Olin jo lähellä suositella Vihreiden äänestämistä tulevissa kuntavaaleissa, mutta joudun perumaan suositukseni ennen kuin ehdin sitä antaakaan. Ilmastonmuutoksesta ja planeetasta huolestuneella kun ei ole nyt varaa ottaa riskiä, että Vihreät onnistuvat estämään vähähiilisen energiantuotannon lisärakentamisen.

Vihreiden väistyvä puheenjohtaja Ville Niinistö totesi Kauppalehdessä tänään, että kuntien on pysäytettävä Fennovoiman ydinvoimalahanke. Hänen mukaansa Vihreiden voitto Helsingissä, Vantaalla ja Turussa riittäisi tähän.

Ymmärrän osan esitetyistä perusteluista: en itsekään toivoisi venäläisten rakentavan juuri nyt Suomeen yhtään mitään. Mutta karu tosiasia on se, että toteutuessaan hanke lisäisi Pohjolan vähähiilistä energiantuotantoa noin yhdeksällä terawattitunnilla vuodessa.

Tämä on melkein yhtä paljon kuin Tanskan kaikki tuulivoimatuotanto yhteensä, ja melko tarkkaan puolet enemmän kuin Suomen tuulivoimatuotanto nyt rakenteilla olevien voimaloiden valmistuttua tulee olemaan.

Jos Vihreillä olisi esittää uskottava suunnitelma, millä vuoteen 2025 tai edes 2030 mennessä Fennovoima torppaamalla lisättäisiin vähähiilistä energiantuotantoa edes likimain yhdeksän terawattitunnin verran ilman polttamisen lisäämistä, niin voisin puoluetta nyt kannattaa. Fennovoiman hanke ei ole mitenkään optimaalinen, mutta valitettavasti vaihtoehdotkaan eivät ole. Jopa Vihreiden omassa Vaihtoehto Fennovoimalle-raportissa suurin yksittäinen tuotannon lisäys olisi polttamista, ja sen lisäksi paperissa kaavailtaisiin maakaasun verohelpotuksia.

Näin siis Vihreiden toiveissa. Mitähän tapahtuisikaan niissä vaihtoehdoissa, mitkä olisivat Vihreiden toiveita todennäköisemmin toteutuvia?

Samaan aikaan tutkijat esittävät laskelmia, joiden mukaan hiilidioksidipäästöt energiantuotannossa pitäisi saada globaalisti nollaan vuoteen 2040 mennessä, jos haluamme estää köyhien maiden hukkumisen mutta pitkälti spekulatiivinen hiilen talteenotto biomassan poltossa (BECCS) ei toimikaan juuri kuten toivotaan. Yksi tämän tekniikan edellytyksistä on, että löydämme jostain Intian verran maata – siis ei Intian viljelysmaan vaan Intian verran – pelkästään suunnitelman edellyttämille energiaplantaaseille.

Vähän itkettää että siltikin armon vuonna 2017, vain 23 vuotta ennen tuota deadlinea, maamme ympäristöpuolueen ja "tiedepuolueena" vaaleihin yrittävän joukkion puheenjohtaja voi kenenkään haastamatta heittää kepeästi liki Tanskan verran vähähiilistä tuotantoa romukoppaan.

Fennovoiman kannattavuus on tietysti kiinnostava kysymys. Lyhyellä tähtäimellä se ei ehkä ole kannattava, mutta voimala rakennetaan 60 vuodeksi, ja suurin osa omistajista on tietääkseni mukana monipuolistaakseen sähkön ostoaan ja suojautuakseen sähkön hinnan vaihteluilta. Fennovoiman sähkö voi olla markkinahintaa kalliimpaa, mutta se on ennustettavan hintaista, ja volatiliteettisuojasta kannattaa maksaa. Sijoituksena – etenkin pitkän tähtäimen – ja riskinhallintana Fennovoiman omistaminen voi siis oikein hyvin kannattaa, vaikka hankittu sähkö olisikin aika ajoin pörssisähköä kalliimpaa.

Hinnasta puhuttaessa kannattaa tosin muistaa sekin, että ydinvoimalan tuottaman sähkön hinta lasketaan yleensä niin, että voimala tulee maksetuksi 20-30 vuodessa. Kun voimala on maksettu, sähkö tulee olemaan merkittävästi nyt puhuttua halvempaa.

Vihreillä on kaiken kaikkiaan paljon hyvää puhetta ilmastonmuutoksesta, ympäristöongelmista ja ylipäätään kaupunkien kehittämisestä. Valitettavasti Vihreiden politiikka on etenkin energiakysymyksissä niin utopistisen tekno-optimistista, että toiset puolueet saattavat vahingossakin tehdä parempia tekoja yhteisen ympäristön hyväksi. Tämä ei olisi mitenkään uutta: ilmastopolitiikassa maailman parhaiten onnistuneet maat ovat edelleen Ruotsi ja Ranska, joissa molemmissa saavutettiin nimenomaan ydinvoimaa rakentamalla esimerkiksi Saksan vuodelle 2050 kaavailema tavoite – 80% sähköstä vähähiilisesti – jo vuonna 1989. Näin siitä huolimatta, että vähähiilisyys ei tuolloin ollut edes kyseisten maiden tavoitteena.

Voin edelleen suositella, tietyin varauksin, Vihreiden äänestämistä niissä kunnissa, missä heidän äänestämisestään ei aiheudu riskiä vähähiiliselle energiantuotannolle. Rehellisesti sanoen ja sillä tiedolla mikä minulla ilmastonmuutoksesta ja sen torjumisesta on, en kuitenkaan voi Niinistön lausunnon jälkeen suositella äänestämistä ainakaan Helsingissä, Vantaalla, tai Turussa.

Selvitän nyt muiden puolueiden ehdokkaita, joita voisin eettisesti kestävin perustein äänestää – palaan asiaan myöhemmin.