Snygga får lättare jobb än fula visar ny forskning. Men inte alltid. Dalkullan Pilt Carin fick sparken för att hon var för vacker. Hennes skönhet orsakade tumult och polisen fick rycka ut när hon sålde mjölk i Gamla stan.

En retro-artikel i samarbete med tidningen Minnenas Journal

Pilt Carin Ersdotter från Djura, Leksand, född 1814, fick uppmärksamhet som få. Fortfarande, 180 år efter hennes tid som mjölkförsäljerska på Stortorget i Stockholm, fängslar hennes öde och sensationella skönhet. Så sent som 2005 uppfördes en staty till hennes ära i Nacka och en sökning på nätet ger förvånansvärt många träffar.

Pilt Carins första arbete i Stockholm väckte inga större sensationer. Jobbet gick ut på att blanda murbruk på byggen och bära fram till murarna. Ett tungt och slitsamt arbete i skymundan. På bygget var det ingen som tog notis om henne så länge hon skötte sitt jobb, vilket hon också gjorde.

En helt annan sak blev det när hon kom till Järla gård i Nacka utanför Stockholm. Bland hennes arbetsuppgifter ingick att sälja mjölk på Stortorget i Gamla stan och det var nu ryktet om hennes exceptionella skönhet började sprida sig. Beundrarna gav henne namnet Vackra kullan och folk vallfärdade till Gamla stan för att få en skymt av skönheten från Dalarna. Vid flera tillfällen uppstod tumult kring hennes mjölkkärra och polisen fick rycka ut för att skingra folkmassorna.

Tidningsartiklar publicerades, här hemma och utomlands, om den uppseendeväckande kullan. Skrifter trycktes sånger och dikter skrevs och tavlor målades, som alla skildrade hennes skönhet. Detta bidrog till en allt mer ohämmad ryktesspridning och situationen blev till slut ohållbar. Arbetsgivare och polis var överens: Hon kunde inte jobba kvar. Hon blev tvungen att flytta ”för att ej i Stockholm göra folket galna i skallen” som hennes arbetsgivare uttryckte det.

Hon fick emellertid snart en ny inkomstkälla. Stockholmsnoblessen hade nämligen upptäckt dalkullans dragningskraft och hon anlitades nu för att visas upp på stadens societetsfester. Det kunde bli flera korta besök på olika fester varje kväll och hennes inkomster blev på så sätt goda.

Till slut nådde ryktet kullans hemby och händelserna i Stockholm misstolkades grovt. Hennes fästman trodde mer på illvilligt skvaller än på Carins bedyranden om oskuld och lämnade henne. Han kunde inte stå emot bybornas antydningar om vad hon antogs ha haft för sig där borta i storstan. Societetsfolket skrev intyg om hennes heder, anständighet och oförvitliga vandel, men dessa gjorde dessvärre mer skada än nytta.

Men en ung man i byn, Margitas Daniel Andersson, trodde dock på Carin. Det blev förlovning och giftermål med sju barn och ett liv i fattigdom och armod. Långt från livet i Stockholms finare salonger.