Aila-Leena Matthies, professori

Politiikka on pitänyt itsearvoisena tavoitteenaan, että kansainväliset pääomapiirit kiinnostuisivat Suomesta. Muutama esimerkki tästä on nyt saatu. Nokia menetettiin ja nyt ulkomaisen Carunan investointi sähkönsiirtoverkkoihimme näyttää kääntöpuolensa. Jos lupaavalta kuulostavaa kansainvälistä sijoitustoimintaa halutaan edelleen edistää, kasvoton ja koditon raha voi shoppailla Suomesta kaiken sellaisen, jonka uskoo tuovan voittoa.

Kansainvälisten rahamarkkinoiden sisääntulo laajenee sitä mukaa, kun julkisia tehtäviä hoitaneita laitoksia yhtiöitetään. Liikennepalvelut, energiahuolto, viestintä, vesi, kauppa, pankit ja jätehuolto saavutettiin aikoinaan pitkälti kansalaisten toimesta osuuskuntina tai verovaroin kunnan tai valtion rakentamina. Näistä yleishyödyllisistä ja tuikitarpeellisista julkishyödykkeistä kansalaiset voivat joutua maksamaan nyt periaatteessa rajoittamattomia hintoja. Omistajilla on monopoli, kilpailua ei ole, eikä minkään maan sääntely tai verotus tavoita heitä. Päinvastoin, Suomessa ajetaan lakia, jolla myös suomalaisten osakkuudet niissä voitaisiin ihan luvallisesti piilottaa.

Miten nämä keskustelut liittyvät sosiaalihuoltoon ja terveydenhuoltoon? Valitettavasti ei ainoastaan siksi, että yhtiöiden kohtuuttomilla hinnoilla ahdinkoon ajetut kansalaiset ovat jatkossa ehkä leipäjonoissa tai Kelan luukuilla. Sote-Carunan optio on merkittävämpi kuin yksi sähkölaitos. Pohjoismaiden laadukkaat ja verovaroin rahoitetut julkispalvelut ovat kansainvälisille rahoitusyhtiöille erittäin kiinnostavia. Sosiaali- ja terveydenhuollon yksityistäminen on Suomessa vauhdiltaan nopeimpia Euroopassa. Työterveyshuollossa, lastensuojelun sijaishoidossa sekä vanhusten ja vammaisten hoivamarkkinoilla monikansalliset yhtiöt alkavat olla Carunan kaltaisessa monipoliasemassa. Kokonaiset kunnat ovat ulkoistaneet niille palvelujärjestelmänsä. Sote-uudistuksella erityisesti yliopistollisia keskussairaaloita trimmataan sellaiseen huippukuntoon, että ne ovat kilpailukykyisiä kansainvälisillä terveys- ja tuotekehittelymarkkinoilla. Julkista rahoitusta suunnataan eniten markkinoistamista lupaavaan terveystutkimukseen. Jos ne alkavat tuottaa voittoa, ulkomaisten investoijien on syytä ostaa ne pois. Sosiaalihuollonkin palveluja voidaan myydä, mutta voitot eivät ole yhtä lupaavia. Lieneekö siinä syy, miksi sote-uudistuksessa sosiaalihuoltoa hävitetään niin johdonmukaisesti.

Markkinoiden logiikasta ei pidä yllättyä, mutta voi ihmetellä Warwickin yliopistossa vaikuttavan julkishallinnon professorin Colin Crouchin tavoin, miksi valtiot alistuvat yhä syvemmin niitä palvelemaan. Uusliberalistinen käänne ei ole missään maassa auttanut valtiota täyttämään perustehtäviään, vaan päinvastoin auttanut kyseenalaistamaan tehtävät. Crouch mukaan olemme länsimaissa lähellä jälki-demokraattista aikaa. Demokraattiset järjestelmät ovat kyllä edelleen olemassa ja käytössä, mutta vain tyhjinä kuorina. Dynaaminen vallankäyttö kasautuu yhä pienemmälle poliittis-taloudelliselle sisäpiirille.

Tilanne ei ole kuitenkaan ihan näin synkkä. Markkinoiden katveessa eri puolilla maailmaa vahvistuu paikallisten osuuskuntien, kiertotalouden, suoramyynnin, lähituotannon, aikapankkien ja vaihtotalouden liike. Yhteisötalous ulottuu jo hyödykkeiden tuotannosta ja markkinoinnista ja kulutukseen ja yhteiskehittämiseen. Mahdolliset voitot sijoitetaan toiminnan kehittämiseen tai vaikkapa koulutukseen tai ympäristöön. Infran ja palvelujen moderni omavaraisuus voi olla alueiden tulevaisuuden vaihtoehto. Yhteisötaloudella on huikea työllistävä, sosiaalista pääomaa ja hyvinvointia lisäävä sekä ympäristöä säästävä vaikutus. Nobelin taloustutkimuksen palkinnon saanut Eleonora Ostrom on tunnistanut, että ihmiselämälle välttämättömien yleishyödykkeiden hallinta ja käyttö on kaikkien kestävintä siellä, missä se on paikallisyhteisön omassa läpinäkyvässä hallinnassa. Voittoa tavoitteleva etäinen omistajuus on vastaavasti tuhoisinta myös resurssien kestävän käytön kannalta. Tämä pätee myös sote-palveluissa.