Inger Merete Hobbelstad har i Dagbladet 8 juli en artikkel som jeg ønsker å kommentere. Vi lever i en sekulær kultur hvor naturvitenskap kun regner med naturalistiske mekanismer i form av tilfeldighet og lovmessighet. Intelligente årsaker i naturen avvises. Da dukker spørsmålet opp : Kan vår virkelighet forklares hvis vi utelukker intelligente årsaker?

La oss begynne med Universet. I dag vet vi at det ble til ved Big Bang. Kausalitetsloven sier at alt som har en begynnelse, krever en årsak til sin begynnelse. Da har vi faktisk bare to valg : Enten har universet skapt seg selv- eller det er et resultat av en intelligent kraft – en Skaper. Vitenskapen sier at før Big Bang fantes verken materie, energi, tid eller rommet. Ingenting fantes. Vårt univers har altså blitt til av ingenting. Jeg makter ikke personlig å tro at et univers kan bli til av seg selv.

Universet er karakterisert av ”fine tuning”. Det er en rekke naturkonstanter og tallstørrelser som må ha eksakt den verdi de har for at vårt univers både kunne bli til og gi livsmuligheter . Ved Big Bang ble det dannet to gasser: Hydrogen og helium, som altså har gitt opprinnelsen til alle grunnstoffer- og hele vår fysiske virkelighet . Da Sir Fred Hoyle analyserte muligheten for at karbon –C - kunne dannes, fant han det så usannsynlig at hans ateisme ble rystet, og han sa at det måtte bero på et superintellekt. Et eksempel til : Selv det minste avvik av styrken på gravitasjonskraften vil føre til at vår univers ikke kan eksistere. Vårt univers er karakterisert av en uttalt orden beroende på naturens lover. Men alle lover krever en lovgiver. Lover dukker ikke opp av seg selv.

Multivers- mange univers- vil løse disse problemer for ateister. Det er kort tid siden NRK viste en TV serie hvor multivers ble presentert som sannsynlig. Vitenskap dreier seg kun om det som finnes i vårt univers, og kan ikke si noe om det som eventuelt skulle befinne seg utenfor vårt univers. Derfor kan ikke vitenskapen uttale seg om multivers. Multivers krever også en begynnelse, og følgelig en årsak – og da er vi like langt.

Så litt om livet: Det rådende syn sier at livet har blitt til av seg selv, men vitenskapen kan ikke begrunne at det er riktig. Skapelse avvises. Liv har DNA, det har ikke død natur. DNA inneholder den informasjon som livet krever for å leve. Vitenskapen kan ikke forklare hvordan DNA molekylet ble til- og heller ikke hvordan DNA kan inneholde all den spesifiserte informasjon som livet trenger. Informasjon kan kun komme fra en intelligent kilde. Det må også gjelde DNA, men det avviser naturvitenskapen på det sterkeste. Den doserer at biologisk informasjon utelukkende skriver seg fra tilfeldige prosesser. Spør en dataekspert om han tror at det er mulig.

Hver av oss består av ca 100.000 milliarder celler. Hver eneste celle har en DNA streng med 3.2 milliarder ” bokstaver ”som danner meningsfulle sekvenser. Det vil si : Rekkefølgen av alle disse bokstaver må være riktig. Igjen må vi velge mellom tilfeldighet og intelligent årsak, og da velger jeg intelligens, selv om det kommer i konflikt med konsensus.

Det hele koker ned til én problemstilling : Er det et teistisk eller et ateistisk syn på livet som gir det beste svaret ?