Kdyby se člověk opíral jen o to, o čem se hlasitě mluví, mohl by si myslet, že nejnebezpečnějšími „parazity“ jsou adresáti sociálních dávek, zejména pak Romové, kteří podle převažujícího názoru majority neúnosně zatěžují celý systém. Jenže jak známo fakt, že se o něčem mluví, neznamená, že se to v hojné míře skutečně děje. Už několik let je silným tématem pro širokou veřejnost i řadu médií zneužívání sociálních dávek, a dokonce i jejich samotné čerpání, které se mnohdy v debatách zcela nesmyslně zaměňuje za zneužívání.

Jak to tedy skutečně je se zneužíváním dávek a parazitováním na sociálním systému? Na vybraných devíti kapitolách si ukážeme, zda jsou obavy o to, aby někdo tímto způsobem nevysával státní kasu, skutečně oprávněné.

Porovnání mezi sebou

Pro představu, o jaké objemy peněz se skutečně jedná a jak tyto objemy vypadají vedle sebe, porovnáváme dávky státní sociální podpory a podporu v nezaměstnanosti vedle jiných výdajů a také ztrát způsobených např. daňovými podvody. Do těchto srovnání jsme pro zajímavost zařadili i výdaje spojené s léčbou nemocí způsobených alkoholismem, kouřením a obezitou nebo autonehodami. Mnoho dalších ztrát v našem přehledu samozřejmě chybí, například dluhy na pojistném ve výši 8,7 miliard korun, které neodvádějí firmy za své zaměstnance (Všeobecná zdravotní pojišťovna má pohledávky za zaměstnanci v hodnotě 7,2 miliard korun, Česká správa sociálního zabezpečení eviduje dluh za 1,5 miliardy). Sociální dávky tvoří necelou desetinu rozpočtu MPSV (příloha pdf: MANDATORNÍ VÝDAJE STÁTNÍHO ROZPOČTU, zveřejněno se svolením Parlamentního institutu, který studii zpracoval) a řada z nich je z povahy věci nezneužitelná (rodičovský příspěvek, porodné, přídavky na děti). Jak je dobře patrné z grafů, celkový vyplácený objem sociálních dávek „zatěžuje“ státní rozpočet řádově méně než ztráty způsobené daňovými úniky nebo předraženými státními zakázkami a zhruba stejně jako náklady spojené s dopravními nehodami. (K úvahám o míře společenské nebezpečnosti pak kromě skutečných finančních ztrát můžeme přidat například skutečnost, že od autonehod v loňském roce ujelo 14 208 viníků.) Dlužno také uvést, že do dnešního dne není znám žádný seriózní výzkum, který by dokládal, že by příjemci dávky zneužívali ve větší míře. Výzkum, který v roce 2000 prováděl tým profesora Tomáše Sirovátky na katedře sociální politiky a sociální práce Fakulty sociálních studií Masarykovy univerzity v Brně, dospěl k závěrům, že sociální dávky nejsou zneužívány masově, ale některými jedinci, a na druhé straně nejsou využívány osobami, které by je čerpat mohly. Důvodem bývá neznalost systému a neschopnost se v něm orientovat, ale také skutečnost, že někteří lidé se rozhodnou o dávku nepožádat například z hrdosti, ačkoli vědí, že by na ni měli nárok.

Šedá ekonomika

Stínová ekonomika je masový fenomén, kdy se využívá mezer v zákonech (co není zakázáno, je povoleno), přitahuje zvláště organizovaný zločin a jejím příznakem je porušování běžných etických a morálních norem společnosti. Ne vždy je společností vnímána negativně: bývá chápána jako „vzepření se administrativě a byrokratické zátěži, kterou stát na lidi uvalil“. Studie britského Institutu pro ekonomické záležitosti (IEA) zabývající se vlivem a rozsahem stínové ekonomiky v Evropě ukazuje, že stínová zóna činí 10 % HDP, některých zemích až 20 % (v ČR jde aktuálně o 15 %). Vysoké úrovně vládních výdajů a zvyšování daňového zatížení tlačí jednotlivce i firmy do nezákonného zaměstnání a rozpoutává nebezpečný cyklus, v němž stát ve finále ztrácí možné daňové příjmy.

