Politikerne kan betale sin egen champagne

GJESTEKOMMENTAR: Med jevne mellomrom blusser det opp medieoppslag om politikernes lønninger og goder. Men det går alltid over. Ingen velgere avgjør partivalg ut fra hva partiene mener om politikergodtgjørelser.

Publisert: Publisert: 10. august 2019

Fra nyttårsmottakelsen på Ledaal i 2017. Ordfører Christine Sagen Helgø bød på litt prosecco i glassene. Foto: Jon Ingemundsen

Trond Birkedal Skribent

Denne artikkelen er over ett år gammel

På den måten trenger politikerne aldri ta et oppgjør med en galopperende utvikling på sine egne betingelser. Debattene blåser alltid over, det er alltid noe viktigere å diskutere.

Lønninger

Da Aftenbladet omtalte Sandnes-varaordfører Pål Morten Borgli (Frp) sin lønn i 2017, tjente han i overkant av 1,5 millioner kroner, altså på den tiden rundt 100.000 kroner mindre enn statsminister Erna Solberg. Jeg sier ikke at det ikke er travelt å være varaordfører på Sandnes, men det er mulig det er noen hakk travlere og mer krevende å styre landet. Borgli tjente også mer enn samtlige ordførere i regionen, og hadde 100 prosent stilling som varaordfører i tillegg til 20 prosent stilling i fylkestingsgruppen. Eksempelet Borgli var ganske ekstremt, men fulltidspolitikere i regionen ligger ifølge Aftenbladet på rundt 1 million kroner i årslønn, med noen få unntak.

Fortjener de ikke såpass når de jobber så mye og har så mye ansvar? Det enkle svaret er at det er en umulig diskusjon å gå inn i. Det riktige er å diskutere om politikerne skal utgjøre lønnsadelen i Norge. Ifølge SSB tjener gjennomsnittsnordmannen i overkant av 560.000 kroner i året. Er det riktig at fulltidspolitikere skal ligge på cirka det dobbelte?

Politikerne skal gjøre vedtak som påvirker folks hverdag. Perspektivet ditt på hva som er viktig og hvilke følger vedtakene får er sannsynligvis forskjellig om du tjener 1 million i stedet for 350.000 kroner. En politiker med millionlønn vil for eksempel se annerledes på rushtidsavgift enn en butikkmedarbeider som tjener under 300.000 kroner.

Selvsagt skal politikerne ha en lønn det går an å leve av, og det bør være ordninger som gjør at folk ikke går kraftig ned i lønn fordi de velger å gjøre en innsats for samfunnet. Men når lønningene er såpass høye som de er, kan lønn også virke rekrutterende på feil folk. Vi kan risikere å få politikere som stiller til valg med mål om høy lønn, eller politikere som klamrer seg fast til posisjoner fordi de er blitt avhengige av den høye lønnen.

Alkohol

«En god konjakk skal nytes av folket gjennom deres valgte representanter», var i min tid som politiker en gjenganger ved fylkestingsmiddagene. Det var alltid vin til maten, det var ofte konjakk til kaffen og det var ikke sjelden man kunne få en drink i baren på fylkeskommunens regning. Vi hadde eksempler på fylkestingsrepresentanter som kom for sent til fylkestingets andre møtedag fordi de hadde drukket for mye kvelden før.

Jeg kan ikke se noen som helst grunn til at skattebetalerne skal spandere alkohol på de folkevalgte. Det kan være hyggelig med en middag om man har et møte som varer i flere dager, men det er absolutt ikke nødvendig med vin til maten eller konjakk til kaffen. I alle fall ikke på offentlig regning. Stavanger universitetssykehus (SUS) har bestemt at det aldri skal brukes penger fra sykehusets budsjett på alkohol. Dette er et godt og riktig prinsipp.

Stavangers politikere reiser til Houston med jevne og hyppige mellomrom. Her spanderer både kommunen og private bedrifter mat og drikke på de folkevalgte. Siden det er usannsynlig at den politiske ledelsen i kommunen har lagt ut for penger til alkohol i Houston i og med at journalister jevnlig sjekker reiseregningene deres, bestemte jeg meg i stedet for å sjekke reiseregningene til de ansatte i Greater Stavanger. Her fant jeg bilag som viser at åtte personer, inkludert Stavangers ordfører, spiste kongekrabbe og drakk prosecco for cirka 1700 kroner per person. Andre kvitteringer viser at Greater Stavanger har tatt regningen for margaritas (spritholdige drinker), hummer, 15 flasker Veuve Clicquot (champagne) og dyre viner.

Ingen forskjellsbehandling

Stavanger kommune er flinke til å spandere middag på arrangementer for lag, organisasjoner og andre som kommer til Stavanger. I min tid som politiker var vi i kongeboligen på Ledaal, nå foregår det ofte på Holmeegenes. Her ble det ofte servert treretters middager med vin til maten, og det var stort sett alltid flere politikere til stede. Under dagens ordfører har det blitt litt enklere servering, ofte med stående buffé, og gjerne med litt prosecco i glasset.

Les også Stortinget bevilger seg selv 26.000 kroner i lønnsøkning

Les også Sandnes-politikerne vurderer å gi seg selv mindre lønn

Flere tok i mot tilbudet om et glass musserende da Stavanger kommune hadde mottakelse i anledning Stavanger Aftenblads 125-årsjubileum i fjor. Fra venstre Eirik Faret Sakariassen (SV), tidl. sjefredaktør Tom Hetland og nåværende sjefredaktør Lars Helle. Foto: Jon Ingemundsen

For private bedrifter og arbeidstakere er det klare regler for hvor mye bedriften kan spandere på den ansatte før det utløser skatteplikt. Det kan ikke være hyppig og det kan ikke være mange glass vin til maten.

I en tid med økende politikerforakt og sviktende rekruttering til de politiske partiene, er det på tide at våre folkevalgte tar en ærlig runde med seg selv. De bør tenke gjennom om det er riktig at de skal ha lønninger som ligger langt over dem man representerer, eller om det er riktig at kommunekassen skal brukes på å spandere alkohol på godt betalte politikere.

Som velgere skal vi sette pris på den jobben politikerne gjør og unne dem skikkelige arbeidsvilkår, men vi må også si fra når vi mener det har gått for langt og det er på tide å stramme inn. Jeg er klar over at hobbypolitikere i små kommuner ikke vil kjenne seg igjen i den virkeligheten jeg beskriver her, dem jeg skriver om og mener fokuset må være på, er fulltidspolitikerne.

Jo flere spørsmål de får om temaet og jo mer media har fokus på det, jo større sjanse er det for at det blir gjort noe med disse ekstravagante vanene.