Aftenposten mener: Høyre er vanskelig å kjenne igjen

29. jan. 2019 05:00 Sist oppdatert 29. januar 2019

Statsminister Erna Solbergs regjering består nå av 22 statsråder. Adnan Abidi / X90166

Leder

Dette er en leder. Lederen gir uttrykk for Aftenpostens syn. Sjefredaktør og politisk redaktør har ansvar for innholdet.

Høyres mål er å «begrense veksten i offentlig sektor». Det står i alle fall i partiprogrammet.

Dessverre er det få tegn til at regjeringen tar formuleringen alvorlig. Siden Erna Solberg tok over som statsminister i 2013, har de offentlige utgiftene est ut fra 55,8 prosent til 59,1 prosent av bruttonasjonalproduktet for Fastlands-Norge. Det går frem av statsbudsjettet som ble lagt frem i oktober.

Til tross for denne utviklingen ser viljen til å gjennomføre innstramninger bare ut til å bli svakere. Solbergs utvidede regjering, som ble presentert foran slottet i forrige uke, består av hele 22 statsråder, en illustrasjon på at ambisjonene spises opp av kostbar pragmatisme.

Mer bekymringsfullt er det at regjeringen vurderer å ta budsjett-tekniske snarveier for å unngå vanskelige prioriteringer. Høyres finanspolitiske talsperson Henrik Asheim har åpnet for at byggingen av nytt regjeringskvartal og anskaffelsen av en ny fregatt etter KNM Helge Ingstads forlis kan finansieres «under streken», altså utenom det vanlige statsbudsjettet. På den måten kan regjeringen omgå begrensningene som ligger i handlingsregelen for bruk av oljepenger.

«Dette handler om å kunne få gjort noen store investeringer i det staten eier, og som det er vanskelig å få forsikret, uten å måtte ta ned aktiviteten på andre ting», forklarer Asheim til NRK.

Han forsvarer forslaget med at de to prosjektene er særegne unntak og at det ikke skal åpnes opp for å finansiere andre offentlige prosjekter på denne måten.

Det høres ut som ønsketenkning. Når denne døren først er åpnet, er sannsynligheten stor for at politikerne vil la seg friste igjen. Til syvende og sist representerer innkjøp av fregatt og bygging av regjeringskvartal faktiske utgifter som staten må betale for på en eller annen måte. Dersom politikerne ikke klarer å prioritere ned noe annet, men ser seg nødt til å ta mer av Oljefondet, bør det komme tydelig frem i budsjettene. Det bør ikke skjules med budsjett-tekniske finter.

Å føre en stram og ansvarlig økonomisk politikk er kanskje ikke en vinnersak blant velgerne, men betyr mer for velferdsstatens bærekraft enn de fleste andre politiske saker. En flertallsregjering har mulighet til å ta konsekvensen av det og bør gjøre det.

I opposisjon er høyrepolitikere blant de fremste til å kritisere venstresiden for uforsvarlig pengebruk. Fortsetter det i den samme tralten som nå, vil Høyre knapt være til å kjenne igjen.