Prima parte a anchetei Afacerea sau Tunul Casarom: Judecătorul, cum era normal, a atras ample reacții, chiar dacă nu directe, materializate în comentarii pe Special Arad. În schimb, am primit multe telefoane și mesaje personale de la cititori, mulți dintre aceștia – chiar dacă noi nu am lansat acuzații, ci doar ne-am pus întrebări – lansând eterna vorbă: „În România este posibil orice și nimeni nu pățește nimic”. Un al doilea aspect – și cu asta dorim să începem a doua parte a investigației Special Arad – se referă la faptul că noi, jurnaliștii, nu am scris nimic despre traiectul celorlalți doi judecători, din completul de trei al Curții de Apel Timișoara care a decis să admită acțiunea Primăriei Arad.

Din capul locului, vă spunem că nu am scris nimic fiindcă nu am știut cu certitudine și atunci nu am dorit să facem publice informații neverificate. Astăzi însă, datorită unor surse bine informate, putem să facem precizările de rigoare.

Magistratul Răzvan Pătru a activat la Judecătoria Arad între anii 2001 și 2005, a fost detașat, în 2006 – a fost transferat la Tribunalul Arad, în 2007 -, pentru câteva luni a fost transferat la Școala Națională de Grefieri, iar din același an s-a angajat la Curtea de Apel Timișoara – Secția Contencios Administrativ și Fiscal. Întâmplător sau nu (dar ce mai e întâmplător în zilele noastre?!), la două luni după plecarea șefului său, magistratul Ionel Bărbă, la Înalta Curte de Casație și Justiție, domnul Pătru a ajuns președinte de secție în locul celui plecat.

Despre al treilea membru al completului, magistratul Rodica Olaru, vă putem spune că nu are în CV nimic ieșit din comun, în sensul că a rămas simplu judecător, fără funcție administrativă. Suntem aproape siguri ca s-a pensionat între timp.

Acestea fiind spuse, să revenim la cursul normal al investigației noastre. Și să vă spunem că lucrurile au început să se deruleze cu pași repezi imediat după sentința Curții de Apel Timișoara.

În mod ciudat, patronii Casarom, după ce au construit câteva blocuri și rețele utilitare (vezi prima parte a investigației), au început să vândă – exact așa cum se aștepta toată lumea, având în vedere că primarul Gheorghe Falcă a „reușit” să scoată din contractul Primăria Arad-Casarom toate obligațiile firmei americane, mai ales cele care se refereau la preț. Adică, în contractul inițial, Casarom nu putea vinde decât la prețul de cumpărare, cei câțiva cenți pe metru pătrat, iar administrația locală avea drept de preemțiune. Cum însă aceste impedimente „în valea fericirii” au fost scoase prin suspecta generozitate a administrației publice municipale arădene, patronii Casarom au scos terenul la mezat.

Modul în care s-au realizat tranzacțiile – în sensul că patronii de la Casarom s-ar fi compensat cu firma Tehnodomus pentru lucrări făcute în cartierul din Subcetate, sau că au fost făcute și vânzări directe de parcele – nici nu contează. Ideea principală e următoarea: pe parcursul anilor 2009 – 2013, majoritatea sutelor de mii de metri pătrați aflați în proprietatea CASAROM Arad au fost cumpărate de firma Tehnodomus și, o mică parte, de SC Function Construct. Și aici vorbim despre 259.671 mp (25,96 Ha) care, la această oră, sunt în proprietatea patronilor Tehnodomus, aceeași (întâmplător, nu-i așa?) și ai SC Function Construct. De ce spunem în proprietatea patronilor Tehnodomus și nu doar a Societății Comerciale Tehnodomus, o să aflați mai jos.

Cele mai multe terenuri din Subcetate, străzile Cetății și Diogene, au fost cumpărate, cum spuneam, de Tehnodomus, cu un preț mediu de aproape 9 euro metrul pătrat. Făcând un calcul simplu, adică 259.671 mp înmulțit cu 9 euro, obținem suma de 2.337.039 euro (din cele cunoscute de noi, suma încasată de Casarom este mai mare, undeva la aproape 4 milioane de euro, însă noi facem referire la «doar» cele 25 de hectare).

Dar, vă mai amintiți de scandalul „Fabrica de zahăr – Elecon”? Vă mai amintiți și de prețul la care a fost vândut acel teren, ce aparținea fostei Fabrici de zahăr, în condițiile în care legislația specifică nu permitea, practic, negocierea? Ei bine, dacă nu vă mai amintiți, vă spunem noi: Dorel Popa a vândut aproximativ 5000 de mp cu 10 euro, plus TVA, iar Gheorghe Falcă, tot cam 5000 de mp, cu 13 euro, plus TVA, către firma prietenă, Elecon! Și asta cu câțiva ani înainte de această vânzare-cadou către Tehnodomus, via Casarom.

Deci, practic, cu o hotărâre CLM (ne referim la actul adițional din 2006) „ajutătoare”, majoritatea terenurilor aflate în proprietatea CASAROM au ajuns în mâinile unei societăți care, pe întreaga perioadă a mandatului lui Gheorghe Falcă, a obținut cele mai importante lucrări de construcții din municipiul Arad (Pasarela peste Mureș, Stadionul UTA, reabilitare Palat Cultural Arad, reabilitare Colegiul Moise Nicoară etc.). Altă „întâmplare întâmplătoare”, nu-i așa?

