Mie, ins pe cale de a ieși din targetul agențiilor de publicitate, 18-55 de ani, tinerii zilei de azi, înainte de a fi violenți sau apatici, mi se par apatetici.

Mie, ins pe cale de a ieși din targetul agențiilor de publicitate, 18-55 de ani, tinerii zilei de azi, înainte de a fi violenți sau apatici, mi se par apatetici. În situații care pe mine mă emoționează până la lacrimi, ei rămân indiferenți sau ironici. Nu pun la inimă, nu fac caz, nu o iau în tragic. Refuză să se implice într-un sentiment.

Cel mai bine spune asta o vorbă de-a lor, gen, pusă la capătul propoziției: „Da, și Adi a zis ceva, te iubesc – gen”, „Carla e vreau să mă sinucid – gen”, „Nu vrea să meargă cu mine la mare – gen”. Tot ce se întâmplă nu poate avea nimic particular, unic, irepetabil, trebuie înscris într-o serie, într-o categorie fenomenologică, într-un gen.

Apărare prin clasificare.

Astfel, nu te poate afecta personal, nu te poate răni, tot așa cum nu te poate răni un leu pus într-o cușcă pe a cărei plăcuță scrie în latinește „Panthera leo”.

A murit mama – gen.

Această glaciație a sentimentelor provoacă distrugerea clasei mijlocii printre tineri în materie de sex. Sau invers.

Mulți devin hiperactivi sexual de la 13-14 ani, cu contacte multe și la întâmplare, echivalate cu a fuma o țigară sau a face un duș. Nematurizare afectivă, prematurizare sexuală.

Alții rămân blocați, complexați, retractili, viața lor sexuală fiind zero sau redusă la masturbare în fața computerului.

Dragostea e un sentiment social. A fost creată de trubaduri pe la începutul mileniului trecut. Tot atunci a început construirea marilor catedrale ale Europei.

Azi, nu se mai face vreo Notre Dame. Să vedem cât se va mai face dragoste.

Epic. Altă vorbă adoptată de tineri. Ai văzut ultimul Harry Potter? Nu. Cum e? Băi, epic. Cum a fost în Vamă aseară? Epic. A luat-o de-acasă după ce s-a bătut cu taică-su și pe urmă s-au dus în club T. Epic.

Cuvântul ăsta e, ca să zic așa, cult. Se pică bac-ul dacă nu știi că una e genul dramatic și alta genul epic. Dacă-i întrebi definiția cuvântului pe tinerii care îl folosesc, răspunsurile sunt mai degrabă dramatice, dar tind totuși spre sensul: spectaculos, măreț, grandios, epopeic, care transformă oamenii în eroi.

Există curgerea măruntă a vremii de zi cu zi și există secvențe care trebuie povestite, scoase din malaxorul timpului, păstrate în memoria colectivă – „de-așa vremi se-nvredniciră cronicarii și rapsozii…”.

Epică este o întâmplare care narată și renarată îi poate face s-o trăiască, să participe sufletește la ea pe cei care n-au trăit-o.

Deci, mai întâi, tânărul de azi folosește gen pentru a refuza vieții orice șansă de a ieși din producția de serie a timpului, după care zice epic , încercând contrariul, adică să rupă o bucată de viață și s-o ridice la pătrat. Tot Eminescu: „Să smulg un sunet din trecutul vieții/Să fac, o, suflet, ca din nou să tremuri…”.

Alăturarea genului de epic, în argoul juvenil, dincolo de manualul de limbă și literatură română, poate să însemne că sub blazarea, sub nepăsarea pe care o afișează, tânjesc să fie eroi într-o epopee pe care nu le-o oferă nimeni.

Articol publicat pe site-ul The One