Tror alle med øynene åpne har fått med seg utviklingen i Norge i det siste: I kjent affirmative action-stil har enhver svart person med evne til å stable sammen en halvt sammenhengende tekst blitt gitt tilgang til nasjonale aviser, bøker, priser, tv-stasjoner og så videre. Det siste ser vi da aftenposten har valgt å bruke dyrebar spalteplass på et usammenhengende innlegg fra en afrikansk kvinne* og fremviser det til et nasjonalt publikum.

*Ja, kvinne. Skjønt jeg hadde ikke gjettet det dersom ikke kragen til dette invididet hadde rosemotiv. De som kan noe om biologi er dog ikke så overrasket over dette.

Damen slenger ut noe om kolonialisme, den hvite manns byrde og «white mans savior complex», samtidig som innlegget nevner Groruddalen og Ammerud. Jeg kan bare nikke gjenkjennende. For er det ikke det som skjer? Vi her i Norge tror vi har som byrde å redde hele verden og tar inn tonnevis med eksotiske utlendinger. Som resultat blir østlige deler som Ammerud og Groruddalen kolonisert og befolkningserstattet like sikkert som New Zealand, USA og Australia ble det. Innlegget gir mening med andre ord. Var jeg for kjapp i avtrekkeren i innledningen min? Ble jeg felt av mine fordommer, og fordømte et innlegg som egentlig var bra?

Ved nærmere lesning ser det ikke slik ut. Damen mener faktisk det motsatte av det jeg skrev over. Hun mener at storsamfunnet oppfører seg kolonialistisk ovenfor Groruddalen og Ammerud, fordi… Hmm… Vi lider av den hvite manns byrde? Og det er dårlig, fordi, uh, grunner. Det at multikulti-venstresiden har basert sitt hele prosjekt på den hvite manns byrde er nesten overflødig å si blant dem som har øynene åpne. Men åpne øyne karakteriserer ikke venstresiden akkurat.

I det siste har de lansert begrepene «white savior» som et nedsettende begrep på hvite mennesker som prøver å hjelpe Afrika; på denne måten kan de snakke nedsettende om hvite selv når de redder negerliv i hundrevis og gjør langt mer for afrikanere enn noen afrikaner selv noensinne har gjort. Slik som skjer her.

For: Nesten alle afrikanere som kommer til Norge kommer fordi de eller noen de er i slekt med hevder at livet deres var i fare der de bodde, og at de må søke asyl. Vi har med andre ord reddet livet deres (dersom de snakker sant, som ikke er så sannsynlig). Deretter har de blitt subsidiert i millionklassen, før de mer skriftføre av dem vokser opp og så umiddelbart begynner å skjelle ut oss som reddet dem. Til og med dette er galt, for da er vi «white saviors».

Så hun avslutter innlegget med et vagt poeng om at vi må inkludere innvandrene i Groruddalen i samtalen og forstå deres perspektiv. Ja vel. Vet ikke helt hva de foregående avsnittene hadde med dette å gjøre; ingenting får man si, annet enn at det var en sjanse til å kritisere hvite igjen. Men for å være ærlig er jeg dritt lei av å ta opp disse menneskenes perspektiv. Jeg er interessert i vårt perspektiv, det nasjonale. Der vi kan ta hensyn til oss selv og våre interesser uten å måtte være hvite reddere for den tredje verdens horder.