Loni v ČR stoupl objem šedé ekonomiky zhruba o deset miliard na 612 miliard korun, letos se očekává další nárůst o dvě miliardy. Zatímco v Evropě představuje dvě třetiny šedé ekonomiky práce bez platné pracovní smlouvy, která se nejčastěji vyskytuje ve stavebnictví, a třetinu tvoří platby v hotovosti bez vystaveného dokladu, v ČR se šedé ekonomice daří zejména v maloobchodu a živnostenském podnikání, ve výrobě, cestovním ruchu, pohostinství a dopravě.

Předražené státní zakázky

Na časté ovlivňování představitelů veřejné správy s cílem odčerpávat peníze z veřejných zakázek opakovaně upozorňuje Bezpečnostní informační služba, kriminalisté pak mluví o tom, že z předražování (umělého nadhodnocování) zakázek se stala norma. Jako klíčová oblast obchodních vztahů mezi veřejným sektorem a soukromými firmami jsou veřejné zakázky atraktivním místem pro nejrůznější korupční transakce a podle průzkumů je tento sektor nejvíce postižený korupcí. Transparency International říká, že systém je natolik prohnilý, že bez konexí, vlivu a velmi často úplatků dnes skoro není možné veřejnou zakázku získat.

Objem trhu s veřejnými zakázkami dosahuje v ČR každoročně zhruba 600 miliard Kč s tím, že podle odhadů bývají zakázky nadhodnocené o 40-60 %. Kupříkladu v hlavním městě Praze, vyhlášené mimo jiné dosud nedokončeným tunelem Blanka (náklady se z plánovaných 21 miliard korun prozatím vyšplhaly na 38 miliard korun), nebo nefunkční, zato velmi předraženou „tramvajenkou“ Open Card, se podle analýz některé stavební zakázky předražují až o 60 %, čímž dochází jen v této oblasti k roční ztrátě více než 1 miliardy korun. Podle nástroje zIndex, který sestavili vědci z Univerzity Karlovy a který porovnává zadavatele veřejných zakázek, byla na konci roku 2014 Praha druhým nejhorším zadavatelem ze sledovaných šedesáti velkých měst ČR.

BIS upozorňuje i na trafiky v dozorčích radách státních firem, kde je politický vliv hlavní příčinou neprůhledného rozhazování státních peněz skrze předražené zakázky. Sobotkova vláda ale navzdory slibům tyto rady i nadále obsazuje politiky. Za největší riziko jsou považováni lidé dosazení ministrem financí Andrejem Babišem a experti upozorňují, že státní podniky budou i nyní řízeny tak, jak si pamatujeme od dob opoziční smlouvy (politické strany se dělily o vliv na státní podniky a přes své lidi odčerpávali peníze i do stranických pokladen). Jedná se o obrovské objemy peněz: tržby státních firem se pohybují ve výši čtvrtiny celé české ekonomiky.

Daňové úniky

Daňové úniky jen na DPH se v České republice odhadují na desítky miliard ročně a celkově se mohou blížit až sto miliardám. Významným složku tvoří tzv. řetězové či karuselové podvody (podvodníci zakládají síť firem nejméně ve dvou zemích s cílem obrat stát o peníze na nadměrném odpočtu DPH), a dochází také k systematickému krácení DPH formou nepřiznávání uskutečněných plnění či naopak provádění „simulovaných“ odpočtů na základě dokladů znějících na fiktivní plnění v menších částkách. „Podle analýz renomovaných mezinárodních auditorů je Česká republika ohrožená při těchto podvodech, takzvaná VAT GAP, až ve výši 2,7 % HDP, to je celkově až 100 mld. korun,“ uvádí ministerstvo financí. Pro zajímavost: členské státy EU v roce 2012 přišly na nevybrané DPH o 177 miliard eur.

