Ако питате Цветан Василев, историята на Корпоративна търговска банка е тази на успеха на българския предприемач. Той я взима през 2001 г. като джудже и благодарение на далновидната политика и перфектното обслужване успява да я издигне до четвъртата по големина в страната. Въпреки конкуренцията, въпреки това че чуждите банки ползват гърба на централите си, въпреки световната криза...

Тази версия с променлив успех можеше да минава до преди една година, когато седеммилиардната институция се срути. И тогава истината, чиито завеси медиите можеха само да повдигнат, стана болезнено очевидна и се издигна до тема номер едно в дневния ред на обществото. Историята на КТБ е описвана периодично и старателно от "Капитал" през годините и на следващите страници можете да видите една по различна истина за случилото се. Банка, която е расла благодарение на политически протекции, медийни бухалки и порочни практики. Именно тази истина се потвърди след краха на банката и сега всички институции са склонни да признаят провала. Предходните години обаче очите бяха широко затворени и малцина в държавата желаеха да се изправят срещу масивната всепоглъщаща корпорация.

Тя имаше две лица - финансовия гръб, представен от КТБ и Василев, и политическия гръб - воден от ДПС и Делян Пеевски. Тази комбинация успя да изгради перфектна машина за засмукване на публичен ресурс и канализирането му за съвсем частно придобиване на ключови активи в държавата. Първоначално бяха използвани парите на държавните компании, а после чрез високи лихви бяха привлечени и депозитите на гражданите, за да се стигне до институция с над 7 млрд. лв. активи. Тази схема беше изградена порочно, като за да е възможна, бяха овладяни, подчинени или изключени всички институции, които можеха ефективно да попречат. И тя работеше като перфектно смазан механизъм, който през годините засмука компании като "Булгартабак", БТК, "Техномаркет", "Петрол", "Дунарит"...