Spre finalul facultății, Victor a fost cuprins de o depresie puternică. Și-a dat seama că miracolul pe care îl așteptase atâția ani nu se va produce, iar el era tot gay.

„Descopăr că Dumnezeu mă condamnă pentru cine sunt și că ar trebui să mă schimb, eu sunt sincer în relația mea cu Dumnezeu și îi spun Schimbă-mă, nu îl forțez pe Dumnezeu, din contră, îi dau marjă în care să acționeze, lungă de zece ani, cel puțin, și totuși minunea aia nu se întâmplă.

Unde e Dumnezeu în toată povestea asta?

Există, nu există?

Dacă există și tace, de ce tace?

Dacă eu nu am primit răspuns din cauză că Dumnezeu nu există, tot ce am crezut eu până acuma a fost ceva în vânt, fără nicio bază.

Dacă Dumnezeu există și mă condamnă pentru cine sunt, nu am nevoie de un astfel de Dumnezeu care mă condamnă și nu îmi oferă niciun sprijin în a mă schimba. Schimbarea chiar nu ținea de mine.

Dumnezeul căruia eu mă rugasem și pe care mă pregătisem să-l slujesc nu răspundea rugăciunilor pe care eu i le-am făcut sincer.”

La puțin timp după predica pe care a ținut-o la final de facultate, în 2011, a decis să abandoneze ideea de a fi pastor. Și-a luat un an de gândire. Valorile pentru care intrase în pastorație, autenticitatea, lipsa ipocriziei, l-au ajutat să și iasă din ea.

„Am realizat că, dacă eu intru în pastorație negându-mă pe mine însumi, am eșuat în scopul pentru care m-am pregătit, pentru că nu m-aș mai fi putut vedea după aia vorbind oamenilor despre cum să nu fie ipocriți, să nu mintă, când eu nu le puteam vorbi despre cine sunt eu cu adevărat.”

În momentul acela, habar n-avea încotro s-o ia. A sperat că Dumnezeul care l-a ghidat până atunci o să-l ghideze și de-atunci încolo, indiferent de decizia de a se accepta sau nu. S-a înscris la Facultatea de Sociologie, iar apoi a început să lucreze într-o organizație de drepturile omului. La distanță de câțiva ani, crede că a fost decizia corectă.

„Nu îmi pot închipui cum ar fi fost să fiu pastor acum și să vorbesc despre referendumul pentru familie și să aduc argumente împotriva celor ca mine. Aș fi fost un un om mort pe interior.”

În perioada când a încercat să se descopere pe sine, relația cu divinitatea a intrat într-un fel de pauză. „Eram destul de supărat la nivel personal pe Dumnezeu.” Și, deși începuse să se accepte ca persoană gay, Victor încă avea o mulțime de prejudecăți.

Revelația cea mai mare cu privire la el însuși a venit în momentul în care s-a îndrăgostit.

„Ăla a fost momentul în care mi-am spus Stai un pic, nu e absolut nimic greșit cu mine. Iubirea e cel mai nobil sentiment pe care îl poate nutri cineva. Și când am realizat că sunt un om la fel ca toți ceilalți, capabil să iubească, cu nimic diferit de alții, atunci a venit împăcarea și atunci am început să fac pași înapoi către Dumnezeu, către relația cu Dumnezeu. Nu făceam doar pași înapoi spre Dumnezeu, făceam pași înapoi către trecutul meu, de care încercasem să mă rup. Ori trecutul ăla mă modelase. Eram cine eram datorită trecutului.”