I den vitbok som regeringen presenterar i dag visas hur romerna på område efter område behandlats som andra klassens människor.

– På många sätt är den här boken en plågsam läsning. Det handlar om delar av den svenska historien som tidigare varit relativt okänd. Det finns mycket i den här boken som det finns all anledning att skämmas över, förklarade integrationsminister Erik Ullenhag när han presenterade vitboken vid en pressträff i Rosenbad.

”Behandlats som andre klassens människor”

Regeringens vitbok bygger på intervjuer med romer och resande samt på arkivmaterial och forskarstudier. Den pekar ut flera områden där romer systematiskt diskriminerats. De har ofta förvägrats både skolgång och bostad och har under hela seklet utsatts för omfattande registreringar. Deras möjligheter att komma in på arbetsmarknaden har också varit mycket begränsade.

Till de mörkaste kapitlen hör tvångssteriliseringarna och de rasbiologiska kartläggningarna. När landets polismyndigheter beskrev romer under början av förra seklet användes ord som ”fula” och ”opålitliga”. Slutsatsen från många polisdistrikt var att romerna var ”fullständigt onyttiga människor” som borde ”utrotas”.

– Genom hela 1900-talet har romer och resande konsekvent behandlats som andre klassens människor. Som en röd tråd genom såväl myndigheter, kommuner och medborgarnas inställning till romer och resande så ser vi fördomar, diskriminering och under stora delar av 1900-talet rent rasistiska fördomar, fortsatte han.

Motbevisar fördomar

Romer förvägrades ofta bostad och i många kommuner kunde den som hyrde ut bostad till en rom få böta. Vitboken motbevisar alltså fördomen om att romer inte ville vara bofasta, skriver Ullenhag.

Under många år var romer också förbjudna att resa in i riket. Svenska romer som reste utomlands kunde alltså inte vara säkra på att släppas in igen. Detta förbud gällde fram till 1954.

”Vi ansågs vara en föraktad och mindervärdig ras”, berättar Rosa Taikon i vitboken. ”Romer som överlevde nazisternas förföljelse fick inte komma in i landet förrän långt efter andra världskrigets slut”.