У сучасному детективі, що змушений виживати в хижих нетрях всюдисущої інтертекстуальності, вже з першої сторінки автор і читач починають смертельний для твору двобій: читач хоче відгадати, хто злочинець, а автор робить усе можливе, щоб замести сліди й підсилити ефект несподіванки наприкінці.

Звісно, відгадка розчаровує в будь-якому разі, але в хороших детективах вона принаймні розчаровує не надто сильно й змушує читача знову й знову повертатися до інших творів цього автора. Крім несподіваної розв’язки майже всі культові детективи зазвичай мають симпатичного головного героя, з яким читачеві приємно себе асоціювати. Найкращий варіант — «звичайна» людина, яка, кинута у вир незвичайних подій, змушена вдатися до рішучих дій. Таке собі звернення до архетипу нереалізованого потенціалу читача. Отже, архетипні очікування проти несподіваного фіналу. Що обере Циганчук?

Циганчук К. Коли приходить темрява: роман Ксенія Циганчук; передм. А. Кокотюхи. — Харків : Книжковий клуб «Клуб Сімейного Дозвілля», 2016. — 256 с.

Сюжет у кількох словах: у Рівному з’явився маніяк. Авторці не бракує майстерності закрутити справу так, що зрештою підозрюєш абсолютно всіх персонажів. З цієї точки рівноваги Циганчук могла податися будь-куди, але вона, на мій погляд, обрала найгірший варіант. Розв’язка не зовсім несподівана, адже справжній злочинець все-таки був у списку підозрюваних (принаймні моєму), але, з другого боку, зробивши вбивцею саме цього персонажа, авторка позбавляє читача його гіпотетичних симпатій і змушує почуватися трохи розчарованим. Не надто комерційно вдалий хід для розважального жанру. Крім того, фінал слабує й на суто логічні хиби. Перепрошую за спойлер, але я от не уявляю, як можна самому себе штовхнути зі сходів.

Нині психоаналітик став неодмінним персонажем сучасного західного детективу, можливо, тому, що в розвинених країнах люди все більше розуміють важливість усвідомлення власних психологічних особливостей.

Ксенія Циганчук, можливо мимохіть, слідує цій літературній моді. Одним з головних героїв роману є шкільний психолог Ліза. Щоправда, наприкінці виявляється, що Ліза — персонаж майже карикатурний і його доля в романі лише ще раз підтверджує катастрофічний стан сучасної української практичної психології. Разом із Лізою у роман вводяться дещо дитячі інтерпретації праць Зиґмунда Фройда. Крім того, що вони справді досить загальні й спрощені, про це й сказати нічого.

Читайте також: Інтерв’ю із Ксенією Циганчук

Вагомим недоліком книги є прісна мова. Зловила себе на тому, що, поглинувши діалог між такими колоритними персонажами як маніяк-самоук й затятий кримінальник-рецидивіст, лише наприкінці зрозуміла, що, виявляється, вони сварилися. Словом, єдиний, хто в цьому творі розмовляє природною впізнаваною мовою, це дешева проститутка з села, яка маскується під «городську штучку».

Суржик — потужний літературний прийом, що тут скажеш.

Незважаючи на численні недоліки, «Коли приходить темрява» все-таки має свої переваги. У цьому творі письменниці вдалося створити атмосферу таємничості, під дію якої читач потрапляє вже з першого рядка. Книгу неможливо прочитати по діагоналі, вона розрахована на прочитання «від» і «до». Вірогідно, читач дратуватиметься через слабини й відверті хиби, неодноразово бігатиме на кухню, щоб обурено повідомити своїм якусь чергову нелогічність тексту, але читатиме далі. Тобто цей детектив може заволодіти увагою публіки, а це не остання здатність у сучасному пересиченому інформацією світі.

Купити книгу «Коли приходить темрява»