I november månad minskar livskraften, i takt med dygnets ljusa timmar, långsamt för de flesta svenskar som inte är grottspindlar. Men sedan åtta år finns det en alldeles speciell sorts tröst att invänta - på nätet. Nämligen ordvitsar.

– Det här är första gången i mitt liv jag blir intervjuad, säger Daniel Bergqvist över sitt kaffe. Han är en 33-årig nybliven pappa, ursprungligen från Blekinge men nu bosatt i Täby, och den som ser till att Oioioi.se serverar besökarna med julkalender varje år.

"Var är mina Alicia Keys?"

Om du redan vet vad Oioioi.se är älskar du det sannolikt. Sedan 2004 har de årligen räknat ned till julafton med hjälp av sanslöst torra skämt. Det började med att Daniel Bergqvist och hans gymnasiekompisar flyttade till olika städer efter studenten.

– Jag hamnade tillsammans med en kompis i Malmö. Någon gång när han inte hittade sina nycklar utbrast han ”Var är mina Alicia Keys”, och det ledde till massor av skämt på temat. Till slut bestämde vi att om vi kunde komma på 24 sådana skämt så skulle vi göra en julkalender åt våra vänner av dem.

24 skämt hittades på, och gängets gemensamma privata forum städades bort från domänen Oioioi.se för att göra plats för kalendern. Det första året nöjde sig Daniel med att bara skicka länken till de två vännerna, men efter att de i sin tur spridit kalendern vidare slutade det med att ett par hundra personer per dag följde Oioiois lucköppning.

– Jag tror inte ens vi tänkte på ordvitsar, utan vi ville bara göra något med dubbeltydigheter. Namn som kunde vara ord, liksom. Jag visste inte ens vad en ordvits var då, säger Daniel och ler åt mitt förvånade ansiktsuttryck.

38 000 besökare förra året

I dag vet han mycket väl vad en ordvits är, och skulle av vissa säkert betraktas som en auktoritet på området. I veckan har ett par hundra personer per dag varit inne och nosat på Oioioi.se, och då har inte ens årets julkalender kommit igång än.

Förra årets version följdes av 38 000 personer, säger Daniel, och på julafton serveras besökarna alltid något extra. Massor av skämt på rad, eller som julen 2011 - ett Youtube-klipp. Något han för övrigt utlovar mer av till årets kalenderupplaga.

– Klockan tolv på natten till den 24 december kan man ju se i besöksloggen att det är jättemånga som sitter och uppdaterar sidan. Någon berättade att hela familjen satt uppe i väntan på årets sista lucka, säger Daniel om sitt årliga klimax.

Att kalendern är populär märks när jag, några timmar innan vi ses på ett café i centrala Stockholm, frågar mina followers på Twitter vad de vill veta om kalendern. Jag fick in många bra frågor, och under intervjun får Daniel besvara några av dem.

– Namnen tog helt enkelt slut, men vi ville fortsätta med själva kalendern. Andra året körde vi temat "dubbeltydiga uttryck", och tredje året kunde vi inte komma på något tema. Sedan dess har det bara blivit att vi kör ordvitsar, berättar Daniel.

På bilderna står han och hans vänner ofta engagerade i någon sorts samtal, som sedan kulminerar i en ordentligt torr ordvits. Deras handrörelser och ansiktsuttryck speglar ofta, om än lite överdrivet, dialogen som sedan klipps in i pratbubblor. Daniel ställer inga särskilda krav på sina fotomodeller.

– Om jag tar bilden vill jag bara att de ska se ut som de brukar göra. Ibland vill folk kamma sig och byta kläder, men jag tycker det är roligare om de ser ut som vanligt.

– Jag samlar på mig ordvitsar över hela året. Kommer jag på något den 25 december, tja, då får jag använda den nästa år. Någon lär ju ha sagt allt innan mig, men jag tror aldrig jag snott något rakt av. Sammanlagt tar det väl två-tre arbetsdagar att jobba ihop kalender varje år, och jag jobbar ofta kort inpå att bilderna ska ut. Ibland är det nästan live, säger Daniel och skrattar.

Bilderna sprider sig långt varje år, en gång twittrade Jonas Gardell ut en och ett annat år länkade John Houdi till kalendern. Daniel har ingen Facebook-sida för kalendern, och inget Twitter-konto heller frånsett sitt privata. Men det har inte hindrat andra från att starta dem.

– Det finns någon på Facebook som har ”den oficiella oioioi-sidan”, men det är inte jag. Även en Tumblr-sida finns, som har översatt skämten till engelska, och lyckats ganska bra trots att det lär ha varit svårt.

– Det är nog den vanligaste frågan jag fått under alla år. Den största anledningen till att jag inte gjort det är att jag har ett annat jobb som jag måste sköta, och jag vill inte ha någon press på att leverera åt någon annan. Men jag frågade faktiskt ett bokförlag en gång om de ville göra bok av Oioioi. Det ville de inte.

När Daniel och han vänner började med kalender var de i 20-årsåldern, och nu, åtta år senare, har de splittrats igen. Han är den enda av orginalgänget som fortfarande är aktiv i kalendern.

– Det känns ju i och för sig tråkigt, för det började som en kompisgrej. Några år har jag känt att jag inte riktigt velat fortsätta, eftersom jag inte haft så nära vänner som jag velat göra det med. Hade det inte varit så uppskattat så hade jag nog slutat, funderar Daniel.

"Jag får uppskattning"

Via mejl får han både glada tillrop och arga krav på att han ska sluta. De senare bryr han sig inte riktigt om, eftersom han känner sig lyckad bara i och med att någon orkar sätta sig och skriva mejl till honom. Och trots att kompisarna hoppat av är det fortfarande roligt, säger han.

– Nivån jag har just nu är uppskattad, så jag känner ingen press att behöva överträffa den. Det är bararoligt, jag får uppskattning, och närordvitsarna en dag tar slut så tar julkalendern slut.