DEBATT. Individualismen som moralfilosofisk princip har varit ett avgörande verktyg i frigörandet av individen från förtryckande och kollektivistiska grupperingar. Detta ända sedan medeltiden och framåt, alltså från den tid då religiösa teokratier inrättade medborgarna i på förhand konstruerade fack och samhällsinstitutioner utan något utrymme för ifrågasättande. Idag har västerlandets samhällen utvecklats till att bli de bästa någonsin att leva i som en etnisk minoritet. Det förklaras enklast av att vi gemensamt har anammat ett samhällssystem som bygger på meritokrati, där individens egna prestationer står i fokus och bedöms. Trots detta har den kollektivistiska andan, som har sina rötter i politiska ytterkantsrörelser som kommunism och fascism, nu fått en renässans. Den har fått ett ordentligt fäste i nutida aktivistiska rörelser, klädda i identitetspolitikens skepnad.

Den anti-rasistiska rörelsen har genom systematisk opinionsbildning och kunskapsindoktrinering lyckats utvidga begreppet rasism, och hur det definieras och används i det offentliga samtalet. Nu omfattar termen fler handlingar och fler människor än den tidigare gjort. Av påståendet att vi lever i ett strukturellt rasistiskt samhälle, där rasism genomsyrar alla våra samhällsinstitutioner, följer den logiska slutsatsen att stora delar av den svenska befolkningen kan klassificeras som rasister. Idag är alltså rasism inte längre ett tydligt agerande utan istället en struktur som ständigt infiltrerar majoritetssamhällets kollektiva undermedvetna genom socialiseringsprocesser.

Rasism var tidigare något som ansågs vara ett problem som kunde tacklas med individualismens principer, där varje individ ska bedömas utifrån hans eller hennes eget agerande. Den har nu vuxit till att bli en allomfattande, närmast metafysisk struktur som bäst bekämpas genom att åter lägga fokus på människors essentiella egenskaper. Martin Luther King ville att svarta människor skulle bedömas utifrån sin karaktär och inte sin hudfärg, dagens svarta aktivister vill tvärtom.

Den rasistiska struktur som vi sägs leva i blir då automatiskt förklaringen till det mesta, må det vara olika utfall på arbetsmarknaden, hatbrott eller andra upplevda orättvisor som sker i samhället och som påverkar oss icke-vita. Men det synsättet är lindrigt sagt onyanserat. Att blint och okritiskt påstå att samhällets olikheter och olika utfall skulle koka ned till en simpel fråga om hudfärg, alltså en form av rasism, är både oseriöst och ovetenskapligt. Alla människor har en bakgrund där individuella styrkor, svagheter, kulturella bakgrunder och olika uppväxtmiljöer spelar in. Det är där vi hittar förklaringar till många av de olika utfall vi ser idag. Olika utfall är inte per automatik ett tecken eller ett bevis på en systematiskt inrotad partiskhet. Att det finns en grav underrepresentation av vita spelare i den professionella amerikanska basketligan NBA innebär inte att det finns anti-vita, förtryckande strukturer som aktivt arbetar för att exkludera vita människor från att delta i sporten.

Dessa antaganden om rasistiska strukturer är inte bara svepande och grovt generaliserande, utan kan också i förlängningen vara skadliga. En bred politisk och kulturell konsensus kring kollektivistiska idéer kan leda till en motreaktion där andra former av identitetspolitik kan komma att införlivas av allt fler samhällsaktörer, sannolikt som en slags protest. Ett exempel på det är Alt-right rörelsen (alternative right), som är en form av vit identitetspolitik som strävar efter en vit nationalstat.

Man kan lätt och utan särskilt mycket fantasi tänka sig att det torde vara tröttsamt för vita människor att ständigt få höra hur rasistiska de är, oavsett om de är det (mindre sannolikt) eller ej (mer sannolikt). Ett sådant diskussionsklimat skapar en miljö där extrema röster blir mer attraktiva eftersom dessa då kan kanalisera och exploatera det kulturella missnöjet. Således skapar dagens svarta aktivister per definition fler rasister, men också möjligen i praktiken.

Om man vill engagera sig för att bekämpa rasism bör man inte själv använda sig av rasistiska medel. Om det är fel att generalisera om svarta bör samma regler gälla för vita. Om vit separatism är rasistiskt så bör svart separatism också klassas som rasistiskt.

Eftersom vi alla är lika bör vi behandlas lika. Som svenska medborgare har vi samma rättigheter och skyldigheter. Vägen framåt bör handla om att stärka individen och samtidigt sluta upp med att i sann kollektivistisk anda pådyvla människor identiteter ovanifrån. Att se till att vi alla bidrar till ett gott kulturellt klimat bör ligga i allas intresse, oavsett hudfärg.

Emmie Mikaelsson,

Medlem i Medborgerlig Samling

MED tycker

Medborgerlig Samling förkastar identitetspolitiken eftersom den bryter ned den framgångsrika västerländska samhällsmodellen till förmån för en ny variant av det gamla klansamhället. Vi står för jämlikhet, lika rättigheter och meritokrati, inte för särrättigheter för grupper. Kvotering till utbildningar och tjänster ska inte förekomma. Om diskriminering förekommer ska den bekämpas, inte anammas som metod för korrigeringar.