Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Satirenettstedet Opplysningskontoret.org laget denne uka en satirisk artikkel om etableringen av en krenketank. Der skulle ulike krenkede grupper samles for å sette fingeren på krenkelser i samfunnet.

Denne religiøse krenketanken, Minokrenk, bør se et opplagt lederpotensial i Jonas Gahr Støre. En mester i forsvaret mot «krenkelser» i samfunnsdebatten, samtidig som du nesten ikke hører at det er det han gjør.

Denne diplomatisk spissfindingheten har i mange sammenhenger gjort det mulig for Støre å slippe unna med å si flere ting på én gang. Men i spørsmålet om ytringsfrihet og krenkelse av religiøse følelser snubler Støre i skolissene. Denne uka har han igjen fått kraftig kritikk for uttalelsene sine under den forrige karikaturstriden i 2006, der han uttrykte forståelse for reaksjonene mot tegningene. I flere medieopptredener denne uka har han sagt at han kanskje ville ordlagt seg litt annerledes.

Nye ord, samme mening.

På Dagsnytt atten torsdag var han innkalt som «ekspert på Frankrike», ikke som «leder i Arbeiderpartiet». Ekspertkommentatoren ble selvsagt utfordret på det ganske politisk betente spørsmålet om trykkingen av faksimiler av tegningene til Charlie Hebdo. Fører det til økt splittelse i samfunnet, når ytringsfrihetens fane holdes så høyt? Han var gjest rett etter at filmregissør Erik Poppe argumenterte i studio for at aviser ikke burde trykke faksimiler av tegningene, fordi det krenker muslimer. Jeg var for ordens skyld Poppes motdebattant.

«Jeg synes Poppe brakte noen interessante perspektiver i denne debatten», åpnet Støre og fortsatte med å understreke at han har respekt for mediene som har ønsket å trykke faksimiler.

«Jeg slår veldig ring rundt at det er redaktørene som har det ansvaret. Ikke vi politikere.» Støre mener altså at vi bør ha pressefrihet. Som en desk-kollega pleier å si når vi leverer små notiser til avisa seint på kveld: «Norge takker!»

Med dette fikenbladet som passende motvekt, går Støre løs på hva han selv mener bør være rammene for en klok forvaltning av ytringsfriheten.

«Men hvis det blir sånn at nå må vi bestrebe oss på å krenke, for å vise at vi har ytringsfrihet, så vil jeg advare mot det. Jeg tror ikke det er klok vei. Men igjen, det er redaktørene som må ta det ansvaret»

Tusen takk! Vi får ansvar for at vi «bestreber oss på å krenke». Det er raust. Det kan virke som han mener norske medier har som motiv at de vil krenke muslimer når de trykker faksimiler for å gjøre jobben sin: Rapportere nyhetene, og forklare dem for leserne. Og hva med Charlie Hebdo? Deres redaksjonelle linje faller langt utenfor de rammene av ytringsfriheten som Støre er villig til å forsvare, eller stille seg bak.

Så snur han på flisa igjen i Dagsnytt atten-studioet:

«Ytringsfriheten skal jo være tøff. Utfordre. Meninger, argumenter. Satire, karikatur.»

Før han snur en gang til:

«Men jeg oppfatter det ikke slik at det er et mål for at den ytringsfriheten er ekte, at vi lykkes med å krenke og støte.»

I 2008 møtte Jonas Gahr Støre Salman Rushdie til en bokprat under en litteraturmesse på Lillestrøm. Han kan smykke seg med å beherske slike settinger, men når temaet kom inn på ytringsfrihet ble det slutt på kosepraten. Han glemte kanskje et øyeblikk at Rushdie var dødsdømt.

«Ytringsfriheten bør være absolutt fri, men vi må tenke på hvordan vi opptrer i møtet med andre mennesker», uttalte Støre ifølge en rapport fra ABCNyheter.

«Endelig er vi uenige om noe. Jeg mener at vi ikke bør la oss begrense av anstendighet når vi benytter ytringsfriheten. Demokrati er ikke et te-selskap. Demokrati er en krangel», sa Rushdie.

«Jeg syntes nå at din bok var veldig anstendig», påpekte Støre. Som ikke ville krangle.

Støre forsøker å forkle seg som ideologisk drøftende politiker. 2.0, som han selv har sagt. Mens han egentlig er en realpolitiker med en instrumentel tilnærming til et spørsmål som må være styrt av prinsipper. Han vil oppnå harmoni i samfunnet ved å fire på behovet for å drive religionskritikk som kan virke støtende. Det er en nifs pragmatisme. Denne «eksperten» er tross alt høyst sannsynlig vår neste statsminister.

«Det er jo subjektive verdier. Hva som krenker deg og meg er forskjellig», sier Støre i Dagsnytt atten.

Hva krenkes du av Støre? Send oss en mail, så skal vi forsøke å holde oss unna temaet.