Moartea vine pe Facebook. Despre accidentul din Ungaria E ca atunci când traversăm strada cu ochii în telefon

miercuri, 23 mai 2018, 7:26

Când rezidenți își fac selfie pe telefonul mobil cu răniții de la ”Colectiv” îi spunem cruzime.

Când, la Jocurile Olimpice, 80% din sală se uită la ecranele TV panoramice plasate deasupra ringului, și nu la boxerii adevărați din ring, îi spunem spectacol.

Iar acum, când 9 oameni mor pe o șosea din Ungaria după ce șoferul transmitea cu telefonul live, pe Facebook, cursa sa, îi spunem inconștiență.

Imaginile cu accidentul de pe Facebook sunt greu de privit până la capăt, tocmai pentru că e atât de mult nefiresc în ele.

Microbuzul intră, aparent fără grijă, în depășire pe contrasens și rămâne acolo.

Vezi un camion cum apare și nu se întâmplă nimic, nicio reacție, e ca și cum șoferii s-ar fi așteptat ca mașinile să treacă una prin cealaltă, ca în jocurile video.

Ca pe calculator.

Sigur că e o iluzie a timpului, dar senzația asta e: parcă se amestecă ecranul virtual și viața reală, iar concretul își ia revanșa într-un mod incontestabil și tragic.

Căci nu e nici cruzime, nici spectacol, nici inconștiență, este o confuzie antrenată zi de zi, temeinic, potrivit căreia viața noastră ar fi acolo, în lumea virtuală.

Camionul care se apropie din sens opus pe șoseaua din Ungaria e un vehicul real, al durerii și suferinței palpabile, nu o plăsmuire colorată, precum formele de pe ecranul telefonului din mâna șoferului.

14 copii au rămas orfani după accidentul din Ungaria

E ca și cum realitatea, în forma ei brutală, s-a năpustit și a sfâșiat decorul virtual în care omul de la volan credea că se află, când își transpunea prietenilor viața, în format de gigabiți.

Ca atunci când traversăm strada, ca pietoni, cu ochii în telefon. Sau, când conducem, ”doar încet, la stop”, pipăind compulsiv pe touchscreen.

Ce ne împinge să comitem această confuzie între material și digital și să o practicăm cu o furie de neoprit?

Pentru Zygmunt Bauman, dincolo de efectele ei colosale, globalizarea informației ”favorizează difuziunea stimulilor, comportamentul imitativ și extinde privarea relativă la nivel planetar”.

”Privarea relativă” este frustrarea resimțită de oameni când se compară cu membri ai grupului sau societății și consideră că nu au ceea ce cred că li s-ar cuveni și lor.

O privare relativă la nivel planetar înseamnă că noi ajungem să ne comparăm cu tot ceea ce trăiesc, simt sau dețin miliardele de avataruri ale ființelor umane care-și descriu viața în rețelele sociale.

Procesul comparației este etern perdant, dar asta nu ne împiedică să revenim, somnambulici, în ciclul dependenței de a butona.

Telefonul inteligent și Facebook sunt pistolul, însă mâna care a apăsat trăgaciul în tragedia din Ungaria este a noastră.

Poliția română și televiziunea Antena 1 au lansat o inițiativă ”STOP live pe Facebook la volan! Dă like vieţii!”.

Oamenii semnează petiția, unde în altă parte, pe Internet. E o alegere impusă căci, cinstit vorbind, în lumea reală inițiativa ar fi fost ignorată.

Cu Internetul, pre Facebook călcând.