Doi copii româno-finlandezi, Maria Aleksandra (10) și Johan Mihail Jalaskoski (11), au fost luați temporar în grija Direcției locale de Protecția Copilului, din Tampere, Finlanda, pe 23 septembrie 2015. Azi, Coaliția pentru Familie caută să profite de pe urma cazului acestuia de divorț, unde părinții se luptă pentru custodie.

Eram curios ce cred oamenii de rând care îi susțin. I-am întrebat care-i treaba cu organizațiile ăstea nordice de Protecția Copilului, dacă statul ar trebui să intervină în creșterea copilului și dacă bătaia poate fi vreodată justificată.

Un nene flutură o pancartă cu mesajul „Refuzăm o Europă care nu e creștină.” Samy Tuƫac, pastor timișorean, somează Finlanda: „Dacă vreți copii, faceți-vă voi copii și țineți-i pe ai voștri și dați-i homosexualilor și faceți ce vreți cu ei. Dar pe ai noștri, lăsați-i să vină acasă. Copiii noștri sunt ai noștri”.

Câteva zeci de oameni școși în stradă de Coaliția pentru Familie au protestat weekendul ăsta în fața Ambasadei Finlandei. Barnevernet sau Lastensuojelu (protecția copilului) sunt răul absolut. Conspiraționismul plutește în aer. „Singurele declarații de luat în seamă sunt cele ale organizatorilor și ale invitaților noștri”, avertizează Mihai Gheorghiu, deși eu vreau să discut cu oamenii veniți la miting. Coaliției îi e rușine cu susținătorii ei.

Am întrebat-o despre cazul Bodnariu. Felicia e convinsă că familia a fost persecutată pe considerente religioase. „N-a fost numai violență. A fost și creșterea în credință, creșterea copiilor într-o conduită corectă față de legile lui Dumnezeu. Și atunci, cred că acesta a fost primul motiv. Violența a fost pusă pe planul al doilea”, spune femeia.

Felicia, 56 de ani, a postit ca să fie aici. „Am fost și la protestul celălalt, pentru copiii Bodnariu. Am postit. Și astăzi sunt în post, cât o să suport, că mă duc la serviciu de aici.”

Finlandezii ăia fără niciun Dumnezeu vor să distrugă familia. Margareta, 64 de ani, îmi explică: „Sunt niște șmecherii aici. Iau copiii să-i dea la homosexuali, la lesbiene. N-a fost niciodată ce este acuma.” Apoi continuă, după ce-și trage sufletul. „Domnul Iohannis trebuie să intervină, să țină cu țara noastră și cu poporul român și cu copilașii noștri. Că noi nu vrem homosexuali și lesbiene. Noi vrem familie formată din bărbat și femeie. Amin. Atât.”

„Noi suntem crescuți într-un fel. Parcă nici n-ar mai fi creștini. Nu știu ce valori mai au”, se plânge Grigore, un bărbat de 36 de ani, despre sistemele de protecția copilului din Europa.

Detaliile sunt protejate de legea finlandeză. Cu excepția Lastensuojelu și a familiei, nimeni nu știe exact ce s-a întâmplat, de fapt, în casa de pe Nestorinkuja, numărul șase. Mama, Camelia Jalaskoski, 45 de ani, și-a expus versiunea online. A fost însă dată în judecată de statul finlandez pentru defăimare și a pierdut .

Cazul familiei Jalaskoski s-a răspândit mai ales prin canalele media creștine. Majoritatea celor de aici au deja o opinie formată despre caz. „Are o problemă maritală cu soțul dânsei”, îmi explică Adrian, 41 de ani - unul dintre participanții la protest. „Statul finlandez susține soțul finlandez, bineînțeles.”

Asta, chiar dacă Biserica Penticostală din Norvegia spune că nu-i așa: „Nu avem niciun motiv să credem că suntem tratați diferit de ceilalți în țara noastră, din cauza religiei noastre”.

Șase din zece copii români spun că sunt bătuţi de părinţi lor. Numai 38% din părinți recunosc c-o fac . Conform Salvați Copiii , 18% îi bat cu bățul sau cu nuiaua, 13% cu cureaua, alți 8%, tradițional, cu lingura de lemn. Luna trecută, România a fost și condamnată la CEDO .

În 53 de state din lume , copiii sunt protejați prin lege de agresiunile fizice îndreptate asupra lor. Suedia a fost prima țară care a interzis bătutul copiilor, în 1979. România i-a urmat exemplul, în 2005. Însă, o treime din români nu stiu că e ilegal să-și bată copiii.

„Ideea de a nu pedepsi fizic copilul are o logică, până când e examinată mai îndeaproape și mai ales în virtutea experienței țărilor care fie că au interzis-o, fie că vor să o interzică. Ea nu urmărește binele copilului, ci lovește în autoritatea părinților și subminează suveranitatea familiei.”

Cifrele astea explică perfect de ce România s-a împărțit în două, în cazul Bodnariu. Lăsând la o parte judecățile moralizatoare, studiile arată că bătutul copiilor nici măcar nu funcționează. I-am întrebat pe susținătorii Coaliției dacă ei cred că părintii ar trebui să aibă dreptul să-și disciplineze copiii prin pedepse fizice.

„Probabil că metodele nordice de educare a copiilor diferă de metodele noastre, în sensul în care părintele nu trebuie să aibă autoritate asupra copilului. Și se vede frecvent. Și asta, după părerea noastră, a românilor, duce la niște tulburări psihice ale copilului, pentru că are o criză de autoritate. Nu știe cui trebuie să se supună”, îmi spune Adrian. „Copilul trebuie să simtă că tatăl sau mama sunt autoritatea lor supremă.”

„De zeci, sute de generații, copiii sunt crescuți în autoritatea părinților. Însăși Scriptura ne stă ca temelie și ca o mărturie istorică că fiilor, mai ales, că băieții sunt mai rebeli, trebuie să le fie frică de tată. Dar frică în sens bun. În sensul în care dacă l-au supărat pe tată sau o supără pe mamă, ei nu vor mai avea o viață bună, că existența lor depinde de părinți.”

Oamenii sunt îngrijorați că sancționarea violenței duce la eroziunea autorității părinților. „Ei, în momentul în care știu că statul e gata să intervină din spatele lor și să-i scoată din aceea casă, au un sentiment de revoltă împotriva prinților și răstoarnă orice valoare. Și probabil că cine direcționează astfel de lucruri, asta și-și dorește, să distrugă familia.”

Tot Grigore îmi spune „părintele știe cel mai bine. Și dacă-l disciplinează, tradițional, să-l lovească, când ești părinte, te doare cel mai rău.”