”Det är modigt av moderaten Finn Bengtsson att ta upp frågan om riksdagsledamöternas arbetssituation.” Det skriver Anne-Marie Pålsson på SVT Opinion. Hon tar sedan utgångspunkt i den moderata gruppen och de hårda tag som hon ger exempel på.

Faktum är att arbetssituationen och arbetsmiljön som riksdagsledamot är långt mer komplex och utsättande än hon beskriver i sitt inlägg.

Därför håller jag med om uppmaningen att se över arbetsmiljön för riksdagsledamöterna.

En riksdagsledamots vardag ser annorlunda ut än något annat jämförbart arbete. Även om du på papperet har 348 kollegor så är det sällan du de facto har en enda kollega.

Därutöver så är alla ledamöter införstådda med att de kommer att stå inför hotet om plötslig utröstning två gånger per mandatperiod där de riskerar att bli av med sitt uppdrag.

Första gången är under nomineringsprocesserna drygt ett år innan valdagen och andra gången är under själva valdagen när antalet mandat fördelas.

Därför byggs en överlevnadsinstinkt upp hos de flesta riksdagsledamöter. För att överleva första processen så gäller det att hålla sig väl med medlemmarna och partiet i den egna valkretsen.

Det är de som nominerar och fastställer valsedeln. Detta innebär också att dina nuvarande kollegor från valkretsen med ens är dina värsta konkurrenter.

För att därefter klara av det andra hotet gäller det att få så många röster till sitt parti som möjligt. Om ditt parti minskar i valet så riskeras din plats i riksdagen. De ledamöter som väljs in till riksdagen ska sedan tilldelas olika uppdrag. För att få det uppdraget du vill eller ett finare uppdrag så krävs det att du hållit dig på god fot med parti- och gruppledning.

Något som kanske inte gått att kombinera med behovet av att överleva nomineringsprocessen i den egna valkretsen eller viljan att prestera inom det ansvarsområde du blivit tilldelad tidigare.

Det är här utfrysning och nedslagna blickar får fäste, i behovet av att överleva som riksdagsledamot. I behovet av att hålla sig väl med alla som har makt över dig. Din partiledning, din lokala partiavdelning och dina väljare.

Då kan en enskild kollega offras längs vägen. För att du själv ska överleva.

Finn Bengtsson får uppleva det nu. Jag fick uppleva det förra mandatperioden.

När jag kom tillbaka från föräldraledighet så var det enbart ett fåtal som tilltalade mig eller ens mötte min blick. Kollegor som jag tidigare lunchat med behandlade mig numera som luft. Det enda partiet erbjöd var att jag kunde lämna mitt utskott och ett mail med en förhoppning om att det skulle lösa sig.

Det skrivs om hur priviligierade riksdagsledamöter är. Men det skrivs inte om hur ångestladdande ensamt det kan vara eller om hur svårt det är att leva i en verklighet där du från en dag till en annan kan vara passé.

När Finn Bengtsson nu går ut och berättar om sin situation så förväntar jag mig att detta är början på en seriös diskussion i våra partier kring hur arbetsmiljön för riksdagsledamöterna kan förbättras.

För vår demokrati bygger på Riksdagens fundament som består av våra riksdagsledamöter.