Wallström närmar sig Mugabe en månad före valet till säkerhetsrådet. Det är tyvärr inte det enda som skorrar i den utrikespolitiska skönsången skriver DN på Ledarplats. DN hänvisar till den svidande kritik som Birgitta Ohlsson, L, riktat mot regeringen i veckan som varit efter avslöjandet att kabinettssekreterare Annika Söder officiellt besökt Robert Mugabes Zimbabwe.

Vad DN inte hänvisar till är att ledarsidorna.se var först i svensk media att rapportera om besöket. Ingen media har heller tryckt vare sig Margot Wallström eller Annika Söder på pulsen på vad UD menar att vi kan lära oss av Robert Mugabe. Kabinettsekreteraren är mycket tydlig på den punkten när hon säger att:

”Sverige och Zimbabwe har en gemensam historia och kan därmed lära från varandra”

Att regeringen fört en destabiliserande utrikespolitik har jag varnat för sedan lång tid. Och det finns mer att ta på. Annika Borg beskriver i Sydsvenskan tydligt den utrikespolitik som Sverige nu för under Margot Wallströms och Annika Söders ledarskap. Emedan bland annat länder som USA och Storbritannien röstade mot UNESCOS resolution som berövar judar den historiska kopplingen till bland annat ”Klagomuren” i Jerusalem röstade Sverige för denna resolution. En alltigenom i grunden historierevisionistisk resolution som förnekar de faktum att på samma berg som Al Aqsa – moskén står idag stod en gång Kung Davids tempel. Den västra muren, Klagomuren, är det enda som finns kvar av templet.

Formuleringarna i resolutionen är försåtliga, de kan som Borg skriver i vår sekulära värld vara av finstilt intresse för oss men så fungerar det inte i en region där religion genomsyrar allt. Som Carl Bildt beskrev just Jerusalem:

”Denna plats som är helig för lite för många religioner samtidigt för att det skall vara hälsosamt”.

Varje steg som tas måste prövas noga. Wallström och hennes närmaste medarbetare Annika Söder har sannolikt prövat detta noga med all den erfarenhet de representerar och visar nu sitt rätta ansikte. Vad de står för och representerar. Just denna mur är en av judendomens mest symbolladdade platser, den plats som fysiskt markerar brytningen och den sista länken av judendomen från att ha varit en tempelreligion till en bokbunden religion. Israel kan, med goda skäl, kritiseras i skarpa ordalag för dess slappa handlag med bosättarnas framfart mot palestinierna. Men inte blandas samman med judarnas historiska band till Jerusalem. När vi gör den sammanblandningen blir vi antisemiter.

Sverige säger sig vilja göra skillnad på kritik mot staten Israel och kritik mot judendomen men hamnar nu i ren och skär antisemitism och löper nu judehatarnas ärenden. Klagomuren har ingenting med Israel att göra men desto mer för världens judar och judendomen. Den är central. Det vet Margot Wallström och Annika Söder om, annars vore de inte på UD.

Den feministiska utrikespolitiken har nu till slut slutit cirkeln. Den allierar sig med diktatorer och löper antisemitismens ärenden. Vi kan fundera på vad nästa steg blir.

Antisemitisk utrikespolitik