DEBATT. För över femtio år sedan började ”Shinkansen” rulla i Japan. I skarp kontrast till många andra delar av världen, Sverige inräknat, är infrastrukturen där välunderhållen och tillförlitlig. Detta till trots så förstärker Japan nu sin infrastruktur genom att satsa på maglevtekniken då det vi kallar höghastighetståg inte räcker till längre.

I Norge och Finland tittar man istället på hyperlooptekniken. I Norge är det Miljöpartiet de gröna (MDG) som driver frågan då de ser möjligheten att öppna en ny marknad för norsk ingenjörskunskap, samtidigt som man skapar helt nya förutsättningar till klimatneutrala transporter. I Sverige har politikerna istället bestämt att vi skall satsa på femtio år gammal teknik. En ny stambana som på pappret kostar skattebetalarna mellan 250-300 miljarder kronor vill man bygga. En satsning som i bästa fall förkortar resan mellan Stockholm och Göteborg med sextio minuter.

Är det rimligt att låsa fast vad som sannolikt blir den största infrastruktursatsningen i mannaminne i en teknik som är mer än femtio år gammal och som är synnerligen störningskänslig i det svenska klimatet? Vore det inte lämpligare att undersöka hur vi med 300 miljarder kronor kan förbättra transportsystemet som helhet, rent av söka nya lösningar för att på så sätt uppnå så stor avkastning på de satsade medlen som möjligt?

Med en satsning på Hyperloop, som enkelt kan förklaras som ett snabbtåg som går i en vakuumtunnel, tar resan Göteborg – Stockholm bara 32 minuter. Transportsystemet fungerar året om utan förseningar orsakade av löv på rälsen, snö, eller konflikter med andra transportslag. Hyperloop har förutsättningarna att fungera oberoende av vädret och annan infrastruktur. Det mycket låga luftmotståndet innebär samtidigt att transportslaget är energieffektivt och kan komma upp i hastigheter nära 1000 km/h. Det är således en konkurrent inte bara till den energieffektiva järnvägen, utan även till det tidseffektiva flyget.

I genomsnitt ägnar svensken idag 31 minuter för att ta sig till och från sitt arbete. Infrastrukturens begränsningar skapar flaskhalsar och förhindrar därigenom medborgarens möjligheter till att fritt välja sin bostadsort. Det ger i sin tur förtätningar i stadsbilden och avfolkning i landsbygden. Tänk dig då en framtid, när du på samma tid, 31 minuter, kan ta dig från Stockholm till Härnösand.

Politikerna måste släppa den ideologiska fastlåsningen i otidsenlig teknik. Inte bara för att ge svensk ingenjörskonst möjligheter att utvecklas på en allt mer konkurrensutsatt marknad, utan även för att skapa långsiktiga möjligheter för näringslivet att växa för att därigenom kunna utgöra grunden för stabila skatteintäkter. Vidare måste vi skapa förutsättningar för klimatneutrala och snabba transporter, det är den enda hållbara möjligheten om vi vill uppnå våra miljömål. Hyperlooptekniken utgör rätt spår mot framtidens driftssäkra infrastruktur, frågan är bara när våra folkvalda kliver av pendeltåget på väg mot dåtiden.

Christopher Frantz

Sjökapten och kandidat till riksdagen

Medborgerlig Samling (MED)

MED tycker

Sverige behöver en väl utbyggd infrastruktur som förutsättning för en levande landsbygd och livskraftiga småorter. Samtidigt behöver de växande storstädernas behov lösas. Medborgerlig samling prioriterar underhållet av befintlig infrastruktur men vill även satsa på långsiktigt hållbara infrastruktursatsningar.