Jag hade just ett utbyte av repliker på Twitter med signaturen Frihandelsbloggen, som insinuerade att jag skulle vara emot frihandel, bara för att jag är en stark motståndare till det så kallade ”frihandelsavtalet” TTIP mellan EU och USA.

Ingenting kunde vara mer fel. Jag är en mycket stark anhängare av frihandel. Det är en av de främsta motorerna bakom det ökande välståndet i världen. Fick jag bestämma skulle både EU och alla andra länder ta bort alla tullar och importkvoter redan imorgon. Det skulle vara bra för både ekonomin, jobben och välfärden både i EU och i de länder vi handlar med. Att rika länder som EU och USA har tullmurar mot varandra är bara idiotiskt. Att vi har det mot fattiga utvecklingsländer är dessutom gravt omoraliskt (förutom att det fortfarande är idiotiskt ur vårt eget ekonomiska perspektiv). Frihandel är bra.

Men TTIP-avtalet som förhandlas mellan EU och USA (och CETA-avtalet som redan förhandlats färdigt mellan EU och Kanada) handlar inte om frihandel. De är inte några handelsavtal som reglerar tullar eller kvoter. Både TTIP och CETA är avtal där de undertecknande länderna förbinder sig att införa vissa lagar. Eftersom internationella avtal anses stå över nationella lagar, blir det här ett sätt att runda de folkvalda lagstiftarna (riksdag och parlament), och i praktiken låta särintressen diktera lagstiftningen efter överenskommelser i slutna rum.

I TTIP-förhandlingarna trycker USA på för bland annat det här:

Investerarskydd (ISDS) , som ger storföretag rätten att stämma länder om de på demokratisk väg stiftar lagar som storföretagen anser minskar deras vinst. Om Sverige exempelvis skulle förbjuda vinster i välfärden, kan de berörda företagen stämma oss på miljardbelopp. Om EU på något sätt skulle reducera upphovsrättsmonopolet (som Piratpartiet vill), kan film- och skivbolagen stämma EU. Om EU eller något land inför tuffare miljö- eller produktsäkerhetskrav, vilket förstås kostar pengar, kan de bli stämda för företagens minskade vinster.

, som ger storföretag rätten att stämma länder om de på demokratisk väg stiftar lagar som storföretagen anser minskar deras vinst. Om Sverige exempelvis skulle förbjuda vinster i välfärden, kan de berörda företagen stämma oss på miljardbelopp. Om EU på något sätt skulle reducera upphovsrättsmonopolet (som Piratpartiet vill), kan film- och skivbolagen stämma EU. Om EU eller något land inför tuffare miljö- eller produktsäkerhetskrav, vilket förstås kostar pengar, kan de bli stämda för företagens minskade vinster. Striktare patent- och upphovsrättsmonopol , och hårdare fildelarjakt. Precis som ACTA-avtalet gjorde på sin tid, innehåller TTIP ett ”IP Chapter” om upphovsrätt och patent. Eftersom TTIP-förhandlingarna sköts bakom lyckta dörrar, och avtalsutkasten (som båda sidor har tillgång till) är hemliga för allmänheten och EU-parlamentariker, kan vi inte veta exakt vad det står i TTIP’s IP-kapitel. Men från vad som läckt vet vi att det är i princip samma önskelista som lobbyisterna hade med i ACTA. Det är skärpningar av upphovsrätten, inte de uppmjukningar vi skulle behöva. Och det är krav på ännu hårdare tag och ännu mer övervakning av nätet för att försöka stoppa fildelarna.

, och hårdare fildelarjakt. Precis som ACTA-avtalet gjorde på sin tid, innehåller TTIP ett ”IP Chapter” om upphovsrätt och patent. Eftersom TTIP-förhandlingarna sköts bakom lyckta dörrar, och avtalsutkasten (som båda sidor har tillgång till) är hemliga för allmänheten och EU-parlamentariker, kan vi inte veta exakt vad det står i TTIP’s IP-kapitel. Men från vad som läckt vet vi att det är i princip samma önskelista som lobbyisterna hade med i ACTA. Det är skärpningar av upphovsrätten, inte de uppmjukningar vi skulle behöva. Och det är krav på ännu hårdare tag och ännu mer övervakning av nätet för att försöka stoppa fildelarna. Urvattnat persondataskydd, så att amerikanska storföretag kan fortsätta betrakta våra personliga data som sin egendom som de kan göra vad de vill med, utan att behöva bry sig om de personuppgiftslagar som vi har i EU.

Det här kallar TTIP-förespråkarna för frihandel.

Men att låta storföretag stämma länder för demokratiskt stiftade lagar är inte frihandel. Det är korporativism.

Att skärpa patent- och upphovsrättsmonopolen är inte frihandel. Monopol är motsatsen till fri handel.

Och att låta amerikanska storföretag äga våra personliga data är inte frihandel. Det är ett brott mot vår rätt till privatliv.

Nu har Sveriges EU-kommissionär Cecilia Malmström fått jobbet som ansvarig för handelspolitiska frågor i EU. Nu är det hon som har det yttersta ansvaret för TTIP-avtalet, med ISDS, upphovsrättsmonopol och persondataskydd som några av delfrågorna.

Alla i Bryssel, och speciellt alla på Cecilia Malmströms EU-departement DG TRADE, minns hur de omfattande protesterna mot ACTA-avtalet gjorde att det gick i stöpet i slutändan. De var uppriktigt skakade när det hände. De var ju vana vid att kunna göra vad lobbyisterna bad dem om bakom stängda dörrar, utan att någon vare sig tog notis eller brydde sig. Men de blev inte så skakade att de gav upp och slutade försöka. Det är därför TTIP kommer nu, med allt som var dåligt med ACTA i repris, plus ytterligare tillägg som är ännu värre.

Det kommer bli intressant att se hur Cecilia Malmström hanterar den här frågan under mandatperioden.

…………

Uppdatering: En mycket informativ debattartikel från Vänstern om TTIP och Cecilia Malmström