Nyåret närmar sig och det hör till vanorna att både titta bakåt på året som gått och framåt mot det som komma skall. Vare sig vi lyssnar på Islands völvor, tittar i spåkulor och tennskvättar eller vänder oss till tunga samhällsanalytiker, är ambitionen den samma – att ligga steget före och vara något sånär förberedd.

I synnerhet för ledare är detta viktigt. Ett gott ledarskap kräver gott kunskapsunderlag. Därför har makthavare i alla tider hållit sig med kloka och kunniga rådgivare. Josef tydde drömmar åt Farao, som sedan kunde vara förutseende nog att spara under de sju goda åren, för att klara invånarnas livhank genom hungersnödens sju år.

Ledarskiktens behov av prognoser är evigt. Moderna stater skippar emellertid drömtolkandet och vänder sig i stället till vetenskapen samt till för ändamålet skapade myndigheter – som fått i uppdrag att noga följa olika sakområden och årligen leverera prognoser som kan ligga till grund för regeringsbeslut och lagförslag.

Studier om Brottsförebyggande rådet

När man så en julmorgon vaknar och för sjuttielfte gången läser om en ny skottlossning, en ny död man, en ny sprängladdning och ett nytt rånat barn är det ju svårt att inte fråga sig om allt detta inte hade kunnat undvikas eller hanteras på ett lite mer förberett sätt? Varför sitter vi med en valhänt och efterklok debatt där verkligheten erbjuder ett utmärkt argumentationsunderlag för säkerhetsbranschens förslag om trygghetsavdrag? Alltmedan statsministern mumlar i public service om att han ”inte såg det komma”?

Hur är detta möjligt? Hur kan den som skriver regleringsbreven, beställer prognoserna och har mängder med forskare och sakkunniga till sitt förfogande hävda att utvecklingen vad gäller våldsbrottslighet och dödsskjutningar är något som fullständigt tagit honom på sängen?

Under de senaste veckorna har en studie om Brottsförebyggande Rådet (Brå) diskuterats en hel del. Studien förefaller ha vissa metodbrister, men de bristerna räcker inte för att man ska kunna avfärda den kritik som framkommer mot Brå – en myndighet som säkert skulle må bra av en renovering och lite ny kultur i väggarna.

Grov brottslighet ökar

Dock behöver vi inte ens luta oss mot en studie för att det ska vara befogat att fråga sig om Brå levererar. Stefan Löfvens ord i Agenda är skäl nog. För vad är meningen med en brottsförebyggande myndighet om den inte flaggar i tid när den grova brottsligheten är på tillväxt? Vad är syftet med den digra prognosproduktionen om den inte ger ett underlag som innebär att en regering kan reagera och agera i tid?

Kritiken bör inte ens stanna vid Brå. Inte heller från universiteten har några varningsflaggor hissats. En av våra ledande kriminologer, Jerzy Sarnecki, berättade i stället i Forskning och Framsteg förra våren att ”läget är jävligt allvarligt” och förklarade vidare att han och polisen hade tagits ”med total överraskning” av den grova kriminalitetens utbredning. Hur är det möjligt att experterna på området är paffare än de flesta jag känner?

Vems jobb var det att prognostisera den här utvecklingen? Vems jobb var det att INTE bli överraskad? Oavsett om ansvaret ligger hos Brå, hos sakkunniga på ett departement eller någon annanstans så verkar uppdraget ha misslyckats.

Mitt förslag är att vi byter ut vederbörande.

Se senaste Ledarsnack i Expressen TV