Carmen Dumitrescu

Toată cariera politică a lui Liviu Dragnea stă sub semnul ilegalității. Și asta se poate spune, cu subiect și predicat, având în vedere că a devenit prefect după ce a fost amestecat într-o fraudă și, mai nou, că a devenit președinte al Consiliului Județean Teleorman, în condiții de ilegalitate. Povestea e una veche, dar ea demonstrează nu doar că Liviu Dragnea n-a urcat pe scara puterii politice cu bune intenții, ci și că a încălcat mereu regulile. Nu doar cele morale, în relația cu atâtea cadavre peste care a călcat, ci și cele legale.

Ziarul Liber în Teleorman a obținut în exclusivitate un document din anul în care Liviu Dragnea a devenit președinte al Consiliului Județean Teleorman, mai precis din luna iulie a anului 2000. Atunci, în anul 2000, Liviu Dragnea era prefect de Teleorman din partea Partidului Democrat. Au urmat alegerile locale pe data de 4 iunie a anului respectiv, când Liviu Dragnea a reușit să îi convingă pe consilierii județeni, în urma unor negocieri private, să-l aleagă. Balanța s-a înclinat, după ce Dragnea a reușit să-i convingă pe consilierii județeni ai PRM să-l susțină. Abia un an mai târziu, Dragnea a trecut de la PD la PSD, iar gurile rele spun că asta a fost o consecință a faptului că l-au amenințat Timotei Stuparu și Teodor Nițulescu că-l arestează, după niște tunuri la Combinatul din Turnu Măgurele. Dar dincolo de gura târgului, sunt documente din acea vreme, care probează faptul că Liviu Dragnea s-a aflat în ilegalitate până și la momentul 0 al ascensiunii sale politice.

Astfel, dintr-o întâmpinare formulată de Consiliul Județean Teleorman către Curtea de Apel București aflăm că după primul tur de scrutin al alegerilor locale din 4 iunie 2000, Liviu Dragnea a fost ales consilier județean în poziția 1 pe lista PD Teleorman. LA ACEL MOMENT, LIVIU DRAGNEA OCUPA ÎNCĂ FUNCȚIA DE PREFECT AL JUDEȚULUI TELEORMAN și, potrivit legilor de la vremea aceea, era imposibil ca Liviu Dragnea să poată lua în primire funcția de președinte al Consiliului Județean Teleorman. Cu atât mai mult cu cât Teodor Nițulescu, aflat la acea vreme în PDSR a făcut o plângere la Curtea de Apel, în care invoca exact acest lucru: starea de incompatibilitate a lui Liviu Dragnea, numit chiar de la început “președinte-inginer”.

Ceva, însă, s-a întâmplat. Liviu Dragnea a inițiat, se pare, o discuție cu Teodor Nițulescu, discuție din care a rezultat probabil o înțelegere și, mult mai important, o renunțare la plângere din partea lui Teodor Nițulescu. În documentul în cauză, Organizația PDSR Teleorman renunța la “dreptul la plângere”,conform articolului 17 din Legea 69/1991, îndreptată împotriva Hotărârii nr.2 din 17 iunie 2000 a Consiliului Județean Teleorman, cu privire la validarea mandatului lui Liviu Dragnea, renunțând totodată și la dreptul de plângere îndreptat împotriva celorlalte hotărâri adoptate din ședința din 17 iunie 2000 și care a făcut obiectul dosarului Curții de Apel nr. 978/2000. Renunțarea a fost semnată și autentificată la un birou notarial din Alexandria.

Urmărind evoluția lui Liviu Dragnea în raport cu aceste noi informații, încep să se explice multe aspecte ce țin de raporturile acestuia cu oameni ai altor partide, dar și adversitatea dubioasă a lui cu Teodor Nițulescu. Pentru că, în mod clar, din jocul celor doi a rezultat o înțelegere, despre care niciunul n-a comentat vreodată. Mai mult decât atât, documentele în cauză arată ceva mult mai grav: fără Nițulescu, Dragnea n-ar fi devenit niciodată omul politic de acum. Și fără a încălca legea, probabil că el n-ar fi ajuns niciodată să guverneze România după ureche, în virtutea unui program de guvernare construit tot așa.