Nu le-a fost de ajuns să abuzeze, nestingheriţi de lege, de banii noştri; acum vor să poată abuza, nestingheriţi de lege, şi de corpurile noastre. Cu fiecare propunere legislativă, e tot mai limpede că afundarea cât mai adânc în abjecţie e singurul proiect de ţară al parlamentarilor PSD. Abjecţia pură e, de fapt, proiectul lor de ţară.

M-am cutremurat de oroare atunci când am citit că, printre modificările la Codul Penal, e trecută explicit şi abrogarea infracţiunii de folosire abuzivă a funcţiei pentru obţinerea de favoruri sexuale.

Va să zică, pentru inenarabilul Cătălin Rădulescu (iniţiator al acestor modificări – şi una dintre cele mai sinistre figuri care au populat vreodată politica românească dintotdeauna) şi pentru ceilalţi parlamentari PSD, cam aşa trebuie să arate România: ca un rezervor de bani şi de corpuri de care domniile lor să poată uza şi abuza după bunul lor plac, fără ca legea să îi poată trage vreodată la răspundere.

Noi, cei care n-am votat niciodată PSD, care am ştiut dintotdeauna cât de demonic e chipul partidului acestuia, oricât de abil s-a putut camufla uneori după principii ale social-democraţiei europene, poate că nu ne mirăm prea tare de felul în care încearcă să modeleze România: ca pe o satrapie extrem orientală, în care corpurile şi bunurile cetăţenilor sunt doar materie primă pentru abuzul dregătorilor. (Putem tresări dezgustaţi de oroare atunci când voinţa de abuz trece dincolo de limitele închipuirii noastre, ca în cazul de faţă; dar, de mirat, nu ne mirăm.)

Însă mă întreb ce spune votantul PSD despre aceste modificări. Ce spuneţi, doamnelor votante PSD, despre o Românie în care dumneavoastră, sau sora dumneavoastră, sau fiica dumneavoastră poate fi abuzată de orice potentat – fără ca acea infracţiune să existe? Ce spuneţi, domnilor votanţi PSD, despre o Românie în care fiicele dumneavoastră vor fi materie primă pentru libido-ul unor Cătălin Rădulescu protejaţi de lege? Ce spuneţi, pe scurt, despre o Românie care legiferează hărţuirea sexuală şi violul?

Bănuiesc că nu asta aveaţi în minte atunci când aţi pus ştampila pe dreptunghiul alocat acestui partid. Vi s-au promis măriri de pensii şi de salarii; ei bine, aţi fost minţiti: s-a scumpit benzina, preţurile au crescut dramatic, iar ce e mai rău abia urmează. Unii dintre dumneavoastră au început să se scandalizeze; şi sunt convins că, pe măsură ce dezastrul economic se va acutiza, vă veţi scandaliza tot mai mulţi.

Dar ştiţi care e grozăvia? Veţi constata că România pe care au construit-o aleşii voştri e un coşmar din care nu ne mai putem trezi. Dezastrul economic se va fi produs într-o Românie în care corpurile noastre (implicit şi ale voastre) pot fi abuzate oricând – şi în care secţiile de omoruri şi de trafic de persoane ale poliţiei vor fi închise – şi în care agresorii sunt întotdeauna privilegiaţi în raport cu victimele – şi în care infracţiunile de dare de mită şi de corupţie pur şi simplu nu mai există.

Vă veţi trezi, la fel ca noi toţi, într-o Românie în care Codul Penal a fost abrogat. Şi, odată cu el, şi Constituţia.

Sigur că o astfel de ţară e neguvernabilă. Sigur că acest paradis al crimei nu poate dura prea mult – şi se va prăbuşi în câţiva ani. (Ne veţi ajuta şi voi să-l demantelăm, sunt sigur de asta. Fiindcă aţi vrut o Românie cu pensii mai mari, nu o Românie a crimei de stat. Aţi vrut şi voi o Românie mai bună, nu o Românie-coşmar, o Românie-infern, o Românie a abjecţiei făcută sistem.) Însă imaginaţi-vă câte mii, câte zeci de mii de violuri, de crime, de orori se vor fi produs între timp. Corpul României va fi, între timp, mâncat până în măduvă de mii de noduli canceroşi. Amintiţi-vă cât de greu ne-am revenit după ororile de câteva zile ale mineriadelor. România acestor ani ai crimei statalizate va fi o mineriadă continuă, o mineriadă care va dura ani întregi. Ne va fi cumplit de greu să ne revenim din acest infern. Va fi nevoie de un purgatoriu de zeci de ani pentru a ieşi din acest infern în care PSD încearcă să transforme România.

