ROBUST POLITIKK: – Den største risikoen for at noen skal klare å ødelegge den velfungerende norske narkotikapolitikken, ligger i eksistensen av handlekraftsyndromet, skriver tidligere tolldirektør Bjørn Røse. Foto: ESPEN BRAATA VG

Den norske narkotikapolitikken bør ikke endres

Narkotikaliberalistene må ikke lykkes. Det å legalisere, avkriminalisere eller liberalisere bruk av narkotika i Norge vil være et farlig skritt i helt gal retning.

VG Debatt

28. april 2017

Artikkelen er over tre år gammel

BJØRN RØSE, tidligere tolldirektør

Det er politisk landsmøtetid og høysesong for den årlige, norske narkotikadebatten. Portugal, som avkriminaliserte bruk av narkotika i 2001, forsøkes for endte gang solgt inn som en suksesshistorie, og eksempel til etterfølgelse; realiteten er imidlertid at man der går i gal retning, med økende narkotikabruk og problemer.

Bjørn Røse. Foto: Jan Petter Lynau VG

Det som imidlertid er en suksess, er den robuste, norske narkotikapolitikken. Det sier verdens fremste autoritet på området, tidligere leder for FNs Narkotikakontor Antonio Maria Costa, og Stortinget har sagt seg enig.

Narkotikaliberalistene er imidlertid uenige og misfornøyde, og nå, fire år etter behandlingen av Stortingsmeldingen om narkotikapolitikken, blåser de til omkamp. De må ikke lykkes med sin desinformasjon og reformkrav. Det å legalisere, avkriminalisere eller liberalisere bruk av narkotika i Norge vil være et farlig skritt i helt gal retning.

Portugal avkriminaliserte bruk av narkotika i 2001. Bakgrunnen var en ekstrem hiv/aids epidemi blant sprøytenarkomane på 1990-tallet. Narkotikaliberalistene sier at eksperimentet i Portugal er vellykket. Dette er ikke riktig. Helt til å begynne med gikk det riktignok bra, men så snudde det, og utviklingen i Portugal går nå i gal retning. Brukshyppigheten har økt sterkt (+50 prosent fra 2001 til 2007), og fra å ligge under europeisk gjennomsnitt i 1995, ligger man nå (2011) over, når det gjelder skoleungdoms bruk av cannabis, som er inngangsporten til senere narkotikaproblemer.

Les også: Stadig flere godtar cannabis

Går man inn i detaljene, så viser det seg at tilnærmet alle beskrivelser av Portugal som suksessland stammer fra en artikkel skrevet av advokat Glenn Greenwald i 2009 for den erkeliberalistiske, amerikanske tankesmien «the Cato Institute», som har presidentsponsorbrødrene Charles og David Koch som sentrale bidragsytere. Artikkelen til Greenwald er begrenset til noen få år og noen få alders- og brukergrupper. Nå i ettertid fremstår den mer som desinformasjon enn som informasjon, men det bryr narkotikaliberalistene seg lite om.

Liberalistene har forsøkt å tegne et bilde av en superstreng norsk politikk, der allerede førstegangs bruk av narkotika fører til fengselsstraff. Dette er ikke korrekt. Det sitter ikke mennesker i norske fengsler for narkotikabruk alene, og fengselsstraff for første gangs bruk er utenkelig. Liberalistene forsøker også å tegne et bilde av narkotikalovningen i Norge og sanksjoneringen av narkotikabruk på lovmessig og domstolsmessig grunnlag som gammeldags og inhuman.

Les også: SV vil la folk bruke hasj, ta ecstasy og sniffe kokain

«Vi må være moderne og fremtidsrettet og isteden opprette særskilte nemnder, slik som i Portugal», sier de. Er dette klokt? Nei, slett ikke. Lovens sanksjonssystem i Norge er velprøvd, gir god rettsikkerhet og er i stadig, erfaringsbasert utvikling. Bruken av betingede sanksjoner og påtaleunnlatelse med forbehold om gjentakelser, benyttes oftere enn før. Kan nemnder etter portugisisk mønster virke bedre enn det norske systemet? Det er usannsynlig, fordi unge mennesker i overraskende stor grad innretter sin adferd etter samfunnets rettslige rammer og sanksjoner.

Det mange ikke er klar over, er at 70 prosent av sakene som kommer opp for nemndene i Portugal, rett og slett blir avvist fra behandling. Den forebyggende effekt av slik summarisk håndtering er selvfølgelig minimal. Det man heller ikke er klar over, er at avkriminaliseringen i Portugal i praksis har ført til at «pushere» kan ferdes fritt i skolegårder og andre salgsarenaer, hvis man har mindre enn 10 jointer på seg, når man oppsøker kunder. Narkotikaliberalistene vet dette, men snakker ikke om det.

Det jeg kaller «handlekraftsyndromet» innebærer at man fristes til å gjøre endringer som ikke burde vært gjort, og uten å gjøre de nødvendige, forutgående analyser og konsekvensvurderinger. Handlekraftsyndromet lever best når man nærmer seg et valg, rett og slett fordi det er enklere å vinne valg og stemmer ved å kreve reformer enn ved å bevare og løpende justere det bestående.

Det er her vi står i narkotikapolitikken akkurat nå. Den største risikoen for at noen skal klare å ødelegge den velfungerende norske narkotikapolitikken, ligger i eksistensen av handlekraftsyndromet. Derfor må vi passe på at narkotikaliberalistenes slagordbaserte krav og forenklede resonnementer ikke blir omdannet til faktiske endringer av politikerne, før sakens alle sider er belyst.

Antonio Maria Costa sier altså at den robuste narkotikapolitikken vi har i Norge og de aller fleste land i verden, er en suksesshistorie, og hans bevis er like enkelt som overbevisende. Beviset er at narkotika, som fortsatt er forbudt vare nesten overalt i verden, forårsaker ca 200.000 dødsfall pr år på global basis. Legale rusmidler som alkohol, tobakk og legale medikamenter forårsaker mer enn 7,5 millioner dødsfall årlig, altså nesten 40 ganger flere dødsfall stammer fra legale rusmidler enn fra den forbudte narkotikaen. Man skal være ganske konsekvensbevisstløs dersom man etter dette tror at legalisering, liberalisering eller avkriminalisering av narkotikabruk er veien å gå.

Det er sterk sammenheng mellom omfanget av narkotikabruk og omfanget av narkotikaproblemer. En relevant størrelse for å sammenlikne landenes narkotikaproblemer, er derfor bruken av narkotika. Sammenlikner vi bruken av narkotika i Norge med bruken i andre land og verdensdeler, så viser tallene at Norge ligger bra an sammenliknet med relevante land og verdensdeler. Heller ikke her finner vi altså faglig grunnlag for vesentlige endringer av norsk narkotikapolitikk.

Og det aller mest gledelige er resultatet av ESPAD-undersøkelsen i 2011 (EUs skoleungdomsundersøkelse av narkotikabruk). Her ligger Norge lavest i Europa, med en brukshyppighet (livstidsprevalens) på fem prosent, mot et gjennomsnitt på 18 prosent og med verstinglandene på over 40 prosent når det gjelder cannabis. Dette er svært viktig, fordi det er ungdommen som er den viktigste målgruppen for narkotikapolitikken.

Konklusjonen må jo bli at den norske narkotikapolitikken ikke bør endres vesentlig, og vi har forhåpentligvis nå nok faktainformasjon til å holde handlekraftsyndromet i sjakk.

Publisert: 28.04.17 kl. 10:33

Les også

Mer om Narkotika Rus Krim