Justitsminister Søren Pind advarede forleden om den stigende polarisering i det danske samfund og udsigten til ekstremisme og selvtægt. Folk er utvivlsomt blevet mere utrygge, og ministerens advarsel er reel nok. Men den bør rettes mod folkevandringen fra Afrika og Mellemøsten, der rammer borgerne på det, som betyder allermest for dem: Deres sikkerhed.

Lad os fra dette synspunkt prøve at skue ind i en ikke så fjern fremtid i Vesteuropa og Danmark, og på med hue og vanter, for det er en frostkold tid, hvor nordenstorme suser året rundt, og snefaldet er at forveksle med askeregn. Jeg skal søge at gøre vejrudsigten så sandsynlig som mulig ved at tage udgangspunkt i aktuelle tendenser, som vil blive skærpet – hvis politikerne altså ikke standser folkevandringen og gør en effektiv indsats mod de opløsningstendenser, vi allerede ser.

Lad os begynde med at se på de mest sårbare grupper. Homoseksuelle vil blive overfaldet, jaget og hånet i stor stil, og jøderne vil blive drevet ud af Europa. Kvinder vil blive antastet i en grad, så skændslerne nytårsaften i Köln blot vil fremstå som et forvarsel om hyppigere og voldsommere overgreb over det meste af Vesteuropa. Kvinder og piger vil lære at tildække sig og undlade at tale med fremmede. En dyb mistillid vil vokse frem, relationer kølnes, og hjerterne fryse til is.

Politiet vil stå uden tilstrækkelige ressourcer til at beskytte borgerne. Så ordensmagten vil opfordre til, at homoseksuelle og jøder ikke fremviser deres identitet offentligt, og at kvinder ikke går alene efter mørkets frembrud. Rim og frost vil dække alt groende, hundredvis af hidtil sikre områder vil være forvandlet til no go-zoner, mange af dem vil reelt være uden for politiets jurisdiktion. De fleste unge mænd vil lære at holde blikket nede, når de møder herrefolket på gaderne. At se ned er nemlig et tegn på underkastelse. Ser man op, kan man risikere at blive slået ned.

Det vil ske for mange, og derfor vil man købe beskyttelse hos rockergrupper, og kampene mellem banderne vil i det hele taget eskalere, for der vil blive kastet benzin på bålet: Der vil blive tilføjet en ny og afgørende etnisk komponent. Vi vil se langt flere »sjakalmanifester«, bander vil rekruttere på basis af det etniske og religiøse had, ligesom grupper som Hizb ut-Tahrir vil rekruttere blandt kriminelle indvandrere og dermed få håndlangere i folden, der kan anvendes til at islamisere store lokalområder.

Selvtægtsgrupper som Soldiers of Odin vinder frem, og selv i de små byer vil bekymrede forældre danne grupper, som skal yde deres børn beskyttelse. Men eftersom de hverken er professionelle eller voldsparate, vil de i længden stå magtesløse og blive sat ud af spillet. Så de velstillede familier vil hyre private vagtværn, der skal patruljere i nabolaget. Der kommer stor efterspørgsel på »gated communities«, disse livløse parceller hegnet inde bag hvide mure. Her ligger de begravet som i en grå krypt, i en sfære af iskrystaller, hvor blæsten bider af kulde.

Hvad med ytringsfriheden? Den vil blive yderligere indskrænket. Religionskritik, det vil sige islamkritik, vil være en saga blot. Der vil ikke blive vist satiriske tegninger overhovedet, hverken i medierne eller på skoler, gymnasier og universiteter, ikke engang som dokumentation. Det vil være for farligt.

Dissidenter vil stadig drive omkring, men de vil være uhyre få, som under besættelsen eller kommunismen i Øst. De vil være villige til at lide afsavn, leve med trusler eller blive fængslet – retssystemet vil i endnu højere grad dømme islamkritikere – for deres kamp for menneskelig værdighed vil betyde mest for dem.

Tordenskyer vil hvirvle op fra vest, og den tid vil komme, hvor en heftig modreaktion sætter ind. Så vil højreradikalismen udgøre en stor trussel. Vi vil se alt det, vi i årevis har set, men nu den modsatte vej: Drabsforsøg på imamer, politibevogtning af moskeer, hærværk på arabiske butikker, overfald på tilfældige udlændinge, og de næste Breivik’er vil tage hundredvis af uskyldige med sig i døden.

Fremtidens isvinter vil byde på evige nætter med en masse terror, herunder atomterror, men allerede nu bevidner vi en ny normalitet, hvor den slags begivenheder kun får relativ få dages omtale. Disse terrorhandlinger vil blive suppleret med kampe i gaderne. Der udbryder molekylære borgerkrige, som Enzensberger kalder det, hvis ikke egentlige borgerkrige, der svinger endnu mere øde over landet.

Småting som stenkast mod ambulancer, gaderøverier, overfald og enkeltstående voldtægter vil kun få en lille notits i aviserne. Almindelige borgere vil melde sig ind i skytteforeninger for at få adgang til våben i hjemmet. Men det vil blot forstærke voldsspiralen. Sikkerhedstjenesten vil slet ikke kunne overskue de mange nye radikaliserede grupper, politiet vil sløre sin magtesløshed ved at skrinlægge tusindvis af sager, og mange borgere vil ganske enkelt opgive at anmelde kriminaliteten.

I stedet vil man finde andre »løsninger«. Butiks-ejere vil ansætte arabiske kvinder med tørklæde for at undgå tyveri. Bander vil fortsætte med at terrorisere lokalområder, for folk tør ikke udtale sig ved navn af frygt for repressalier. Forretningsdrivende vil betale beskyttelsespenge, og skudsikre veste vil blive tilbudt butiksansatte i særligt »følsomme områder«.

Politikerne vil gøre mange ting, men det meste vil være uden virkning over for denne skingren af frosten. For igen vil de tøve med at gøre det ene fornødne: Lukke grænserne, undlade at give statsborgerskab til ekstremister, udvise kriminelle udlændinge, tildele længere straffe til voldsmænd, udtræde af Flygtninge- og Statsløsekonventionen og flytte al asylbehandling til nærområder.

Sådan vil landet ligge, som en kapital af frygt og forbandelse, der er sat på renters rente, en højkonjunktur af afmagt og destruktion. Det er som mødet med undergangens »Imperia« i Sophus Claussens berømte digt, Jordmassens Dronning, om hvem det hedder, at hun er »urstærk som Kulden, der blunder i Bjergenes Skød, mørk og ubøjelig«.

Det vil være en iskold tid, og stik mod sædvane vil en mulig optøning komme fra Østeuropa. Fra de stater, der for nylig har genvundet deres suverænitet, og som ikke har glemt truslen fra det osmanniske imperium og det kommunistiske diktatur.