Am fost la Telefonul Vârstnicului ca să aflu cum o linie telefonică gratuită îi ajută pe seniori să-și aline singurătatea în vremea sărbătorilor de iarnă.

În cască se aude o voce foarte tremurată, ezitantă:

- Sunt bine, mulțumesc de întrebare. (Pauză.) Nu 100%. Cu cine vorbesc? Andreea! Astăzi ai mai sunat, Andreea?

- Da, am mai sunat acum o oră.

- Probabil eram prin curte, Andreea. Sunt tot mai șubredă, Andreea. E vârsta, e o uzură generală. [Sunt] acasă, singură. De-abia aștept să treacă sărbătorile. Pentru mine sărbătorile sunt o pedeapsă. [Fiica mea] împodobea toată casa. Acum sunt singură, cu cățelușa. Da, e drăguță. Și am noroc cu vecina care vine, uite, și-acuma e-aicea și mai stă cu mine. Vine de trei ori pe zi. Deci, cât de cât sunt controlată. [Fiica mea] în fiecare an făcea bradul în altă culoare - argintiu, altă dată roșu ca focul sau albastru. Și sub el, cadouri. A fost odată. Andreea, îți mulțumesc frumos. Îți doresc sărbători fericite și, dacă poți, pleci acasă? A, stai, că ești bucureșteancă. Ești cu familia, cu mama, cu tata. Să știi că ești fericită, cât ai mama, tata. Sănătate părinților și iubitului dumitale. Noapte bună!

Acest telefon scurt, de nici cinci minute, e unul dintre cele peste 36.000 de apeluri primite și date la Telefonul Vârstnicului - un serviciu al Fundației Regale Margareta a României, la care oricine poate suna gratis, la 0800.460.00. În cei mai bine de patru ani de când există linia telefonică, peste 6.500 de seniori au stat de vorbă cu operatorii ei. Aproape jumătate dintre cei care sună (46%) sunt din București, un sfert din alte orașe mari și un alt sfert de la sat și din orașele mici. Când sună pentru prima oară, mulți bătrâni se miră că le răspunde cineva la telefon. Unii le spun că au numărul de un an sau de șase luni, dar le-a fost rușine să sune. Alții încep să plângă atunci când vorbesc despre problemele lor.

Am fost în prag de Crăciun la vila modernă și elegantă unde își are sediul Fundația Regală Margareta a României, ca să aflu cum se descurcă vârstnicii cu singurătatea și cum îi ajută serviciul ăsta, mai ales de sărbători, când tradiția și normele sociale ne dictează să fim cu familia, cu masa plină și cu ușile deschise pentru colindători și prieteni. Statisticile Fundației Regale Margareta a României spun că 51% dintre cei care sună la Telefonul Vârstnicului sunt singuri, față de doar 28% care stau cu copiii, nepoții sau partenerul de viață. Conform unui studiu realizat de GFK pentru Fundație, unul din doi vârstnici din România se declară afectat de singurătate.

Ioana (34 de ani) și Andreea (26 de ani), cele două operatoare de serviciu pe 23 decembrie, ambele în blugi și pulovăre roșii, de sărbătoare, îmi spun că, de fapt, foarte puțini dintre bătrânii cu care vorbesc recunosc că sunt singuri. „Cei mai curajoși o spun voalat, iar noi suntem trainuite să ne dăm seama că, de fapt, despre asta e vorba. Și, oricum, cei care sună aici pentru socializare au foarte mult curaj.” E mare lucru pentru cei care reușesc să depășească „bariera asta - să spui unui străin prin ceea ce treci”, îmi zice Ioana.

„Noi oricum știm să nu punem întrebări foarte personale. Îi lăsăm pe ei să se deschidă cu timpul. Discutăm despre vreme, prăjituri, știri, activități, ce-ați făcut astăzi, ce-ați mai văzut la televizor...” În cele șase convorbiri telefonice pe care le voi asculta la call center televizorul dat tare, agresiv și plin de politică, o să fie adesea coloană sonoră pentru vocile sparte de lacrimi, alteori voioase ale bătrânelor.

Majoritatea celor care sună la Telefonul Vârstnicului (63%) sunt femei - de altfel, și în cele câteva ore petrecute la call center o să aud doar voci feminine. Mai jos am ales fragmente din ce-și amintesc sau la ce visează, din pregătirile lor de Crăciun și Anul Nou și din fricile lor. Le-am anonimizat pentru confidențialitate, dar veți recunoaște poveștile, grijile și sfaturile propriilor bunici.

Printre povești despre zăpezile fabuloase de altă dată or să se strecoare și multe rețete: sărmăluțe cu două linguri de dulceață de ardei iute; tort de bezea cu nucă și cremă de cacao; cozonaci pe care nu-i mai fac, fiindcă nu mai au putere. Și întrebările veșnice: Te duci la părinți de sărbători, da, mamă? Vacanța unde o faci? Ce-ai mai văzut la teatru? Dar la Operă?

Și urările:

„Sănătate părinților și iubitului dumitale.”

„Să-ți dea Dumnezeu sănătate și putere să mă asculți pe mine! Sau să îmi povestești. Ce mai îmi povestești?”

„Să-mi dea Dumnezeu sănătate, că de aia am cea mai mare nevoie, nu-mi trebuie altceva. Aia o cer întotdeauna.”