Marko Junkkari on HS:n politiikan ja talouden toimittaja.­

Aamuyön tunteina 14. joulukuuta vuonna 1989 New Yorkin pörssin eteen ilmestyi komea pronssinen härkäpatsas.

Härän sieraimet olivat laajentuneet ja katse oli tuima. Pitkät terävät sarvet sojottivat uhkaavasti ylöspäin. Se oli laskenut päätään ja jännitti lihaksiaan. Se oli valmis hyökkäämään.

Patsas oli italialais-amerikkalaisen kuvanveistäjän Arturo Di Modican teos. Sen tekeminen oli kestänyt pari vuotta ja tullut maksamaan hänelle 360 000 dollaria. Patsaalla oli korkeutta yli kolme metriä ja pituutta viisi. Se painoi 3 200 kiloa.

Di Modica halusi antaa patsaan joululahjaksi New Yorkin kaupungille kiitokseksi kaikesta siitä menestyksestä, jota hän oli taiteilijana Yhdysvalloissa saavuttanut.

Niinpä hän avustajineen pystytti sen keskellä yötä salaa pörssin eteen.

Kaupunki ei kuitenkaan huolinut lahjaa. Päivän valjettua poliisit siirsivät patsaan pois.

Di Modica ei lannistunut. Hän sai väliaikaisen luvan patsaan pystyttämiseen. Viikkoa myöhemmin patsas olikin taas pörssin liepeillä, ja siellä se seisoo edelleenkin. Väliaikaisesta tuli vuosien vieriessä pysyvä.

Charging Bull -patsas on nykyisin New Yorkin finanssialueen tunnetuin maamerkki.

Härkä on pörssipiireissä suosittu eläin. Markkina­slangissa kurssien nousukaudesta käytetään termiä härkämarkkina, bull market. Laskevat kurssit ovat puolestaan karhu, bear.

Härkämarkkina jatkui Yhdysvalloissa ennätyksellisen pitkään. Näin pitkää kurssien nousukautta ei ole koskaan aiemmin osakemarkkinoilla nähty. Edellinen ennätys on 1990-luvulta.

Härkämarkkinan katsotaan alkaneen Yhdysvalloissa 9. maaliskuuta 2009, joten tämän viikon maanantaina nousukausi täytti jo 11 vuotta. Synttärijuhlista tuli kuitenkin synkät, sillä New Yorkin pörssi romahti 7,6 prosenttia.

Se oli suurin päiväpudotus sitten syksyn 2008 finanssikriisin.

Kurssit laskivat maanantaina Shanghaissa, Hongkongissa, To­kiossa, Frankfurtissa, Lontoossa – kaikkialla maailmassa. Helsingissä laskua kertyi 7,3 prosenttia. Sijoittajat panikoivat raakaöljyn hintasotaa Saudi-Arabian ja Venäjän välillä sekä koronavirusta, joka on levinnyt maailmanlaajuiseksi pandemiaksi.

Kurssit heiluvat jatkuvasti ylös ja alas, ja yhdentoista viime vuoden aikana on nähty isojakin kurssilaskuja, pörssikielellä korjausliikkeitä. Pidempi trendi on kuitenkin ollut vuodesta toiseen ylöspäin.

Härkämarkkinan määritelmä on yksinkertainen: sen katsotaan jatkuvan siihen asti kunnes markkinoilla nähdään 20 prosentin lasku kurssihuipusta.

Maanantaina oli ihan hilkulla, ettei näin käynyt.

Yhdysvalloissa keskimääräistä kurssikehitystä kuvaavan S&P500-indeksin kaikkien aikojen ennätys on 3 393 pistettä. Sille tasolle indeksi nousi 19. helmikuuta 2020. Maanantaina se sulkeutui 647 pistettä alempana 2746 pisteessä. Pudotusta huipusta oli siis 19 prosenttia.

Karhu oli jo melkein selättämässä härän.

Tiistaina kurssit kuitenkin kääntyivät nousuun. Keskiviikkona kurssilasku taas jatkui. Ja sitten, noin kello 15 iltapäivällä New Yorkin aikaa, se tapahtui. S&P500-indeksi näytti lukemaa 2714. Se oli 20 prosenttia alempana kuin indeksin huippu.

Yli 11 vuotta kestänyt härkämarkkina oli päättynyt. Pörssissä oli siirrytty karhumarkkinan aikaan.

Torstaina kurssit sitten romahtivat oikein kunnolla.

