Det som sticker ut är att S hos SCB ligger 3,9 procentenheter högre än i Svensk Väljaropinion, som är en sammanvägning av de privata opinionsinstitut som mäter partisympatier. Det är inte första gången.

I maj 2014 fick S 35,3 procent hos SCB – 31,5 i Svensk väljaropinion. I november 2014 S 32,2 i SCB:s undersökning, 28,9 enligt Svensk Väljaropinion. Och nu 30,3 enligt SCB, men bara 26,4 i "the poll of polls" som Svensk Väljaropinion brukar kallas.

Visserligen tillfrågar SCB fler. Men den statliga undersökaren har ett bortfall på ungefär hälften. Den har ändå fler svarande än de kommersiella instituten. Men störst är inte alltid bäst. Överskattningen av S är så konsekvent och systematisk att den gör att man kan fråga sig om skattepengar bör användas till undersökningar med så diskutabelt resultat.

Att tolka opinioner är inte lätt. Opinionsundersökarna underskattade länge SD. Det visade sig vid valen att partiet fick betydligt högre siffror än hos opinionsinstituten. Efter 2014 års val har nu de kommersiella aktörerna justerat sina metoder och SD:s siffror sticker inte längre ut.

Att Alliansen ökat sitt försprång till de två regeringspartierna och att M gått fram en procentenhet och C med 0,4 sen november ger förstås hygglig arbetsro åt de borgerliga. Men med tanke på hur svag regeringen varit borde Alliansen ha ett mycket större försprång. De rödgröna inklusive V är fortfarande betydligt starkare.

KD når inte heller i den här undersökningen över 4 procentströskeln. Och FP får sin sämsta siffra på åtskilliga år hos SCB. Jan Björklund har under våren stabiliserat opinionssiffrorna och sett ut att överleva höstens landsmöte som partiledare. SCB :s siffra på 4,9 procent är ett bakslag för honom.

För ytterkantspartierna är däremot SCB en källa till belåtenhet. V är nu starkare än MP. Och SD har erövrat sympatisörer sen november både från M och S.

Så länge våra två största partier inte får grepp på Sverigedemokraterna, kommer deras möjliga uppgång att vara begränsad.