Den vanskelige matematikken

I avisen på lørdag skrev Hilde Sandvik om «Mamma som skuletapar». Det er interessant. For dette har foreldre over det ganske land vært borti, også jeg.

Publisert Publisert 14. mars 2011

. Dr. Scient I Matematikk

Simen Gaure

Denne artikkelen er over ni år gammel

Det er ikke til å forstå hvordan mangel på informasjon skal hjelpe lesesvake elever

DET KLAGES OVER at det i mange tilfeller er vanskelig å forstå hva oppgavene går ut på uten å ha vært til stede i klasserommet. Det er en erfaring jeg også har. Begrepene som brukes er ikke forklart i boken.

Årsaken til dette, så vidt jeg kan forstå fra forlagenes websider, er blant annet at matematikkbøker skal inneholde minst mulig tekst slik at lesesvake elever ikke faller av. Det er ikke til å forstå hvordan mangel på informasjon skal hjelpe lesesvake elever, snarere blir vel mekanismen for manglende frafall at ingen blir hengende etter når alle står stille. Sagt på en annen måte, prinsippet med «minst mulig tekst» synes meg å være forfeilet.

Les også Sliter med barnas lekser

NÅ HAR MAN VISST kommet på at dette ikke er så lurt, det gode prinsippet for lærebøker skal visstnok være (ifølge Mona Røsseland, medforfatter til matematikklæreverket Multi, i kommentarfeltet på bt.no) at elevene skal «finne ut selv», fremfor å lære «den rette» fremgangsmåten. Tenk det! Barna skal finne ut de matematiske begreper og metoder selv! Aller helst i forbindelse med konkrete dagligdagse fenomener.

I denne forbindelse vil jeg minne om at matematiske begreper og fremgangsmåter ikke er naturgitte, de er funnet på av mennesker, de er forandret på, fininnstilt, byttet ut og foredlet i en periode på noen tusen år. Av noen av menneskehetens skarpeste hjerner. Ikke av barn.

OGSÅ ENKLE TING som titallssystemet, metoder for addisjon og multiplikasjon av flersifrede tall, brøk og ligninger er funnet på. Det er nettopp av denne grunn heller ikke jeg, med flere års studier i matematikk, alltid forstår oppgaver på barnetrinnet. Begreper som «vennetall» og «superpartall» er muligens nyttige på barnetrinnet, neppe særlig vanskelige, men de er ukjente for meg, og de står ikke forklart i boken. Da hjelper det ikke med en doktorgrad i operator-algebra.

Hvordan matematikk brukes for å beskrive aspekter ved virkeligheten er også funnet på; deler av matematikken er endog tilpasset dette formålet. Tilpasset av voksne mennesker som har tenkt lenge og mye. Metodene for å løse «konkrete dagligdagse oppgaver» er ikke naturgitte. Det er en «oversettelse» av et konkret problem til et abstrakt system, noe som ikke kan utføres uten å forstå det abstrakte systemet; like lite som man kan oversette fra norsk til hebraisk uten å kunne hebraisk.

MAN KAN IKKE sette opp en fornuftig ligning hvis man ikke vet hva man kan gjøre med en ligning, eller hva den betyr. Det nytter derfor heller ikke bare å løse «konkrete problemer», eller å integrere matematikken i andre fag. Man får ikke noen større forståelse av det abstrakte systemet matematikk av det.

Ideen om at barn i skolealder skal «finne ut selv» i løpet av skoletiden høres ikke særlig bra ut, sannsynligheten for at skolebarna også kommer til å bruke noen tusen år på dette er stor. Disse tingene må påføres barna med direkte instruksjon, gjennomarbeidede eksempler og forklaringer.

Man må bruke tid, man må ha stoffet tilgjengelig i boken. Kanskje noe må pugges, eller kanskje det kan forstås, men det fordrer at man får vite hvordan det gjøres på best mulig måte. Det er ingen grunn til å tro at særlig mange barn (eller voksne) vil klare det selv. Det er vanskelig.

Les også Mamma som skuletapar

Delta i debatten her!

Publisert Publisert: 14. mars 2011 10:05 Oppdatert: 15. mars 2011 16:11

Takk for at du leser BT Ikke gå glipp av alle nyheter fra Vestlandets største avis. Bli abonnent