Léčba alkoholismu, kouření, obezity

Léčba alkoholové závislosti ročně stojí 674,6 milionu korun, náklady na léčbu souvisejících onemocnění jsou pak až desetinásobné. V České republice je jen 10 % abstinentů, rizikově pije alkohol 29,2 % mužů a 9,3 % žen, z teenagerů se s alkoholem potýká 26 %. Vážný problém, kdy už se neobejdou bez odborné pomoci, má 9,3 % mužů a 0,3 % žen. Největší podíl na nákladech na léčbu uživatelů alkoholu i nealkoholových drog tvoří finanční prostředky vynaložené na lůžkovou péči (62 %), dále náklady spojené s léky na předpis (téměř 20 %) a dalších 8 % z celkových finančních prostředků ambulantní péče.

Roční náklady na léčbu kuřáků činí přibližně 80 až 100 miliard Kč.

Průměrné roční náklady na léčbu jednoho obézního činí 115 000 Kč, výdaje na léčbu obezity a souvisejících komplikací činí ročně cca 9 miliard Kč.

Pozn.: V ČR existuje vícezdrojové financování zdravotnictví, oddělené od státního rozpočtu. Tři hlavní zdroje jsou zdravotní pojišťovny (veřejné zdravotní pojištění), veřejné rozpočty (státní rozpočet, místní rozpočty) a domácnosti. Největší podíl na financování mají zdravotní pojišťovny, které pokrývají zhruba tři čtvrtiny veškerých zdravotnických výdajů.

Dopravní nehody

Česko patří ke třetině zemí EU s nejvyšší mírou silniční nehodovosti. Na 1 milion obyvatel připadá o pětinu více úmrtí než v EU28. Loni bylo vinou dopravních nehod usmrceno 629 osob, z toho 14 dětí. Úmrtnost na silniční nehody v ČR byla kromě Polska nejvyšší z celého středoevropského regionu (úroveň Rakouska a Slovinska převyšovala o desetinu, Maďarska o pětinu, Slovenska o čtvrtinu a Německa o více než polovinu). Ze statistiky oddělení BESIP ministerstva dopravy vyplývá, že nehoda s těžkým zraněním stojí stát 3,8 milionu korun a s lehkým zraněním 650 tisíc korun, v případě jednoho usmrceného člověka převyšují náklady 16,5 milionu korun. Statistika zahrnuje přímé náklady, jako je zdravotní péče a hmotné škody, a nepřímé položky v podobě sociální ztráty, které údajně tvoří přes 90 procent částky. Jedenáct úmrtí při autonehodách o letošních velikonocích stálo 181,5 milionu korun.

Státní sociální podpora

Jak uvádíme výše, sociální dávky (bez důchodů) tvoří necelou desetinu státního rozpočtu (např. rodičovský příspěvek, příspěvek na bydlení). V této souvislosti dlužno dodat, že rodičovský příspěvek se s počtem dětí nenásobí, jak se často široká veřejnost mylně domnívá: je to odměna pro osobu, která celodenně pečuje o dítě/děti do věku 4 let, pokud si nezvolí jinou, dvou- nebo tříletou variantu čerpání příspěvku. Veřejnost mohou mást také příspěvky a doplatky na bydlení, které bývají o trochu vyšší než jiné dávky a lze pak získat zkreslenou představu o vysokých sociálních dávkách, jež nemotivují k práci. Jenže velká část těchto dávek vůbec nekončí v rukou žadatelů, ale putují rovnou k majitelům bytů nebo ubytovacích zařízení. Fakt, že někteří z nich účelově nasazují vysoké ceny za nájem a v konečném důsledku celý dávkový systém zneužívají ve svůj prospěch, je dostatečně známý jako součást tzv. byznysu s chudobou.

