Stefan Löfvens försök att koppla debatten om sexuella trakasserier och våldtäkt till arbetspolitik må ha varit plumpt utformat.

De hånfulla reaktionerna på den feltimade formuleringen visar ändå tydligt var metoo-rörelsen misslyckats.

Under den glödande debatten om sexuella trakasserier har vi inte förmått påvisa själva grundförutsättningarna för de övergrepp som drabbat kvinnor i alla tider: mäns överordning i alla delar av samhället, arbetsplatsen inkluderat.

Sexuella övergrepp sker inte i ett vakuum och är symptom på skeva förhållanden på arbetsplatser, i maktpositioner och i lönekuverten.

Några exempel:

Kvinnor har varit i majoritet på universitetens grundnivå sedan läsåret 1977/1978, ändå är bara 27 % av professorerna kvinnor.

Kvinnodominerade yrken värderas systematiskt lägre än mansdominerade.

Ofta måste kvinnor i akademiska yrken som socionomer, sjuksköterskor och bibliotekarier acceptera löner i nivå med män utan högskoleutbildning och studieskulder.

Endast 6 procent av börsbolagens vd:ar är kvinnor, trots att många av börsbolagen består av över 40 % kvinnor.

De här förhållandena är alla förutsättningar för de övergrepp som vittnats om i metoo. Precis som kvinnolöner, glastak och värdediskriminering alltid har varit det.

Den här kopplingen borde vara helt självklar men överskuggas i partiledardebatten av populistiska förslag om hårdare straff, importerade värderingar och utvisningar.

Fredrika Bremer Förbundet är Sveriges äldsta jämställdhetsorganisation och har arbetat med de här frågorna sedan 1884. Vi vet mycket väl att det inte handlar om importerade beteenden.

Redan 1984 startades ett liknande upprop i vår tidning Hertha och under hashtagen #intebättreförr samlades i höstas berättelserna från förr.

De övergrepp som vittnats om i kvinnorörelsen sedan förra seklet, med eller utan hashtag, kommer inte få ett slut förrän vi tar oss an de stora frågorna om lön, makt och inflytande.

Tyvärr finns det ingen quick fix, Åkesson!