Natsilääkäri Mengelestä tuli Ovitzien seitsemälle kääpiölle karmiva Lumikki-hahmo.

Seitsemän sisaruksen lyhytkasvuisuus pelasti kymmenhenkisen romanianjuutalaisen Ovitzin sisarussarjan kaasukammiolta.

Auschwitz-Birkenaun keskitysleirin SS-lääkäri Josef Mengele ei epäröinyt lähettää asemalaiturille saapuneita juutalaisia suoraan kuolemaan. Lääkärinä hänen piti arvioida, oliko tulija soveltuva pakkotyöhän vai tapetaanko hänet heti. Oli kolmaskin vaihtoehto: julmat ihmiskokeet.

Ovitzin perhe ja lähipiiri yhteiskuvassa. Leah (ylh. vas.), Simon Slomowitz (perheen avustaja), Sarah, tunnistamaton sukulainen, Arie (kesk. vas.), Frieda, Batia Ovitz, Avram, Micki, Perla (alh. vas.) ja Elizabeth.­

Mengele halusi akateemista arvostusta perinnöllisyystieteilijänä ja eugeniikan eli rodunjalostuksen tutkijana. Hän teki ihmiskokeita ja tarvitsi koeihmisiä.

Asemalaiturilla päivystäessään Mengele etsi tulijoiden joukosta poikkeavuuksia: kyttyräselkiä, hermafrodiitteja, ääliöitä, jättiläisiä, kääpiöitä, poikkeuksellisen lihavia miehiä, groteskin pyyleviä naisia ja kaikkia, joilla oli kasvuhäiriöitä, kuten kaksi nenää, aasinkorvat tai tukan paikalla lampaanvillaa. Myös kaksoset olivat hänelle keräilykohde.

Näin kirjoittavat Yehuda Koren ja Eilat Negev, joiden kirjan Auschwitzin seitsemän kääpiötä (2013) Minerva on juuri julkaissut suomeksi. Se on Minervan kevään kolmas natsiaiheinen kirja.

Rozika (ylh. vas.), Franziska, Elizabeth (alh. vas.) ja Frieda Ovitz 30-luvun promootiokuvassa.­

Enää ei puhuta kääpiöistä, vaan lyhytkasvuisista. Kirjassa lyhytkasvuiset ovat kääpiöitä, koska historiikki elää kuvailemassaan ajassa. Myöskään termiä ääliö ei nykyisin käytettäisi.

Pääosassa on alunperin Unkariin kuuluneen Transsylvanian Rozavlen kylässä kotoisin ollut Ovitzin perhe, jossa oli viisi lyhytkasvuista tyttöä, kaksi lyhytkasvuista poikaa ja kolme täysikasvuista lasta. Isä oli lyhytkasvuinen, hänen kumpikin puolisonsa täysikasvuisia.

Kuolinvuoteellaan isä kehotti lapsiaan pysymään yhdessä, elämään toisilleen ja suojelemaan toinen toisiaan. Lahjakkaiden sisarusten Lilliputit-niminen varietee-teatteri kiersi 1930-luvulla ympäri Itä-Eurooppaa. Täyskasvuiset sisarukset olivat mukana tukitoiminnoissa. Lilliputit lauloivat, soittivat ja vitsailivat.

Kaikki muuttui keväällä 1944, kun juutalaisiaan enemmän tai vähemmän suojellut Unkari yritti irtaantua Natsi-Saksan liittolaisuudesta. Saksa miehitti maan ja nosti valtaan fasistihallituksen, joka aloitti juutalaisten kyyditsemisen keskitysleireihin.

Ovitzin perhe poistumassa ghettosta toukokuussa 1944.­

Ovitzeille noutajat tulivat toukokuussa. Raskas marssi ja neljä vuorokautta rautateillä karjavaunussa toivat Ovitzit määränpäähän. Mengele oli nukkumassa, mutta tietäen hänen intohimonsa SS-miehet herättivät tohtorin kesken unien.

”Nyt minulla on töitä kahdeksi vuosikymmeneksi”, Mengele riemuitsi. Vallitsevan käsityksen mukaan perinnöllisyyttä voitiin parhaiten tutkia kokonaisissa perheissä. Tämä pelasti myös täyskasvuiset sisarukset.

Mengele saattoi lähes leperrellä ”omasta kääpiöperheestään” eikä kukaan uskaltanut kajota Ovitzeihin.

Mengele maalautti heistä kuvat ja otatti valokuvat alastomina, mikä oli erittäin kiusallista uskovaisille juutalaisille naisille. Sama valokuvaaja ikuisti ukrainalaisen vangin, jolla oli poikkeuksellisen iso penis ja miehen, joka oli poikkeuksellisen lihava. Kuvanoton jälkeen heidät ammuttiin studion ulkopuolella.

Ovitzit saivat elää.

Verinäytteitä otettiin, mutta muuten Ovitzit selvisivät vähällä verrattuna julmuuteen, jota Mengele harjoitti muun muassa kaksostutkimuksissaan.

Mengele etsi lyhytkasvuisuuden geneettistä koodia, mutta se jäi löytymättä. Hän oli tiedemiehenä amatööri.

1. syyskuuta 1944 jäi Ovitzeille mieleen traumaattisena päivänä. Mengele esitteli sisarukset Birkenaun uuden sairaalan avajaisjuhlassa, pakotti heidät riisuuntumaan lavalla samalla kun piti esitelmäänsä. SS-mies tallensi kaiken kaitafilmille.

”Minua harmittaa vielä tänä päivänäkin, että alastomuutemme synnyttämä nöyryytys on ikuistettu kaikkien nähtäville”, suri Ovitzien sisarussarjan viimeinen elossa ollut 50 vuotta sodan jälkeen. Filmiä yritettiin etsiä, tuloksetta.

Kaikki oli suhteellista.

Mengele nöyryytti naisia utelemalla yksityiskohtaisesti heidän seksuaalikäyttäytymisestään. Eräässä kenttäkokeessaan hän pakotti kyttyräselkäisen kääpiön päivittäisiin yhdyntöihin syfilistä sairastavien romaninaisten kanssa selvittääkseen taudin tarttuvuutta. Koe keskeytyi, kun mies menehtyi uupumukseen.

Jos Mengele joutui tappamaan koeihmisiään, hän otti talteen puhdistetut luurangot ja lähetti niitä eri lääketieteellisiin tiedekuntiin,

Monien todistajien mukaan Ovitzit esiintyivät SS-miehille myös teatteritaiteilijoiden roolissaan, viihdytysalan ammattilaisina, mutta itse he eivät suostuneet sodan jälkeen muistamaan sitä.

Kun venäläiset joukot tammikuussa 1945 vapauttivat Auschwitzin, kaikki Ovitzit olivat elossa ja paremmassa fyysisessä kunnossa kuin monet muut vangit. Sodan jälkeen he jatkoivat uraansa Israelissa.

Katso alla olevalta videolta, miten Auschwitzista selvinneet kertoivat kokemuksistaan vuonna 2015.