Työttömille kehitetään jatkuvasti uusia sanktioita ja ”aktivointitoimenpiteitä”. Niiden hyödyistä ei juuri ole näyttöä, sanoo VATTin johtava tutkija Kari Hämäläinen.

Määräaikaishaastatteluja, hakemuspakkoa, aktiivimallia, koulutuksia, kuntouttavaa työtoimintaa, aktivointijaksoja, sanktioita, työkokeilua, työelämäkokeilua...

Suomalainen työttömien aktivointipolitiikka on sekavaa sillisalaattia vailla selkeää päämäärää, sanoo Valtion taloustieteellisen tutkimuskeskuksen VATTin johtava tutkija Kari Hämäläinen Taloussanomille.

– Täällä on usean kymmenen vuoden ajan tehty jatkuvasti uusia toimenpiteitä, joista osa on kumonnut edellisen. Tutkimusnäyttöä toimenpiteiden työllisyysvaikutuksista on yhä hyvin vähän.

Hämäläinen nostaa esimerkiksi kymmenen vuotta sitten tehdyn uudistuksen, jossa yli 500 päivää työttömyysturvaa saaneita alettiin tehostetusti ohjata te-toimistojen järjestämien koulutusten, kokeilujen ja työtoiminnan piiriin.

– Saamiemme tulosten perusteella pitkäaikaistyöttömien tehostettu aktivointi ei lisännyt heidän työllistymistään.

Jättimenestystä Hämäläinen ei povaa myöskään Juha Sipilän (kesk) hallituksen ensi vuodeksi voimaan saattamasta ”aktiivimallista”.

Mallissa työttömän tukea leikataan noin 5 prosenttia, jos hän ei osoita aktiivisuutta tekemällä osa-aikatöitä tai osallistumalla te-toimiston palveluihin.

– On vaikea uskoa, että sillä tulee hirveästi vaikutusta olemaan, Hämäläinen sanoo.

Tilastojen kaunistelu ohjaa päättäjiä

Useat päättäjät kuten valtiosihteeri Martti Hetemäki ovat torpanneet ajatuksen vastikkeettomasta perustulosta, koska kansainvälisten tutkimustulosten perusteella se ei ainakaan lisäisi työllisyyttä.

Miksi tutkimusnäytön puute ei ole suomalaisille päättäjille este kehittää yhä uusia aktivointitoimenpiteitä?

VATTin Hämäläisellä ei ole suoraa vastausta, mutta yhden huomion hän on tehnyt:

– Erilaisten aktivointitoimien lisääminen on päättäjille liian helppo tapa siivota työttömyystilastoja.

Koulutuksiin osallistuvat ja palkkatuella työllistettävät eivät näy työ- ja elinkeinoministeriön eivätkä aina myöskään Tilastokeskuksen tilastoissa työttöminä.

Hämäläisen mukaan tämä osaltaan kannustaa suomalaisia päättäjiä hataraan tietopohjaan nojaavien uudistusten tehtailuun, jota hän on itse kutsunut ”sokkoaktivoinniksi”.

Suurimmat hyödyt työttömyyden alkuvaiheessa

Tutkija painottaa, että kansainvälisten tutkimusten perusteella työttömien aktivointi voi myös onnistua.

– Eniten näyttöä on siitä, että työttömyyden alkuvaiheessa lähestyvä toimenpide tai sanktio voi lyhentää työttömyyden kestoa. Tätä kutsutaan uhkavaikutukseksi.

Esimerkiksi Sipilän hallituksen toteuttama ansiosidonnaisen työttömyysturvan enimmäiskeston lyhentäminen 500:sta 400:aan päivään voi Hämäläisen mukaan lyhentää työttömyysjaksojen pituutta.

Varsinaisista aktivointitoimenpiteistä työllistämisvaikutuksia on tutkimuksissa saanut aikaan lähinnä yrityksissä tapahtuva palkkatuettu työllistäminen, hän kertoo.

Mitä pitempään työttömyys kestää, sitä vähemmän vaikutusta toimenpiteillä tai sanktioilla on.

– Siksi meidän pitäisi keskittyä saamaan mahdollisimman nopeasti töihin ne, jotka voivat töitä saada. Näin tukea pystyttäisiin kohdentamaan enemmän niille, jotka sitä todella tarvitsevat.

”Koko systeemi tulisi miettiä uusiksi”

Hämäläisen mielestä työttömyysturvajärjestelmä on jo niin rönsyinen, ettei sen korjaaminen onnistu ”pienellä näpertelyllä”.

– Ensin pitäisi määritellä, millaista lopputulosta tavoitellaan. Sen pohjalta koko systeemi tulisi miettiä uusiksi.

Koko systeemillä Hämäläinen viittaa siihen, että työttömyystukien lisäksi myös esimerkiksi asumistuet ja toimeentulotuet pitää sovittaa työllistämispolitiikan kanssa yhteen uudella tavalla.

– En väitä, että tämä olisi helppo asia. Siksi pidän esimerkiksi perustulokokeilua järkevänä. Erilaisten mallien kokeileminen mahdollistaa sen, että päätöksenteko voidaan vastaisuudessa perustaa nykyistä enemmän tutkitulle tiedolle.