Årets verste stemme 2016:

Jan Erik Bresil

Nettavisen

Facebook

Jan Erik Bresil er kanskje best kjent fra NRK-dokumentaren Politi og røver, der han i sivil «leker katt og mus med hasj-selgende ungdommer», som det heter på NRKs nett-TV-sider.

Som frontfigur for eks-justisminister Anundsens nye skolekampanje mot hasjrøyking, fremmer han også skremmende og sensasjonelle påstander om risikoen ved cannabisbruk til nok en generasjon VGS-ungdom. Det er påfallende at det ikke er helse- og sosialarbeidere som tar seg av slike oppgaver, men heller politifolk og justispolitikere.

I tillegg fikk han oppmerksomhet i mai, som politimannen som spanet på, arresterte og avhørte det psykedelika-forkjempende forskerparet Pål-Ørjan Johansen og Teri Krebs. Bresil og hans kolleger vurderte situasjonen som at Krebs var ruset, noe som førte til arrestasjon foran parets barn, samt ransakelse av deres bolig. Prøvene som ble tatt viste senere at vurderingen var feil, Krebs var edru.​

Les også: Rapport fra frontlinjen av Anders Anundsens krig mot cannabis

Bresil er profilert leder av Norsk narkotikapolitiforening (NNPF), som har fått sterk kritikk for å blande politiets profil med egen organisasjonsdrift. Ole Røgeberg, seniorforsker ved Frisch-senteret, har kritisert foreningen for å ha «en udemokratisk holdning til debatt», og beskyldt dem for å basere seg på «gal og utdatert kunnskap blandet med korttenkt politikk» samt «mistro til sine meningsmotstandere i cannabisdebatten».

Bresil er selv ivrig på å diskutere i sosiale medier, der han iblant karakteriserer sine meningsmotstandere på lite flatterende vis. Og det mens han lever litt vel godt med den utbredte misforståelsen av at han representerer politiets syn, og ikke den fanatiske og utdaterte organisasjonen NNPF.

De siste årene har Bresil også deltatt i den offentlige narkotikadebatten, der hans bidrag innebærer å avfeie etterlengtet cannabisforskning med den ganske utrolige påstanden: «Forskning er så mangt, og man finner stort sett støtte for det man ønsker hvis man bruker skylapper».

Forskere kan mene hva de vil, men ekte politifolk vet hva som virkelig er sant. Man trenger hverken være forsker, pol’ti, psykolog eller retoriker for å påpeke at Bresil og hans gjeng med skinnjakkebærende dørsparkere heller burde fått øye på disse skylappene når de ser seg selv i speilet.

Men speil er vel så mangt, og man finner stort sett støtte for det man ønsker å se (når man sikter på speilet med pistol).

Mye tyder ærlig talt på at Bresil mener det godt, men han viser samtidig liten interesse for å trekke frem de mer komplekse sidene av rusdebatten, som hvorvidt dagens politikk egentlig er den mest velegnede. NNPFs bidrag hadde vært langt mer interessant om de hadde vist et minimum av evne til å reflektere over hvorfor dagens ruspolitikk ikke på noen som helst måte kan sies å ha fungert – med mindre man måler suksess etter hvor mange mennesker man klarer å kaste i fengsel.

Bresils og NNPFs stemme blir representativ for en selvrettferdig og uheldig ukultur innad i politiet, der langt viktigere saker enn å buste ungdommer som selger weed, lenge har blitt nedprioritert. Det hever ikke nivået på den offentlige narkotikadebatten hvis alle politifolk som skriver kronikker har et like ensrettet syn på ruspolitikkens kurs som Bresil uttrykker.

At han tilsynelatende har både regjeringen og Kongens (!) øre i så stor grad, er skremmende nytt for et rusfelt som tok store steg i 2016.

Vil du heller lese om gode ting? Her er 2016s BESTE stemmer: