Kanske är en förklaring de speciella miljonbidrag som trillar in i partikassan hos alla riksdagspartier.

Nu kom just det årliga och extra partistödet på 15 miljoner kronor till riksdagspartiernas "kvinnoorganisationer". Under en mandatperiod blir det 60 miljoner kronor, och det är inte fy skam.

Bidragssmartast är nog Miljöpartiet. Det har sedan 2005 inget eget kvinnoförbund av principiella skäl. Partiet har ju sedan starten haft både en man och en kvinna som språkrör. Partiet har i stället en könskvoterad "jämställdhetskommitté" som kvalificerar för ett årligt bidrag på 1,5 miljoner som "kvinnoorganisation". Kommittén anses uppfylla kravet på en "sammanslutning" i partiet som arbetar för att "stärka kvinnors ställning i samhället".

Det jobbet brukar Miljöpartiet hävda hör till partiets grundläggande ideologi. Att man behöver ansöka om ett särskilt stöd för sin politik skulle kunna tolkas som ett misslyckande.

Riksdagspartierna har skaffat sig en egen gräddfil. För när det gäller statsbidrag till andra kvinnoorganisationer är regelverket betydligt skarpare, då måste bland annat minst 75 procent av medlemmarna vara kvinnor. När MP skrotade sitt kvinnoförbund uppstod i stället en kampanjorganisation Gröna kvinnor, som leds av partiets tidigare riksdagsledamot Ewa Larsson. Då organisationen formellt är fristående från ett politiskt parti har Gröna kvinnor kvalificerat sig för 222 500 kronor i statsbidrag. Bidragsbingo för Miljöpartiet alltså!

Men Miljöpartiet har rätt i sak. Att det år 2015 krävs särskilda kvinnoorganisationer i partierna är ett grovt underbetyg till respektive partis jämställdhetsarbete. Stefan Löfven har sagt att han leder "världens första feministiska regering" i och med att det är hälften kvinnor bland statsråden. Han må dessutom skryta utomlands med den oklara "feministiska utrikespolitiken" samtidigt som Socialdemokraterna anser att de fortfarande behöver ett eget kvinnoförbund.

Det "feministiska" Vänsterpartiet skriver i sitt strategidokument från 2012: "Vänsterpartiet har sedan länge valt bort att ha ett kvinnoförbund eftersom att vi menar att viktiga feministiska diskussioner då skulle kunna hänskjutas från ledningar till en mindre statusfylld miljö."

Det ligger mycket i den analysen. En särskild kvinnoorganisation löper alltid risken att engagera sig i vad som historiskt ansetts vara typiskt "kvinnliga" politikområden – som jämställdhetsfrågor. Men att organisera det politiska jämställdhetsarbetet som något specifikt kvinnligt är att svika jämställdheten.

Ändå söker Vänsterpartiet och erhåller 1,4 miljoner kronor i bidrag för sin "kvinnoorganisation". Miljonregn över ett parti som alltså har valt bort sitt kvinnoförbund.

Staten borde inte uppmuntra till särskilda kvinnoförbund och bidragsmaximering.