Det er påfallende hvordan avholdsforeningene forsøker å tilbakevise at forbudet mot cannabis er en årsak til økende bruk av farligere stoffer, skriver Foreningen for Human Narkotikapolitikk.

I 2008 identifiserte FN flere store negative konsekvenser av narkotikaforbudet. «Substance displacement» ble omtalt blant disse og ligner den velkjente ballong-effekten: Legger man stort press på å redusere tilbud eller etterspørsel etter ett rusmiddel, forskyves brukerne over på andre stoffer der det er mindre kontroll. Det er grunn til bekymring for at denne mekanismen fører brukere av cannabis over på syntetiske stoffer.

Det er påfallende hvordan avholdsforeningene forsøker å tilbakevise at forbudet mot cannabis er en årsak til økende bruk av farligere stoffer. I et innlegg til TV 2 reduserer Mina Gerhardsen i Actis problemstillingen til et spørsmål om tilgjengelighet av cannabis og avviser sammenhengen uten å berøre hovedproblemet; nemlig at de unge presses til å gjøre farligere valg for å unngå straff.

Gerhardsen mener at den totale tilgjengeligheten av cannabis i USA har økt fordi den lovlige tilgjengeligheten har økt. Det er imidlertid ikke vitenskapelig grunnlag for å si at tilgjengelighet øker ved regulering. Man får tvert imot innført restriksjoner. Det blir følgefeil når hun deretter antyder at det er en konsekvens av økt tilgjengelighet av vanlig cannabis at man ser økt bruk av NPS (Nye Psykoaktive Stoffer).

Til tross for legalisering for deler av befolkningen, er det dessverre omfattende bruk av urinkontroller og økende antall arrestasjoner for cannabislovbrudd i USA. Cannabis kan spores i opptil flere uker etter bruk og gir således høyere risiko enn de fleste andre stoffer, hvis det er straff man er redd for. Stoffer som ikke slår ut på urinprøver, som tar mindre plass og som ikke narkohundene markerer på, blir da mer attraktive.

Det å omgå lovgivningen har vært en viktig del av drivkraften bak NPS-fenomenet. Lovlige stoffer som gir cannabislignende rus, har vært et godt salgsargument overfor de som egentlig foretrekker cannabis, men som vil unngå å bli straffet for det. Lovene har prøvd å holde tritt, med det resultat at man nå har flere hundre forskjellige varianter, ofte med bare små variasjoner.

Det at man kan bestille rusmidler anonymt på nett og unngå å frekventere illegale markeder, reduserer også risikoen for å bli tatt. I motsetning til inntrykket i media, er det forskjell på risikoen ved ulike NPS, men brukerne vet ikke sikkert hva de får - og det er lett å feildosere.

Det er dessverre ikke bare med vilje at man får i seg syntetiske stoffer. Når politiet fjerner en selger som tilbyr stabil og god kvalitet, fjerner de ikke etterspørsel. I stedet oppsøker brukerne nye selgere og kjøper stoffer med ukjent styrke og innhold. Denne «uroen» øker risikoen for brukerne. Det finnes i dag dødelige forfalskninger av stadig flere etterspurte rusmidler. PMMA, som er en forfalskning av langt tryggere MDMA (ecstasy), har tatt 33 liv i Norge.

Argumentet mot legalisering; at det «ikke finnes risikofri rusbruk», underforstått at avholdenhet er det eneste riktige, kan brukes mot all skadereduksjon. Det vitner om håpløst urealistiske forventninger til hvor stor påvirkning man har på etterspørselen. Poenget med mange av de reguleringene vi har i samfunnet er nettopp å forhindre enda farligere atferd. Da trykker man ballongen ned på den mest risikable atferden, ikke på den minst risikable.

Det er bred enighet blant forskere om at naturlig cannabis er betydelig mindre skadelig enn alkohol. Er det da riktig at vi skal risikere livet til ungdommer for å forhindre bruken? Det er heller ikke forskningsmessig grunnlag for å tro at forbudet er effektivt for å forhindre bruk.

Professor Wayne Hall, som Gerhardsen bruker som referanse for farene med cannabis, mener at risikoen for noe økt bruk etter legalisering må veies opp mot kostnadene av forbudet. Han nevner; «perverse incentiver til å produsere sterkere cannabis; ringeakt for forbudet som kan bidra til lavere respekt for loven og politiet; uregulert tilgang til cannabis for mindreårige; samt sosiale og økonomiske kostnader av et stort illegalt cannabismarked».

Vi ser en økende skepsis til alkohol og en økende interesse for mindre skadelige rusmidler som cannabis, MDMA og psykedelika. Uten dødelige forfalskninger og fanatiske nullvisjoner kan dette være en positiv utvikling der de unge erstatter alkohol med mindre skadelige rusmidler.

Foreldregenerasjonen må etterhvert innse at dagens ungdommer har et riktigere bilde av rusmidlenes relative skadepotensiale enn dem selv. Det hjelper ikke å insistere på at de er kunnskapsløse og true med straff. Det er lenge siden avholdenhet alltid var rett. Den beste måten å trygge ungdommene våre på veien mot en sunnere ruskultur, vil være å regulere produksjon og salg av disse stoffene og gi gode råd.