Presidentti Donald Trump oli edellisenä iltana kertonut Yhdysvaltain kieltävän lennot EU-alueelta. Mutta olennaisempaa oli se, mitä hän ei kertonut. Sijoittajat pettyivät, kun Trumpilta ei tullut kummoisiakaan tukitoimia avittamaan koronan uhkaamaa taloutta.

Markkinoille levisi täysi paniikki. Osakekurssit syöksyivät torstaina kymmenen prosenttia.

Se oli suurin päiväpudotus sitten vuoden 1987 pörssiromahduksen, mustan maanantain, jolloin osakekurssit laskivat Yhdysvalloissa 22,6 prosenttia.

Yhdysvaltain keskuspankki Fed ja Euroopan keskuspankki EKP kertoivat torstaina rahoitusmarkkinoiden tukitoimista. Tunnelma alkoi muistuttaa jo hieman syksyn 2008 finanssikriisin kaaosta.

Perjantaina pörssit avautuivat taas nousuun.

Euroopassa kurssit ovat laskeneet jopa jyrkemmin kuin Yhdysvalloissa. Helsingin pörssi on viime viikkoina tullut jo yli 30 prosenttia alas helmikuun huippulukemistaan.

Eurooppa näyttää olevan menossa kohti taloustaantumaa.

Koko Italia on koronakaranteenissa, mikä on matkailumaalle raju­ isku. Eikä kyseessä ole vain Italiaa koskeva ongelma.

Italia on euroalueen kolmanneksi suurin talous, ja sen ongelmat heijastuvat suoraan myös Suomeen ja muihin euromaihin. Italialla on valtionvelkaa 135 prosenttia bruttokansantuotteesta, mikä on euroalueen toiseksi korkein luku Kreikan jälkeen.

Yleisesti ottaen eurooppalaiset pankit ovat nyt paremmassa kunnossa kuin eurokriisin aikaan kymmenen vuotta sitten ja euro­alueelle on onnistuttu luomaan erilaisia kriisinhallintamekanismeja.

Silti moni on huolissaan Italian pankkien kestokyvystä, sillä maan pankkijärjestelmä ei ollut kovin hyvässä kunnossa ennen kriisiä. Järjestelemättömiä luottoja on paljon.

Jos Italian pankit kaatuvat, siitä voi seurata dominovaikutus muualle Eurooppaan.

Euroopan päättäjillä voikin pahimmillaan olla kohta saman­aikaisesti hoidettavanaan kolmoiskriisi: koronapandemia, talouskriisi ja pakolaiskriisi. Onhan Turkin ja Kreikan rajan pakolais­tilanne hyvin räjähdysherkkä.

Koska nyt päättynyt kurssien nousujakso on ollut niin pitkä, moni rahoitusmarkkinoilla työskentelevä ei ole koskaan aiemmin kokenut romahdusta.

Ja vaikka he olisivatkin olleet jo vuonna 2008 mukana markkinoilla, tuskin he sitä enää muistelisivat. Rahoitusmarkkinaihmisillä tuntuu nimittäin olevan vahva halu­ unohtaa ikävät asiat. Osakekaupoista mieleen jäävät onnistumiset, tappiot painuvat unholaan.

This time is different oli kahden ekonomistin, Carmen Reinhartin ja Kenneth Rogoffin, vuonna 2008 ilmestynyt kirja. Nimi on ironinen: Tämä kerta on erilainen.

Sijoittajat, pankkiirit ja poliitikot tuntuvat toistuvasti ajattelevan nykyhetken olevan jotenkin poikkeuksellinen.

Reinhart ja Rogoff osoittavat kirjassaan, että säännöllisin väli­ajoin ylioptimismi, euforia ja hybris valtaavat markkinat. Hinnat nousevat, ja hintojen noustessa ahneus ja riskinottoalttius kasvavat. Sijoittamisesta tulee spekulointia, joka ei perustu enää tuottolaskelmiin vaan uskoon, että hinnat jatkavat nousemistaan. Ihan vain siksi, että ne ovat nousseet tähänkin asti.

Vallalle pääsee niin sanottu vielä suurempi typerys -ilmiö. Kun yli­optimistinen typerys ostaa ylihintaisen arvopaperin, hän luottaa siihen, että pystyy myymään sen vielä suuremmalle typerykselle.

Kun hinnat ovat nousseet niin paljon, että niitä ei pysty enää perustelemaan arvonmääritysmalleilla tai ylipäätään mitenkään järkevästi, selitykseksi tarjotaan sitä, että talouden perusteissa on tapahtunut perustavanlaatuinen muutos. Vanhat opit eivät mukamas enää päde. Eikä nykytilannetta voi verrata aiempiin. Tämä kerta on erilainen.

