Suomalaiset ovat sellaisia kateellisia kademieliä kateellisine kateuksineen, että jos täällä joku yrittää vähänkin jotain uutta yhteiskunnallista superkivaa, niin se haukutaan ennen kuin tiedetään, mistä on edes kyse.

Niin kuin nyt kävi tälle uudelle puolueelle, joka on liike.

Ihan samalla tavalla kävi muuten aikoinaan jollekin muullekin asialle! Sekin haukuttiin heti, ja nyt se on maailman suurin ja paras!

Suomen puoluekentältä on puuttunut puolue, joka ajaa niiden asioita, joilla on alkanut olla tylsää arki-iltaisin.

Tai siis, ANTEEKSI. Kyseessä ei ole puolue, vaan liike, samanlainen liike kuin se ympärilleen pälyilevä, mahdollisuudet rekisteröivä liike, kun Teatterin VIPin ovesta liikkuu hiljalleen kohti baaritiskiä ja sitten on ihan, et moiiiiii, saaks tähän istua.

Sen on niin hypnotisoiva liike, että siihen liittyy – kiva nähdä! – Harkimon Hjallis ja – pus-pus! – Jungnerin Mikael ja intellektuaalista painoarvoa nostaa – ihanaa nähdä sut! – Rostedtin Jethro, mies joka ymmärsi, että ihmisyyden korkein saavutus on se, kun suu auki osoittaa peukalollaan kohti taivaita.

Uusi puolue… ANTEEKSI… liike ei ole vain kertomus siitä, mitä tapahtuu, kun narsismi muuttuu psyykkisestä ongelmasta yhteiskunnalliseksi vaikuttamiseksi, vaan se on… se on… se on… hetkinen… markkinaliberaali liike, jota Jungner syventää kertomalla, että ”mä yritän saada tähän päätöksenteon ympärillä olevaan vuorovaikutukseen uutta potkua”.

” Suomen puoluekentältä on puuttunut puolue, joka ajaa niiden asioita, joilla on alkanut olla tylsää arki-iltaisin.

Niinpä! Kukaan muu ei ole tuotakaan koskaan älynnyt turhissa kokouksissa istuessaan. Kateelliset pilkkaavat, mutta Jungnerilla on rohkeutta esittää ne kysymykset, joita muut eivät uskalla, kuten miksi kaikki eivät elä kuin mä häh, miksei mun anneta elää vielä paremmin häh, miksi jotkut asuu maalla häh, miksi jengi valittaa siivoamisesta, mulla on robottipölynimuri.

Joskus poliittiset liikkeet syntyivät, kun oli puute, ongelma, vääryys: yleisen oikeudenmukaisuuden nimissä oli tarve saada lisää oikeuksia, vaikuttamismahdollisuuksia, hävinneiden ääni kuuluviin.

Nykyajan poliittiset liikkeet syntyvät, kun ne, joilla on kaikki, keksivät, että ei meillä mitään ole, ja ne, jotka ovat koko ajan äänessä, hajoavat mykkyyteensä.

Occupy Wall Street-liikkeen slogan oli ”Me olemme 99 prosenttia”, ja vihdoinkin Suomeen on syntymässä poliittinen liike We Already Own Fucking Bulevardi, jossa yksi prosentti tulee meluamaan niin kuin olisi 99 prosenttia ja jonka uusi poliittinen kulttuuri on sitä, että ne eivät jaksa edes odottaa, vaan aloittavat valehtelemalla, ei meillä mitään liikettä ole, on meillä liike, ei olla keskusteltu eduskuntavaaleista, no vähän ollaan, oon näkymätön mies, tosi hyvännäköinen näkymätön mies, maistuuks drinkki.

Kirjoittaja on kirjailija ja käsikirjoittaja.