Alun perin Kivikukko rakennettiin sotavuosina vara-asemaksi, jonne junaliikenteen hermokeskus saatiin suojaan pommituksilta. Nyt siitä tulee portti maanalaiseen parkkihalliin. Kuva: Veli Karjalainen Oy

Sijoituspaikka on vanhan aseman kanssa samalla tontilla.

– Eihän tähän mennyt kuin vuosikymmen, naurahtaa Kivikukon pelastaja oululainen Ari Tuutti, nykyään Rakennusteho Group Oy:n hallituksen puheenjohtaja.

Mutta nyt näyttää hyvältä: Tuutin mukaan on varmaa, että Kivikukko palaa Oulun asemalle vuonna 2020.

– Rautatieaseman pohjoispuolen asemakaava sai lainvoiman kesäkuussa ja rakennusyhtiö on lisännyt Kivikukon omaan suunnitelmaansa. Se tarkoittaa, että se rakennetaan varmasti.

Kivikukon paikka on samalla pienellä aukiolla vanhan aseman ja sen vieressä olevan entisen asemaravintolan kanssa. Kivikukko ei siis tule ihan entisille sijoilleen vaan hieman pohjoiseen.

Kesällä lainvoiman saaneen asemakaavan mukaan asemarakennuksen ja pohjoisen alikulun väliselle alueelle on tulossa kerrostaloja. Kivikukosta tulee rakennettavien pysäköintipaikkojen sisäänajoportin katto.

Kivikukon alta ajetaan sisään halliin ja sieltä on liittymä myös uuden kerrostalon tontille.

Kivikukon paluu tapahtuu ensimmäisessä rakennusvaiheessa yhdessä ensimmäisen kerrostalon kanssa. Rakentaminen alkaa Tuutin mukaan ensi kesänä.

Hankkeen toteuttaa Rakennusteho, jossa Tuutilla on merkittävä asema. Näin ei kuitenkaan ollut silloin, kun Tuutti osti Kivikukon vajaa kymmenen vuotta sitten.

– Silloin en ollut yhtiön kanssa missään tekemisissä.

Tuutti osti kukon Lemminkäinen Talo Oy:ltä, joka tuolloin suunnitteli juna-aseman alueelle matkakeskusta ja oli hankkinut omistukseensa aseman tontin ja sen rakennukset VR-yhtymältä.

Lemminkäisen mukaan rahaa ei kaupassa liikkunut. Sen sijaan sitä kului kukon purkamiseen, kuljettamiseen ja jatkossa myös uudelleen rakentamiseen.

Osan muistakin aseman vanhoista rakennuksista Tuutti pelasti Toppilan asemalle.

Kivikukon kivet purettiin toukokuussa 2013 ja vietiin säilöön salaiseen paikkaan Oulun seudulla. Oulun yliopiston arkkitehtiosaston historian laitoksen opiskelijat olivat kuitenkin sitä ennen laserkeilanneet kivet eli jokainen kivi mallinnettiin.

– Niistä on millimetrin tarkat tiedot ja sijainti eli ne saadaan kyllä paikalleen.