Celková struktura sociálního systému podle dávek vypadá následovně (kliknutím zobrazíte graf v plné velikosti):



Pozn.: U důchodového pojištění jsou kritéria pro získání dávky natolik „neprůstřelná“, že zde neexistuje předpoklad zneužití, stejně jako u rodičovského příspěvku a dalších dávek, viz výše.

Podpora v nezaměstnanosti

Česká republika patří mezi země, kde je procentuální podíl těchto veřejných výdajů na hrubém domácím produktu jeden z nejnižších. Z těchto prostředků jde (relativně velmi malý) díl na aktivní politiku zaměstnanosti, tedy na vytváření nových pracovních míst, rekvalifikace uchazečů o zaměstnání, a zbytek na podpory. K manipulování může docházet u přiznávání příjmů při pobírání dávek v nezaměstnanosti, pokud by příjemci pracovali načerno a příjmy nepřiznávali. Stát v tomto směru není bezbranný: Velkou roli hraje rozhodování příslušného úřadu o přidělení dávky a také možnost provádění kontrol u zaměstnavatelů, zda nezaměstnává lidi načerno.

Závěrem citujeme z výzkumu prof. Sirovátky: „Asi 80 % příjemců dávek sociální pomoci představují domácnosti s nezaměstnaným členem; ve 30 % úplných domácností příjemců dávek jsou dokonce oba partneři nezaměstnaní. Také se ukazuje, že 60 % na dávkách závislých domácností s dětmi představují domácnosti neúplné (tvoří přitom 30 procent všech domácností přijímajících dávky sociální pomoci). V důsledku nezaměstnanosti a rozpadu rodiny se do problémové situace dostávají nejčastěji domácnosti, jež už předtím měly nízký příjem, u nichž není dobrá vyhlídka na získání zaměstnání (polovinu z nich představují nekvalifikovaní lidé a podíl mladých lidí bez pracovní zkušenosti je rovněž vysoký), a které zaměstnavatelé dost často a trvale diskriminují (například opakovaným odmítáním při hledání zaměstnání, kdy nejdříve po telefonu místo přislíbí, ale když se dostaví romský uchazeč osobně, najednou už místo volné není – pozn. red.). Negativní důsledky má také nedostatečné sociální zázemí a nedostatečná podpora ze strany užší či širší rodiny: vysoký je tudíž podíl domácností jednotlivců (představují asi 47 % příjemců dávek, zatímco jejich podíl na domácnostech v ČR je necelých 30 procent).“

Proč se tedy stále dokola obouvat do těch nejslabších a nejchudších, když státní peníze vysává někdo úplně jiný?

(Poznámka na okraj: V souvislosti s tím, čím vším jsou údajně vinni Romové, připomeňme čerstvý rozruch kolem herečky oceněné Českém lvem, která nezneužila žádné dávky a jejíž soukromá lapálie není nic, co by mělo otvírat celostátní deník. Bohužel se stalo a významná část veřejnosti se tím jen utvrdila ve svých předsudcích, jak problematičtí Romové jsou. Mezi kritiky takovéto novinářské praxe se nyní paradoxně objevil bývalý šéfredaktor Blesku, pod jehož vedením bulvární deník přiživoval rasové napětí ve společnosti a kde kromě řady výkřiků o „cikánském teroru“ po útoku na mladíka z Břeclavi, který si ho však vymyslel, vyšel také text s názvem Dávka pro šejdíře. Ten vyvolal ostrou kritiku a na chvíli probral i mnoho let hibernovaný Syndikát novinářů ČR, jenž se vyjádřil ve smyslu, že deník překročil etické principy, „protože svým obsahem, vyzněním a zařazením povzbuzuje rasovou nesnášenlivost a násilí“.)

Oprava 9. 4. 2015: U odhadu předražených veřejných zakázek opraven údaj ze 360 mld. na 275 mld. s tím, že 600 mld. Kč jako výchozí suma pro výpočet v sobě ztráty způsobené nadhodnocením zakázek již zahrnuje.

Pro představu, jak vypadají porovnávané kapitoly bez šedé ekonomiky, zveřejňujeme tento doplňující graf: