Det finns dagar – eller rättare sagt kvällar – som man aldrig kommer att glömma. Jag kommer aldrig glömma en kväll i en Ford Focus tillsammans med Håkan Juholt. Det var en lika underbar som bisarr upplevelse. Jag och en man som jag under lång tid häcklade satt bredvid varandra i snöstormen från Eskilstuna till Västertorp och pratade om allt mellan himmel och jord. Det var en underbar kväll, en underbar resa.

Jag hade lovat att lämna Miljöpartiet för ett inlägg och det gör jag. Jag tar istället upp Åsa Romson, och hennes svek mot Håkan Juholt, mot socialdemokraterna, mot Lasse Ohly och mot Vänsterpartiet. Romsons svek var det enda ämne som fick Håkan Juholt att bli synbart upprörd under en kort kvälls färd mot natt. Vi hade pratat om Reinfeldt, och det var kul. Vi hade pratat om massor där vi tyckte olika, och även en hel del om sådant där jag och Juholt tyckte likadant. Oavsett om vi passerade Kjula, Barva, Strängnäs, Åker, Läggesta eller Nykvarn så hade vi kul och skrattade tillsammans. Men någonstans mellan Nykvarn och Västertorp dök Åsa Romson upp i vägbanan bara för att bli överkörd av Juholt verbalt och brutalt.

Håkan Juholt var färsk som partiledare 2011. Fallet hade inte inletts, ingen hade iallafall hunnit sabotera Juholts fallskärm när det var dags för SVT att hålla en partiledardebatt. I samma sväng som nyheterna om Juholts hyreskäbbel dök upp i media skulle Juholt, Ohly och Romson ta en direktsänd debatt med Reinfeldt och Alliansregeringens främsta företrädare. SVT ville att oppositionen skulle stå tillsammans, alla fyra oppositionspartier – inklusive Sverigedemokraterna. Miljöpartiets, Socialdemokraternas och Vänsterpartiets partisekreterare hade kommit överens om att ställa in då man på den tiden hade två oppositioner, en riktig och en lika riktig – till skillnad mot nu när man har en låtsas-opposition och en opposition värd namnet.

Åsa Romson litade inte på Håkan Juholt, medan Håkan Juholt litade på Åsa Romson. De tre partisekreterarna i den rödgröna oppositionen hade tydligen kommit överens om att alla tre skulle vägra att följa SVT:s scenuppställning där Åkesson skulle ha blivit det fjärde benet i oppositionen. Carin Jämtin, Anki Ahlsten och Anders Wallner var inåt sett överens om att inte ställa upp på de premisserna. Man kan kalla det för barnsligt, för fånigt eller för löjligt – men det var den ena oppositionens överenskommelse. Åsa Romson, som skulle representera Miljöpartiet, litade uppenbarligen inte på Juholt. Direkt efter ett möte i Utrikesnämnden jagade Romson rätt på Juholt för att kontrollera att Juholt inte tänkte svika överenskommelsen.

Juholt ville egentligen inget annat än att flytta fokus från det drev som hade börjat driva till en debattöverkörning av den sittande statsministern Reinfeldt. Juholt lovade att hedra överenskommelsen och de två lyckades – trots vissa miljöpartisters syn på att skaka hand – med att skaka hand över könsgränsen. Juholt lovade Romson att inte ställa upp, och att ta debatten i media. Håkan Juholt litade på att Åsa Romson och Miljöpartiet skulle göra detsamma. Det var tomma ord…

Ungefär samtidigt som Juholt och Ohly meddelade att de skulle in sitt deltagande i den direktsända partiledardebatten gick Miljöpartiet genom Romson och Wallner ut med att Miljöpartiet tyckte att det var viktigare att det gröna partiet fick grönt ljus för att föra ut all den kritik som de gröna hade mot den då borgerliga regeringen. Romson hade svikit Juholt, och hon hade svikit Ohly. Miljöpartiet hade svikit sossarna, och de hade svikit Vänsterpartiet. Någonstans i trakten av Taxinge satt Juholt och berättade allt detta för mig, mörk i blicken – förrådd av de som enligt alla planer skulle vara en del av regeringsunderlaget när Håkan Juholt hade besegrat Reinfeldt. Nu blev det inte så.

Juholt behövde den där debatten mer än någon annan i det där läget. Håkan Juholt behövde flytta fokus från nyhetsdrev till långsiktig politik, och det var inget lätt beslut när Juholt skakade hand med Åsa Romson med en deal som innebar att båda skulle vägra debatten och minst femton minuter av ”fame”. Hade Juholt överlevt drevet, hade Juholt lyckats vinna valet och hade Juholt varit landets statsminister här och nu, istället för den där Löfven, så hade vi haft en statsminister som litade noll på den ”vice statsministern” som koalitionskollegorna i Miljöpartiet hade trollat fram. Juholt hedrade överenskommelsen mellan de tre. Romson använde samma överenskommelse för att torka sig med efter antingen det lilla eller det stora ner i avloppet vid Slussen och Miljöpartiets ”HQ”.

Allt detta fick jag höra av en bilförare som var så upprörd att en Ford Focus gled fram och tillbaka över de moddiga vägbanorna. Vi pratade om allt mellan himmel och jord, men den enda person som fick Juholt riktigt känslosam var Åsa Romson och ett beteende som var ”osedvanligt svekfullt”. Detta i grundarbetet av det som skulle bli den rödgröna opposition som skulle utmana Alliansen tre år senare. Vilken grund det hade varit och blivit, där det lilla partiet svek det stora innan man ens kommit i närheten av taburetterna. Om dagens regering är dysfunktionell och sinnebilden av ett kaos så hade det sett likadant ut med Juholt istället för Löfven. Miljöpartiet är inga man kan lita på, och allra minst kan man och kunde man lita på Romson.

Det var en lång kvälls färd mot natt, och Romson skapar nya mardrömmar varje natt…