Acesta este titlul interviului pe care Mihai Răzvan Ungureanu , șeful Serviciului de Informații Externe și premierul desemnat al României în această seară, l-a acordat ziarului ”Adevărul” în 11 noiembrie 2011. Găsiți interviul integral pe siteul SIE , alături de alte intervenții publice ale spionului șef al României.

luni, 6 februarie 2012, 9:36

Acesta este titlul interviului pe care Mihai Răzvan Ungureanu, șeful Serviciului de Informații Externe și premierul desemnat al României în această seară, l-a acordat ziarului ”Adevărul” în 11 noiembrie 2011. Găsiți interviul integral pe siteul SIE, alături de alte intervenții publice ale spionului șef al României.

Nu e nici o ironie. Pînă la confirmarea Parlamentului, iată funcția lui Ungureanu: șeful spionilor. Interviul reprezintă o excelentă și onestă oglindă a bărbatului de succes de 43 de ani.

1. Ungureanu este educat, inteligent și vorbește limba modernă a oamenilor cu acces la elita universală. El apare drept o figură aparte în tabloul politicii noastre. Nu unică, desigur, dar rarisimă. Integru, neamestecat în scandaluri de corupție și cu un aer european inseparabil.

2. Ca orice șef de serviciu secret, Ungureanu începe să fie formatat de perspectiva subterană asupra lucrurilor. Știe multe lucruri și, inevitabil, ajunge să creadă în cabale. Precum personajele lui John le Carre, care au senzația că viața vibrează conform reglajulului fin din culise, un șef de serviciu secret vede lumea ca o fîntînă a iluziilor. Acesta este unul dintre motivele pentru care nicăieri în Europa un spion nu ajunge direct premier. Pentru că perspectiva lui este diferită decît cea a oamenilor pe care ar trebui să-i guverneze.

În primul său discurs, din această seară, Răzvan Ungureanu a avut o fermitate impecabilă. A fost convins că a reformat, la persoana întîi singular, două instituții: Ministerul de Externe și Serviciul Român de Informații. Măcar George Smiley avea o umanitate venită din infinitele dezamăgiri ale manifestării puterii.

3. Dovada viziunii aparte a lui Ungureanu stă în titlul interviului din Adevărul. „Nici nu ştiţi cât de amplu poate fi răul”, spune Mihai Răzvan Ungureanu, argumentînd că în România e bine pentru cît de multe amenințări ne pîndesc în jur.

Așa e. Nu știm cît de amplu e răul și nici nu vrem să știm! E treaba altora să știe. Ca în filmele se spionaj. E treaba celor care stau pe ziduri, ”pentru ca voi să dormiți liniștiți”.

Și ne întrebăm dacă e util ca un premier să fie măcinat de ideile culisei mondiale și de practica de zi cu zi a stăpînirii maselor de către o elită luminată? Poate că, în loc să-l preocupe răul, ar fi mai util să-l intereseze binele și transparența.

Cei de la Hotnews au arătat deja că doar în Egipt și în Ucraina s-a întîmplat ca un șef de servicii să plonjeze în executiv. Desigur, documentarea este rapidă și, probabil, incompletă.

Dar, fie și incompletă, ea nu poate să rateze această nuanță: vom trăi în continuare într-o viață construită sub amenințarea răului? Răul crizei economice, răul puterilor străine, răul terorismului. Sau, de ce nu, răul destabilizării României prin alegeri anticipate. Nu cumva am asistat, azi, la o tentativă politică a versiunii românești a lui Patriot Act?

E o ipoteză, desigur, dar cînd ai un prim ministru spion te lași purtat, de dragul jocului, de logica din Spooks.

4. Există în finalul interviului din noiembrie 2011 un episod care m-a făcut să tresar în acel moment. Și pe care l-am păstrat în memoria curioasă de jurnalist. Mihai Răzvan Ungureanu spune că nu înțelege de ce, întrebați la recensămînt, mulți dintre români au refuzat să-și ofere CNP-ul. Șeful SIE nu găsește nimic anormal în ceea ce zeci de ONG-uri acuzau drept o procedură ilegală și nedemocratică! Motivele protestului civic împotriva culegerii CNP-ului la recensămînt au fost multiple. De pildă, nu e normal ca Institutul Național de Statistică să știe ce boli are un anume cetățean român. Sau să colecteze alte date personale, nominal exprimate, despre oricare dintre noi. Lui Mihai Răzvan Ungureanu i se părea normal ca această imixtiune să se producă, iar oamenii să se supună.

E un detaliu. Sau poate nu.