Ulkopoliittisen instituutin ohjelmajohtaja Mika Aaltola sanoo, että puolueettomuuspolitiikan jälkeinen hokema sotilaallisesti liittoutumattomasta Suomesta on yhä enemmän saivartelua ja jäämässä historiaan.

Suomalaisten käsitystä maan turvallisuusratkaisusta hämmentää erikoinen ”eipäs-juupastelu” ja ajoittainen harhaluuloisuus Suomen Nato-jäsenyydestä, katsoo Suomen ulkopoliittisen instituutin ohjelmajohtaja Mika Aaltola. Hänen mukaansa Suomen asema ja turvallisuuspoliittiset ratkaisut ovat selkiytyneet, eikä kyse suinkaan ole hämärästä kyttäilystä Naton tuulikaapissa sen kuuluisan option kanssa.

–Suomessa on parikymmentä prosenttia niitä, jotka Natoon haluavat liittyä ja parikymmentä prosenttia sellaisia, jotka sitä kiihkeästi vastustavat. Näistä kummastakin näkökulmasta Suomen nykyinen tila on epäselvä, eikä ollenkaan toivottava. Tätä kautta syntyy epäluuloinen hämmennys, sanoo Aaltola Uudelle Suomelle.

–Ongelmana tässä on se, että tämä eipäs-juupastelu Natosta tuottaa ajoittain tuntemuksen, että Suomen tämänhetkinen linja olisi jonkinlainen epätyydyttävä välivaihe johonkin siirryttäessä. Tämä lehtienkin palstoilla tapahtuva kinastelu tuottaa hämmennystä kansalaisten mielissä, että olisi jotenkin epäselvää, missä Suomi tällä hetkellä on ja mihin se on menossa.

Mikä sitten on Suomen asema?

Vanhasta puolueettomuuspolitiikasta Suomi on Aaltolan mukaan ajanut ohitse jo aikapäiviä sitten. Syvenevä turvallisuusyhteistyö ennen kaikkea EU:n mutta myös muiden verkostojen kanssa alkaa sekin tarkoittaa jo sitä, että puolueettomuuspolitiikan jälkeinen hokema sotilaallisesti liittoutumattomasta Suomesta on yhä enemmän saivartelua ja jäämässä historiaan.

–Sekin on hyvin suhteellinen asia, kun ensi viikolla tarkoitus allekirjoittaa uusin julistus EU:n puolustusdimensiosta. Itse näkisin, että sotilaallinen liittoutumattomuus on jäämässä vähitellen taakse, eikä se tapahdu Nato-jäsenyyden kautta. Se tapahtuu EU:n puolustusyhteistyön syventyessä, toteaa Aaltola ja lisää, että samaan aikaan myös EU:n ja Naton yhteys on tiivistymässä.

Suomen nykyisen turvallisuuspoliittisen ratkaisun ja aseman kiteytti olennaiseen Aaltolan mielestä tasavallan presidentti Sauli Niinistö valtiopäivien avajaispuheessaan viime helmikuussa.

–Tänne on paha väkisin tulla. Ja vielä, että Suomi on vahva partneri, jos kriisi syntyisi, Niinistö totesi.

Tämä Niinistön kiteytys viittaa Aaltolan mukaan siihen, että ensisijaisen tärkeää Suomelle on ”hoitaa oma tontti”, eli varmistaa puolustuskyky ja vahvistaa sen suorituskykyjä, kuten nyt tehdään muun muassa HX- ja Laivue2020-hankkeilla. Kumppanuuksia Suomi rakentaa aktiivisesti esimerkiksi Ruotsin ja Yhdysvaltojen kanssa sekä eri verkostoissa kuten Pohjoisessa ryhmässä, EU:ssa ja JEF-ryhmässä. Näiden kumppaneiden kesken on tärkeä myös tiivistää harjoittelutoimintaa, Aaltola korostaa.

