Uutelan tilan 480-vuotiseen historiaan mahtunut useita sotia, nälkävuosia ja Suomen vaiheet Ruotsin ja Venäjän alaisuudesta itsenäisyyteen.

Janne ja Miia Mikkelä nauttivat aamukahvia keittiönpöytänsä ääressä. Ollaan Uutelan maatilalla, joka sijaitsee keskellä Ummeljoen kylää Kouvolassa.

Tilalla on varsin mielenkiintoinen historia. Se ulottuu ainakin 480 vuoden taakse, todennäköisesti vielä pidemmällekin.

Tilalla kasvanut nykyinen isäntä Janne Mikkelä sanoo tiedostaneensa kotitilansa käsittämättömän pitkän historian aina.

– Ei sitä nuorena oikeastaan ajatellut. Vasta viime aikoina on konkretisoitunut, miten pitkä historia tilalla loppujen lopuksi on. Ja miten harvinaista se on, Mikkelä pohtii.

Keittiön ikkunasta näkyy traktori, jota ei 1500-luvulla osattu kaivata maataloustöitä helpottamaan. Navetassa ammuvia lehmiä on sen sijaan hoidettu tilalla todennäköisesti alusta saakka.

Siitä, millainen tila oli lähes 500 vuotta sitten, ei ole säilynyt vankkaa perimätietoa. Mikkelät ovatkin hiljattain alkaneet selvittää tilan vaiheita.

Se on varmaa, että tilan ensimmäinen isäntä ei päiviään kahvilla aloittanut. Tila oli olemassa jo kauan ennen kuin kahvi saapui Suomeen. Sekin tiedetään, että yksi tilan varhaisista isännistä on joutunut vastaamaan noituussyytteisiin.

Hänen nimittäin väitettiin noituneen kirkkoherran kuoliaaksi.

Agricola palasi Turkuun

Vuonna 1539 Uutelan tilalla oli jo todistettavasti elämää. Se oli vuosi, jona Mikael Agricola palasi takaisin Turkuun opintomatkaltaan Saksan Wittenbergistä. Samasta kaupungista, jossa Martti Lutherin kerrotaan aiemmin naulanneen teesinsä linnankirkon oveen.

Saman vuoden aikana perustettiin myös kirkkopitäjä nimeltä Iitti. Verrattain lähellä sijaitsi jo tuolloin Ummeljoki.

Janne ja Miia Mikkelä ovat johtaneet Uutelan tilaa kohta 25 vuotta. He ovat tilan 17. omistajasukupolvi. Jesse Mäntysalo/Yle

Nykyisin Kouvolaan kuuluvan kylän varhaisimmista vaiheista on niin ikään niukasti tietoa. Vuodelta 1539 peräisin olevassa maakirjassa mainitaan kuitenkin Ummeljoelta neljä kantatilaa, joten vähintään viriävä kylä se on 480 vuotta sitten ollut.

Yksi neljästä kantatilasta on edelleen toiminnassa.

Janne ja Miia Mikkelä isännöivät Uutelan tilaa jo 17. sukupolvessa. Uutelaksi tila muuttui vasta 1900-luvulla. Sitä ennen se tunnettiin nimillä Lagman, Laaman ja Laamainen.

– Silloin 1900-luvun alussa on todennäköisesti tapahtunut jokin jako, jonka yhteydessä nimi on muuttunut Uutelaksi. Nimen alkuperästä meillä ei ole mitään tietoa, Janne Mikkelä sanoo.

Merkintä maakirjoissa

Tilan historia johtaa siis todistettavasti ainakin vuoteen 1539. Juuret ovat varmasti pidemmälläkin, mutta vasta tuolloin ensimmäisiin virallisiin dokumentteihin, maakirjoihin, on tehty ensimmäiset merkinnät verotettavista taloista.

Mittakaavaa Uutelan tilan käsittämättömän pitkästä historiasta antaa se, että tutkimusmatkailija Kristoffer Kolumbus oli saapunut Amerikkaan ainoastaan 47 vuotta ennen kuin ummeljokelaisesta tilasta on tehty ensimmäiset viralliset kirjaukset.

Esimerkiksi Helsinki perustettiin vuonna 1550.

