Therese Johaugin dopingtuomio on johtamassa nopeisiin muutoksiin myös Norjan hiihtoliitossa, kirjoittaa Pekka Holopainen.

Jutun alussa olevalla videolla Pekka Holopainen ottaa kantaa Therese Johaugin dopingtuomioon.

Seinäkiisto. Dopingista kärähtäneiden urheilijoiden ottaminen valtiovallan erityissuojelukseen. Ulkomaailman syyttely, salaliittoteorioiden kyhääminen. Sääntöjen kritisoiminen, oman propagandan levittäminen.

Jos satunnaiselta urheilun seuraajalta kysyy, mihin maahan ylle kirjoitetut määreet parhaiten istuisivat, vastaus olisi todennäköisesti kovalla prosentilla: Venäjään.

Venäjää ei kuitenkaan tällä kertaa tarkoiteta, vaan maata, jolta löytyy kyllä pätkä yhteistä rajaa ja merkittävää yhteistä toimintakulttuuria idän jättiläisen kanssa.

Kun Therese Johaugin olympiaunelman tylystä naulaamisesta tulee täyteen pian viikko, voi hieman tarkastella, millaisin reaktioin Norjassa on uutinen otettu vastaan.

Yleistäminen on nytkin epäoikeudenmukaista. Merkittävä osa norjalaisistakin hiihdonystävistä katsoo Johaugin saaneen asianmukaisen, ennakko-odotuksiin peilaten jopa kohtuullisen 18 kuukauden kilpailukiellon.

140 testiä

Ennen kuulemma helvetti jäätyy kuin venäläinen urheilujärjestelmä myöntää dopingin käytön. Urallaan noin 140 kertaa testattu Johaug katsoi vastineessaan urheilun vetoomuselimessä CAS:ssa osallisuutensa positiiviseen näytteeseen niin olemattomaksi, että hänet olisi tullut vapauttaa.

Hän on koko ajan, Norjan hiihtoliiton satojentuhansien eurojen sponsoriavulla, loitontanut syyllisyyttä muille.

Hiihtäjät Olga Danilova ja Larisa Lazutina jäivät 2002 olympiakisoissa kiinni veridopingista. Moskovassa he marssivat punaista mattoa pitkin Kremliin tapaamaan presidentti Vladimir Putinia.

Johaugille ikävän CAS-päätöksen jälkeen Norjan pääministeri Erna Solberg päivitti Facebook-tililleen kuvan latukiiturista ja tekstin: ”Tämä on raskas päivä norjalaisille hiihdon ystäville ja erityisesti Therese Johaugille. Olisin mielelläni nähnyt Theresen olympiakisoissa. Toivottavasti Norjan kansa tukee ja auttaa häntä palaamaan takaisin.”

Voiko uskottavuuttaan enää perusteellisemmin murentaa?

Kun venäläisiä urheilijoita alkoi jäädä kiinni kuin liukuhihnalta, ja useat kansainväliset lajiliitot harkitsivat maan sulkemista toiminnastaan, urheiluministeri Vitali Mutko propagoi, että kyse on nimenomaan Venäjän ja venäläisurheilijoihin jahtaamisesta.

Johaugin saatua tuomionsa Norjan hiihtoliiton puheenjohtaja Erik Röste ehdotti, että Maailman antidopingtoimiston Wadan sääntöjä ja rangaistusta mittaavia parametrejä muutettaisiin erottamaan tarkoituksellinen, suorituskykyä nostava doping Johaug-tapauksen kaltaisista ”vahingoista”.

Oikea mies

Sanotaan näin, että Röste on oikea mies tunnistamaan tämän eron. Hän oli Norjan A-maajoukkueen urheilutoimenjohtaja 1990-luvulla, jolloin punasolutuotantoa kiihdyttävän epo-hormonin käyttö oli käytännössä vapaata. Valmisteen käytön paljastavan testin juridisesti pitävä versio valmistui vasta 2000-luvun alussa.

Venäjä ja Norja risteävät kiinnostavasti myös Johaug-tutkinnassa. CAS:n loppuraportissa mainitaan tennistähti Maria Sharapovan viime vuonna saama kahden vuoden dopingpanna, joka lyheni CAS:ssa 15 kuukaudeksi.

Kansainvälinen tennisliitto ITF katsoi Sharapovan käyttäneen meldonium-valmistetta suorituskykynsä kohentamiseksi, mutta CAS-valitus kannatti. Johaugin CAS tuomitsi hyvin samantyyppisestä dokumentaatiosta kolme kuukautta pidempään sanktioon.

Myös Sharapovalta jäivät olympiakisat väliin. Jos välimiesten enemmistö olisi nähnyt tapaukset identtisiksi, Krista Pärmäkosken saumat ottaa henkilökohtainen olympiamitali ensi talvena olisivat nyt merkittävästi pienemmät.

Johaugin lopputuomio on johtamassa Norjan liitossa myös nopeisiin muutoksiin. Luuppiin otetaan mm. liiton ja hiihtäjän välisen urheilijasopimuksen muotoilu, nimenomaan vastuunjaon vinkkelistä.

Aivan kaikkia dopingtapauksia edes maailman rikkain hiihtoliitto ei voi ottaa kantaakseen ja maksaakseen.