År 2015 gav jag ut boken ”Sveriges språk”, ett försök att uppskatta vad som talas i landet, och av hur många. Bakgrunden var att det inte finns någon statistik över befolkningens språkliga tillhörighet. Lite märkligt, kan tyckas, med tanke på att Sverige har en stolt statistisk tradition, och också mot bakgrund av en vanlig uppfattning att ”storebror” har plåtkoll på våra göranden och låtanden. Därtill kan läggas att en majoritet av världens länder faktiskt för statistik över språktillhörighet, men att Sverige inte tillhör dessa.

Det är inte så att tanken inte väckts, utan åtskilliga (däribland FN och Europarådet) har föreslagit att svenska myndigheter ska visa intresse för frågan, men oavsett vem som vid tillfället innehaft regeringsmakten har propåerna klingat ohörda.