Na Ostravsku zavřou důl, několik tisíc lidí přijde o práci, horníci demonstrují, je to třaskavé téma. Provoz dolu by se dal prodloužit, kdyby na něj přispěl stát, tedy lidé a firmy platící daně. I to je třaskavé téma. A jeden z největších vydavatelských domů u nás, notabene specializovaný na ekonomickou problematiku, o tom nemůže napsat nic důvěryhodného, protože důl i vydavatelství mají společného vlastníka.

Nebo může?

Jiný střípek mozaiky. Na nedávné konferenci PR v digitální éře jsme několikrát slyšeli zhruba toto: média mají méně čtenářů, tedy nižší rozpočty, tudíž dnešní novináři jsou přetíženi víc než kdy dříve, lidé z PR jim mohou pomoci dobrým informačním servisem, přípravou podkladů, cílenými průzkumy.

Což je všechno pravda. A vede to ke stejnému problému, jako je ten s dolem Paskov: média jsou různými způsoby a v různé míře závislá na lidech, kteří sledují své vlastní cíle.

To je špatné, že?

Z hlediska ideálního světa — ano, je. Jenže v ideálním světě nežijeme a nikdy nebudeme. Hořekovat nad tím je přijatelné ještě tak v pubertě, kdy se s touto nepříjemností seznamujeme poprvé. Později to už je infantilní anebo pokrytecké. Dospělí lidé se nedožadují ideálního stavu; zajímají se, o kolik mohou zlepšit ten reálný.

Často o málo, což není dostatečný důvod vzdát to. Víte, co řekl Konfucius o té svíčce, kterou jest lépe zapálit než proklínat temnotu.

Promysleme si, jak to je s nezávislostí médií. Sám ten pojem je problematický: nezávislost na čem? Na čemkoli? Sotva. I v ideálním světě (a právě v něm) by média měla být závislá na pravdě, na věrném popisu reality, což je první a největší potíž, protože tu si každý představuje jinak. Demonstraci před ředitelstvím OKD lze popsat deseti různými způsoby, každý z nich bude něčí pravdou; to proto, že je nemožné oddělit popis od interpretace (není-li to intuitivně zřejmé, najdete vysvětlení v každé učebnici sémiotiky).

O téhle ne-nezávislosti se příliš nemluví a neuvažuje, přesto je to nejdůležitější aspekt věci. Každý je poplatný svému vidění světa, nikdo nepřekročí vlastní stín. Ruce a mozky novinářů jsou spoutány apriorními názory, výchovou, společenským prostředím a tak dále daleko silněji než příkazy nějakého uhlobarona (ostatně nejspíš neexistujícími, protože zbytečnými).

Konvenční význam pojmu nezávislost je jiný. Mluví-li se o nějakém médiu jako nezávislém, obvykle se tím myslí nezávislost na vládnoucí moci, na establishmentu. To ovšem neznamená absenci vlastní agendy a nezaručuje to objektivitu. „Nezávislý“ dost často prostě znamená „proti“.