În anul 2014, Primăria Arad a cerut în instanță insolvența CASAROM dintr-un motiv simplu și banal: datoriile acumulate la bugetul local ajunseseră la „incredibila” sumă de 48.161,75 lei. Societatea, oricum, se afla în lichidare și dizolvare judiciară, conform art. 237 din Legea nr. 31/1990 din iunie 2013. Altfel spus, Primăria Arad le-a băgat celor de la CASAROM câteva milioane (de euro!) în buzunar, după care i-a executat pentru 10.000 de euro.

Și ajungem în zilele noastre. Ei bine, patronii Tehnodomus, de câteva luni bune (oare de ce totul coincide cu anul plecării lui Gheorghe Falcă din Primăria Arad, dacă totul e întâmplător?), au început să vândă. Nu numai că au început, ci chiar au și vândut. Cui? Societății SC DAMALUC SRL, din Arad. Cui? Cui aparține societatea? La prețul cu care s-a vândut metrul pătrat, cui putea să aparțină dacă nu tot celor doi patroni ai Tehnodomus!? Da, doamnelor și domnilor, SC Damaluc SRL este o firmă „pui” a SC Tehnodomus. Prețul de vânzare între cele două firme, din cât am reușit să aflăm, este de aproximativ 18 euro pe metrul pătrat.

Calcul simplu: 259.671 mp înmulțit cu 18 euro obținem 4.674.078 euro!

Și-acum e acum, dacă verificăm pe site-ul Uniunii Naționale a Notarilor Publici din România prețul terenurilor intravilane de pe străzile Cetății (zona C a municipiului Arad) și Diogene (zona D), constatăm niște diferențe. Adică, pentru strada Cetății prețul minim în zonă este de 30 de euro, iar pentru Diogene, suprafețe mai mari de 3500 mp (fără construcții) este de 16 euro.

Însă, de ce spunem noi că e vorba de o mare afacere, prețul la agențiile de imobiliare/terenuri, în această lună a anului 2019, este de peste 100 de euro mp.

Și-atunci, cu voia dumneavoastră, să refacem calculul pentru un preț minim al terenului:

259.671 mp x 100 de euro = 25.967.100 euro!

Pentru un preț maxim:

259.671 mp x 150 euro = 38.950.650 euro!

Doamnelor si domnilor, o afacere de câteva zeci de milioane de euro, în timp, tihnit, fără bătăi de cap. De la „cadoul” de 16.800 de dolari făcut de Primăria Arad în 2006 Casaromului s-a ajuns la zeci de milioane de dolari în 2019. Din pix, din pixul administrației locale, cu votul unui CLM obedient și supus în totalitate primarului Falcă.

Asta, desigur, elegant spus. S-o spunem însă și altfel. Terenul în cauză nu a fost nici al lui Dorel Popa, nici al lui Gheorghe Falcă, nici a consilierilor locali care au pus umărul la succesul acestei afaceri. A fost – și în opinia noastră, încă mai este! – al Aradului, al Municipiului Arad care este titular de drepturi și obligații, este parte a contractelor semnate de primar, ca reprezentant al său (al Municipiului Arad). Prin urmare, vânzările astea au fost făcute în condițiile arătate de noi (dar fără pretenția că am fi dezvăluit întregul păienjeniș al afacerii), urmarea fiind prejudicierea Aradului. Cum spuneam mai sus, în „afacerea Fabrica de zahăr – Elecon” era mai greu de negociat (legea impunea autorităților să vândă terenurile ce au aparținut unor fabrici, celor care au cumpărat, anterior, respectivele fabrici, ceea ce, practic, anula posibilitatea de negociere a prețului), dar în acest caz, nimic nu oprea Primăria Arad să negocieze un preț cât mai aproape de realitate al acelor terenuri. Și totuși, nu s-a negociat nimic, decât, cel mult, de formă.

Sigur, mulți se vor întreba: de ce doar acum am scos la lumină această mizerie de sub preșul Primăriei Arad? Simplu: noi doar acum am aflat. Dar noi suntem doar niște jurnaliști! Noi nu suntem plătiți să veghem la legalitatea actelor administrațiilor publice locale, la legalitatea înstrăinării unor bunuri publice, în valoare de multe milioane de euro!

Această investigație are nu doar intenția de a atrage atenția asupra unor metode de lucru ale administrației publice locale, ci și o stare de „amorțeală” în care se complac de prea mulți ani instituțiile statului investite cu competența de a veghea la respectarea legii.

Suntem curioși dacă acum, după ce vor citi aceste rânduri, vor începe verificările cuvenite sau, așa cum ne-au spus mulți cititori, vor căuta motive pentru a declara… prescripția.

Note obligatorii:

1.Pe terenul pe care l-a reprimit Primăria Arad înapoi de la Casarom, administrația locală a dat deja 1,3 hectare către Comunitatea Baptistă din Arad. Dar înțelegem, spun sursele noastre, că urmează să apară ideea unui mare complex neoprotestant amplasat pe o și mai mare suprafață. O să urmărim.

2. Restul terenului rămas în proprietatea CASAROM a fost și este „materializat” (adică vândut) prin lichidator judiciar.