Ytringsfriheten omtales stadig oftere som et problem. Det bekymrer meg. | Knut Olav Åmås

10. des. 2015 16:47 Sist oppdatert 11. desember 2015

Et åpent og fritt samfunn må prinsipielt leve med hva som helst ellers av meninger og holdninger, skriver Knut Olav Åmås. Signe Dons

Flyktningkrise, ekstremisme og terrorisme vil føre til krav og ønsker fra flere hold om innstramminger i lovverk for å skape «sosial ro». Det vil bare være en kunstig og falsk sosial ro.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

Hatefulle ytringer kommer oftest til syne i diskusjoner om innvandring, integrering, religion, kjønn og seksualitet. Disse temaene handler grunnleggende om identitet. Da er det noen som reagerer ved å gå til angrep på andres identitet – i form av hatytringer.

Resultatet er ofte at borgere ikke orker offentligheten og trekker seg ut. Misbruket av ytringsfriheten blir da et problem som undergraver ytringsfriheten selv. Mye blir ikke sagt, mangt blir ikke synlig. Verdifulle stemmer forstummer. Det gjør noe med samfunnet.

Strategiene er å si imot – resultatet er usikkert

Hvis det er snakk om hatytringer som klart er lovbrudd, for eksempel med konkrete trusler, er det en sak for politi og rettsvesen. Alle andre hatefulle ytringer er det derimot opp til offentligheten og sivilsamfunnet å takle. Strategiene er å si imot, argumentere, protestere og reagere, i sosiale medier og nettdebatter. Det er strevsom innsats med usikkert resultat.

Verdifulle stemmer forstummer. Det gjør noe med samfunnet

Etter terrorangrepene 22. juli 2011 var det relativt stor konsensus i samfunnet om å bearbeide slike ytringer i åpenhet, i stedet for bare å la dem blomstre i ekkokamrene. Den innsikten har gått litt tapt i det siste. Den må gjenreises.

Å konfrontere hatet endrer ikke nødvendigvis avsenderne.

Men det kan påvirke andre, alle vi som leser, ser og lytter. VGTV ringte til forfatterne av hatefulle kommentarfelt-innlegg om innvandring, integrering og flyktninger. TV 2s serie Haterne tok med seg mennesker som blir utsatt for hat og oppsøkte avsenderne fysisk. Og resultatene? Noen endret sine synspunkter, andre ikke. Men konfrontasjon kan virke ved å vise at det faktisk er konkrete mennesker med et liv som blir trakassert.

Å ta bort anonymitet løser ikke nødvendigvis problemene.

For det finnes nok av eksempler på at debattanter ikke vegrer seg for å si hva som helst med fullt navn og bilde. Jeg ser det hele tiden: Det sterke hatet mot Arbeiderpartiet og AUF lever og blomstrer i Facebook-diskusjoner, hver dag etter 22. juli-terroren. Under fullt navn og bilde, ofte basert på konspirasjonsteorien om at medieeliter og politiske eliter har sammensverget seg for å legge Norge åpent for islamsk maktovertagelse.

Tøyd til yttergrensene

Et åpent og fritt samfunn må prinsipielt leve med hva som helst ellers av meninger og holdninger. For de eksisterer. Og veldig mye erfaring viser at samfunn med en svært vidtgående ytringsfrihet i høyere grad greier å takle dem – rasjonelt og uten vold. Men det bekymrer meg at ytringsfriheten stadig oftere omtales som et problem. Det privilegerte, åpne og frie samfunnet den skaper, kommer i skyggen.

Det bekymrer meg at ytringsfriheten stadig oftere omtales som et problem

I en polarisende tid som nå, blir ytringsfriheten tøyd til yttergrensene. Flyktningkrise, ekstremisme og terrorisme vil føre til krav og ønsker fra flere hold om innstramminger i lovverk for å skape «sosial ro». Det vil bare være en kunstig og falsk sosial ro.

Twitter: @knutolavamas

Følg Aftenposten meninger på Facebook og Twitter

Knut Olav Åmås er direktør i Stiftelsen Fritt Ord. Han er spaltist i Aftenposten annenhver uke og skriver da på egne vegne. Flere kommentarer? Her er et lite utvalg: