Vihreän liiton jäsenosasto Viite – tieteen ja teknologian vihreät – oli tehnyt puoluekokousaloitteen puolueen kannan muuttamiseksi geeniteknologiaan aloitteessa haluttiin kannan perustuvan tieteellisiin tutkimuksiin asenteiden sijasta. Kokous päätti, että asiaa selvittämään asetetaan työryhmä.

Käytin asiasta puheenvuoron, joka on tässä vähän pidempänä kuin kokouksessa, jossa jouduin lyhentämään sitä kahden minuutin aikarajoituksen vuoksi.

Kannatan aloitetta. Ei niin, että geeniteknologian riskeihin tulisi suhtautuva vähätellen vaan niin, että teknologiaa ei kategorisesti mennä kieltämään elintarviketuotannossa.

Geeniteknologian kieltämistä voi perustella monella tavalla. Joidenkin mielestä siihen, millaisiksi luoja lajit loi ei pidä ihmisen mennä puuttumaan. Tähän en osaa sanoa muuta kuin että pidän oikeampana tieteen käsitystä lajien synnystä. Jos tämä otettaisiin perusteeksi, joutuisimme kieltämään myös monet lääkkeet, joita tuotetaan geenitekniikan keinoin, esimerkiksi parhaat insuliinivalmisteet.

Pelko siitä, että geeniteknologialla voidaan tuottaa ihmiselle vaarallisia tuotteita. Luonnossa on vaikka kuinka paljon myrkyllisiä kasveja, ja lisää voi syntyä myös perinteisin kasvinjalostuksen keinoin. Onhan kasvinjalostuksen yksi muoto satunnaisten mutaatioiden aiheuttaminen säteilyttämällä. Näitä ei testata lainkaan niin huolellisesti kuin geeniteknologialla synnytettyjä lajikkeita. Jos kiwi-hedelmä olisi geenimanipuloinnin tulos, se kiellettäisiin, koska se tuottaa niin monelle allergisia reaktioita.

Geenitekniikalla voidaan tuottaa tuholaisia kestäviä lajikkeita, mikä yleensä merkitsee, että ne ovat jollain tavoin myrkyllisiä. Näiden suhteen kannattaa olla hyvin varovainen. Niitä pitäisi testata rajatuissa kokeissa pitkään ennen kaupalliseen käyttöön ottamista – niin kuin pitää tuholaismyrkkyjäkin testata – tai pitäisi. Tämä ei kuitenkaan ole peruste kieltää kaikkia geeniteknologialla paranneltuja kasveja.

Sellaiset geenimanipulaatiot, jotka olisivat periaatteessa toteutettavissa risteyttämälläkin, pitäisi nyt ainakin pannaa samaan kategoriaan risteyttämälllä toteutettujen kanssa.

Kuvitelkaamme, että tulee perunasatoja tuhoava tuholainen, jolla villiperuna on vastustuskykyinen. Havaitaan, että pitäisi siirtää villiperunasta yksi geeni viljeltyyn perunaan. Tämä voidaan tehdä risteyttämällä myrkyllinen villiperuna viljelylajikkeen kanssa, jolloin mukana tulee satoja muitakin geenejä. Lopputuloksena on jälkeläisiä, joista osa on myrkyllisiä ja osalla ei ole vastustuskykyä. Risteyttämällä kymmeniä kertoja takaisin ja taas takaisin päästää tulokseen, jossa se yksi toivottu geeni on siirtynyt – tai ainakin riittävän lähelle sitä. Tämän voisi tehdä yksinkertaisemminkin.

Kun geenimanipuloitujen lajikkeiden hyväksyminen on niin hankalaa, on keksitty oikotie. Geeniteknologian turvin tehdään kokeiluja ja kun hyvin toimiva lajike on syntynyt, selvitetään, miten tähän samaan päästään perinteisen kasvinjalostuksen keinoin. Ase on hidasta ja kallista, mutta hallinnollisesti yksinkertaisempaa.

Varteenotettava riski on lajikkeiden kirjan yksipuolistuminen, jos luodaan ylivoimaninen geenimanipuloitu tuote. Se sisältää suuren riskin, jos jostain ilmestyy tuholainen, joka pystyy tuohoamaan tämän lajikkeen eikä vanhoja lajikkeita enää ole. Sama koskee kaikkea kasvinjalostusta. Geenipankeista opn pidettävä huolta.

Manipuloitujen lajikkeiden omistusoikeuteen liittyy ristiriitoja, koska viljelijät eivät saa tuottaa siemenviljaa itse vaan joutuva ostamaan viljelijät lajikkeen omistajalta joka kerran. Tämä ongelma ei koske kaikkea geenimanipulointia eikä se toisaalta rajoitu geenimanipulointiin. Sama ongelma liittyy myös muin keinoin jalostettuihin lajikkeisiin. Periaatteessa olisi hyvä, jos valtiot yhdessä ostaisivat näitä patentteja vapaiksi – niin kuin niiden pitäisi tehdä myös lääkepatenteille.

Kaikkea geenimanipulointia ei koska ongelma patenttien olemassaolosta. A-vitamiinia sisältävä kultainen riisi esimerkiksi on pienviljelijöille vapaa rojalteista.