Astăzi este Ziua Internațională de Comemorare a Victimelor Holocaustului. Uneori, în dinamica ceremoniilor comemorative, se pierde din vedere obiectul amintirii îndoliate. Există ritualuri ale rememorării care abstractizează suferința victimelor și detaliile atrocităților. Pentru a evita o discuție prea generală, am ales să povestesc un episod mai puțin cunoscut din participarea României la Holocaust. Cu precizarea că articolul conține detalii dure, care nu pot fi citite de oricine.

Dubăsari

Dubăsari este un orășel din Republica Moldova, situat pe malul Nistrului. Mai precis, se găsește pe malul stâng al Nistrului, în Transnistria. Adică este sub controlul statului-fantomă controlat de Moscova și armata rusă. Conflictul din Transnistria, de la începutul anilor ‘90, a debutat la Dubăsari. Aici au avut loc unele dintre cele mai dure și sângeroase confruntări dintre forțele guvernamentale moldovene și separatiștii susținuți de ruși.

Nu am reușit încă să vizitez Dubăsari. Am fost o singură dată în Transnistria, în mai 2011, cu un grup de cercetători, cu care participasem la o conferință internațională despre cel de-al doilea război mondial. Am ajuns la Tighina (Bender) și Tiraspol, dar nu am putut vizita decât câteva obiective oficiale, negociate de organizatorii vizitei cu autoritățile transnistrene. Pe tot drumul, am fost filați de KGB-ul transnistrean. Un agent KGB a monitorizat îndeaproape ghidajul făcut la Bender într-un muzeu al celui de-al doilea război mondial amenajat într-un tren. Bietului ghid îi tremurau picioarele în timp ce vorbea. Muzeul conținea și referințe la crimele în masă comise de „fasciști români” în Transnistria, în timpul celui de-al doilea război mondial. La Tiraspol, am vizitat muzeul general de istorie al Transnistriei, în care erau expuse, pe lângă borcane cu conserve și haine produse în „noul stat”, și imagini din timpul conflictului din 1990-1992, inclusiv confruntările de la Dubăsari. Evident, versiunea transnistreană nu are nimic în comun cu cea formulată la Chișinău.