Oslosenterets ulønnede stillinger er grunnleggende problematisk | Sofie A. E. Høgestøl

Sofie A. E. Høgestøl Stipendiat ved Norsk senter for menneskerettigheter

30. desember 2017

Man kan ikke reise ut i verden for å promotere menneskerettigheter all den tid man ikke greier å ivareta disse rettighetene selv, skriver artikkelforfatteren. Stein J. Bjørge

Som menneskerettsjurist ser jeg en viss ironi i at nettopp Kjell Magne Bondeviks fredssenter utlyser ulønnede stillinger.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Man kan ikke reise ut i verden for å promotere menneskerettigheter all den tid man ikke greier å ivareta disse rettighetene selv, skriver artikkelforfatteren. Stein J Bjørge

Sofie A. E. Høgestøl

Tirsdag kveld poppet det opp en stillingsannonse i facebookfeeden min:

«Er du student eller nyutdannet og på jakt etter arbeidserfaring? Oslosenteret ser etter en engasjert og selvstendig person som kan bistå i vårt kommunikasjonsarbeid og med ulike administrative oppgaver.»

Strålende tenkte jeg, denne må jeg spre blant nyutdannede studenter som er på jobbjakt! Så klikket jeg meg inn på stillingsannonsen og ble helt forskrekket da jeg skjønte at stillingen var ulønnet.

Det kokte over for min del

Fordi Oslosenteret har betalt for å promotere den, har annonsen nå poppet opp flere ganger på Facebook, Oslosenteret har altså lyst ut en stilling de ikke akter å gi lønn for, men tatt seg råd til å betale for å få den markedsført. Da kokte det litt over for min del.

Utlysningen er en del av en urovekkende internasjonal trend i ideell sektor, hvor stadig flere aktører ansetter nyutdannede i slike ulønnede praktikantstillinger. Hvordan helt vanlige folk i 20-årene skal ha penger nok til å overleve flere måneder uten lønn er uklart.

Les også:

Les også Borgerlønn på norsk | Mathilde Fasting

Må ha råd til å jobbe gratis

Og det vi ser i praksis, er at disse ulønnede stillingene blir selve inngangsbilletten til hele sektoren. Rekrutteringen favoriserer derfor i økende grad dem som på en eller annen måte har råd til å jobbe gratis.

Som en av kritikerne skriver på Facebook: «Hvordan ser dere for dere at en nyutdannet masterstudent skal forsørge seg og eventuelle barn med en ulønnet stilling på 50–100 %?». Denne kritikken har Oslosenteret så langt ikke greid å besvare.

Senteret for menneskerettigheter

Og hva jobber senteret med? Jo, med «Fred – Demokrati – Menneskerettigheter». Som menneskerettsjurist ser jeg en viss ironi i at nettopp en institusjon som Oslo-senteret utlyser ulønnede stillinger.

For i FNs verdenserklæring om menneskerettigheter fra 1948 står det svart på hvit i artikkel 23(3) at:

«Enhver som arbeider har rett til en rettferdig og god betaling som sikrer hans familie og ham selv en menneskeverdig tilværelse»

Må begynne med egen organisasjon

Menneskerettsarbeid må alltid begynne i egne rekker, for man kan ikke med legitimitet reise ut i verden for å promotere menneskerettigheter all den tid man ikke greier å ivareta disse rettighetene selv.

Oslosenteret er heller ikke hvilket som helst fredssenter. Det er opprettet og ledet av tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik, og i styret sitter i tillegg byrådsleder Raymond Johansen.

Hva synes de om ulønnede stillinger for nyutdannede? Hva tenker de om etikken ved en slik praksis? Og hadde de hatt råd til å jobbe gratis selv i en slik stilling da de var i 20-årene?

Mitt ønske

Mitt ønske for det nye året er at Oslosenteret går noen runder med seg selv på om det virkelig er slik at de ønsker å være med på denne trenden med ulønnede stillinger som gjør freds- og menneskerettsarbeid til en sektor som favoriserer nyutdannede mennesker med nok ressurser i ryggen til å jobbe gratis.