I svenska förorter blir klimatet allt mer kvinnofientligt. Kvinnor är inte längre välkomna på en del kaféer. Unga tjejer kan inte vistas ute efter middagstid på vissa platser.

Kvinnor kan inte klä sig hur de vill.

Många kvinnor från förorten har under de senaste veckorna vittnat om detta i medierna, sedan Zeliha Dagli skrivit om det i Aftonbladet.

Och i Expressen skrev Husbybon Per Pettersson förra veckan om hur han trakasseras av ungdomar för att han är homosexuell – ett ytterligare bevis på den växande fundamentalismen, som går allt längre ner i åldrarna.

Oron för utvecklingen växer.

Tvåbarnsmamman Seve Saleh som bott i Husby i 13 år berättar för mig hur Husby allt mer liknar Afghanistan.

Islamister och fundamentalister säger till ungdomarna här att de måste beslöja sig, att svensk mat är "Haram" (smutsig), och att de måste läsa Koranen.

Muslimska kvinnor med andra livsstilar än islamisterna får ständigt synpunkter på hur de lever - till och med på vilken mataffär de handlar från.

Och i skolan tillrättavisas Seves barn av fundamentalisternas.

Situationen är likadan i andra förorter som Tensta, Rinkeby, Alby, Fittja, Rosengård, Bergsjön, Angered och så vidare.

En annan kvinna, Helin Gül, berättar om hur männen med långa skägg och i vita klänningar tittar nedlåtande på kvinnor utan slöja eller i klänning med bara armar.

Förra veckan blev en av hennes väninnor som inte bär slöja tillsagd på jobbet med orden att den som inte följer Allahs lagar förtjänar att dö.

Kvinnoförtrycket i Husby och många stadsdelar i Järvaområdet är allt mer kvävande, det finns ingen frihet här längre.

De flesta är oroliga för att fler kan rekryteras till jihadrörelsen Daeash/IS, men tycker att engagemanget är litet från myndigheterna.

Numera odlar våra manliga enklaver i förorterna inte bara hederskulturer som diskriminerar tusentals kvinnor, homosexuella och ungdomar utan de odlar förtryckarkulturer som kan skapa fler jihadkrigare, krigare mot demokrati och för en manlig diktatur, i guds namn dessutom.

Vi saknar modiga makthavare som åtgärdar könssegregationskulturernas pågående utbredning. De bara pratar och oroar sig - år efter år.

Men engagemanget finns, på lokal nivå. För tio år sedan var jag med och startade gräsrotsrörelsen "Varken hora eller kuvad", som - inspirerad av den franska motsvarigheten "Ni Putes Ni Soumises" arbetar för demokrati och feminism i förorten.

Vi har tre konkreta förslag på fullt genomförbara förändringar, som måste ske nu:

* Uppdraget för nämnden för Statligt stöd till Trossamfund måste ses över. Skattemiljoner kan inte finansiera uppbyggnaden av könssegregationskulturer, där kvinnliga präster är förbjudna, homosexualitet ses som synd och oskuldsetiken påtvingas medlemmarna.

* En omfattande utredning bör snarast tillsättas efter alla rapporter om "balkongolyckor", hedersmord som beskrivs som olyckor.

* Vi behöver en medborgarrättsminister, nu när könssegregation och etnisk segregering breder ut sig i Sverige. Medborgarrättsministern skall ha en klar uppgift att avskaffa könsapartheid på förorterna och i skolorna och se till att alla människor ska få samma rättigheter.

När regeringen och politikerna inte agerar betalar vi kvinnor och barn i förorterna priset. Men i det långa loppet kommer alla i Sverige att vara förlorare.

Vinnarna är SD och alla invandrarfientliga krafter. Hur länge skall vi vänta med att få samma rättigheter på våra förorter som svenska flickor har, frågade Fadime Sahindal år 2001. Frågan är fortfarande obesvarad år 2015.

Amineh Kakabaveh,

grundare av nätverket Varken hora eller kuvad och riksdagsledamot (V)