Când zic metalist nu mă refer la om care mai ascultă din când în când un Morbid Angel, că asta e normal, face tot omu’. Zic de ăia care ascultă numai metale. Au plete, tricouri cu formații, pantaloni de piele și brățări cu ținte (oricare două din elementele din astea te fac metalist). S-au mai luat și alții de metaliști la vremea lor. Dar în principal țărani analfabeți fără argumente. Eu o dau cu argumente. Și cu experiență. Pentru că eram metalist supărat și pletos în adolescență și metalist sictirit și pletos până pe la 22 de ani. Să o luăm pe puncte.

Pletele

Aici toate fetele o să fie de acord cu mine. Părul lung e greu de întreținut, am avut, știu. Femeile prin natura lor se distrează când se aranjează și nu le deranjează să stea să-și spele părul îndelung și să și-l usuce cu foehnu, balsamuri și alte rahaturi. Pur și simplu nu e în natura masculină să petreci atât timp având grijă de tine. Noi suntem eficienți. Am părul scurt, mă spăl pe cap, dau cu prosopul, în 5 minute ies din casă și în toiul iernii. Un bărbat cu părul lung, ori de dandy ca o dameză și cochet și pierde mult timp îngrijindu-l, ori e un nespălat care-l udă numai sâmbăta ( mai sunt și ăia cu 2 spălături pe cap pe săptămână, care au impresia că e super igienă și dacă te speli mai des îți moare părul, legende urbane antiigienă românești). Dacă te uiți în freza pletoșilor o să vezi că majoritate sunt mai degrabă nespălați decât dandy, deși nici ăla nu e un compliment.

Și să fim serioși, unui procent foarte foarte mic de bărbați le stă bine cu părul lung. Și tu nu ești Johnny Depp, dă-te-n pula mea. Știu că așa te vezi în oglindă, dar e doar capul tău care vede ce vrea.

Look-ul

E fain, când ești pulete de 14 ani, să te super extaziezi la formații de căcat cu care o să-ți fie rușine în câțiva ani (KoRn în cazul meu). Să porți tricouri și după să ți se pară că nu arăți destul de metalist și să-ți lași plete ca ăia bătrâni de 20j de ani pe care-i admiri. Dar ajungi la o vârstă la care îți dai seama că, dacă nu ești într-o formație, nu e muzica atât de mare parte din viața ta și din personalitatea ta încât să fie ștampila cu care vrei să te identifice lumea de la 20 de metri. Trebuie să fii tâmpit ca adult să consideri că trebuie să le arăți oamenilor ce muzică asculți, mândru. Cui pula mea îi pasă de ce asculți tu? Și de ce pula mea îți pasă ție de ce cred alții despre ce asculți tu?

Și de-aia adulții se îmbracă în haine normale, nu uniforme muzicale. Ca puradel e ok, că nu ai altceva. Vreo două pasiuni și școala care suge. Dar o dată ce ajungi adult, ai atâtea căcaturi pe care le faci, atâtea căcaturi care te definesc, care fac parte din viața ta încât muzica pur și simplu nu mai are cum să ți se pară atât de edificatoare despre tine ca om încât să porți uniforme muzicale.

Muzica

Metaliștii sunt cei mai elitiști oameni la muzică. Toți sunt perfect convinși că ce ascultă ei e muzică, iar restul genurilor sunt complet rahat. Că nimic nu se compară, ca complexitate, cu metalele. Complet rahat. Există metale complicate și faine, ca Meshuggah, cum există și căcaturi pe trei note și grohăieli monotone ca Six Feet Under. Asta există în orice gen. Manowar e Adrian Enache cu chitări.

Valoric nu este nici o diferență între Six Feet Under și Alex Velea. Aceeași simplitate muzicală. Versuri retardate. Singura diferență e că Six Feet Under sunt grrr supărați și nu cântă chestii oligofrene despre iubire, cântă chestii oligofrene despre vrăjitori.

Când treci de vârsta descoperirii muzicale și ajungi la aia a aprofundării, îți dai seama că nu mai asculți un gen. Că genurile au și bune și rele. Asculți ce e bun din mai multe genuri. Da, coaie, incredibil, dar să mor dacă te mint! Poți, ca om, să asculți mai multe genuri de muzică! Poți să asculți și Black Sabbath și Elvis Presley și nu îți explodează mintea!

Mie mi s-a rupt cu asta cu ”un singur gen de muzică” pe la 17 ani. Am nimerit un CD mp3 cu Morphine și Primus. Toate albumele. Sunau super ciudat pentru mine. Primii aveau un gen de tristețe mult mai calmă și înțeleaptă decât grohul supărat pe care îl ascultam. Iar Primus era distracție pură. Versuri tâmpit-amuzante, un sound atât de clar al lor și mai complex decât orice ascultasem în metal, în doar trei instrumente și fără să fie atât de zgomotos.

Apoi am început să ascult albumele mai noi ale lui Devin Townsend, de la Strapping Young Lad. Care o dădea din ce în ce mai calm pe an ce trece, ceea ce era bine, pentru că nu mai am atenție să ascult doar muzică, și zgomotul grav mă obosește când fac alte lucruri. După care am dat de alt-country și alt-folk, și deja intru în detalii.

Ce încerc să zic e că doar copiii și idioții se pot defini PRINTR-UN SINGUR GEN DE MUZICĂ

Supărarea

Metalul este un gen muzical pentru adolescenți. E muzică de ură și violență fără direcție sau motiv clar. Metalele nu vorbesc despre de ce urăsc. Doar urăsc. Sentiment perfect mulat pe creierul de adolescent, care nu înțelege nimic din ce se întămplă în jurul lui și care îi e rostul și transformă neînțelegerea asta în ură neclară și generală.

Dar, o dată ce ajungi adult, dacă nu ești complet idiot, începi să înțelegi, să-ți găsești rostul, locul. Să nu te mai sperie viitorul. Eu sunt un om fericit și împăcat. Știu că nu pare pe net, dar chiar sunt. Relaxat și cu masiv miserupism față de multe. Am tot ce am nevoie. De-aia nu mai pot să ascult muzică de ură vagă. Ok, e faină muzica de ură, dacă e o ură descrisă bine, să empatizez cu personajul, să intru în pielea lui. Dar așa, să urăsc și eu cu el nu pot, că nu am ce. De-aia de obicei ascult muzică care ori construiește atât de bine o trăire încât să o simți, chiar dacă nu e și în tine, ori muzică veselă.

Adulții care nu sunt idioți nu ar mai trebui să fie supărați pe viață. Ar trebui să se îmbrace ca oamenii.Să nu mai simtă nevoia să se definească în fața străinilor. Să înțeleagă că muzica nu se rezumă la un singur gen. Și să fie împăcați cu ei înșiși.

Am zis așa, un termen maxim, 25 de ani, că unii se maturizează mai greu. Repet, nu e nimic greșit în a fi metalist când ești puțoi. Dar să ai peste 25 de ani și încă să mai fii metalist, trebuie să fii foarte, foarte, foarte prost. Dacă vedeți unul pe stradă arătați-l cu degetul și spuneți-i că e foarte prost.

Și niște muzică veselă