KaarinaKaarinalainen 49-vuotias Jaana Sinervä sairastui syömishäiriöön karppaamisen jälkeen. Vähähiilihydraattisen ruokavalion lopettaminen ei onnistunutkaan helposti.

– Syöminen loppui. Minulla oli kausia, jolloin söin vain ananasta tai kirsikkatomaatteja... tai join pelkkää jaffaa, Sinervä kertoo.

Käynti työterveyspsykologin luona ei tuonut tilanteeseen helpotusta.

– Työterveyspsykologi sanoi, että sinulla ei voi olla anoreksiaa tai syömishäiriötä, sillä se on nuorten naisten tauti, Sinervä sanoo.

Vanhempani ja omat lapseni tajusivat, etten koskaan syönyt heidän kanssaan. Keksin tekosyitä, että olen jo syönyt. Jaana Sinervä

Kului vuosi ja Jaanan äiti kannusti hakemaan apua. Lääkäri ei tiennyt, mihin lähettäisi Jaanan.

– Istuin autossa parkkipaikalla ja ihmettelin. Ajattelin, että kyllä minä näinkin tulen elämään. Uskoin asiantuntijoita.

Lopulta sisko patisti Jaanan hoitoon, kun Jaana alkoi ostaa vaatteita lasten osastolta. Aikuisten vaatteet eivät enää pysyneet päällä.

– Vanhempani ja omat lapseni tajusivat, etten koskaan syönyt heidän kanssaan. Keksin tekosyitä, että olen jo syönyt, Jaana Sinervä kertoo.

Syömishäiriöhoidon puutteet ovat tiedossa

Aikuiset syömishäiriötä sairastavat kokevat saavansa puutteellista hoitoa Varsinais-Suomessa. Heidän mielestään Turun yliopistollisessa keskussairaalassa toimiva syömishäiriöklinikka ei pysty vastaamaan hoitotarpeisiin.

Terveystieteiden maisteri Sirkku Mikkola vetoaa monipuolisen hoidon puolesta. Minna Rosvall / Yle

Parikymmentä vuotta aikuisten syömishäiriöisten kanssa työskennellyt terveystieteiden maisteri Sirkku Mikkola kirjoitti aiheesta taannoin yleisönosastokirjoituksen (siirryt toiseen palveluun)Turun Sanomiin.

– Meillä pitäisi olla nimikkolääkäreitä, joiden vastuulla olisi hoitaa syömisongelmia. Toivon jonkinlaista matalan kynnyksen syömishäiriötyöryhmää. Se auttaisi ja tukisi sairastavia jo ennakkoon, jotta vältytään osastohoitojaksoilta. Jos osastohoitoa tarvitaan, pitää avohoitopuolella olla jatkoa tarjolla, pohtii Mikkola.

Henkilökuntamme tunnistaa kyllä syömishäiriöpotilaan. Jesper Ekelund

Tyksin psykiatrian toimialajohtaja Jesper Ekelund myöntää hoidon puutteet. Hän kertoo, että taustalla on organisaatiomuutos. Tyksin ja Turun kaupungin psykiatria yhdistyivät vuodenvaihteessa. Nuorison ja aikuisten syömishäiriöiden hoidosta vastaa syömishäiriöyksikkö, joka tekee parhaillaan selvitystä tarvittavasta työntekijämäärästä.

– Meille on tehty esitys, jossa toivotaan lisäystä hoitajien määrään. Syömishäiriöyksikössä on parhaillaan seitsemän hoitajavakanssia. Esityksessä on mainittu, että hoitajia tarvitaan kaksitoista. Lisäksi sinne on toivottu psykologia, kertoo Ekelund.

Toimialajohtaja Ekelund ei kuitenkaan usko, ettei heidän henkilökuntansa tunnistaisi aikuisia syömishäiriöpotilaita.

– En tunne tätä kyseistä tapausta, mutta meidän henkilökuntamme tunnistaa kyllä syömishäiriöpotilaan, vakuuttaa Ekelund.

Valtaosa asiakkaistani näyttää ihan tavallisilta aikuisikäisiltä henkilöiltä. Syömishäiriö ei näy. Sirkku Mikkola

Sirkku Mikkolan mukaan aikuisen syömishäiriöpotilaan tunnistamiseen liittyy omat hankaluutensa.

– Nuorilla sairastuneilla syömishäiriö ilmenee laihuushäiriönä eli se näkyy ulkoisesti. Aikuisilla paino on usein normaali tai heillä on ylipainoa. Huoli ei herää painon kautta vaan muista syistä, kertoo Mikkola.

Mikkola hoitaa nimenomaan aikuispotilaita.

