Tema vitală unde Dragnea are dreptate: presă fără acoperiții SRI, SIE și ai celorlalte servicii secrete! Câtă vreme SRI are agenți în ONG-uri și în presă, nici măcar Eduard Hellvig nu poate ști dacă nu a dezinformat Parlamentul și pe contribuabili

joi, 26 ianuarie 2017, 3:58

În fața Comisiei de Control, șeful SRI a negat orice implicare în manifestațiile de stradă.

Dar cine ne garantează că ni s-a spus adevărul?

Nici măcar șeful SRI nu poate ști dacă un ziarist recrutat de servicii a relatat conform conștiinței sau conform ”dublei legitimări”!

Sau dacă un ONG-ist care e și agent SRI acționează pentru public ori pentru superiorul său gradat.

Un om cu multiplă comandă nu mai știe nici el de cine ascultă.

Deși Liviu Dragnea a cerut explicit Serviciilor să renunțe la oamenii din presă, audierea lui Eduard Hellvig la Parlament a ocultat tema.

Elefantul este tot aici.

Directorul SRI, Eduard Hellvig, apare în costumul său de culoarea albastru-încredere.

Se postează în fața camerelor.

Citește.

”SRI nu are și nu va avea acoperiți în politică sau justiție. În mandatul meu, SRI nu va organiza proteste și mișcări de stradă, așa cum fals s-a afirmat”.

Din când în când, el ridică privirea sinceră prin ochelarii cu rame mari, moderne, rotunde.

Jurnaliștii consemnează.

Întrebarea e: de unde știe?

Cum e sigur Eduard Hellvig că SRI nu s-a implicat în proteste de vreme ce serviciul are oameni atât în ONG-uri, cât și în presă?

Să guvernezi o bombă cu ceas

Înainte de orice.

O opinie personală.

Nu cred în teoria mulțimilor scoase în stradă în lesă, de nu mai știi care sunt oamenii și care sunt câinii.

Nemulțumirea în România e uriașă.

Și, mai ales, lipsa de speranță e copleșitoare.

Indiferent cine e și cine vine la putere va guverna aceeași bombă cu ceas.

Nu e nevoie să-i scoată nimeni pe oameni din casă.

Îi scoate disperarea.

Și, pentru generația 40 plus, îi scoate sentimentul că, așa cum spunea Regele Mihai de la tribuna Parlamentului, țara pe care am împrumutat-o de la copiii noștri va deveni rușinea noastră dacă le-o vom da înapoi făcută praf.

Tocmai de aceea e timpul ca serviciile secrete să renunțe la controlul opiniei publice prin presă.

Oricum experimentul a eșuat.

Asta nu mai e o părere. Sunt fapte.

Presa e de două ori mai mare ca SRI

George Maior este cel care recunoaște primul prezența ”acoperiților” printre ziariști.

Un gest de decență, de vreme ce oricum explodaseră scandaluri prin redacții, vezi cazul Jurnalului național.

Și se pregătea autodetonarea lui Robert Turcescu. Ori de câte ori îți amintești fața și cuvintele lui debusolate din acea seară, înțelegi ce pot face serviciile dintr-un jurnalist.

550 de milioane de euro au buget împreună SRI, SIE, SPP și STS în anul 2017

850 de milioane de euro este bugetul estimat al presei, alocări pentru media publică și publicitate privată

Ne-am obișnuit să credem că noi, cetățenii, suntem mici și ei mari. Asta nu cauționează predarea, dar nici măcar nu e adevărat.

Nimeni nu e lipsit de putere în fața serviciilor secrete.

De pildă, industria media din România e aproape de două ori mai mare decât bugetul SRI, SIE & Co.

Klaus Iohannis e aliatul Serviciilor Secrete

Problema e ideologia SRI, SIE, ”Doi și un sfert” și a celorlalți.

Ei nu văd nicio problemă. Serviciile secrete din România consideră legitim să aibă ofițeri sau agenți de influență în presă.

În campania electorală din 2014, Klaus Iohannis întărește, din păcate, doctrina în interviul pentru ”Adevărul”.

Asta i se servise, asta devenise.

Președintele își începe mandatul cu această opinie nedemocratică.

Și la fel și-l continuă.

1 paragraf a dedicat Klaus Iohannis bugetului educației în scrisoarea către Grindeanu Sorin

7 paragrafe din scrisoarea președintelui sînt despre instutițiile de securitate națională

Președintele declarat partizan al educației, profesorul Klaus Iohannis îi scrie chiar azi premierului, nemulțumit de ”bugetul din 2017 al armatei și al instutițiilor de securitate națională”.

