Suomalaiset ovat hyviä insinööriosaamisessa. Kun Nokian menestys kännykkäkilpailussa romahti, sen puhelimet taisivat edelleen olla teknisesti parhaita (nyt Samsung on mennyt ohi), mutta softa ja käyttäjäystävällisyys tökkivät.

Tämä ongelma koskee jokseenkin kaikkia kulutustavaroita. Niitä ei osata viimeistellä käyttäjäystävällisiksi. Ja jos osataankin, ei osata myydä. Myönnän, että väitteet ovat vähän kliseemäisiä, mutta totta ainakin toinen puoli.

Olennaista on, että hyvällä insinööriosaamisella pärjäsi ennen, mutta ei pärjää enää. Hyvä insinööriosaaminen on edelleen edellytys menestykselle, mutta yksin se ei enää riitä. Pieni kielialue on ollut meille aina haitta, mutta nyt tämän haitan merkitys on kasvanut.

Pieni kielialueemme tarjoaa aika kapoisen pohjan sisällön tuotannolle. Englantia äidinkielenään puhuvilla on tässä valtaisa etumatka. Muilla suuria kansainvälisiä kieliä puhuvilla mailla on etuna se, että opiskeltuaan englantia, he osaavat kahta kansainvälistä kieltä, suomalaiset vasta yhtä. Ovat siis kahta kieltä opiskeltuaan yhtä ummikkoja kuin mitään kieliä opiskelematon englantilainen tai jenkki.

Ei riitä, että annamme muille yhden kielen verran tasoitusta. Sisäpoliittisista syistä pakotamme koululaisemme opettelemaan myös toista lähes yhtä käyttökelvotonta kieltä. Kaksi kieltä tasoituksena on jo aika paljon.

Kielellinen eristäytymisemme nimittäin on osasyynä myös siihen, että tunnemme muita kulttuureja huonosti emmekä siksi menesty globaaleilla markkinoilla. emmekä verkostoidu.