Toisenlainen muutos on meneillään kasvukeskuksissa. Väkiluvun lisääntyessä kylät sulautuvat osaksi suurempaa asutusta tai kasvavat taajamiksi. Samaan aikaan keskusta ympäröiville seuduille on syntynyt uutta kylämäistä asutusta. Kylien katoaminen johtuu erityisesti väestön keskittymisestä. Väkiluku kasvaa kiivaasti muutamassa keskuksessa ja niiden ympärillä. Häviäjien joukko on paljon suurempi.

Suomi on katoavien kylien maa. Suomesta on HS:n selvityksen mukaan hävinnyt yhdessä sukupolvessa noin tuhat kylää. Koko maassa oli Suomen ympäristökeskuksen Syken tietojen perusteella yhteensä 5 959 kylää vuonna 1990. Vuonna 2016 niitä oli jäljellä enää 4 970. Muuttotappioseuduilla kyliä katoaa, kun väestö ikääntyy ja muuttaa suurempiin asutuskeskuksiin. Moni maaseudun maisema on muuttunut eläväisestä seudusta kulissiksi, jonka taloista yhä harvempi on asuttu. Esimerkistä käy Pohjois-Savon Rautavaara, jonka väestö on vähentynyt yli 40 prosenttia sitten 1990-luvun alun eli enemmän kuin missään muussa kunnassa.

Suhteellisesti eniten väkeä menettäneellä Rautavaaralla väestö on romahtanut vuoden 1990 jälkeen 2 977 asukkaasta 1 723 asukkaaseen. Väestön väheneminen tuo mukanaan monia pulmia. Koulujen, kauppojen sekä muiden palvelujen ylläpito vaikeutuu, ja esimerkiksi kunnallistekniikan hoitaminen taajamissa tulee aiempaa kalliimmaksi asukasta kohden. Rautavaaran asutus kertoo siitä, kuinka harvaan asuttu maa Suomi todellisuudessa on. Kun koko maa jaetaan kartalla ruutuihin, joiden jokainen sivu on kilometrin mittainen, yli kaksi kolmasosaa ruuduista jää autioiksi.

Rautavaaralla näiden ruutujen ulkopuolella ei asu vakituisesti yhtäkään ihmistä.

Yhtä tällaista yhden ihmisen ruutua asuttaa Arto Voutilainen, 67. Hän on asunut poikamiehenä samassa maalaistalossa koko elämänsä. Yksin Voutilainen on asunut vuodesta 2002, jolloin hänen äitinsä kuoli.

Arto Voutilainen katselee kotinsa ikkunasta samoja maisemia kuin lapsenakin.

”Jonkun näitä savuja täytyy pitää”, mies sanoo kotisohvallaan.



Sohvan vieressä nukkuu 14-vuotias perhoskoira Mikki, Voutilaisen kämppäkaveri. Nyt keinutuolissa istuu myös pääkaupunkiseudulta kyläilemään tullut veli.



Muuta seuraa ei aivan läheltä löydykään, sillä lähitalot ovat tyhjentyneet. Yksi naapuruston autiotaloista on jo purettukin. Kauppa-autotkaan eivät kulje, vaikka aikoinaan Voutilaisen ohi ajoi kolmenkin firman kauppa-auto.



Metsurina työuransa tehnyt maatalon poika viettää nyt talvisia eläkepäiviään leivinuunia lämmitellen ja koiran kanssa seurustellen. Lumityöt hän tekee traktorilla. Illat kuluvat usein television ääressä.

Talvisessa maisemassa liikkuu vain vähän ihmisiä.

Ihmisiä Rautavaaran sivuteillä näkee harvakseltaan, mutta metsissä liikkuu suurpetojakin. Myös Arto Voutilainen on nähnyt suden ja karhun jäljet.



Jokunen vuotta sitten ilves tappoi kissan pihaan. Seuraavana päivänä ilves ilmestyi pihan laitaan ja istui 50 metrin päähän talosta. Voutilainen katsoi sitä ikkunasta ja mietti jo aseen hakemista, koska oman kissan kuolema suututti.



”Mutta ajattelin, että antaapa ilveksen juosta.”



Vaikka Voutilaisen ikkunoista näkyy lähinnä metsää, valokaapelia myöten tuleva nopea nettiyhteys tuo koko maailman sormen ulottuville.



Juttuseuraa mies kuitenkin kaipaa. Lähes päivittäin hän käy autollaan 17 kilometrin päässä kirkonkylällä ostoksilla, asioilla ja kahvilla vaihtamaan kuulumisia kavereiden kanssa.



”Ja pitäähän se Keno viedä.”

Arto Voutilainen ajelee lähes päivittäin kirkonkylälle asioille ja tuttuja tapaamaan.

Asutuksen harveneminen on vienyt kyliä myös Rautavaaralta. HS:n selvityksessä kyläksi on laskettu melko tiiviisti rakennettu alue, jossa asuu vakituisesti 20–200 asukasta. Kun riittävän moni tupa kylmenee, seutua ei enää lueta kyläksi vaan maaseudun harvaksi asutukseksi.





Rajaus perustuu Suomen ympäristökeskuksen tulkintaan ja laskukaavaan. Syke jakaa asutut seudut taajamiin ja haja-asutusalueeseen, johon myös kylät kuuluvat. Menetelmän lopputulos ei välttämättä aina vastaa ihmisten käsitystä kylistä.





Rautavaaralla asutus on elänyt niin, että kunnan alueelle on syntynyt myös uusia kyläseutuja sitten vuoden 1990. Yhteensä kunnassa on keskustaajaman lisäksi neljä kylää, yksi vähemmän kuin sukupolvi sitten.





Yksi kadonneista kylistä on Rasimäki.





Rasimäentien varrella taloja on harvakseltaan. Moni talo on tyhjillään – maalipintojen rapistumisesta päätellen ollut jo pitkään. Kylän hiljentymisestä huolimatta jouluvalot tuikkivat useiden talojen ikkunoista.





Uusia asukkaitakin tulee. Mari Ålander muutti syksyllä kirkonkylästä miehensä ja kaksivuotiaan lapsensa kanssa kylän liepeille.





”Täällä on mukava asua, kun on oma rauha ja talon ympärillä oma piha. Pimeys ei häiritse”, hän sanoo.





Mari Ålander muutti Rasimäen kylän liepeille kaksi kuukautta sitten miehensä ja kaksivuotiaan lapsensa kanssa. Perhe halusi rivitalosta kirkonkylältä maaseudun rauhaan taloon, jossa on oma piha.

Matti Pursiainen ajaa traktorilla vastaan Rasimäentietä. Hän on matkalla kyläilemään ystäviensä luo. Naimaton Pursiainen on asunut Rasimäessä koko ikänsä.





”Minusta ei ole lähtijäksi tuonne suureen maailmaan”, hän naurahtaa traktorinkopista.

Rasimäen kylässä koko elämänsä asunut Matti Pursiainen ajaa traktorilla kyläilemään ystäviensä luona.