні кошики і був помножений на нуль в політичному сенсі. Зараз ситуативна бізнес-близькість з Порошенком дає йому можливість відбити багатомільйонні втрати, але навряд чи олігарх вийде із ситуації тим самим грізним Ахметовим, яким був до Майдану та війни. Бізнес та медіа младоолігархів режиму Януковича прибирає до рук президентське оточення. Сукупність цих факторів створює Порошенку хибне відчуття контролю над ситуацією, яка може вибухнути в будь-який момент, бо хронічні хвороби країни не просто не вилікувані - ми втратили критично важливий для лікування час. У 2014-у на хвилі суспільного підйому влада мала колосальний мандат на будь-які зміни. Зараз кожна реформа суспільством оцінюється не просто скептично – з панікою. Меню, яке зараз може запропонувати Порошенко українцям – це політичні видовища, а не розбудова нової ефективної країни.