Sitten seuraa romahdus.

Reinhart ja Rogoff käyvät kirjassaan läpi esimerkkejä romahduksista 66 eri maassa kahdeksalla eri vuosisadalla ja osoittavat saman kuvion toistuvan. Kerta toisensa jälkeen.

Se nähtiin vuoden 1929 pörssiromahduksessa, se nähtiin Latinalaisen Amerikan velkakriisissä 1980-luvulla, Meksikon velkakriisissä 1994, Aasian kriisissä 1997, Brasilian kriisissä 1999, Argentiinan kriisissä 2002.

Vuosituhannen vaihteen niin kutsutussa dotcom-huumassa puhuttiin ”uudesta taloudesta”, kun muuta selitystä ei keksitty sille, että koiranruokaa netissä myyvän piskuisen nettikaupan arvo voi olla satoja miljoonia. Vain vuosi pörssilistautumisensa jälkeen Pets.com menikin konkurssiin ja moni muutkin nettikauppa muuttui arvottomaksi.

Vuoden 2008 finanssikriisiä edelsi Yhdysvalloissa asuntojen hintakupla, jota pullisti ylisuurien vakuudettomien lainojen tyrkyttäminen pienituloisille ihmisille. Lainat myytiin eteenpäin sijoittajille paketoituina monimutkaisiksi johdannaishäkkyröiksi. Monet niistä olivat saaneet luottoluokittajilta turvallisimman AAA-luokituksen, mutta todellisuus oli toista.

Seurasi systeeminen kriisi, joka lähes kaatoi maailman rahoitusmarkkinat.

” Kun vuorovesi laskee, silloin näkee kuka on ollut uimassa alasti, sanoo Omahan oraakkeli.

Entä sitten vuoden 2020 pörssiromahdus?

Sitä voi tietysti selittää koronaviruksen leviämisellä maailmanlaajuiseksi pande­miaksi, mutta syynä ei silti taida olla pelkkä musta joutsen.

Mustalla joutsenella tarkoitetaan yllättävää ja vaikutuksiltaan laaja-alaista tapahtumaa, jota ei ole aiemmin voitu pitää mahdollisena.

Koronapandemia ei kuitenkaan ole mikään tavaton yllätys. Sars, sikainfluenssa, lintuinfluenssa – maailmanlaajuisia sairausaaltoja on viime vuosina levinnyt toistuvasti ja pandemian riskistä on varoiteltu.

Rajua kurssireaktiota saattaakin selittää se, että yhdentoista vuoden nousun jälkeen alhaisen korkotason kiihdyttämät osakemarkkinat olivat ylikuumentuneet ja mahdollinen kupla olisi joka tapauksessa jossain vaiheessa puhjennut. Korona ehkä vain vauhditti asiaa.

Amerikkalainen suursijoittaja Warren Buffett on nimetty kotikaupunkinsa mukaan Omahan oraakkeliksi – eikä syyttä. Suur­sijoittajalla tuntuu olevan ehtymätön määrä viisauksia, joita hän kerran vuodessa jakaa yhtiönsä omistajille kirjeessään.

Yksi kuuluu: Kun vuorovesi laskee, silloin näkee, kuka on ollut uimassa alasti.

Tällä Buffett tarkoittaa sitä, että suotuisassa suhdanteessa on helppoa tehdä bisnestä. Ja kurssien noustessa on helppo kuvitella olevansa hyvä sijoittaja. Mutta kun tilanne muuttuu vaikeammaksi, nähdään onko yrityksen liiketoimintamalli aidosti kestävä. Ja kun kurssit laskevat, nähdään, onko sijoittajalla onnen lisäksi myös osaamista.

Nousukaudella kaikki ovat omasta mielestään keskimääräistä parempia sijoittajia. Koska kurssinousu on nyt kestänyt niin kauan, näitä huippusijoittajia lienee poikkeuksellisen paljon.

Pian nähdään, miten heille käy karhun aikaan.

Eri lähteistä löytyy monenlaisia selityksiä sille, mistä nousevia ja laskevia markkinoita kuvaavat eläinvertaukset ovat peräisin. Yksinkertaisin selitys on se, että härkä puskee hyökätessään sarvillaan ylöspäin. Karhu taas lyö tassuillaan alaspäin.

Siksi härkä kuvaa nousevia kursseja, karhu laskevia.

Toisen selityksen mukaan taustalla olisi sanonta, että ei pidä myydä karhuntaljaa ennen karhun kaatamista.