–On nimenomaan hyvä asia, että on saatu kudotuksi monikerroksista puolustusverkostoa.

–Osa näistä verkostoista, kuten nyt Pohjoinen ryhmä, pyrkii luomaan uusia ketterämpiä malleja uusiin puolustusratkaisuihin ja sitten niitä harjoitellaan. Ilman harjoittelua niitä taitoja ei ole otettavissa käyttöön erilaisissa kriisitilanteissa.

Aaltola katsookin, että Suomi ei ole turvallisuuspoliittisesti ollenkaan harmaalla alueella, vaan turvallisuuspolitiikan maaperä on tarkkaan kartoitettua ja rakennettua.

–Voisi sanoa, että Naton eipäs-juupastelijoiden kritiikki siitä, että Suomi on nyt jossakin harmaalla alueella Naton ja Venäjän välissä, on vanhentunutta.

–Se mikä tässä on se ongelma, että monet näkevät Naton päämääränä ja jonkunlaisena lopullisena ratkaisuna Suomen turvallisuusdilemmaan. Luulen, että sitä ei sellaisena pitäisi nähdä. Nato-jäsenyys on väline. Sillä on oma arvonsa, mutta Suomen työkalupakkiin kuuluu totta kai muitakin välineitä.

Suomen turvallisuusdilemma

Suomen turvallisuusdilemma viittaa tietenkin Venäjään. Se tarkoittaa, että yksi ei voi tietää tai luottaa, onko toinen hyökkäyksellinen vai puolustuksellinen. Voimasuhteiden epätasapaino vahvistaa dilemmaa. Hyvä esimerkki on Naton ja Yhdysvaltojen läsnäolo Baltiassa. Yhtäältä lännen vahva läsnäolo varmistaa, ettei Baltiaan pääse syntymään sotilaallista tyhjiötä, mutta toisaalta se saa Venäjän kokemaan jotkin eduistaan ja päämääristään uhatuiksi.

Suomen kannalta Yhdysvaltojen läsnäolo Baltiassa on vakauttava tekijä, koska se luo pidäkkeitä aikaisempaan tyhjiöön. Samalla Venäjän ja lännen joukkojen läheisyys tuottaa koordinaatiohuolia.

–Niinistö on sitten pyrkinyt helpottamaan tilanteen hallintaa näillä transponderi- ja muilla ehdotuksilla.

Tasapainoilusta turvallisuusdilemman kanssa kertoo myös Suomen vaalima Nato-optio. Aaltola korostaa, että kun yksi hallitus toisensa jälkeen kirjaa ohjelmaansa, että Suomi säilyttää mahdollisuuden hakea Nato-jäsenyyttä, ei kirjaus ole osoitus päättämättömyydestä. Optio on itsessään työkalu turvallisuuspolitiikan pakissa.

–Sen säilyttäminen on järkevää. Se muistuttaa kaikkia Suomen naapurimaita siitä, että riippuen tilanteen kehittymisestä Suomella on tällainen oikeus ja mahdollisuus hakea Naton jäsenyyttä.

–Naton eipäs-juupastelijoille tämä näyttää kummallekin hirveän epätyydyttävältä. Kummallekin kuppikunnalle syntyy ajatus, että oltaisiin hataralla pohjalla.

–Suomen turvallisuusdilemma ei oikeastaan koskaan ole ratkaistavissa lopullisesti. Vaikka olisimme Natossa, joutuisimme pohtimaan monia visaisia kysymyksiä, niin kuin tekevät muutkin Nato-maat, Aaltola huomauttaa.

Suomen tavoin Pohjoisessa ryhmässä ja JEFissä uusia toimintamalleja, kumppanuuksia ja turvallisuusrakenteita ovat muodostamassa Nato-maat Norja, Tanska ja Hollanti.

–Nato-jäsenyys ei ole historian loppu millään lailla.

Onko pohjoisessa nyt salaiset turvatakuut?

