Det var i måndags man påbörjade storsatsningen i Älvdalen för språkets bevarande. Politiker och tjänstemän var då inbjudna till Älvdalens hotell för att ta del av föreläsningar kring älvdalskan.

– Vi måste jobba målmedvetet. Blir det halvmesyrer nu kommer språket att tyna bort. Det vore synd. Världen, Sverige och Älvdalen skulle bli fattigare, säger Peter Egardt (s), kommunalråd.

Bland annat föreläste forskarna kring de positiva effekterna av att växa upp med två språk, om hur man praktiskt kan genomföra så kallade språkbad på förskolor och de juridiska aspekterna kring hur man kan genomföra detta.

– Detta är det största arrangemanget någonsin för älvdalskan. Nu har kommunen varit aktiv och tagit ett eget initiativ att genomföra detta. Vi är väldigt glada över att vi fått komma hit i dag, säger Henrik Rosenkvist, lektor vid Göteborgs universitet.

Syftet med mötet var för att ge politiker och tjänstemän en gemensam plattform att jobba vidare ifrån när det kommer till bevarandet av älvdalskan.

I närtid är det främst de älvdalsspråkliga förskoleavdelningar som kan vara stöttepelarna för språket. Förhoppningen är att de startar en till hösten. Ett formellt beslut i kommunstyrelsen saknas dock.

Varför är det så viktigt att arbeta med detta?

– Det finns en medvetenhet om språkets värde i dag. Det här är unikt i Älvdalen och något vi ska vara stolta över. Bara det är ett skäl att stärka älvdalskan. Sedan finns dels det lingvistiska värdet vi inte kan bortse från, dels den etiska frågan om huruvida vi kan stå still och se på när ett språk utrotas, säger Peter, och betonar:

– Om vi nu kan göra något, ska vi inte göra det? Jag tycker vi ska försöka. Jag tycker vi har en skyldighet att göra det.

Då återstår frågan om vilka chanser det faktiskt finns att höra älvdalska om ett sekel. Forskaren Henrik Rosenkvist bedömer att det åtminstone är görbart:

– Det är en attitydfråga. De flesta språk som dör i världen i dag talas i områden där det saknas en fungerande myndighetsapparat. I Älvdalen har vi en fungerande kommun, vi lever i ett rikt land, har kommunikationer och ett utvecklat skriftspråk. Allt talar för att älvdalskan kan fortleva. Det handlar bara om attityd, säger Henrik, och ser sig omkring i Porfyrsalen där politiker och tjänstemän suttit:

– Om de som satt i det här rummet bestämmer sig för att nu kör vi, då finns det inget problem, då är det klart.

Älvdalskan må vara unik i sitt slag men att rädda språk sker dagligen med gott resultat påpekar Rosenkvist:

– Det är inte alls ovanligt. Det går en internationell trend där man uppmärksammar värdet av språk. Det gör man i Sverige också med minoritetsspråken. Nu råkar inte älvdalskan kommit med på vagnen där men det kan vi rätta till framöver.

Den bästa tiden för att plantera ett träd var för 30 år sedan är ett kinesiskt ordspråk som Rosenkvist plockar fram, och fortsätter:

– Det viktigaste är att man gör något över huvud taget. Det blir inte perfekt i början. Men vad som helst är bättre än ingenting. Ska älvdalskan överleva gäller det att man gör något nu.

Under tisdagen och onsdagen var det förskollärarnas tur att lyssna på föreläsningar där Bengt Åkerberg, Gunnar Nyström, Lars Steensland och Yair Sapir redogjorde för vikten av att bevara älvdalskan och hur det kan göras. Ann-Marie Eriksson, förskolechef, har deltagit under bägge dagarna:

– Det har varit jättebra föreläsningar och jag är mäkta imponerad av alla de som brinner i frågan. Vi har sedan tidigare ett samarbete med Ulum dalska och de har varit jättebra i arbetet. Vi kommer att, som vi i viss mån redan gör, arbeta vidare med älvdalskan.

Ulum dalska vurmar för att det blir en förskoleavdelning helt på älvdalska till hösten – är det görbart?

– I dagsläget har vi inte löst alla praktiska problem. Även om det kommer ett nytt beslut från politikerna vet vi inte huruvida det är görbart till hösten. Det är en rad praktiska problem runtomkring som måste lösas först, säger Ann-Marie Eriksson.

Hur viktig är kommunens insats, Yair Sapir?

– Om inte förskolan och skolan kan hjälpa att bevara älvdalskan kommer språket att dö ut i längden. Då räcker det inte med att föräldrarna pratar älvdalska. Vi ser att antalet talare minskar. Vi ser att älvdalskan blandas ihop allt mer med svenskan. Jag hoppas att det här lyckas. Det är ödesdigert det här.