Tämä juontaa juurensa 1700-luvulle, jolloin karhuntaljoja välittävät kauppiaat usein myivät niitä jo ennen kuin he olivat saaneet taljan hankittua metsästäjältä.

Kauppias uskoi pystyvänsä hankkimaan taljan metsästäjältä myyntihintaansa halvemmalla, joten hän voisi pitää hintaeron voittona itsellään.

Sittemmin tätä on ryhdytty kutsumaan lyhyeksi myynniksi. Jos kurssin arvioidaan laskevan, spekulantti myy osakkeita, joita ei omista, ja ostaa ne myöhemmin halvemmalla takaisin.

Osakkeiden lyhyeksi myymistä tehtiin jo vuonna 1720 Englannissa South Sea Companyn osakkeilla. Yhtiö oli perustettu Espanjan Amerikan-siirtomaiden kanssa käytävää kauppaa varten, mutta liiketoiminta ei päässyt vauhtiin sotien ja Espanjan nihkeyden vuoksi. Sen vuoksi yhtiö laajensi toimialaansa ja sai hoitaakseen Englannin valtionvelan.

Valtion velkakirjojen haltijat houkuteltiin vaihtamaan obligaationsa South Sea Companyn osakkeisiin. Syntyi huuma, jonka myötä osakkeen arvo lähes kymmenkertaistui.

Poliitikot ja yhtiön sisäpiiriläiset myivät innokkaille ostajille osakkeita, joita eivät omistaneet. Kun South Sea Companyn osakkeen hinta sitten romahti, monet menettivät kaikki rahansa ja enemmänkin, koska olivat ostaneet osakkeita velaksi. Lyhyeksi myyneet sisäpiiriläiset rikastuivat.

Merriam-Webster-sanakirjan mu­kaan South Sea Companyn romahduksen jälkeen karhu-termi levisi yleiseen käyttöön kuvaamaan laskevia kursseja.

Härkä-termi on erään teorian mukaan peräisin varhaisesta Lontoon pörssistä, jossa kaupankäynnin vilkastuessa pantiin toteutumista odottavat tarjoukset ilmoitustaululle. Näitä tarjouksia kutsuttiin nimellä bull lyhennyksenä termistä bulletin (tiedonanto). Jos tarjouksia oli taululla paljon, markkina oli nousussa eli bull. Jos niitä oli vähän, taulu oli tyhjä eli bare.

Bare vääntyi sittemmin pörssi­slangissa muotoon bear eli karhu.

” Sijoittajien viime päivien reagoinnissa on yksi asia, joka on todellinen. Se on pelko.

Indeksipisteistä, kursseista ja pörssieläimistä puhuminen tuntuu toissijaiselta tilanteessa, jossa koronavirus leviää ja kuolonuhrien määrä kasvaa eri puolilla maailmaa.

Terveys on tietysti tärkeämpää kuin raha.

Mutta on taloudellakin merkitystä – paljonkin merkitystä. Jos globaalin pandemian päälle iskee vielä maailmantalouden ja/tai finanssijärjestelmän kriisi, se vaikeuttaa koronaepidemiasta selviämistä entisestään.

Usein sanotaan, että pörssi on talouden kuumemittari. Kertovathan pörssikurssit sijoittajien odotuksista yritysten tuloskehityksen suhteen. Yhteys kurssien ja reaalitalouden välillä ei tosin ole aina ihan suoraviivainen, sillä sijoittajat tuppaavat ylireagoimaan sekä positiivisten että negatiivisten uutisten suhteen.

Sijoittajien viime päivien reagoinnissa on kuitenkin yksi asia, joka on todellinen.

Se on pelko.

Pelko vaikuttaa yksilöiden ja yritysten käyttäytymiseen – ja sitä kautta vaikutus iskee myös reaalitalouteen.

Pelolla on myös itse itseään ruokkiva ominaisuus. Kun epävarmuus pitkittyy ja tulevaisuus on sumussa, asiat tuntuvat entistäkin uhkaavimmilta.

Karhu voi olla pelottava eläin. Etenkin jos on tottunut härkään.

Kuvanveistäjä Arturo Di Modica kertoi saaneensa inspiraation härkäpatsaaseensa vuoden 1987 pörssiromahduksesta, siitä mustasta maanantaista.

”Haluan patsaan avulla antaa ihmisille voimaa ja päättäväisyyttä selvitä vaikeista ajoista kohti parempaa tulevaisuutta”, Di Modica lausui.

Oikaisu 15.3. klo 11.14: Toisin kuin jutussa aiemmin kirjoitettiin, härkäpatsas ei sijaitse Wall Streetillä vaan sen lähellä Bowling Green Parkissa.