Și vin demonstrațiile din ianuarie 2017

Povestea cu demonstrațiile recente constituie exemplul cel mai bun că politica Serviciilor de a infiltra media este toxică.

Pentru că recrutarea media îl pune chiar și pe Eduard Hellvig în situația de a nu ști dacă a dezinformat sau nu Parlamentul.

Și dacă șeful SRI nu poate fi sigur, cum să aibă încredere cetățeanul în SRI?

Iată cum se armează mecanismul neîncrederii.

Un agent-ziarist relatează cum vrea el sau cum vrea ofițerul de legătură?

Un om cu dublă comandă nu mai știe nici măcar el însuși pe cine servește.

Poate că își ascultă propria conștiință sau poate primează interesul de a nu-și supăra șeful gradat.

Așa și cu jurnaliștii la protestele de stradă.

E imposibil ca oricine din SRI să afle dacă jurnaliștii înregimentați au relatat în calitate de ziariști sau de colaboratori!

De unde știe SRI sau SIE dacă ziaristul a scris ceva pentru că el crede sincer sau pentru că așa a crezut că ajută serviciul secret?!

Poate ofițerul de legătură, sau cum s-o numi, l-a rugat ceva.

Poate că nu l-a rugat.

Dar de unde știi?

Nu știi și atunci mergi și tu, ca șef de serviciu, la ce-o fi în fața Comisiei Parlamentare de Control.

Același raționament se aplică și la înfigerea de agenți în organizațiile neguvernamentale.

Pentru că nu e vorba doar de faptul că, dacă ajungi să coabitezi cu Serviciile, îți dau ordine. Te pot manipula în o mie de moduri. Pot să-ți dea informații false sau doar ”la momentul potrivit”. Ție ți se anesteziază simțul critic față de surse, că nu mai sunt surse, sunt colegi sau superiori.

Loialități opuse

Când te îmbrobodesc serviciile ”că-ți servești țara”, tu, de fapt, îți trădezi misiunea de ziarist.

Și nu mai servești pe nimeni ca lumea.

Avem loialități simple, dar opuse: Serviciile se ocupă cu secretele, noi, cu prezentarea către public a secretelor.

E o simplificare, dar nu departe de esența chestiunii.

Destabilizarea SRI

”Se urmărește destabilizarea SRI”, spune Eduard Hellvig.

Nimic nou și nici unic.

Industrii întregi suferă. Activități umane care durează de mii de ani dispar aproape peste noapte.

Sute de milioane de oameni asimilează cu stres modificările din carierele și viața lor; ce să facem, mergem înainte.

Nu despre asta ați discutat când călătoreați cu Sebastian Ghiță?

Cum a murit tema în Parlament

Apropo, Ghiță mai spunea când și când ziariștilor că generalii din SRI sunt tentați doar de subiecte facile.

Cătușe, media, PR.

Asta în timp ce temele dificile, educația, agricultura și sănătatea, nu sunt abordate tocmai pentru că e prea mult de muncă la ele.

E adevărat?

Liviu Dragnea a cerut explicit retragerea acoperiților din presă.

După audierea lui Eduard Hellvig la Parlament, tema colaboratorilor din media s-a stins înainte de a se aprinde.

Șeful SRI a tăcut, șeful Comisiei de Control de asemenea.

Dar elefantul, un animal reconsiderat, este tot în cameră. ”Situaţia aceasta în care serviciile de informaţii, prin intermediul agenţilor lor disimulaţi, tind să conducă întreaga presă, dictând campaniile şi orientând curentele de opinie este cu totul inadmisibilă”, după cum scria acum ceva timp Horațiu Pepine pentru Deutsche Welle.

”Din momentul în care presa a permis infiltrarea unor agenţi în rândurile ei – şi nu doar că a îngăduit acest lucru, dar tinde să-l şi legitimeze, – nu mai există niciun fel de dezbatere libreră în societate. Întregul discurs public este denaturat” Horațiu Pepine, DW – România

”Journalism in an Age of Terror”

”Serviciile secrete din toată lumea și presa mondială sângerează și asta le schimbă pe ambele, chiar dacă în moduri diferite”, remarcă ziaristul John Lloyd în cartea sa ”Journalism in an Age of Terror”.

