Kuinkahan älykkäältä kuulostaisi seuraava:

– Kumpi on väkiluvultaan isompi kaupunki, Vaasa vai Lahti?

– Vaasa aivan selvästi. Sen väkiluku kasvoi viime vuonna 644 asukkaalla, Lahden vain 390:llä.

Vastaus on tietysti älytön. On toisarvoista, mikä oli väkiluvun kasvu. Kysymys on siitä, paljonko kaupungissa on asukkaita. Vaikea kuvitella, että kukaan oikeasti antaisi näin höhlän vastauksen.

Vaan kuinka ollakaan, heti kun aletaan puhua rikkaista ja köyhistä, logiikka on juuri näin päätöntä. Ministereitä ja isoimpia lehtiä myöten ”rikas” ja ”köyhä” määrittyvät sen mukaan, mitkä ovat tietyn hetken tulot. Siis se muuttovoitto. Kun poliitikko sanoo, että rikkaiden verotusta voi kiristää, rikkaana pidetään ehkä sitä, joka ansaitsee bruttona 5000 kuukaudessa, kenties 7000 ansaitsevaa, mutta yhtä kaikki: tulot kuulemma tekevät ihmisestä rikkaan tai köyhän.

Ei se niin mene. Rikkaus ja köyhyys on tietenkin varallisuuskysymys. Jos vuokralla asuva opintovelkainen pätkätyöläinen ansaitsee väliaikaisesti 5000 euroa bruttona kuussa, on irvokasta pitää häntä rikkaana. Ja vakituisempikin hyväpalkkainen työ lähtee ketterästi alta seuraavissa yt-neuvotteluissa. Vasta omaisuus tuo vakaata taloudellista turvaa ja puskuria.

Vastaavasti on outoa pitää köyhänä sellaista pienipalkkaista, joka asuu velattomassa asunnossa tai jolla on kymmeniä tuhansia sijoitusvarallisuutta tai muuta omaisuutta.

Koska keskustelu taloudellisesta eriarvoisuudesta jumittaa tuloeroissa, niihin kiinnitetään myös poliittisessa päätöksenteossa jatkuvasti huomiota ja nettotuloerot onkin pidetty kurissa. Sen sijaan varallisuuserot ovat päässeet repeämään tolkuttomiksi. Niiden kasvu on vieläpä ollut nopeaa, ja sitä ovat vauhdittaneet 1990-luvulta lähtien tehdyt veroratkaisut. Tieto tästä vain ei ilmeisesti ole tavoittanut poliitikkoja.

On siis paikallaan tarjota vähän faktaa. Nykyään varakkain viisi prosenttia omistaa melkein kolmanneksen suomalaisten nettovarallisuudesta. Rikkaamman puolikkaan hallussa on peräti 94 prosenttia kaikesta suomalaisten omaisuudesta. Asian kääntöpuoli on kylmäävä: köyhempi puolikas kansasta omistaa yhteensä vain noin kuusi prosenttia kaikesta varallisuudesta. Vielä parikymmentä vuotta sitten luvut olivat selvästi tolkullisemmat.

Pörssissä prosentit ovat erityisen pysäyttäviä. Rikkain sadasosa suomalaisista omistaa peräti 77 prosenttia yksityissijoittajien osakevarallisuudesta. Monia saattaa yllättää tieto, että osakevarallisuus jakautuu Suomessa epätasaisemmin kuin esimerkiksi Yhdysvalloissa. Osakevarat voi vieläpä parilla klikkauksella realisoida pankkitililleen, ne eivät ole mitään teoreettisia pelimerkkejä.

Suomestakin on siis tehty todellinen luokkayhteiskunta. Ja taustalla ovat nimenomaan varallisuuserot, eivät niitä paljon pienemmät tuloerot. Omaisuus sanelee taloudellisen luokka-aseman.

Siispä pieni toive Sinulle, parahin poliitikko, oikealta tai vasemmalta. Kun seuraavan kerran mielesi tekee sanoa, että otetaan lapsilisät pois rikkailta tai rikkaatkin pitää saada mukaan lamatalkoisiin, voisitko please kerrankin määritellä rikkaan ja köyhän varallisuuden mukaan. Tunnen itseni hölmöksi joutuessani kertomaan, että rikas on se, jolla on paljon omaisuutta, köyhä se, jolla ei ole omaisuutta lainkaan. Tämän verran analyyttisyyttä odottaisi myös aihepiiristä kirjoittavilta toimittajilta.

Ja niin, Lahti on paljon suurempi kaupunki kuin Vaasa, vaikka se ei tällä kertaa niin paljon uusia asukkaita saanutkaan.