Vuonna 1993 Jannen vanhemmat Seija ja Kalevi Mikkelä saivat Pro Agrialta sukutilakunniakirjan sekä niin sanotun haukkaviirin. Se myönnetään merkiksi siitä, että tila on ollut saman suvun omistuksessa varhaisimmista maakirjoista lähtien.

Uutelan tilan ensimmäinen tiedossa oleva isäntä oli Antti Jussinpoika. Jesse Mäntysalo/Yle

Pro Agrian mukaan sukutilakunniakirjan voi saada maatila, joka on ollut nykyisen omistajasukunsa hallussa yhtäjaksoisesti vähintään 200 vuotta. Lisäksi tilan on oltava edelleen toimiva maa- tai metsätaloustila. Kunniakirjassa mainitaan tilaa hallinneet omistajat ja se uusitaan sukupolven vaihtuessa. Sukutilakunniakirjoja on myönnetty vuodesta 1931 lähtien.

Pro Agria Keskusten Liiton toimistosihteeri Heidi Aarnion mukaan heidän tietokantaansa on kirjattu satakunta sukutilakunniakirjaa, jotka on annettu sellaisille tiloille, jotka ovat olleet saman suvun hallussa ensimmäisistä virallisista merkinnöistä lähtien.

– Varhaisimmat maakirjat kuitenkin vaihtelevat alueittain. Esimerkiksi Pohjois-Karjalassa maakirjaa on pidetty vuodesta 1618 lähtien, kertoo Aarnio.

Noituiko isäntä kirkkoherran hengiltä?

Mikkelät esittelevät kotinsa seinällä olevaa aikajanaa. Siihen on merkittynä paitsi tilan omistajavaihdokset myös ympäröineen maailman suuria tapahtumia 480 vuoden ajalta. Ne ovat mukana havainnollistamassa historian kehitystä ja aikojen muuttumista kaikilta niiltä vuosisadoilta, kun tila on ollut olemassa.

480 vuoteen ovat mahtuneet niin nälkävuodet kuin lukuisa määrä sotia nuijasodasta lähtien. Tila Ummeljoella on kokenut niin Ruotsin kuin Venäjän alamaisuuden ennen maan itsenäistymistä.

Vaikka varsinainen sukututkimus vielä odottaa tekijäänsä, ovat Mikkelät saaneet selville eri lähteistä paljon kiinnostavia tietoja sukutilan menneiden isäntien vaiheista – noituussyytteistä lähtien.

Eskeli Nuutinpoika Laamainen sai tilan haltuunsa 1630-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä häntä syytettiin Elimäen kirkkoherran kuolemasta.

– Hänen väitettiin aiheuttaneen kirkkoherran kuoleman noituudella. Asia meni käräjille saakka. Sen tarkemmin tarina ei kerro, mihin tuo syytös perustui, Janne Mikkelä kertoo.

Ummeljoen historiasta kertovassa kirjassa tapauksesta kerrotaan enemmän.

Miia ja Janne Mikkelä ovat tehneet aikajanan tilansa 480-vuotiaasta historiasta. Jesse Mäntysalo/Yle

Sen mukaan Eskeli Nuutinpoika vangittiin yksinomaan noituushuhujen perusteella. Se oli ajalle tyypillistä. Vielä 1600-luvulla Euroopassa uskottiin noitiin. Tosiasiat ja mielikuvitus sekoittuivat.

Eskeli Nuutinpojan noituuden todistamiseksi suoritettiin kirkkoherran ruumiinavaus, jonka perusteella jopa oltiin toteavinaan ruumiissa merkkejä noitakeinoin suoritetusta surmantyöstä. Historia ei kerro, mitä nämä seikat tarkemmin ottaen olivat.

Syytetty kielsi jyrkästi olevansa syyllinen kirkkoherran kuolemaan ja halusi vannoa puhdistusvalan. Hän myös sai takaajikseen kaksitoista talollista, jotka todistivat, ettei isäntä ollut noita.

Kesti yli puolitoista vuotta ennen kuin kirkkoherran surmaamisesta epäillyn isännän asia ratkaistiin lopullisesti Elimäen syyskäräjillä 1644. Puhdistusvala yhdessä takaajien todistusten kanssa johtivat syytteestä vapauttamiseen.

– Tiettävästi tilalla jatkettiin tuomion jälkeen ihan niin kuin ennenkin, Janne Mikkelä kertoo.