Yhdysvaltain puolustusministeri James Mattis ilmoitti toukokuussa ruotsalaislehti Dagens Nyheterin haastattelussa, että jos Ruotsi joutuu pulaan, Yhdysvallat tulee hätiin. Lausuntoa on luettu etenkin kylmän sodan taustaa vasten, jolloin Ruotsilla oli salaiset turvatakuut Yhdysvalloilta.

Alkuviikosta Helsingissä vieraillut Mattis ei vastaavaa suomalaisille ilmoittanut. Itse asiassa Mattis ei vastannut yhdenkään toimittajan yhteenkään kysymykseen. Sen sijaan puolustusministeri Jussi Niinistö (sin.) totesi, että ”jos rähinä alkaa, myös liittokuntia alkaa syntyä”. Viikko aiemmin saman asian sanoi lähes samoilla sanoilla tasavallan presidentti Niinistö.

Onko tämä suomalainen tapa sanoa, että Suomellakin on turvatakuut Yhdysvalloilta?

–Enpä usko, Aaltola naurahtaa.

–Tämä on ihan johdonmukaista ajattelua Suomen turvallisuuspolitiikasta. Ajatuksena on, että yhä intressipohjaisemmassa maailmassa keskeinen valttikortti on omat kyvykkyydet ja valmiudet eli oman tontin hyvä hoitaminen. Se on suurin vakuutus kriisitilanteessa ja sellaisella maalla on usein historiallisesti ajateltuna myös liittolaisia.

Aaltola huomauttaa, että Ruotsin historiasta johtuen, Mattisin toukokuisia lausuntoja on helposti ylitulkittu.

–Näihin lausuntoihin edelleen haetaan sitä tulkintakehystä kylmästä sodasta, jolloin Ruotsi salaisesti oli liittoutunut länteen. Tätä haistellaan etenkin Ruotsissa, että onko tällainen sopimus olemassa tälläkin hetkellä. Amerikkalaiset ovat etenkin presidentti Barack Obaman aikana korostaneet, että tällaista ei ole olemassa.

Miten tähän Mattisin Ruotsille antamaan lausuntoon sitten tulisi suhtautua?

–Samanlainen tulkinta on luettavissa Donald Trumpin lausunnosta, kun presidentti Niinistö vieraili Washingtonissa. Ja jotkut ovatkin niin tehneet. Yhdysvalloilla on taipumusta demokratioiden puolustamiseen ja erityisesti ison käydessä pienen kimppuun, Yhdysvalloilla on taipumusta tukea suoraan tai epäsuorasti kohtalostaan kamppailevia valtioita.

Trump totesi lehdistötilaisuudessa Suomen ja Yhdysvaltain suhteiden olevan hyvin läheiset, ja että Yhdysvallat on aina valmiina auttamaan Suomea.

–Kyllä siinä tällainen kulttuurinen ja läntinen sidos on, joka tuottaa tiettyjä oletusarvoja. Mutta eivät ne ole sellaisia, että niiden varaan voisi laskea ja heittäytyä huolettomaksi, vaikka oltaisiin Natossa. Mutta sekin että Yhdysvalloilla on liittolaisia, turvallisuusintressejä ja sitoumuksia Itämerellä tuo Ruotsin ja Suomen kaltaiset demokratiat tähän kokonaisuuteen mukaan. Suomi ja Ruotsi ovat tärkeitä ja tuovat koko Baltialle puolustuksellista syvyyttä.

–Tällä hetkellä Washingtonissakin arvostetaan ehkä enemmän vielä kuin ennen sitä oman tontin hoitamista. Siellä ei niinkään pidetä arvossa, että heiltä käydään kysymässä apua ja turvatakuita, vaan arvostetaan maita, jotka itse tuottavat turvallisuutta ja vakautta.

Lue myös:

Piraattipoliitikko: ”Olemme käytännössä jo liittyneet Natoon!”

Kaksi tiukkaa Nato-vastausta ex-suurlähettiläälle: ”Se aika on ohi”