Komentář Jany Ustohalové: Premiér Andrej Babiš chce, aby se začalo rodit víc dětí. Podle něj by to pomohlo stabilizovat důchodový systém. Rodičům ale nabízí jen jednotlivosti vytržené z kontextu, které nikoho nepřimějí, aby měl víc dětí, než je nezbytně nutné. Mít děti totiž dnes v Česku znamená skoro automaticky pád do chudoby.

Proč Češky nezačnou rodit víc dětí, i když by si to Andrej Babiš hodně přál

Premiér Andrej Babiš (ANO) v sobotním vydání Lidových novin oznámil, že chce, aby Češky začaly rodit víc dětí. „Potřebujeme zvýšit porodnost, ne 1,7 dítěte na ženu, ale 2,1. Potřebujeme, aby ženy rodily v pětadvaceti, ne ve třiceti, i ze zdravotních důvodů,“ prohlásil premiér s tím, že děti jsou nutné, abychom udrželi současný důchodový systém.

A jak chce vyšší porodnosti dosáhnout? Stejnými sliby, jaké slyší rodiče od politiků každé vlády posledních patnáct let. Tedy více jeslí, školek, sdílená pracovní místa, investice do porodnic a porodních domů, dotace obcím na sociální byty.

Jako matka čtyř dětí bych panu premiérovi ráda vzkázala, že takhle to nefunguje. Tyhle jednotlivosti rozhodně nikoho nepřimějí mít víc dětí. Aby lidé měli víc potomků, musel by se změnit celý systém rodinné podpory, a především atmosféra ve společnosti. Právě proto je dnes rodin se třemi a více dětmi jen kolem patnácti procent, se čtyřmi pak tři procenta. A díky vysloveně antirodinnému nastavení státu je víc než pětina z nich ohrožena příjmovou chudobou.

Jediné, co podle zkušeností ze zahraničí pohne s porodností, je, když si matky budou moci vybrat z více možností, jak si zorganizovat život podle sebe, a nebudou znevýhodněné, ať se rozhodnou pro kteroukoliv z nich. Dnes můžou volit jen zůstat doma na rodičovské – a tím pádem zchudnout –, nebo jít brzo do práce a dát většinu platu za chůvu či soukromou školku.

Jako na běžícím páse

Začíná to už v porodnicích, kde se matky často setkávají s paternalistickým přístupem personálu, který je sám často vyhořelý a přepracovaný, takže na nějaký osobní přístup k ženám, které se nacházejí v mezní životní situaci, většinou není čas.

Symbolem tohoto přístupu českého porodnictví, kdy je matka personálem považovaná jen za pacientku bez vlivu na rozhodování o sobě a svém dítěti, je známý český porodník profesor Antonín Pařízek, s nímž podle svých slov Babiš změny konzultuje. Dva nové porodní domy, kterými se premiér v rozhovoru chlubí, nic nevyřeší. Pomohly by jen masivní investice do lékařů, sester a porodních asistentek, aby nemuseli sloužit desítky hodin přesčasů a mohli si dovolit být empatičtí a nevyhořelí.

K tomu musíme připočíst, že do pěti let skončí třetina obvodních pediatrů kvůli důchodovému věku. Už nyní v některých regionech dětští lékaři nejsou vůbec a rodiče k nim musí jezdit i desítky kilometrů. Za pár let nebude mít kdo ošetřovat ani to málo dětí, co je teď. Kdo bude léčit ty, které se mají podle premiéra narodit navíc?

Čtyři děti? Tak si připravte šest miliónů

Pak tu máme fakt, že pokud se partneři rozhodnou mít dítě, znamená to pro ně mnohdy