Det här är en text från SvD Ledare. Ledarredaktionen är partipolitiskt oavhängig med beteckningen obunden moderat.

SvD Ledare och Ivar Arpis viktiga granskning av statsfeminism och universitetens situation har genererat en viktig debatt om akademisk frihet. Den konkreta incident som drabbade lektorn Erik Ringmar på statsvetenskapliga institutionen i Lund där en kurs fick läggas ner på grund av felaktig könsbalans i kurslitteraturen är ett symptom på ett mer omfattande problem. Tyvärr är själva förståelsen för betydelsen av akademisk frihet och vetenskapens självständighet dålig i Sverige även bland många som arbetar på universitetet.

I en replik på Ivar Arpis granskning och Erik Ringmars artikel om hot mot den akademiska friheten skriver Jonas Hinnfors och Lena Wängnerud, professorer i statsvetenskap på Göteborgs universitet, (SvD Ledare 14/11) att de inte känner igen sig: ”nja, vi känner inte igen oss…”.

När de pläderar för integrering av genus i all undervisning och att det inte finns hot mot den akademiska friheten, framgår det dock att de inte har förstått innebörden av den senare. Till att börja med blandar Hinnfors och Wängnerud samman undervisningsfrihet och forskningsfrihet. Båda dessa är förvisso hotade i Sverige och Hinnfors/Wängnerud behöver här inte förlita sig till den egna subjektiva upplevelsen utan kan gå direkt till de empiriska belägg och den omfattande dokumentation som gjorts på stiftelsen ’Academic Rights Watch’ (academicrightswatch.se). Här finns över hundratjugo detaljdokumenteringar av kränkningar av den akademiska friheten på nästan samtliga landets lärosäten under de senaste fem åren. Som forskningsmetod är det ofta bättre att gå till empirin än till den egna subjektiva upplevelsen.