Detta är åsiktstext i form av en debattartikel. Åsikterna är skribentens egna och inte Nyheter24:s.

De senaste decennierna har Sverige blivit ett allt mer segregerat land. Ett land där de rika bor i särskilda bostadsområden och sällan träffar oss andra. Ett land där många inte kan leva på sin pension. Ett land där kvaliteten på dina barns skola och tillgången till vård beror på var du bor.

Åtta år av högerpolitik vidgade klyftorna genom skattesänkningar som främst gynnade dem med riktigt höga inkomster samtidigt som de urholkade resurserna till välfärden. De senaste åren har Vänsterpartiet börjat vända utvecklingen genom en ekonomisk politik som vi utformat tillsammans med regeringen. Men vi behöver göra mycket mer.

Som politiker har vi ett dubbelt ansvar. Dels behöver vi föra en politik som minskar klyftorna istället för att öka dem. Och dels bör vi själva leva på en nivå där vi delar våra väljares vardag.

Därför är det trist att vi i Vänsterpartiet inte lyckats få med oss Socialdemokraterna och Miljöpartiet på att införa en förmögenhetsskatt som skulle ge mer pengar till investeringar i välfärd, bostäder, infrastruktur och skola. Och därför är det tråkigt att inget annat parti i riksdagen utom Vänsterpartiet häromdagen röstade för vårt förslag om att sänka riksdagsledamöternas arvoden.

Att vara riksdagsledamot är ett ansvarsfullt uppdrag. Självklart ska det utgå ett rimligt arvode. Ersättningen ska inte heller vara så låg att stora grupper avstår från att kandidera för att uppdraget som riksdagsledamot skulle innebära en minskad inkomst. När vi sätter arvodet behöver vi även väga in risken för att riksdagsledamöter kan frestas att ta emot mutor.

Samtidigt bör inte arvodet vara så högt att vi riksdagsledamöter lever på en helt annan nivå än våra väljare. För när politiker inte delar väljarnas vardag får vi en förtroendeklyfta.

Vänsterpartiets förslag är därför att nivån på arvodet sänks från dagens 63 800 kronor i månaden till 44 300 kronor. Istället för att som idag tjäna mer än en genomsnittlig läkare skulle vi riksdagsledamöter då tjäna som en genomsnittlig tandläkare. Det vore fortfarande en bra bit mer än en genomsnittlig sjuksköterska, men vi skulle åtminstone leva i samma ekonomiska verklighet.

Större delen av mitt yrkesliv har jag arbetat som sjuksköterska. Mina tidigare kollegor i vården gör ett minst lika viktigt jobb som jag. Men de får inte alls samma ekonomiska ersättning. Det är inte rimligt.

Vi i Vänsterpartiet har en partiskatt som gör att vi folkvalda avstår en del av våra arvoden. Tack vare den har mina ekonomiska villkor mer gemensamt med mina gamla kollegor i vården än med mina nya kollegor från riksdagens andra partier. Men det bästa vore förstås om alla riksdagsledamöter hade en lägre ersättning.

För sex år sedan fick jag väljarnas förtroende att representera Vänsterpartiet i riksdagen. Sedan dess har jag flera gånger motionerat om att sänka mitt eget och alla andra riksdagsledamöters arvoden.

Det som en gång fick mig att engagera mig politiskt var drömmen om ett jämlikt samhälle. Därför kommer jag att lägga samma förslag om sänkta arvoden även nästa år och hoppas på att vi till dess lyckats övertyga åtminstone någon riksdagsledamot från de andra partierna om att de arvoden vi får inte är rimliga.

För jag vägrar ge upp hoppet om att vi kan skapa ett samhälle med en ekonomi som fungerar för alla, inte bara för de rikaste.

Mia Sydow Mölleby,

Riksdagsledamot för Vänsterpartiet och ledamot i konstitutionsutskottet