Foto: Guliver Getty Images

În 1998, el și bombonica sa erau proprietari peste 5,5 hectare de glie strămoșească. În 2002, aveau 63 de hectare. În 1998, trăiau într-un apartament în Capitală. În 2002, s-au mutat într-o vilă de vreo 100 de ori mai scumpă. Ca orice cetățeni sănătoși la cap, s-au apucat imediat s-o transforme într-un palat.

În 1998, tatăl lui avea un business care rula cam 460.000 de dolari pe an. În 2002, a săltat la 2,5 milioane. Tot în timpul ăsta, profitul firmei pe care o administra fratele său a crescut de la 60.000 la 600.000 de dolari. Soția lui a cumpărat, de la o „prietenă”, o podgorie pentru care a plătit 0,01 dolari/mp, iar apoi a obținut fonduri guvernamentale de aproape 200.000 de dolari, într-un singur an, pentru a o dezvolta.

În 2010, prietenul lui cel mai bun avea o singură firmă. Acum are 120 - inclusiv posturi TV, majoritatea ziarelor regionale și singurul săptămânal economic - și este unul dintre cei mai bogați oameni din țară. Numai în 2016, contractele lui cu statul au trecut de 700 de milioane de euro.

Vă sună cunoscut acest model de „succes”, nu-i așa? Dacă v-a zburat gândul la Liviu Dragnea, v-ați înșelat. Și atunci, cine este personajul din imagine? Este chiar bunul nostru vecin, campionul luptei împotriva imperialismului european, dușmanul de moarte al refugiaților, ziariștilor, sorosiștilor, ONG-urilor, universităților - de fapt, al oricui îi contestă autoritatea -, domnul Viktor Mihály Orbán. Ziariștii maghiari care încă n-au fost reduși la tăcere au socotit că averea lui trece lejer de 200 de milioane de euro. Firește, ca orice politician cinstit, are puține lucruri pe numele lui. Pentru asta există prietenii, nu?

Cu prietenul lui cel mai bun - pe care l-am pomenit mai sus - se știe din copilărie. Lőrinc Mészáros este astăzi primar în Felcsút, satul natal al lui Orbán. Un fel de Saelele, ca să țineți minte mai ușor. Sau Scornicești. Dacă ai față de ziarist și mergi în Saelele unguresc, se va găsi întotdeauna un localnic de bine, care să-l anunțe pe primar. De obicei, nu te întâmpină el, dar trimite câțiva oameni care să se asigure că ești nu ratezi nici un obiectiv turistic în satul cu 1.600 de locuitori. De exemplu, cei șase kilometri de cale ferată, care au fost construiți din fonduri europene și care au costat cam două milioane de euro. Sau stadionul de 3.500 de locuri, construit la doi pași de casa lui Orbán. A costat doar 12,4 milioane de euro. Mărunțiș.

La prima vizită în Felcsút, oamenii de la Heinrich Böll Foundation s-au trezit înconjurați de un grup de pensionari, îmbrăcați în turiști. Aveau iPad-uri, cu care le-au făcut intrușilor câteva rânduri de poze, apoi au dispărut. La a doua vizită, au apărut câțiva tinerei, care purtau tricouri cu mesaje antirefugiați. La a treia, patru musculoși în costum i-au urmărit prin tot satul, fără să scoată un cuvânt.

Dacă vrei să obții o informație de interes public de la o instituție din Ungaria, trebuie să plătești, în general, între 500 și 5.000 de euro. Se poate și mai mult

După ce termină cu curățatul dosarelor, Gruparea Dragnea poate să fure câteva idei de la vecinul de la Apus.

- Dacă vrei să obții o informație de interes public, de la o instituție din Ungaria, trebuie să plătești, în general, între 500 și 5.000 de euro. Se poate și mai mult: Bertalan Tóth, liderul grupului parlamentar al Partidului Socialist, a solicitat niște informații de la Magyar Posta. „Cum să nu, domnu’ Tóth, cu mare drag”, i s-a răspuns. „Vă costă 220.000 de euro”.

- Dacă un contract de achiziție publică este sub pragul de 130.000 de euro, e aproape imposibil să obții informațiile necesare ca să depui o ofertă. În general, sunt rezervate pentru „prieteni”. Licitațiile sunt pentru fraieri.

- OLAF vă spune ceva? În Ungaria, sunt suspecte în jur de 10.000 de proiecte care au primit finanțare europeană. Doar că OLAF reușește să investigheze doar vreo 300, în fiecare an, în toată Europa. În plus, pe planeta asta există și România, singura țară cu mai multe proiecte dubioase.

Se cam lasă întunericul. Simțiți?