Yhteiskunnan ulkopuolelle jäävät nuoret ovat olleet huolen aiheena aina, mutta voimalla nuorten syrjäytyminen nousi otsikoihin kolmisen vuotta sitten. Sittemmin syrjäytymispuhe on vellonut niin uutisissa ja artikkeleissa kuin asiantuntijoiden lausunnoissa ja ministeriön linjauksissa.

Ja kun koulukuraattorina Rauno Perttula tutki väitöskirjassaan (siirryt toiseen palveluun) nuorten koulutuksesta käytyä julkista keskustelua, syrjäytymispuhe oli vahvasti läsnä.

– Syrjäytymiskäsitettä käytetään todella paljon, kun puhutaan nuorten koulutuksesta. Käytännössä viesti on, että jos ei saa opiskelupaikkaa on syrjäytymisvaarassa, Perttula toteaa.

Vastaavasti opiskelu- tai työpaikka nähtiin ratkaisuksi nuorten syrjäytymiseen.

– Ajatus on, että kun nuoret saadaan ohjattua kouluun tai muuten aktivoitua, ei tarvitse tehdä enää mitään. Mutta eihän työ tai koulu pelasta ketään, Perttula toteaa.

Tutkimusaineistona Perttulalla oli muun muassa Helsingin Sanomien artikkeleja ja ministeriön asiakirjoja ammatillisesta koulutuksesta.

Nuoret tarvitsevat lisää aikaa

Väitöstutkijan mielestä syrjäytymispuhe peittää alleen todelliset ongelmat.

– Nuorella voi esimerkiksi olla vaikeuksia oppimisen kanssa tai muita ongelmia, jotka vaikuttavat toimintakykyyn. Ala- tai yläkoulussa taas ei ehkä ole ollut resursseja ongelman tutkimiseen ja avun tarve konkretisoituu vasta, kun ryhdytään miettimään, miten nuori sijoittuu työmarkkinoilla, Rauno Perttula selittää.

Ajatus on, että kun nuoret saadaan ohjattua kouluun tai muuten aktivoitua, ei tarvitse tehdä enää mitään. Rauno Perttula

Samaan aikaan nuorilla on kiire.

– Nuorilla ei enää ole oikeutta etsimiseen ja hapuiluun, vaan kaikkien pitää heti tietää, mihin he suunnistavat. Ja kuitenkin nuoret tarvitsisivat nimenomaan aikaa miettiä rauhassa sitä omaa suuntaa.

Opintoaikojen rajaaminen saa Perttulalta täystyrmäyksen.

– Hallituksen kaavailemilla tehostamisilla ei ole mitään tekemistä arkirealismin ja todellisuuden kanssa.

Apua ja yhteisö

Väitöskirjassaan Rauno Perttula esittää kaksi ajatusta nuorten syrjäytymisen ehkäisemiseksi. Ensimmäinen on ajoissa auttamisen ajatus.

– Lasta ja nuorta autetaan ajoissa ja ennen kaikkea, auttamiselle varataan resursseja ja tilaa.

Toinen ajatus on syrjäytymispuheen lopettaminen. Syrjäytymisen ehkäisemisen sijaan tulisi Perttulan mukaan puhua sosiaalisen pahoinvoinnin ehkäisemisessä.

– Se taas tarkoittaa sitä, että nuorelle annetaan sellaista apua, jota hän kokee tarvitsevansa ja joka on tarkoituksen mukaista. Lisäksi kiinnitetään huomiota yhteisöllisyyden kokemiseen eli mietitään, miten voitaisiin tukea yhteiskuntaan jäsentymistä.

YTM Rauno Perttulan sosiaalityön väitöskirja Syrjäytymispuhe hallinnan strategiana opiskelijahuollon sosiaalityössä tarkastetaan Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa perjantaina 20.2.