Niukkuutta. Sitä oli tarjolla suomalaisten ruokapöydissä sata vuotta sitten. Syötiin, mitä oli tarjolla. Ravinto koostui pitkälti viljatuotteista ja 1800-luvun lopulla yleistyneestä perunasta. Lautasilta löytyi myös juureksia, marjoja ja kalaa. Lihaa saatiin harvemmin. Ruokavalio oli lähellä nykyisin muodikasta paleodieettiä.

Eri yhteiskuntaluokkiin kuuluvat söivät 1900-luvun alussa yllättävän samanlaista ruokaa.

– Perunaa ja suolakalaa löytyi kaikkialta. Vaikka ylellisyystuote kahvi ei ollut aluksi koko kansan juoma, juuri sata vuotta sitten se alkoi yleistyä työväenluokan parissa. Kahvi saattoi olla päivän ainoa lämmin keitos pöydässä, kertoo ruokakulttuurin professori Johanna Mäkelä Helsingin yliopistosta.

Maailmansotien välisenä aikana Suomessa käytiin yhteiskunnallista keskustelua siitä, saavatko kaikkein köyhimmät ja vähävaraisimmat tarpeeksi ravitsevaa ruokaa.

Samaan aikaan suomalaiset opettelivat uusia asioita: kuinka käytetään kermaa tai valmistetaan vanukkaita. Kursseilla opeteltiin tekemään täytekakkuja.

Suomalaispöytiin ilmestyivät myös lihapullat. Tästä on kiittäminen Länsi-Suomen säätyläisperheissä työskennelleitä pitokokkeja. He toivat useita Ruotsista vaikutteita saaneita ruokalajeja yleisempään käyttöön. Lihapullat muuttuivat pian suomalaiskodeissa sunnuntairuoaksi, myöhemmin arkiruoaksi ja sitten vielä valmisruoaksi.

Elävä arkisto: Tori - jokamiehen ruoka-aitta 1938

Karjalanpiirakka kertoo historiasta

Toinen maailmansota toi niukkuuden takaisin. Oli säännösteltävä, syötävä pettua ja juotava korviketta. Pisimpään kitkuteltiin kahvin kanssa. Sen säännöstely loppui vasta 1954.

Kun ruokavarat olivat vähissä, piti olla kekseliäs. Sotien aikaan kansanhuoltoministeriö julkaisi kaksi kirjasta, joissa opastettiin luonnonkasvien käyttöön. Kirjasista koottiin 1970-luvulla kirja Mihin kasvimme kelpaavat. Tänä päivänä puhutaan villiyrteistä ja -kasveista. Samat asiat palaavat eri nimillä.

Professori Johanna Mäkelä painottaa suomalaisten kekseliäisyydessä nais- ja neuvontajärjestöjen pitkää perinnettä.

– Marttaliitto sekä Maa- ja kotitalousnaiset ovat olleet varsinaisia voimatekijöitä, kun kotitalouksille on välitetty taitavan perheenemännän ihannetta ja sitä, miten niukat varat saadaan riittämään.

Elävä arkisto: Paula-tyttö opasti suomalaisille kuinka valmistetaan oikein hyvää kahvia

Toisen maailmansodan jälkeen Suomen tilanne kiteytyi karjalanpiirakkaan.

– Siirtokarjalaisten eli evakkojen myötä karjalanpiirakka yleistyi sodan jälkeen koko Suomessa. Se konkretisoi muutoksen, joka oli valtava Suomelle ja suomalaisille. Karjalanpiirakka on hieno esimerkki siitä, että ruoka on aina enemmän kuin ruokaa.

Valmisruokia väsyneille äideille

Vaikka suomalaiset saivat kituuttaa ruoan kanssa vielä 1950-luvullakin, ensimmäiset einekset ja kuumennettavat valmisruoat tulivat kauppoihin.

Suomi alkoi kaupungistua ja teollistua toden teolla. Ruoan piti olla helppoa ja halpaa. Yksi vastaus oli makkara. Vaikka makkaraa oli valmistettu teollisesti jo pitkään, 1960-luvun alussa syntyi legendaariseksi muodostunut HK:n sininen. Sitä ei tehty enää luonnonsuoleen vaan muovikuoreen, mikä helpotti valmistamista ja oli siksi edullista.