Samaiseen Eskeli Nuutinpoika Laamaiseen liittyi tosin vielä toinenkin noitamainen sivuhaara.

Niin ikään noituudesta epäilty Eerik Matinpoika nimittäin kertoi loitsunneensa karhun tappamaan kaksi Eskeli Nuutinpojan lehmää.

Tämä oli kosto siitä, että Eskeli Nuutinpoika oli hajottanut ja kuljettanut pois Matinpojan omistaman aidan. Samoihin aikoihin alkoivat maakiistat naapurikylän kanssa.

Kuninkaan luokse Tukholmaan

Vuosikymmeniä noituusväitteiden jälkeen, vuonna 1690, tilaa alkoi johtaa sen seitsemäs isäntä Samuli Yrjönpoika Lagman. Ummeljoen isännät panivat tuolloin luottonsa Samuli Yrjönpoikaan kiistellessään naapurikylän kanssa maiden käyttämisestä.

Riitely alkoi pikkuhiljaa väestön lisääntyessä, kun maata ei enää riittänyt kaikille.

– Anjala ja Ummeljoki käyttivät tuolloin yhdessä niittyjä ja peltoja karjanpitoon ja muuhun maatalouteen. Lopulta maista tuli Anjalan ja Ummeljoen välillä pitkä kiista, Miia Mikkelä taustoittaa.

Anjalan historiaa esittelevässä kirjassa kerrotaan, että ensimmäiset kahinat alueesta ja rajoista käytiin jo vuonna 1560.

Elettiin Ruotsin vallan aikaa, ja Ummeljoelta päätettiin yhteistuumin lähettää mies Tukholmaan kiistaa selvittämään. Kylän edustajaksi ja puhemieheksi päätyi Samuli Yrjönpoika Lagman, jonka toivottiin pääsevän jutuille itse kuningas Kaarle XI:n kanssa.

Uutelan tilalle on myönnetty Pro Agrian "haukkaviiri" osoituksena siitä, että tila on kulkenut samassa suvussa ainakin ensimmäisistä maakirjoista eli vuodesta 1539 lähtien. Jesse Mäntysalo/Yle

– Kyläläiset keräsivät yhdessä rahaa kylän edustajaksi valitulle Samulille. He saivat kokoon 100 kuparitaaleria ja lähettivät hänet matkaan, Mikkelä kertoo.

Nykyihmisellä riittää Ruotsin-risteilyillä houkutuksia, joihin sortuvilla saattavat rahavarannot huveta pyytämättä ja yllättäen. 1600-luvulla Tukholmaan ei risteilty huvittelemaan, mutta kalliiksi matkustaminen kävi jo silloin.

Lähteet eivät kerro täsmällisesti, kestikö Samulin reissu tavallista pidempään vai pitikö Ruotsiin matkata toistekin. Se silti tiedetään, että jossain vaiheessa taalerit loppuivat kesken matkanteon.

– Löysimme historiankirjoista tietoja, joiden mukaan Samuli joutui lainaamaan lisää rahaa eräältä vehkalahtelaiselta porvarilta. Samuli oli ilmoittanut lainasta kirjeitse kyläläisille, jolloin nämä sanoivat itsensä asiasta irti ja kieltäytyivät maksamasta enempää, Miia Mikkelä selvittää.

– Lopulta kaikki meni sikäli hyvin, että kyläläiset suostuivat osallistumaan kolehtiin, olihan kyse yhteisestä asiasta, hän lisää.

Siitä, keiden virkamiesten kanssa Samuli Yrjönpoika lopulta pääsi Tukholmassa puhumaan, ei ole tarkempaa tietoa. Kenties itse kuninkaan.

Pitkä maakiista kesti ainakin 15 vuotta. Se sai virallisen päätöksensä vasta joulukuussa 1706, kun hovioikeus päätti valan tehneen maanmittarin kartoituksen perusteella Takamaan kuuluvan yhteisesti Anjalan ja Ummeljoen kylille. Anjalan kartanon haltijalle jätettiin tosin oikeus anoa sen jakoa, jos ummeljokelaiset hänen mielestään käyttäisivät sitä liian paljon.

Miia Mikkelän mukaan on hieman epäselvää, päättyikö kiista lopullisesti tähän.

