Když po mě budete chtít objektivní zhodnocení Be Slightly Evil: A Playbook for Sociopaths, musím připustit, že je ta kniha slabá. Venkatesh Rao v ní mudruje nad The Office, Ano, pane ministře i Alchymistou od Paula Coelha. Plete dohromady psychoanalýzu a vojenskou strategii. Radí čtenářům lhát a schovávat se před následky svých rozhodnutí. Hrozný. Fakt hrozný.

Radši bych ale nabídl subjektivní soud, a to i za cenu toho, že rozcupuju svoji recenzentskou integritu. Tahle „cvičebnice pro sociopaty“ mě totiž vcucla jako už dlouho nic jiného; rozhodně víc než The Wisdom of Psychopaths a skoro stejně jako So Good They Can't Ignore You. Rao nabízí prorocky jasný vhled do fungování byznysu a lidských vztahů v korporacích i mimo ně. Pointu prozrazuje už název: zapomeňte na krédo Googlu „nebuďte zlí“ a raději zlí buďte, ale jenom trochu.

Venkatesh Rao: Be Slightly Evil: A Playbook for Sociopaths.

Vydalo nakladatelství Ribbonfarm v září 2013. 206 stran, 6 dolarů (pouze jako e-book).

Jednou budete muset kousat, tak si nehrajte na mazla

Jako zástupce „trochu zlých“ lidí, nebo přesněji trochu zlých veřejných masek, si představte Zdeňka Pohlreicha. Už při čtení se mi jeho mediální obraz vybavil jako nejčistší zpodobnění Raových myšlenek: člověk, který ví, že byznys občas zabolí. A proto:

„Když ze sebe budete dělat cukrouše a sympaťáka, časem se vám to vymstí. Čas totiž přinese nesnáze, bolest i okamžiky, kdy všechno přestane dávat smysl. Pokud se za takových okolností odkopete — a dřív nebo později se to stane —, následky budou strašlivé.“

„Na cestě mírného zla je zásadní zbavit se potřeby být oblíbení. Nestačí zvládnout přijímat kritiku s kamennou tváří. Musíte si zvyknout na aktivní provokování a na jednání s lidmi, kteří vás kvůli tomu nemají v lásce.“ Rao používá můj vlastní častý příměr, když radí reagovat na zlostné výpady tak, jako vědci reagují na zuřící zvířata v kleci: s přiměřenou zvědavostí, ale bez emocí. Dobrá zpráva je, že se to dá trénovat.

Teflonový nátěr pro všechny

Knížku tvoří čtyřicítka newsletterů rozeslaných odběratelům v posledních třech letech a k tomu nádavkem delší zamyšlení Inside the Tempo. Některé kapitoly jsou teoretické, některé praktické, čtenářsky přístupné části se střídají s podivnými šiframi: ve výčtu objektivních chyb jsem zapomněl zmínit nevyrovnaný spád.

Myšlenka trochu zlé persony přitom prochází radami jen jako jeden z několika motivů. Hodnota Be Slightly Evil spočívá v tom, že Rao vymýšlí nebo oprašuje přes tucet souvisejících pojmů, které vám pomůžou pochopit, co se to kolem vás v práci děje, a adekvátně na to reagovat:

Ovládněte „soft reboot“ aneb i vy můžete být teflonovou pánví. Vzteklého spolupracovníka nebo zákazníka totiž můžete utlumit tím, že mírným tónem zopakuje jeho hysterický výlev: „Víš, co se stalo? To je v prdeli!“ — „Je to v prdeli?“ — „Už na to tady seru! Přestěhovali mi stůl do sklepa!“ — „Tobě přestěhovali stůl do sklepa.“ Podobných komunikačních triků rozebírá autor několik a celý týden od přečtení se jimi bavím, kdykoliv mám příležitost.

„Buď něčím, nebo něco dělej.“ Rao připomíná zapomenutého amerického generála Johna Boyda a jeho strategicko-filozofické dílo, které si prý svou genialitou nezadá se Sun-c' a Uměním války. Vedle vágní rady „bojuj proti nepříteli, ne proti terénu“ Rao oživuje Boydovo rozdělení dvou přístupů k životu a práci. Buď můžete usilovat o to „něčím být“ — ředitelem, profesorem, slavným a bohatým… Pak se ale musíte připravit na život plný kompromisů. Nebo budete „něco dělat“ a naopak svět okolo sebe přizpůsobovat svým hodnotám. Čeká vás tak klikatější, ale zajímavější světočára.

„Neexistuje nic jako oběd zdarma.“ Vzpomeňte si na to, až vám někdo bude nadšeně vyprávět o tom, že jde rychle a bezpracně zbohatnout. „Pokud ti není jasné, kdo bude tím oškubaným, tak to nejspíš potká tebe.“

Filozof Isaiah Berlin rozdělil myslitele do dvou skupin: na ježky a lišky. Ježci znají jednu velkou pravdu a rádi přehlížejí všechno, co se jim nehodí. Lišky znají spoustu nesouvisejících a někdy dokonce protiřečících si malých pravd. Lišky často píšou objevné knihy — ovšem o těch knihách je peklo psát, protože kde chybí jedna zastřešující myšlenka, recenzentovi nezbývá než toho co nejvíc prozradit o myšlenkách malých. Tak nějak je to i s Be Slightly Evil — a protože je to sbírka krátká, je čas přestat.

Můj názor znáte: Rao porušil skoro všechno, co dělá dobrou knihu dobrou knihou, a stejně se mu podařilo napsat obohacující dílo. A pokud se bojíte přizvat do svého života Zlo, byť jen malé, pak přece jenom ještě jednu ukázku: „Funguje to pouze v případě, že jste nepřestali druhého člověka vnímat jako člověka. Takovou dehumanizaci můžete odhalit snadno: provedli byste to, co se chystáte provést obchodnímu partnerovi, i svému životnímu partnerovi, kamarádovi, dítěti, domácímu zvířeti nebo rodičům?“ To pořadí je sice podivné, jako brzda ale rada fungovat může. Tedy v případě, že jste zlí opravdu jen trošku, neokrádáte své rodiče, nebijete děti a netýráte psa. Ale pak Be Slightly Evil stejně není pro vás: je totiž pro hodné kluky a holky, kteří dostávají od firemních psychopatů na prdel. Přišel čas odplaty.