Conform observației lui Lloyd, pierderile de credibilitate sunt cele care pun azi la colț Serviciile și Presa.

Apariția populismului și a ”faptelor alternative” îi afectează pe toți cei care urmăresc faptele: guverne, spioni, procurori, judecători și reporteri.

În final, sunt lezați oamenii pe care îi servim cu toții.

Atunci hai să facă fiecare ce știe, că poate avem o șansă în plus!

Există ziariști români care pledează de multă vreme pentru eliminarea acoperiților din media.

Unii n-o duc prea bine.

Mihaiu și Bușcu

Liviu Mihaiu și Doru Bușcu și-au văzut numele pomenite în stenograme, deși ei nu au fost puși niciodată sub acuzare.

Grupul veteranilor Cațavenci e din preistorie în lupta cu SRI, SIE & Co.

Mihaiu și Bușcu au fost dintre cei mai vocali, informați și netulburați în a cere deșurubarea agenților din redacții.

Clarificarea aceasta merită toate riscurile.

Plus că, până la urmă, ce pot să-ți facă?

Bușcu scrie și acum poate cel mai ascuțit editorial din presa română, iar Mihaiu realiza emisiuni la TVR cu teme pe care le făcea cum îl tăia capul.

Și, cel mai important, ”Cațavencii” și Radio Guerrilla au rămas locuri unde se garantează libertatea editorială.

”Capșa și Sigurantza statului”

Emil Hurezeanu povestește, într-un articol găzduit de cartea sa ”Pe trecerea timpului”, cum a mers România la Expoziția Universală din Paris din 1937.

Printre ”țărăncuțele noastre mioritice stilizate neobizantin” se putea citi ”Capșa și Sigurantza statului”!

Capșa, adică ”atmosfera prin excelență democratică, atât de informală, a taclalei”.

Și Siguranța statului, adică ceea ce pare că ne domină viața de, iată, aproape un secol.

Chiar și acum, în descrierea delicioasă a lui Emil Hurezeanu, ”românii își ascund telefoanele, indicând adversarul potențial prin îndreptarea degetelor spre epoletul virtual al securistului remanent”.

Wow!

S-o scriem mai mare.

”Îndreptarea degetelor spre epoletul virtual al securistului remanent” Emil Hurezeanu

”E intenția ta să ne spui adevărul?”

Lumea se schimbă, populismul e devastator, democrațiile liberale suferă, dar asta nu înseamnă că pericolele pot fi întâmpinate dacă persistăm în confuzie.

La primul briefing de presă al Casei Albe, primul real, căci înainte Sean Spicer nu luase întrebări, totul debutează cu un moment de mare încărcătură.

Un om din sală ridică mâna.

Este Jonathan Karl, șeful corespondenților ABC la Casa Albă. I e adresează purtătorului de cuvânt al președintelui Trump.

”Sean, aș vrea să te întreb ceva legat de jobul tău aici. E intenția ta să ne spui adevărul de pe acel podium? Te angajezi să nu ne spui niciodată ceva despre care știi că nu e adevărat?”.

”Da”, răspunde Sean Spicer.

Reglajul acesta este esențial, nu doar pentru o conferință de presă la Casa Albă, ci pentru orice autoritate sau persoană publică din această lume.

Oamenii să știe cu cine vorbesc

Fie că ești purtătorul de cuvânt al președintelui Donald Trump.

Fie că ești Eduard Hellvig, șeful SRI, venit la podiumul din fața ușii Parlamentului.

Fie că ești Adrian Ţuţuianu, șeful Comisiei de Control.

Fie că ești un simplu ziarist.

Publicul trebuie să știe cu cine vorbește și dacă poate să aibă încredere.

Nu poți să fii și ziarist și agent secret, după cum nu poți să fii om în serviciul public al SUA sau al României și PR-ul șefului tău.

Gândiți-vă o secundă.

Dacă un ziarist recrutat de SRI, SIE & Co. primește întrebarea pusă de jurnalistul ABC, el nu are la dispoziție niciun răspuns onest la dispoziție!

SRI susține că abia acum își face un cod de conduită, ceea ce e altă constatare uluitoare. Așa încercat cum este el acum, jurnalismul are de secole asemenea coduri. Care au funcționat.

Conform lor, e interzis să servești pe oricine în afara publicului.

Vorba lui Emil Hurezeanu, ajunge cu ”agenții descoperiți, acoperiți, adormiți, anesteziați sau înviorați”.

Sus ”Capșa”!