TA PRATEN: – Jeg mener vi svikter ungdommene våre når vi ikke prater med dem om voldtekt og seksuelle grenser, skriver kronikkforfatteren. Foto: Kyrre Lien NTB scanpix

Debatt

Kjære gutteforeldre

Det siste året har jeg blitt mer og mer bekymret – for sønnene deres.

Oppdatert 25. september 2017

Dette er en kronikk. Kronikken gir uttrykk for skribentens holdning. Du kan sende inn kronikker og debattinnlegg til VG her.

Artikkelen er over to år gammel

MONICA FLATABØ, forfatter og journalist

Husker du den samtalen du hadde med sønnen din? Da dere snakket om voldtekt, seksuelle grenser og gråsoner? At en jente ikke må gjøre fysisk motstand eller rope «nei» for at noe skal defineres som voldtekt?

Monica Flatabø. Foto: LINE MØLLER

Eller den kvelden dere snakket om at en jente ikke blir voldtatt fordi hun har på seg kort skjørt, flørter eller drikker alkohol, men fordi noen voldtar henne? Husker du da du betrygget ham med at det ikke er flaut å være 17 år jomfru og at han ikke må la seg stresse av de andre guttene?

Sannsynligvis har du ikke hatt disse samtalene med sønnen din. Du er ikke den eneste. Kanskje tenker du at det virker som en umulig samtale og håper at skolen tar seg av det. Men akkurat som generasjonene før dem, lærer dagens ungdommer lite om seksuell grensesetting. Den viktige, vanskelige samtalen om voldtekt er taus, både i hjemmene og på skolen.

VG+: Marthe (31) ble voldtatt 300 ganger

Det siste året har jeg arbeidet med boken «En sånn jente. En dokumentar om voldtekt» som kom ut denne uken. I boken har jeg blant annet sett nærmere på et ungdomsmiljø i en kommune på Østlandet der flere tenåringsjenter skal ha blitt voldtatt av kameratene sine. Guttene og jentene har kjent hverandre hele livet. De har gått på samme skole, lekt sammen i friminuttene og vært på besøk hjemme hos hverandre. Hvordan kan noen av disse guttene nå være siktet for å ha voldtatt flere av venninnene sine?

Få flere kronikker og kommentarer: Følg VG Meninger på Facebook!

En kveld, mens jeg satt og skrev på ett av kapitlene i boken, fikk jeg tilsendt et bilde på sms av en av jentene i dette miljøet. Det viste en ung gutt i bar overkropp. Huden var lys og glatt og brystkassen sped. Høyre hånd lå rundt midjen til en naken jente som lå i en underlig, sammenkrøpet stilling. Det var denne jenta som hadde sendt meg bildet. Hun skrev: «Dette er meg den kvelden jeg ble voldtatt. Jeg var 14 år og jomfru.»

Hun fortalte at hun var bevisstløs da det skjedde. Neste morgen våknet hun med en fremmed kvinnetruse på seg, ellers var hun naken. Det lange håret var vått av oppkast. Først noen dager senere fikk hun vite at flere gutter hadde smugkikket på hendelsen. Det var de som tok bildet, og snart hadde alle på skolen sett det.

Gutten på bildet var 16 år og fikk kred. «Endelig ble det noe på ham.» De pratet om henne også: «Herregud, for en hore. Hun var med på det. Hun har sex mens folk tar bilder.» De kalte henne bare Felleshølet.

Jeg hørte flere historier: Om 15 år gamle gutter som ble mobbet fordi de fremdeles var jomfru. «Stakkars, Jakob, han har ikke mistet dommen engang.» På neste fest girer de ham opp. I kveld må det skje. Ungdommene jeg intervjuet fortalte om jenter som ble tuklet med når de var så fulle at de ikke greide å gjøre motstand. Men også om overgrep på fest med tilskuere som heiet og ropte.

Les kommentaren: Er det typisk norsk å voldta?