Elävä arkisto: Näin syntyi makkaraa 1950-luvulla

Valmisruokien menekkiä lisäsi se, että naiset alkoivat käydä yhä enemmän töissä kodin ulkopuolella. 1970-luvulla pohdittiinkin naisten kaksoistaakkaa, kun päivätyön lisäksi vastuulla oli myös kodin ruokatalous.

Aikaan sopi myös vuonna 1970 alkanut tv-ohjelma Maukasta mutkattomasti, jota luotsasivat keittiömestarit Jaakko ”Kokki” Kolmonen ja Veijo Vanamo. Muita parivaljakon ohjelmasarjoja olivat Asia on pihvi, Kesäkeittiö ja Patakakkonen. Ruokaohjelmissa oli valistava ote ja etusijalla oli kotimainen, terveellinen ruoka.

Elävä arkisto: Poroa, sientä, silakkaa ja ruisleipää Kolmosen ja Vanamon tapaan

Suomalaisten ruokatottumuksista kannettiin huolta, mistä kuuluisin esimerkki on 1970-luvulla alkanut Pohjois-Karjala-projekti, jonka tavoitteena oli parantaa suomalaisten elintapoja vähentämällä tupakan, suolan ja kovien rasvojen käyttöä.

Lisää vettä myllyyn saatiin, kun Suomeen rantautuivat ensimmäiset hampurilaisravintolat 70-luvun puolivälissä.

Pikaruokaa paheksuttiin myös vuonna 1984, kun amerikkalainen McDonald’s-ketju saapui Tampereelle.

Elävä arkisto: Burger King, Carrols, Clock syöttivät amerikkalaista ideologiaa

Leipäkoneita ja makumuistoja ulkomailta

Ruoasta alkoi tulla muutakin kuin ruokaa 1980-luvulla. Vauraalla vuosikymmenellä koteihin hankittiin uusia kodinkoneita, jotka keskittyivät vain yhteen asiaan. Hittejä olivat leipä- ja jäätelökoneet.

Valikoimaa oli entistä enemmän, mikä helpotti väsyneiden äitien ruoanvalmistusta. Samalla miehet ja isät alkoivat kiinnostua ruoanlaitosta. Ruoasta alkoi tulla harrastus.

– Silloin alettiin harrastaa varovaisesti viininjuomista. Ravintolasta tuli paikka, jossa voitiin nauttia aterioita muulloinkin kuin syntymä- tai äitienpäivänä, kertoo professori Johanna Mäkelä.

80-luvulla Suomeen alkoi tulla uusia makuja. Yhä useampi suomalainen pääsi lomamatkoille ulkomaille ja sieltä tuliaisina tuotiin makumuistoja, jotka haluttiin toistaa kotona matkan jälkeen.

Samaan aikaan Suomessa alkoi olla ravintoloita, joita kutsuttiin etnisiksi. Maahanmuuttajien, kuten Vietnamin venepakolaisten, oli helppo työllistyä ravintola-alalle tai perustaa oma firma.

Pizzaa ja sushia

Suomeen virtasi uusia ruokatuulia, kun maamme liittyi Euroopan Unioniin 1995. Elintarvikkeiden tuonti ulkomailta lisääntyi ja uutta eurooppalaista perhettä esiteltiin etenkin ruoan kautta.

– Lehdissä käsiteltiin paljon eri EU-jäsenmaiden ruokakulttuuria. Esimerkiksi joulun alla kerrottiin, minkälaisia joululeivonnaisia eri maissa on, muistelee Johanna Mäkelä.

Elävä arkisto: Kun syömisestä tuli herkuttelua

Ulkomaisista ruoista suomalaiset ovat ottaneet parhaiten vastaan pizzan. Italialaiseksi mielletty ruoka saapui Suomeen jo 1960-luvulla ja alkoi levitä seuraavan vuosikymmenen aikana. Nyt se on kaikkialla.

Ruokakulttuurin professori Mäkelän mukaan pizza on istunut Suomeen erityisen hyvin, sillä täällä on vahva piirakkaperinne.