– Valtaosa asiakkaistani näyttää ihan tavallisilta aikuisikäisiltä henkilöiltä. Syömishäiriö ei näy. On vaikeaa tunnistaa, että syömishäiriöstä kuitenkin on kysymys, kertoo Mikkola.

Sairaalahoito tuntui rajulta

Jaana Sinervä sai lopulta apua syömishäiriöönsä. Hän joutui myös osastohoitoon.

– Siellä minut lihotettiin tiettyyn pisteeseen ja päästettiin kotiin. Olin puolitoista viikkoa kotona ja jouduin takaisin osastolle. En syönyt kotona, kertoo Jaana Sinervä.

Samanlaisia kokemuksia osastohoidosta on turkulaisella 23-vuotiaalla Petra Alamäellä.

– Hoidon pääpaino oli siellä siinä, että lautanen syödään tyhjäksi. Pään sisällä oleviin asioihin ei keskitytty. Toivoisin, että hoito olisi yksilöllistä. Persoona ja taustat pitäisi huomioida, Petra Alamäki sanoo.

Loppujen lopuksi olin kotona yksin itkemässä, koska olin niin uupunut tähän tilanteeseen. Petra Alamäki

Hän huomasi syömishäiriön merkit itsessään, mutta hänellä oli ongelmia löytää paikkaa, josta saisi apua.

– Loppujen lopuksi olin kotona yksin itkemässä, koska olin niin uupunut tähän tilanteeseen. Perhe oli huomannut tilanteeni jo aiemmin. Havahduin siihen, että oli pakko tehdä jotain, kertoo Petra Alamäki.

Petra Alamäki on keskustelevan hoitomuodon kannalla. Minna Rosvall / Yle

Petra löysi lopulta tietoa Syömishäiriöliiton (siirryt toiseen palveluun) nettisivuilta ja pääsi hakemaan apua. Hän tarvitsi myös aiemmin kuvailtua osastohoitoa. Parasta apua hän on saanut Sirkku Mikkolan avohoitovastaanotolta.

– Aluksi tutustuimme toisiimme perusteellisesti. Minut kohdattiin ensimmäistä kertaa persoonana. Seurasimme myös painoa, mutta pikku hiljaa sen seuraamista pystyttiin vähentämään. Keskitymme siihen, mitä arjessani tapahtuu: mikä sujuu aiempaa paremmin ja mitkä asiat vaativat vielä pohdintaa, Petra Alamäki kertoo.

Syömishäiriö ei ole kiukuttelua

Jaana Sinervä on tyytyväinen Tyksin syömishäiriöklinikalla saamaansa apuun. Hoitomenetelmän tärkein asia olivat tuetut ruokailut.

Ihmiset ajattelivat, että kiukuttelen, kun en syö. Jaana Sinervä

– Se on aivan loistava paikka. Siellä otettiin hoitoon mukaan myös perheeni, siskoni ja vanhempani. Söin esimerkiksi säännöllisesti kaikki päivän ateriat jonkun tai joidenkin läheisteni kanssa, kertoo Jaana toipumisestaan.

Jaana sanoo, että syömishäiriöstä kärsivä törmää usein ennakkoasenteisiin.

– Ihmiset ajattelivat, että kiukuttelen kun en syö. He eivät ymmärtäneet, että en vain voi syödä. Syömishäiriön aikaan inhosin ruokaa, sen hajua ja kaikkea. Kaupassa kiertelin ja pohdin, että en ainakaan tuota voi ostaa. En ole vieläkään kokonaan selvinnyt aikaisemmista ajatuksista, mutta nyt sentään syön, Jaana Sinervä kertoo.

Syömishäiriöstä kärsiviä hoitava Sirkku Mikkola kannustaa hakemaan apua, sillä syömishäiriö voi kestää kauan.

Sirkku Mikkola(vas.) ja Petra Alamäki keskustelevat syömishäiriöhoidosta. Minna Rosvall / Yle

– Toipuminen syömishäiriöstä voi kestää ihan yhtä kauan kuin sen sairastaminen on kestänyt. Meillä on asiakkaita, jotka ovat oireilleet 10–15 vuotta. Sitä taustaa vasten voi ajatella, että tuen tarve on suuri ja toipuminen sairaudesta vie todella pitkän ajan, kertoo Sirkku Mikkola.

Sairaus tulee ottaa vakavasti.

– Hälytyskellojen pitää soida, jos itse huomaa toimintakykynsä heikentyneen. Jos ruokaan ja syömiseen liittyvät asiat valtaavat mielen ja jos läheiset huomaavat ongelmia, on varmasti aiheellista ottaa hoitavaan tahoon yhteyttä, neuvoo Sirkku Mikkola.

Katso myös:

Yle Akuutti: Syömishäiriö varasti elämäni