Hvorfor grep de ikke inn? Jeg tror de ikke forsto at de var vitne til overgrep. Som en av jentene i miljøet sa: «Når jeg tenker på voldtekt, ser jeg for meg en jente som er bundet fast og blir banket opp mens hun skriker etter hjelp. Voldtekt er liksom ikke noe som skjer meg eller mine venninner.» Men de aller fleste som blir voldtatt i Norge er unge jenter. Voldtektene skjer ofte på fest, og i over 80 prosent av tilfellene er overgriperen en de kjenner eller kjenner til. Likevel, da jeg snakket med ungdommene forsto jeg at de har et helt annet bilde av hvem en voldtektsmann kan være. For dem er det en ukjent, voldelig mann som overfaller dem i mørket. Det virket ikke som om ungdommene klarte å ta innover seg at en de oppfattet som sympatisk og hyggelig også kan gjøre noe så stygt som å voldta.

Det er fristende å tenke at dette ungdomsmiljøet er et unntak. Dessverre er det ikke slik. Dette er helt vanlige norske ungdommer. De tilhører ikke et verstingmiljø. Overalt i landet ser politiet tendensene til det de kaller seksualiserte og grenseløse ungdomsmiljøer. Mange unge vil selvfølgelig ikke kjenne seg igjen. De er i miljøer der sex ikke blir kommunisert så tydelig og de opplever ikke det samme presset. Mange av dagens ungdommer er dessuten veltilpassede og hjemmekjære, ifølge tall fra Ungdata.

Så hvorfor utvikler det seg en grenseløs, seksualisert ungdomskultur noen steder og andre steder ikke? Jeg mener det handler om kunnskap – altså mangel på den. Når ungdom ikke forstår hva voldtekt er, blir de sårbare. De kan bli usikre på hva som forventes av dem, hvor grensene for voldtekt går, og det kan bli vanskeligere å si nei.

Politiet ser et mønster når de undersøker disse miljøene: Lederskikkelsene er ofte populære gutter som presser grenser. Ofrene er ofte yngre jenter som er smigret av oppmerksomheten fra de eldre, kule guttene. De andre ungdommene blir tilskuere. Kanskje forstår de ikke helt det de ser. Kanskje velger noen å utføre handlinger de ikke føler seg komfortable med. Men selvjustisen i gjengen er brutal. Tenåringene må ikke sladre, ellers blir de frosset ut.

Jeg lærte ingenting om voldtekt på skolen. I arbeidet med boken forsto jeg at heller ikke dagens ungdom gjør det. «Helsesøster samlet oss i aulaen noen uker før russetiden og snakket om personlige grenser. Var ikke det litt sent?» sa en jente jeg intervjuet lattermildt. Hun og vennene hadde debutert seksuelt fire-fem år tidligere.

Jeg mener vi svikter ungdommene våre når vi ikke prater med dem om voldtekt og seksuelle grenser. Det er dessuten feil og urettferdig at all forebygging er rettet mot offeret. De fleste jenter er oppvokst med råd om hvordan de skal beskytte seg mot voldtekt – ikke gå med for kort skjørt, ikke gå hjem i mørket alene og ha sykkelbukse under russedressen. Nå er det på tide at vi snakker med gutter om hvor alvorlig forbrytelse en voldtekt er.

Kanskje det er i dag du skal sette deg ned og snakke med sønnen din om sex? Om hvor fint det kan være – for det er det jo – men også om hvor forvirrende det kan oppleves. Klønete hender, vriene bh-hemper og alkohol blandet med lyst. Hva vil hun? Hva vil han?

Kanskje det kan være lurt å snakke om jussen? Å stikke en finger eller et fremmedlegeme inn i en jente som er sanseløst full, er ikke en spøk og blir ikke mindre alvorlig selv om «alle gjør det». Det er en fullbyrdet voldtekt, og minstestraffen er tre år i fengsel.

Ungdommene jeg snakket med fortalte om «masesex». Det var forventet at gutten skulle presse på. Et nei var ikke et nei før jenta hadde sagt det minst fem-seks ganger. Kanskje du skal snakke med sønnen din om det? Å forhindre et menneske fysisk å komme seg unna, faller også innunder det juridiske voldsbegrepet og kan være en avgjørende faktor i retten.

Kan du ikke fortelle sønnen din at det kan være fint å spørre en jente rett ut: «Er du sikker?» Et enkelt, men livsviktig spørsmål. Og kanskje er det ikke så flaut? Som en av jentene fortalte: «En gutt spurte meg – vil du faktisk dette? Jeg syntes det var så søtt. Da føler man seg ikke så brukt.

--

Kronikkforfatteren er journalist i VG Helg

Publisert: 25.09.17 kl. 08:50 Oppdatert: 25.09.17 kl. 09:15

Les også