I debatten om terror glömmer vi ofta bort civila och progresisiva rörelser i Mellanöstern som kämpar i detta nu för exakt det många av oss här tar för givet: ett liv i frihet.

Det är svårt att inte hålla med Somar al Naher, Aftonbladet, om denna passage i hennes ledartext från den 20 november. Samtidigt så är ledartexten förvirrad i så måtto att hon menar att dagens hot från Daesh / IS inte handlar om religioner. Ingenting kan vara mer felaktigt då Daesh / IS är mycket tydliga med sina avsikter på de territorier de kontrollerar. Såväl Shiamuslimer som arabisktalande kristna kommer förbanna dagen de föddes då de konsekvent utsätts för övergrepp och förföljelse i religionens namn. I den vanställda version som Daesh / IS kallar Islam. Shiamuslimer och kristna. Och inom gruppen sunnimuslimer sådana som valt en liberalare uttolkning av Islam får finna sig vara förföljda. För sin religiösa övertygelses skull. För sin etnicitet och för sin kulturella härkomst skull. Judarnas situation skall vi kanske nämna särskilt. Det är sannolikt ingen slump att al Naher i sin Twitterprofil har kristna symboler och att övriga saknas. Al Naher är mycket tydlig i vad hon sänder ut för signaler. Sannolikt inte omedveten om detta heller trots vad hon menar i skrift.

Sverige skall vara garanten för alla de som flyr från detta. Ges ett liv i frihet, precis priviligierade liv som Somar al Naher lever idag. I den bästa av världar. Men ser det ut så?

En röst från en annan kvinna, i ungefär samma ålder som al Naher, ger oss en annan bild. Hennes namn är N. Hon är strax under trettio år, arbetar som hotellanställd på ett lågprishotell i norra Stockholm. Man, två barn och hon bor i en trerummare någonstans i området Rinkeby-Spånga-Husby.

Hon kommer från en arabisktalande kristen familj. Och hon sade till mig för några månader sedan följande:

”Mina föräldrar flydde terrorn i Libanon för att komma till frihetens Sverige. Nu vill även jag fly till frihetens Sverige. Min familj är lika förföljd här i Rinkeby som det Beirut vi flytt från. Varför gör ni så här mot oss?”

Jag hade inget svar. Och jag ställer mig frågan själv varför vi tillåter detta ske. Samtidigt som våra politiker helt och hållet väljer att låtsas som om tusenåriga konflikter mellan religioner, kulturer och etniciteter upphör vid registreringen hos Migrationverkets överbelastade system. Verkligheten talar ett annorlunda språk när vi gör nedslag i alla de anläggningsboenden som finns i Sverige. De historier av flyktingar som vägrar lämna bussar för att flytta in i ett flyktingboende har ofta etniska markörer. De vill inte leva med en viss grupp, än mindre dela toalett med till exempel nordafrikaner. Den rasism vi kan se frodas är lika brutal som våldsam. Och den har djupa rötter. Brutalare och djupare rötter än den svenska.

Och detta har vår politiska ledning låtit ske. Vi har släppt in, och genom statsbidrag till särintressen, förstärkt dessa konflikter. För vissa har det inneburit ett fortsatt liv på flykt, för andra har det inneburit att de i lugn och ro kunnat fortsätta sin förföljelse av andra grupper och sin fortsatta styrkeuppbyggnad. Att Göteborg och Örebro är fästen för Daesh / IS rekryterare är ingen slump.

Aningslösheten är total. Allt detta kan väl inte vara medvetet från Fredrik Reinfeldt, Gustav Fridolin, Morgan Johansson och alla andra som haft, och fortfarande har, ansvaret? Eller” Vad är det vi upplever?