Îi putem încă opri. Data la care infernul intră în vigoare e apropiată. Însă, până atunci, mai avem timp să reacţionăm: puteţi cere parlamentarilor PSD pe care i-aţi votat să nu voteze aceste legi ale crimei şi ale ororii. Sunt sigur că există printre ei minţi lucide, care înţeleg cât de infernală e România pregătită de legile tovarăşilor lor de partid, dar se tem să spună asta deschis. Arătaţi-le că nu sunt singuri, că şi voi înţelegeţi ce se întâmplă – şi că le cereţi să oprească punerea în operă a acestui infern.

Noi, cei care n-am votat PSD, vom fi în stradă, încercând să oprim proiectul acestei Românii infernale. Dacă veţi vrea să veniţi alături de noi, cu atât mai bine. Dacă nu, încercaţi să arătaţi partidului pe care l-aţi votat că nu sunteţi de acord cu oroarea pe care o pregătesc. E cel mai important lucru pe care-l puteţi face pentru România, dacă într-adevăr vă pasă de ea.

Noi vom fi aici, în stradă, cum spuneam. Ştiind că acest coşmar poate fi oprit, că trebuie să fie oprit – fiindcă nu putem lăsa copiilor noştri o Românie în care corpurile şi bunurile lor pot fi abuzate după plac. Nu ne permitem să pierdem bătălia aceasta – care e, de fapt, bătălia decisivă pentru modernizarea României. Vom fi aici, de dragul nostru – şi de dragul vostru – şi de dragul tuturor copiilor României, ai noştri şi ai voştri, născuţi sau nenăscuţi încă.

Legile acestea propuse de PSD sunt legi care anulează dintr-un foc tot capitolul II din Constituţia României, cel privitor la drepturile şi libertăţile fundamentale. O Românie în care corpurile noastre sunt proprietatea lor nu mai garantează nici „dreptul la viaţă şi la integritate fizică şi psihică” (cap. II, art. 22), nici „libertatea individuală” (art. 23), nici „dreptul la apărare” (art. 24) – şi, în general, nici unul dintre drepturile fundamentale prevăzute de Constituţie. Din 2018, dacă legile propuse de PSD intră în vigoare, vom avea, aşa cum am mai spus, o Românie în care Constituţia şi Codul Penal au fost abrogate. Or, o ţară fără legi nu e de fapt o ţară. E o stare de agregare umană anterioară oricărui contract social, anterioară oricărui cod juridic sau etic. E, de fapt, o formă de existenţă a-socială, în care nu se poate trăi – ci cel mult supravieţui, cu condiţia să îţi atrofiezi orice nerv etic.

Nu putem lăsa o astfel de Românie copiilor noştri. Le-am educat până acum nervul etic; ei bine, exact acest nerv etic va fi întâia lor vulnerabilitate. I-am educat să nu permită abuzul asupra corpului lor; ei bine, vor trăi într-o Românie în care abuzul acesta va deveni normă. Iar dacă vor fi abuzaţi şi molestaţi, vor putea depune mărturie numai în prezenţa celui care i-a abuzat şi molestat. Soţiile noastre abuzate, sau surorile noastre abuzate, sau mamele noastre abuzate, în ipoteza în care abuzul acesta va mai fi considerat infracţiune, de asemenea nu vor putea depune mărturie decât în prezenţa agresorului.

Noi, cei din stradă, nu vrem o astfel de Românie. Sunt sigur că nici cei care au votat PSD nu vor, de fapt, o astfel de Românie. Sunt sigur, apoi, că există parlamentari PSD care nu vor o astfel de Românie. Sunt, de asemenea, sigur că nici preşedintele Iohannis nu vrea o astfel de Românie. Nu văd cum ar putea trece de Curtea Constituţională, oricât de politizată ar fi ea, legi care amputează părţi întregi din Constituţie. Trebuie să facem toţi (din stradă, din casă, din Parlament, de la CCR, de la Cotroceni) tot ce ne stă în putinţă pentru ca o astfel de Românie infernală să nu ajungă realitate.

Fiindcă, dacă ea ajunge realitate, înseamnă că am permis PSD să facă din România singurul stat din istorie în care abjecţia a fost legiferată la vedere. Că am permis PSD să facă din viaţa copiilor noştri un coşmar. Din care nu ştim dacă vor mai apuca să se trezească.