Sommaren 2011 gick jag tillsammans med min fru och en släkting in på ett kafé i den kurdiska staden Batman. Vi hade knappt hunnit slå oss ner vid ett ledigt bord förrän två unga män som arbetade på kaféet kom fram och bad oss flytta över till den andra sidan av lokalen. De unga männen blev irriterade och sa att det var för min egen skull som de ville att vi skulle byta plats. Förstod jag inte att de ville skydda min fru från främmande mäns blickar? Jag reagerade starkt och sade högt att jag inte blir störd av att andra män ser min fru.

När fundamentalisterna blev starka riskerade en kvinna i Batman som gick ut barbent att få ett rakblad kastat mot benet av män som, liksom männen på kaféet, utsett sig själva till moralens väktare. Kvinnor som gick ut barhuvade kunde få frätande syra kastad i ansiktet.

I dag ser jag med sorg och oro hur kvinnors frihet begränsas i mitt bostadsområde i Tensta. Det finns klara likheter med utvecklingen i kurdiska Batman. Även i Tensta anvisas kvinnor plats i avskild del av kaféet, om de alls släpps in. Islamisterna tycker att ensamma kvinnor inte ska sitta på ett kafé om de inte har sällskap av sina män eller bröder. Kvinnor vittnar om hur de blir bespottade när de går ut i korta kjolar eller shorts. De ska helst inte ta någon plats alls i det offentliga rummet.

I början av 1990-talet kom de första tecknen på att politisk islam tog allt större plats i Tensta. Det var vanligt att se kurdiska, turkiska och syrianska kvinnor bära den traditionella sjalen där hälften av håret syns, men nu använde allt fler muslimska kvinnor betydligt större sjalar för att utrycka politisk tillhörighet. Kvinnor som inte hade sjal blev ifrågasatta som muslimer för att de inte täckte håret.

En familj från Pakistan som tvingades flytta från Tensta berättade hur deras son via sina vänner påverkades att bli strängt religiös och kort därefter krävde att mamman och systern skulle bära sjal. Familjen hade börjat inse att någonting var fel men sonen gick då inte längre att nå med argument eftersom han tillbringade all fritid i en liten moské. Flytten från Tensta återgav kvinnorna i familjen sin frihet men de visste inte hur de skulle kunna motverka den hjärntvätt som sonen utsattes för.

Två modiga vänsterkvinnor Zeliha Dagli och Amineh Kakabaveh orkade inte hålla tyst längre utan valde att träda fram och berätta om islamisternas kvinnoförtryck. Innan dess hade de förgäves, sedan en lång tid tillbaka, försökt få sitt eget parti att ta problemet på allvar. De anklagas nu av Vänsterpartiets partiledning för att förstöra förortens rykte.

Budskapet till Zeliha Dagli och Amineh Kakabaveh är att de bör hålla tyst om problemen de upplever i sin vardag. För ledningen för Vänsterpartiet tycks det vara viktigare att stödja islamister än sina egna partikamrater. Men hur socialistiskt är det att liera sig med anhängare till högerextrema islamofascister? Helgar målen alltid medlen?

‪

Den turkiska militärregimen 1980 hade intresse av att krossa vänsterrörelsen med hjälp av islamister. De struntade i att de därmed sålde ut och krossade kvinnors rättigheter i Batman. Den svenska regeringen och den svenska vänstern har ett legitimt och vällovligt mål att bekämpa rasism. Men det sker på bekostnad av kvinnors rättigheter i Tensta. För kvinnor spelar det mindre roll om regimen är en turkisk militärmakt eller en S/MP regering med stöd av Vänsterpartiet om resultatet är att deras rättigheter kränks.

Cheko Pekgul

medlem i Vänsterpartiet

författare till boken "Jag är ju svensk"