Vaimo innostui tilan historiasta

Uutelan sukutilan historian jäljittäminen on ollut eritoten Miia Mikkelän heiniä. Hän kiinnostui miehensä kanssa sukutilan historian selvittelystä erityisesti siinä vaiheessa, kun he alkoivat suunnitella tänä syksynä järjestettyjä tilan 480-vuotisjuhlia.

– Se, mitä on käyty läpi, liittyy nimenomaan tilan hallitsemiseen. Jospa saisimme jossain vaiheessa sukututkimuksen aikaiseksi, niin se kertoisi paljon lisää, Miia Mikkelä mietiskelee.

Hän tapasi Jannen nuorena yhteisen ystävän kautta. Hän tuli Ummeljoelle kaupunkilaisena ja opetteli maaseutuelämää aakkosista alkaen.

– Päädyin ja kotiuduin tänne. Silloin alkuvuosina osallistuin itsekin maatilan töihin. Anoppi vei minut navettaan ensimmäisen kerran eikä minulla ollut mitään kokemusta lehmistä. En uskaltanut edes mennä kovin lähelle niitä, karjakeittiön ovelta vaan vilkuilin, Miia hymähtää.

Uutelan tilalla vietettiin tänä vuonna 480-vuotisjuhlia. Jesse Mäntysalo/Yle

Kun Janne ja Miia ryhtyivät isännöimään Uutelan tilaa, oli vuosi 1995. Tuolloin Suomi voitti ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanmestaruuden ja liittyi Euroopan unioniin. Nyt mestaruuksia on kertynyt kolme ja euroja on käytetty maksamiseen kohta 18 vuotta.

Isältä tyttärelle

Menneinä aikoina oli tavallista, että tila siirtyi isältä vanhimmalle pojalle. Uutelan tilalla tästä perinteestä kuitenkin poikettiin jo 1700-luvun puolivälissä. Tuolloin tilan otti haltuun talon tytär.

– Meillä ei ole tietoa siitä, miksi talo ja maat siirtyivät tyttärelle. Lapsikuolleisuus oli tuohon aikaan suurta, joten saattaa olla, että tilan jatkuminen on voinut olla vaakalaudalla ja siksi se on täytynyt siirtää tyttärelle, Miia Mikkelä miettii.

Tarkka sukututkimus saattaisi tuoda vastauksen tähänkin arvoitukseen.

– Muuten tila on siirtynyt melko lailla suoraan alenevassa polvessa joko pojalle tai tyttärelle. Yhden kerran siirtymä tapahtui edellisen isännän veljen pojalle, Miia toteaa.

Vaan jatkuuko sukupolvien ketju Uutelan tilalla vielä eteenpäin?

Karjanpito loppuu

Uutelan tila käsittää tänä päivänä kolmisenkymmentä lypsylehmää, viljeltävää peltoalaa on 130 hehtaaria. Leipä ja maito ovat kuitenkin nykyisessä maataloudessa sen verran lujassa, että yhden kortin varaan isäntäpari ei ole elantoa jättänyt.

– Miia käy muualla päivätöissä. Minä teen talvisin lisäksi lumitöitä eli auraan kiinteistöjen pihoja. Se pitää talouden varmemmalla pohjalla, Janne Mikkelä toteaa.

Kouvolan Ummeljoella ei ole muita toiminnassa olevia yhtä vanhoja tiloja. Pitkä historia ei ole tuonut Jannelle ja Miialle suuria paineita tilan jatkamiseen. Eivätkä he halua sellaisia sälyttää myöskään kahden aikuisen lapsensa niskoille.

– He ovat kouluttautuneet muihin ammatteihin, mutta ei tilan jatkamista 18. sukupolvessa ole poissuljettu.

Joka tapauksessa karjanpito tilalla päättyy nykyiseen sukupolveen. Näin siksi, koska lypsykarjan pitäminen tulevaisuudessa vaatisi uuden ja isomman navetan rakentamisen ollakseen kannattavaa. Ja koska tila sijaitsee käytännössä keskellä Ummeljokea, ei lupaa rakentamiseen todennäköisesti heltiäisi.

Vaikka onpa maatilan keskeiselle sijainnille looginen selitys.

– Kylä on kasvanut tilan ympärille, Janne Mikkelä naurahtaa.

Jutussa on käytetty lähteinä teoksia Ummeljoki – kylien kylä (2017) ja Anjalan historia (1981).