– Täällä pizzaan on laitettu mitä mielenkiintoisimpia täytteitä. Se ei ole ihmeellistä maassa, jossa kalakukoissa on lihaa ja kalaa samassa paketissa.

Pizza on osa suomalaista ruokakulttuuria, sillä se on edullista ja helposti saatavaa. Valmisruokien listalla kärkisijoilla keikkuu aina einespizza.

– Meillä einespizzaan koetaan tiettyä lukkarin rakkautta. Sillähän on harvinaisen paljon lempinimiä kuten roiskeläppä.

Maailman eri maut kulkeutuivat 90-luvulla suomalaisiin keittiöihin entistä vahvemmin. Kodeissa alettiin vääntää herkkuja Intiasta, Lähi-idästä ja Meksikosta. Nykyisin ei voi unohtaa sushia.

Mutta missä kulkee Suomen sushiraja? Se liikkuu koko ajan pohjoisemmaksi, sanoo professori Johanna Mäkelä.

– Ei ole ihme, että monet suomalaiset pitävät sushista. Meillä on oma kalaruokakulttuurimme, jossa ei kavahdeta raakakypsytettyä graavikalaa.

Yksin ja yhdessä

Lihaton, laktoositon, gluteeniton. Tällä vuosituhannella syömisestä on tullut yksilöllistä. Ihmiset tunnistavat syömänsä ruoan ja terveyden välisen yhteyden entistä paremmin. Ruokavalio on sopeutettu omaan kehoon sopivaksi. Kuntoilubuumi on tuonut mukanaan trendit kuten karppauksen ja paleodieetin. Uusia käsitteitä ovat olleet super food ja slow food.

Aivan viime vuosina on puhuttu paljon kasvisruokavaliosta ja kasvisten syömisen lisääntymisestä.

– Samalla keskustelemme elintapamme kestävyydestä sekä oikeudenmukaisuudesta koko ruokajärjestelmässä, sanoo professori Johanna Mäkelä.

Elävä arkisto: Parempi ruoka – parempi elämä?

Suomessa on vasta hiljattain opittu ajattelemaan, että täällä on aivan oma ruokakulttuurinsa. Aiemmin koko sana ei ollut vakiintuneessa kielenkäytössä.

– Kymmenen vuotta sitten puhuttiin vielä, että Suomessa ei ole mitään ruokakulttuuria toisin kuin Italiassa tai Ranskassa. Nyt Pohjoismaat ovat olleet trendikkäitä maailmalla jo tovin, mikä on saanut suomalaiset havahtumaan, että onhan täällä kaikkea hienoa.

Mäkelän mielestä yksi niistä on jokamiehenoikeudet, joka ei ole itsestään selvää edes kaikkialla Euroopassa. Suomen luonnon antimista on tullut esimerkiksi Michelin-ravintoloiden valttikortti.

– Tyypillistä suomalaista ruokakulttuuria ovat metsiemme ja järviemme antimet. Marjat ja sienet löytyvät metsistä sekä kalat ja riista kalastamalla ja metsästämällä.

Yksilöllisen syömisen loogisena jatkumona on ollut paluu yhteiseen pöytään. Kaupunkikulttuurin uusi kukoistuskausi synnytti vuonna 2011 suomalaisen innovaation Ravintolapäivän, joka levisi ympäri maailmaa.

Myös brunssit ovat tällä hetkellä suosiossa. Professori Johanna Mäkelän mukaan se osoittaa, että suomalaiset ovat luoneet yhteisönsä uudella tavalla.

– Suomalaiset muuttivat lyhyessä ajassa maalta kaupunkiin, jolloin tiiviit lähiyhteisöt muuttuivat. Aikaisemmin syötiin yhdessä perheen ja suvun kanssa. Nyt syömisyhteisö voi olla lähimmät ystävät, työtoverit tai satunnaiset kohtaamiset kaupunkitapahtumissa.

Yksi Suomi 100 -juhlavuoden teemoista onkin Syödään yhdessä.

– Meidän ruokakulttuuriimme kuuluu olennaisena se, että syömme yhdessä muiden ihmisten kanssa. Se sopii siihen, kun mietitään, mitä kaikkea tässä ollaankaan tehty yhdessä viimeiset sata vuotta.