Eksterne kommentarer: Dette er en debattartikkel. Analyse og standpunkt er skribentens egen.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Beregninger viser at drosjekundene i Norge betaler 1,5 til 2 milliarder for mye hvert år i overpriser, fordi drosjenæringen er organisert som semi-monopoler. Bare i Oslo og Akershus betales 500 til 900 millioner for mye hvert år.

Det som ser ut som konkurranse mellom sentraler i byene er i realiteten semi-monopoler. I Oslo har 1780 drosjeeiere vært beskyttet mot konkurranse i 15 år. Siden 1999 har alle som har søkt om tillatelse til å lansere nye konsepter fått avslag av Byrådet.

I 2006 fikk de 1780 drosjeeierne lov til å bryte ut av eksisterende drosjesentral for å opprette nye, forutsatt at de var minst 30 drosjer. Kommunen håpet de ville begynne å konkurrere mot hverandre hvis de delte seg opp i flere mindre enheter.

Effekten ble motsatt. Ingen brøt ut for å konkurrere, snarere tvert imot. Bare de mest prisøkningsivrige brøt ut for å opprette nye sentraler slik at de kunne ta høyere priser. De mest observante drosjekundene har gjennomskuet det. Jo nyere sentral, desto høyere priser.

Prisen per km. med drosje i Oslo økte med 65 prosent etter oppdelingen (i perioden 2007-2010). Prisstigningen for øvrig var 8,6 prosent. Etter 2010 har drosjeprisene galoppert videre oppover.

Selv har jeg kjempet i 9 år for å få tillatelse til å lansere et nytt lavpriskonsept i Oslo. Dette har gjort meg til et hatobjekt i drosjenæringen. Bilen jeg dekorerte som konsepttaxi for å skape positiv blest rundt søknaden ble ramponert for over 100 000 kroner.

Jeg har blitt truet og spyttet på. I tillegg sitter jeg igjen med en følelse at mange drosjebyråkrater og politikere anser meg som en oppvigler som skaper ufred i kommunens reguleringsbyråkrati. Jeg har iallfall aldri hørt et eneste godt ord om innsatsen, til tross for at jeg kun har jobbet som gründere i alle andre bransjer.

For meg oppleves derfor «innovasjon» som noe politikere snakker varmt om i media og festtaler, men som de avskyr i eget politiske virke.

Mine erfaringer illustrerer altså de absurde realitetene som råder i drosjenæringen med både forbud og aversjoner mot entreprenørskap - som ytterligere symptomer på sykdom i tillegg til overpris-symptomet.

Det bør være en autorisasjonsordning for å utøve drosjeyrket. Så kunne markedet vært fritt.

Selskaper kan styre bilflåter, konkurrere, utvikle kundevennlige konsepter, og sørge for at sjåfører, priser og konsepter er markedstilpasset - og folket hadde spart milliarder.