ȘTEFAN: Desfă, Șmil! Ștefan al Moldovei n-are nevoie să fie legat! (Doftorul Klingensporn aduce un mangal. În foc, fiare cu mânerul de lemn.)

DOFTORUL ȘMIL: Să fie legat? Dar când vom trece cu para focului în sus și în jos, ca să ardem bine... Cum să nu sară-n sus măria-ta?

ȘTEFAN: Vreau! (Doftorul Șmil îi desface legăturile. Ștefan își întoarce privirile spre icoană.) Vedeți?... Nici o legătură... A răbdat piroanele... A ridicat ochii-n sus și-a zis Iartă-i pe ei, Doamne, că nu știu ce fac! Și el a răbdat pentru alții, și eu să nu rabd pentru mine? (Se închină, apoi se așează cu fața în jos.)

CLUCERUL MOGHILĂ: O!

ȘTEFAN: Aide! (Scena se petrece după perdele.)

DOFTORUL KLINGENSPORN: Acum încleștează mâinile.

ȘTEFAN (în torturi): Otce naș ije esi na nebeseh...

Tatăl nostru carele ești în ceruri, sfințească-se numele tău... Vie împărăția ta... fie voia ta... precum în cer și pre pământ... Pâinea noastră cea spre ființă dă-ne-o nouă astăzi... Și ne iartă nouă datoriile noastre, precum și noi iertăm datornicilor noștri... Și nu ne duce pre noi întru ispită... ci ne izbăvește de cel viclean... Că a ta este împărăția și puterea... și mărirea... și mărirea... și slava în veci... și puterea...

CLUCERUL MOGHILĂ: O! părintele nostru!

ȘTEFAN: ...Și ne izbăvește de cel viclean...

DOFTORUL ȘMIL: O! minunat om!

DOFTORUL CESENA: Gesù Maria!

ȘTEFAN (se aude ca din depărtare): Petru Aron... la Răuseni... întinse cursă fratelui său, tatălui meu Bogdan... Și când îl străpunse, Bogdan îi zise... Câine, ce-ai făcut pe fratele tău... Și când își dete sufletul strigă... a! a! o! o! (”Apus de soare”, Actul IV, Scena VIII)

Nici acest ”tratament” nu dă roade. Pe 3 noiembrie 1503, regele Vladislav al Ungariei scrie dogelui Leonardo Loredano, cel care-l trimisese către Ștefan cel Mare pe Mauriano: ”Domnul Moldovei e chinuit de o boală lungă și a ajuns la grele bătrânețe”. E trimis alt medic, Leonard de Massari, dar acesta ajunge prea târziu, așa că după arderea cu fierul înroșit, petrecută pe 30 iunie 1504, Ștefan cel Mare se simte tot mai rău.

Cetatea Chilia, desen de epocă

Trece la cele sfinte pe 2 iulie 1504. ”În anul 1504, în 2 iulie, marţi, ora 1, după răsăritul soarelui, din voia destinului, muri Ştefan, voievodul Moldovei, împovărat de lupte, bătrâneţe şi podagră. Natura îl făcuse norocos, isteţ şi viteaz. El alungase din Moldova pe regele unguresc Matia, bătut în oraşul Baia şi lovit el însuşi în trei locuri la spate. Tot el – minunată faptă – înfrânse cu o mână de oameni şi alungă cu ruşine pe sultanul Mahomed, care avea 120.000 de ostaşi. Tot el, cu arma în mână, alungase peste hotarele Moldovei pe regele polon Ioan Albert, călcând învoiala prin care i-a fost asigurată de mai înainte libera ieşire a acestuia din ţară. Tot el zdrobi, mai de multe ori, şi respinse pe tătarii de dincolo de Volga şi pe cei din Crâm. O, bărbat triumfal şi victorios, care biruişi pe toţi regii învecinaţi! O, om fericit, care te bucuraşi de toate darurile, câte natura altora numai în parte le dă: unii înţelepţi şi vicleni, alţii viteji şi drepţi, alţii iarăşi cu noroc împotriva duşmanilor. Tu singur le avuşi hărăzite toate laolaltă: drept-prevăzător, isteţ, biruitor al tuturor duşmanilor! Nu degeaba trebuie socotit printre eroii secolului nostru”, scria cu durere cronicarul polon Miechowski. Domnise 47 de ani, cea mai lungă perioadă din istoria Moldovei și a doua din toate timpurile, după cea a lui Carol I (1866 - 1914, 48 de ani). Vârsta lui Ștefan cel Mare la ceasul decesului este și, astăzi, subiect de discuții: dacă se consideră data nașterii, la Borzești, 1438 sau 1439, atunci a decedat la 65-66 de ani, deși toate cronicile vorbesc de 71. Pentru acele vremuri, o etate înaintată, dacă ținem seama de bătăliile purtate și de contextul în care domnitorul a trăit. Mulți istorici consideră că atât guta (moștenită ereditar), cât și rana căpătată în asediul de la Chilia au ”contribuit” la decesul său.

Acoperământul mormântului Sfântului Voievod Ștefan cel Mare de la Mănăstirea Putna

Voievodul-erou, devenit, apoi, Sfânt al Bisericii Ortodoxe Române, își pregătise, din vreme, mormântul la mănăstirea Putna, ctitoria sa. Pe lespedea de marmură era gravată inscripția: ”Bine cinstitorul Domn Io Ştefan Voievod din mila lui Dumnezeu domn al Ţării Moldovei, fiul lui Bogdan Voievod, ctitorul şi ziditorul acestui sfânt lăcaş carele aici zace şi s-a mutat în veşnicele lăcaşuri în anul 7…”. Data morții evident lipsea, iar urmașii săi nu au completat-o. Se găsește, însă, pe acoperământul de stofă al mormântului, făcut din porunca lui Bogdan al III-lea, fiul său legitim, cel care avea să-i urmeze la domnie: ”Io Ștefan voievod a domnit în Țara Moldovei 47 de ani și trei luni și s-a mutat la lăcașul cel veșnic în anul 7012, în luna iulie, ziua a doua, marți, în ceasul al patrulea din zi”.

Surse: ”Adevărul”, ”Letopisețul Țării Moldovei”, Grigore Ureche