Necessita millorar. I molt. Aquesta seria la qualificació que mereixeria el sistema públic universitari valencià si s’avaluara el seu compromís amb la llengua del país. El Sindicat de Treballadors i Treballadores de l’Ensenyament en Valencià (STEPV) ha analitzat l’oferta d’ensenyament en català de les cinc universitats públiques valencianes i els resultats no són encoratjadors. En concret l’estudi analitza l’oferta entre els cursos 2011/12 i 2017/18.

I el que es posa en evidència és que si bé es registra una xicoteta millora, aquesta és limitada. Només la Universitat de València ha millorat de forma notable la presència de l’idioma en el seu currículum, amb un increment de deu punts que la situa en el 36,2%. L’estudi s’ha fet excloent les matèries de les àrees lingüístiques, atès que aquestes s’han d’impartir, lògicament, en la llengua corresponent. En la banda contrària a la de la Universitat de València hi ha la Universitat Miguel Hernández (UMH) d’Elx, on la docència del català es xifra en un pírric 0,1%. La Universitat Jaume I se situa la segona pel que fa a presència del català a les aules, amb un 19,6% del total de les matèries. Crida l’atenció, això no obstant, que la universitat castellonenca ha disminuït aquest percentatge des de 2011.

Aleshores el percentatge fou del 19,9%. En uns nivells molt semblants se situen la Universitat d’Alacant i la Universitat Politècnica, amb un 7,3% i un 6,6% respectivament. Totes dues registren millores respecte de l’any 2011, però molt limitades: al voltant d’un punt. Així doncs, hi ha un «estancament generalitzat» de l’ensenyament en català a les universitats públiques valencianes, tal com reconeix Alfons Esteve, autor de l’article que aquest respecte ha publicat la revista del STEPV Allioli aquest mes.

Aquest estancament contrasta amb l’increment de docència en anglès. Amb excepció feta de la UMH, l’anglès puja a totes les universitats de forma sensible fins a situar-se en el 5,5% en el global. La Universitat de València (7,5%) i la Politècnica (7,4%) són els dos centres on la llengua de Shakespeare té més presència.

Les raons que expliquen la migrada presència del català són diverses. Segons Esteve, si bé en el passat hi hagué «una contraplanificaciólingüística orquestrada envers la llengua pròpia, executada pels diferents governs del PP de la Generalitat Valenciana i de l’Estat», l’etapa del govern del Botànic ha estat marcada per l’absència d’ «una planificació lingüística clara» en l’àmbit universitari. Recorda, Esteve, que en aquest període no s’ha publicat cap normativa que obligue a fer docència en català en l’àmbit universitari o que regule la capacitació lingüística.

En l’actualitat només la Universitat de València disposa d’un Pla d’Increment de la Docència en Valencià. Aquest es va aprovar el 2012, any en què la docència aplegava al 25,7% de l’oferta de crèdits. El pla consisteix a fixar cada any els percentatges mínims de docència en la llengua pròpia, amb la mirada posada en l’any 2022. Per a aqueix any, la UV té l’objectiu d’impartir la meitat de la seua docència en català. De moment, la més antiga de les universitats públiques valencianes ha aconseguit complir amb l’objectiu fixat per 2017, que era de almenys un 35% de la docència en la llengua cooficial.

Els resultats són «decebedors», en opinió d’Alícia Martí, coordinadora de l'àrea de publicacions i comunicació de STEPV, sobretot tenint en compte la realitat d’universitats com la Jaume I de Castelló, on en els nivells inferiors d’ensenyament el català és majoritari a les aules. I el mateix, tenint en compte que universitats com la Politècnica (amb un 6,6%) tenen subseus a Gandia o Alcoi, dos territoris amb predomini catalanoparlant. Martí, que és també directora d'Allioli, reconeix que «si bé cada universitat té una idiosincràsia, en funció del territori on està implantada i de les carreres que ofereix, entre no fer res o intentar prendre mesures com les que ha pres la UV, és millor fer açò últim».

Des del STEPV reclamen a la Generalitat que tinga una posició activa per superar l’actual marginació del català a les universitats. Així, exigeixen una normativa que prescriga uns mínims de docència en català i en llengües de comunicació internacional. També reclamen que tant els professors com el personal administratiu dispose de la capacitació lingüística, almenys del C1. «El problema de la Llei d’Ús i Ensenyament en Valencià tenia el problema que no sancionava. Ens cal anar més enllà; ens cal una Llei d’Igualtat Lingüística per fer polítiques més decidides a favor de la llengua», raona Martí. No s’ha de passar per alt, a aquest respecte, que el març de 2015 quatre de les cinc universitats públiques valencianes (totes amb l’excepció de la Miguel Hernández d’Elx) van adherir-se a un manifest d’Acció Cultural en què s’exigia l’aprovació d’una Llei d’Igualtat Lingüística.