Московський патріархат зневажив пам’ять загиблого бійця АТО в Жовкві

Жовква прощається з Володимиром Турчиним Під час похорону загиблого в зоні АТО жовківчанина, сержанта Володимира Турчина стався неприємний випадок, який сколихнув мешканців та громаду Жовкви.

Не встигли поховати воїна, як у місті назріває громадський конфлікт, пов’язаний з діями церкви Московського патріархату. Не дивлячись на смерть мешканця, перш за все людини, яку ховають, церковні служителі УПЦ МП не удостоїли навіть відкрити дверей храму, провести в останню путь загиблого.

Для представників церкви московського патріархату смерть людини виявилась недостатньо істотним приводом, щоб хоча б відчинити ворота, чи провести дзвонами, або молитвами героя.

Так Жрвква зустрічала свого героя Своє обурення з цього приводу люди жорстко висловлюють на сторінках спільноти міста. Хтось пропонує радикальні дії, «спалити», «вигнати» і тому подібне, інші ж мешканці пропонують зібрати загальноміське віче за участі районної, міської влади, представників духовенства всіх конфесій, що знаходяться в м.Жовкві. На цьому загальноміському віче мала би бути нарешті розглянута діяльність УПЦ МП у місті Жовкві, і особисто о. Степана Хомина, дана належна оцінка діяльності. Думки жовківчан розділяються стосовно того як, але спільні в одному – церква, яка не поважає героїв країни, не поважає власну громаду – не може існувати в їхньому місті.

Думку стосовно цього інциденту висловили учасники АТО і ветерани війни в Афганістані, люди, які не на словах знають, що таке смерть на війні.

Олександр Кіцілінський, колишній військовий, Голова спілки ветеранів Афганістану Жовківщини, який, будучи військовим пенсіонером, добровільно пішов на службу ЗСУ України у третій хвилі мобілізації:

«Я людина не фанатично релігійна, хоч і не атеїст. Не лізу в релігію і поважаю людей різних віросповідань,- лише б вони були ЛЮДЬМИ. Це просто невимовне свинство, про яке не зміг змовчати» - коментує Форпосту військовий. « Ми ховали Володю всім містом. Проводжали в останню путь священники всіх конфесій Жовкви. І тільки в одному храмі були закриті двері і ворота храму. Цей, «служитель», настоятель храму отець Степан Хомин плювати хотів на Україну, на тих хто гине за неї. Це просто вже виходить за рамки елементарних понять моралі та совісті.!

І таке відношення отця цієї церкви бачу не вперше. Розкажу лише ті факти, які стосувались особисто мене: у 1995 році ховали мого друга-афганця. Ми звернулися до Хомина, щоб відправив похорон. Він відмовив, під виглядом того, що він не впевнений в тому, чи людина хрещена і чи в їх патріархаті.

Церква св. Петра і Павлв УПЦ МП в Жовкві Другий випадок, коли у 2008 році наша районна організація ветеранів Афганістану відкривала і освячувала Пам’ятний Знак на честь полеглих в цій країні наших земляків. Запрошували всіх священників міста. Звернулися також і до Хомина. Він спочатку запитав: чи він буде там сам, а коли отримав відповідь, що ні, то почав верещати і бризкати слиною: "Та як ви посміли звертатися до мене про таке?! Я з єретиками і розкольниками молитися не буду!" І в буквальному сенсі вигнав нас за поріг. І це "СВЯЩЕНИК"?! Я після того сказав на емоціях все, що думаю про нього з того приводу. От власне все, що треба знати про церкву, священика цього приходу. Я дивуюсь людям, для яких захват Києво-Печерської лаври ні про що не говорить. І це місто в з Західній Україні. Тут живе багато росіян, колишніх військових, але якраз вони і не є прихожанами тієї церкви. Для більшості це просто звичка, хоча після вчорашнього, гадаю, є привід задуматись» - сказав Олександр Кіцілінський.

Ще один військовий, кіборг, ветеран двох війн - в Афганістані та Україні, - який скромно представився Володимиром, людиною та громадянином України, так прокоментував ситуацію:

«Це свинство вищої категорії. Людина, яка загинула за нашу державу, за свій народ, свою батьківщину… і навіть не вийти, не відкрити двері церкви, коли стояли біля неї люди і молились. Батьки тієї загиблої дитини стояли…

Отець Степан Хомин Українці так не могли вчинити. Це сепаратизм, ненависть до своїх громадян. Ми боролись за цю землю, Україну, а вони роблять з неї свій осередок «російщини». Мало того, що Московський патріархат ніколи не ходить на йосафат, чи хресну ходу, вони ніколи не мають бажання співпрацювати з громадою. Я навіть не знаю звідки ті люди набираються в тій церкві. Їх підтримує Москва, тому що так як ті «прихожани» кожен раз проклинають Україну, владу і все на світі, то люди одної з нами нації не можуть так сказати. Україна це ж наша батьківщина, земля, де ми живем - а не ті хто тут править. Люди за цю землю гинуть, а вони її ненавидять. І всьому біда напевне, що в нас тут мир та тиша. Бо там на Сході люди розуміють, що таке війна. А тут – війна і весілля йде в один рівень» - емоціяно висловився атовець.

Юрій Гнатюк, учасник ліквідації Аварії на ЧАЕС, ветеран війни в Афганістані:

«Моя думка – там сидять сепаратисти. Вони це зробили спеціально. Усі храми проводжали військового, а вони закрили двері. Коли ми вертались з цвинтаря – вони правили вінчання і шлюб. Наше горе для них нічого не значить, в них була радісна подія…

Ми не хотіли якоїсь особливої відправи, чи шани, але хоча б не закривали демонстративно двері перед загиблим. Я вважаю, що при такому ставленні ця церква не має права бути в Україні. Нехай повертаються до Путіна, і правлять як хочуть.»

Ігор Муравський, волонтер, який супроводжував тіло загиблого Володимира Турчина для поховання:

«Загинув герой. Перший герой Жовкви, який загинув у війні з Московським окупаційним режимом. Не відкрити навіть браму, щоб вшанувати його – я вважаю це верхом цинізму. Володимир віддав своє життя за мир та спокій, патріот, молода людина, у якої було життя попереду, і якому не судилось жити та будувати своє життя. Його додому привезли в труні. Останню шану герою вийшли віддати всі мешканці міста. Всі хто знав Володимира, і ті хто лише пам’ятатиме його.

Тому на мою думки такій церкві не місце в місті. Люди пропонують зібрати віче, і подати документи на сесію міської та районної ради для припинення їх діяльності. Не можна воювати з агресором, і під боком спонсорувати їх церкву. Я вважаю що церква має поважати своїх загиблих героїв.» - зазначив Ігор Муравський.

Для довідки: Громада Московського патріархату у Жовкві налічує від 300 до 500 чоловік. Церква Петра і Павла була збудована за кошти мешканців міста. Як вважають самі мешканці – з початком війни, взагалі не розуміють як можна її відвідувати, скорше це просто питання звички та жалісного ставлення до настоятеля отця Степана Хомина, який був хворий.

У будь-якому випадку неповага та резонансний випадок має, як мінімум, викликати реакцію з боку керівництва УПЦ МП.