Corina Dumitrescu ar putea fi ministrul educației dacă guvernul Ponta va fi investit de Parlament.

Este o premieră în România, pentru că noul ministru este rectorul unei universități private. Până acum, miniștrii educației au venit tot din universități, dar din cele de stat. Am putea spune bine că e Dimitrie Cantemir și nu Spiru Haret. Mai mult, am putea spune că e un gest curajos și inovator (poate ușor ciudat pentru un partid de stânga) acela de a aduce pe cineva din alternativa privată e educației. Însă… nu e așa simplu. Mai întâi că alternativa privată funcționează ceva mai prost ca cea publică în România; apoi, că aceeași alternativă privată s-a dovedit mai obtuză și mai mercantilă decât cea publică; și, nu în ultimul rând, pentru că lucrurile vin după o serie de inițiative ale lobby-ul universităților private împotriva unor universități mai transparente, mai competitive, mai bune.

Ultima dintre ele, propunerea Filip-Croitoru, a devenit lege, chiar înainte de votarea moțiunii de cenzură. Merită puțină atenție.

Mai întâi, un scurt intermezzo despre ministrul desemnat, Corina Dumitrescu. Să nu facem greșeala să o notăm la „independenți”. Este nu doar membru PSD, ci și soția unui influent deputat PSD (de Vrancea), Cristian Dumitrescu, nimeni altul decât președintele comisiei de învățământ din Camera Deputaților. În 2008 a fost propusă de PSD pentru ministrul de justiție, respinsă de Băsescu. A fost acuzată, alături de alții, de către Monica Macovei că a obținut titlul de notar la limita legii. Revenind la timpul prezent, Corina Dumitrescu este reprezentanta societății civile (!) în CSM, fiind desemnată în calitatea ei de rector al Universității Dimitrie Cantemir, instituție înregistrată ca non-profit. Vorbim cu alte cuvinte de un politician fără scrupule și cu un trecut nu tocmai onest.

Dumitrescu, odată numită, va trebui să aleagă între funcția de rector și cea de ministru, conform legii în vigoare. Sau să schimbe legea? Nu în ultimul rând, Corina Dumitrescu este președinta Asociației Universităților Private, care se află în plin proces cu Ministerul Educației pe tema criteriilor de clasificare a universităților.

Acum să vedem ce spune legea citată. Pe scurt, modifică Legea Educației Naționale nr. 1/2011 oferind fondatorilor universităților private o largă marjă de intervenție arbitrară în viața universităților. Prin mecanismele prevăzute de lege, se dorea ca și universitățile private să fie controlate în mare măsură de profesorii și studenții lor. Acest lucru nu a convenit deloc „patronilor” acestora. Senatorul Petru Filip și deputatul Cătălin Croitoru, cei doi inițiatori ai legii „corectoare”, sunt amândoi – ce întâmplare! – profesori la Universitatea Dimitre Cantemir. Cel puțin conflictul de interese este vizibil (pentru trafic de influență ar trebei să avem probe). Iată principalele schimbări aduse de legea Filip-Croitoru:

fondare : între fondatorii universităților private pot fi și persoane fizice

: între fondatorii universităților private pot fi și persoane fizice patrimoniu : cel al universităților private este considerat proprietate privată a fondatorilor; orice decizie privind patrimoniul se poate lua doar cu acordul fondatorilor

: cel al universităților private este considerat proprietate privată a fondatorilor; orice decizie privind patrimoniul se poate lua doar cu acordul fondatorilor desființare : la desființare, patrimoniul revine fondatorilor (la Dimitrie Cantemir fondatori sunt două persoane fizice, una din ele fiind Corina Dumitrescu); decizia de desființare revine fondatorilor, în mod arbitrar; este eliminat articolul care spunea că la desființare, acțiunea trebuie să țină cont de interesele studenților

: la desființare, patrimoniul revine fondatorilor (la Dimitrie Cantemir fondatori sunt două persoane fizice, una din ele fiind Corina Dumitrescu); decizia de desființare revine fondatorilor, în mod arbitrar; este eliminat articolul care spunea că la desființare, acțiunea trebuie să țină cont de interesele studenților decizii : președintele Consiliului de Administrație este numit de fondatori și devine președintele universității, cu atribuții executive decise de Carta Universității; descrierea acesteia din urmă este mai vagă, cu mai puține cerințe legate de etică și incompatibilități; dispare cu totul articolul care cere în mod explicit Cartei să fie în acord cu legislația în vigoare

: președintele Consiliului de Administrație este numit de fondatori și devine președintele universității, cu atribuții executive decise de Carta Universității; descrierea acesteia din urmă este mai vagă, cu mai puține cerințe legate de etică și incompatibilități; dispare cu totul articolul care cere în mod explicit Cartei să fie în acord cu legislația în vigoare finanțare: trece între sursele de finanțare ale universităților private fonduri publice

Cu alte cuvinte, este vorba de protejarea capacității fondatorilor de a controla patrimoniul universităților, indiferent ce ar dori Senatul universității și, la limită, indiferent de interesul studenților. Este un lucru important, pentru că o universitate este văzută ca un furnizor de bunuri publice, nu o societate comercială oarecare. De aceea primește unele facilități fiscale, nu doar că nu plătește taxe (este înregistrată ca non-profit), dar nici nu plătește TVA pe cel mai important produs al său, educația. Inclusiv prin aceste facilități, universitățile private au adunat un patrimoniu impresionant. În cazul unei universități ca Dimitrie Cantemir vorbim de câteva sute de milioane de euro (inclusiv terenuri, clădiri, echipamente etc.).

Să spunem și că în forma inițiatorilor proiectul încerca un tun de proporții, interzicând universităților publice să școlarizeze pe locuri cu taxe. Proiectul a trecut tacit de Camera Deputaților, stând cuminte în sertarul domnului Dumitrescu, soțul doamnei ministru, timp de 45 de zile. Apoi a ajuns la Senat, a suferit unele modificări (inclusiv eliminarea aberației cu locurile cu taxă). Însă nu a intrat pe agenda Senatului timp de trei luni. Brusc, înainte de moțiune a fost luată în considerare și adoptată pe loc.

Apoi, la câteva zile distanță, s-a votat moțiunea. Petru Filip, vicepreședinte al Senatului, și Cătălin Croitoru, deputat, au părăsit PDL și au intrat în PSD. Nu cred în astfel de coincidențe.

Cunoscând toate aceste lucruri, pot să am încredere în bunele intenții ale noului ministru? Îmi pare rău, dar nu.

sursa foto: http://www.ucdc.ro