Četrdesetoro, od ukupno 70 radnika pogona "Gumoplastike" u selu Klenike kod Bujanovca četvrti dan štrajkuje glađu. Pomoć lekara do sada je zatražilo više od dvadeset njih, ali od štrajka zbog neisplaćenih zarada, koje i inače retko prelaze 10.000 dinara, ne odustaju.

Izvor: N1

Nakon što ih je sinoć obišao i pozvao da prekinu štrajk glađu, predsednik Koordinacionog tela za jug Srbije Zoran Stanković danas za N1 kaže da mu je rečeno da će po povratku delegacije srpskog rukovodstva iz Kine rešavanje problema ovih radnika biti intenzivirano u Ministarstvu privrede.

U štrajku od 26. decembra prošle godine. Od ponedeljka štrajk glađu. “Pa, kako da kažem. Borba za opstanak, preživljavanje”, kaže za N1 jedan od radnika.

Opstanak je, kažu, davno doveden u pitanje. Plate duplo manje od republičkog proseka, ali neredovne. To su pisali na sve adrese, naročito državnih insitucija, jer je država vlasnik.

“Međutim, do ovog stupanja u štrajk glađu smo bili maltene nevidljivi za njih”, ukazuje jedan od radnika o štrajku.

Sada ih, kažu, zovu i obilaze. Pri dolasku u fabriku ekipi N1 je rečeno da sačeka ispred, jer su radnike došli da obiđu funkcioneri SNS-a. U kom svojstvu je u fabrici bio predsednik GO SNS-a u Vranju i poslanik Slaviša Bulatović, i šta je rekao radnicima, nije želeo da nam odgovori. Bez komentara je seo u automobil i odvezao se.

Radnica Gordana Tomić kaže da su današnji posetioci obećali što i svi ostali. “Prekinite, prekinite, rešićemo... Mi smo prekidali mnogo puta, ali ništa. Čim prekinemo, više nema nikog da se javi”, ističe ona.

Kasnije danas među radnike dolaze i predstavnici opozicione Narodne stranke.

“A sad su se setili svi da dođu da vide kako smo i što smo. Kad umremo. Da se politički prepucavaju jedni i drugi”, ogorčena je jedna od radnica u štrajku.

Iz Narodne stranke kažu da će tražiti da se o ovim radnicima raspravlja u Skupštini Srbije.

Proizvodnje nema već devet meseci, pre devet meseci mašine su stale, ali su radnici u hali 24 sata dnevno.

Radnica Stana Aleksić pokazuje nam da spava na drvenoj stolici zbog čega je “boli sve”. “Teško, boli sve. I noge i ruke. Časna reč. I leđa. Teško je ne samo danas, juče i prekjuče, nego celih devet meseci”, kaže Stana.

Zapravo, dodaje, celih 30 godina koliko radi. Najveća zarada koju je ikada primila jednom je bila 17.000 dinara, dva puta – 14. 000. Sada mesecima bez primanja.

“Nemamo ni dinara u kući”, žali se radnica Jamina Ljubić. “Muž ne radi, ja ne radim. Težak život. Bolesna sam, srce mi ima ubrzani rad, nemam para da kupim lekove.”

Bez dinara u kući, kako kažu, preselili li su se u fabriku. Strahuju da će tu sačekati i prvu godišnjicu štrajka i još jednu Novu godinu.