Nakon Rusa i Amerikanaca čini se da i Talijani ozbiljno razmišljaju o napuštanju sisačke Željezare. Kako doznajemo, od 1. prosinca raskidaju se ugovori s preostalim radnicima osim njih desetak, a pogoni će biti konzervirani. Bez proizvodnje bit će sisački pogoni barem do lipnja iduće godine kada bi vlasnik, kompanija ABS u vlasništvu talijanskog Danielija, trebala odlučiti o konačnoj sudbini njihove hrvatske tvrtke – zatvaranju, nastavku proizvodnje ili prodaji.

Ovih dana za preostalih stotinjak radnika slijede otkazi, menadžmentu je ponuđeno da ide raditi u sjedište tvrtke u Udine, a u Sisku će ostati nužno osoblje potrebno za distribuciju energenata preostalim tvrtkama u industrijskoj zoni, koji idu preko ABS-a, i jedna osoba u financijama.

A sve je s dolaskom Talijana izgledalo odlično. Nakon šokantnog odlaska američkog CMC-a, koji je u Sisku bio od 2007. do 2011. godine, pojavio se ugledni Danieli. Uložio je u Sisak desetke milijuna eura, među kojima i 20 milijuna eura kredita EBRD-a dobivenog upravo za obnovu i modernizaciju sisačkih pogona.

Lani je ABS Sisak utrostručio prihode na 311 milijuna kuna, i broj zaposlenih povećao sa 130 na 220 no tržište se, izgleda, promijenilo.

Velika količina jeftinog čelika iz Kine i Turske, ali i Ukrajine koji je zbog rata umjesto u Rusiji završio u Europi, doveo je do toga da je proizvodnja u Sisku trenutačno postala neisplativa, barem tako kazuje za Večernji list izvor iz ABS-a.

“ABS kao odgovorni vlasnik nastoji smanjiti štetu rezanjem troškova. Stanje nije dobro, no ne idemo u prodaju pogona. I menadžment smo odlučili povući u Italiju kako bi se mogli vratiti u Sisak. Želimo sačuvati kičmu tvrtke da ih ne izgubimo na tržištu rada.” – kazuje izvor iz ABS-a.

Ocijenio je i raskide ugovora radnicima štetnim za tvrtku, obzirom da će se dio njih, do moguće ponovne proizvodnje u lipnju, sigurno zaposliti drugdje. To znači da će tada morati ABS obučavati nove radnike.

“Tražili smo u Hrvatskoj model koji postoji u Italiji gdje država, na kraće vremenske rokove, financira veći dio plaća radnika, koje imamo obvezu opet zaposliti. Nažalost u Hrvatskoj takav mehanizam ne postoji pa smo prinuđeni raskidati ugovore” – dodaje naš sugovornik.

No s druge strane, doznajemo, da redukcije radne snage u talijanskim pogonima nema.

No, sve to malo znači radnicima. Početkom listopada dio radnika dobio je ultimativnu ponudu da se prebace u slavonskobrodski Avis, koja će kao “outsourcing” raditi za ABS. Oni su tada izgubili i sva prava iz starih ugovora. Oni preostali zaposlenici ABS-a, po tko zna koji put, će na burzu rada nakon otkaznog roka koji traje do mjesec i pol.

Prije Domovinskog rata u sisačkoj željezari i njezinim pogonima u okolici ih je bilo 14.000. Sredinom devedesetih taj je broj smanjen na nešto više od 5.000, prvi ruski vlasnici 2001. Željezaru su preuzeli sa 1700 radnika, a američki CMC je 2011. otišao ostavivši 917 radnika.

Hoće li se opet u Željezari proizvoditi vidjet će se u lipnju 2016. godine kada će Danieli donijeti konačnu, sudbonosnu, odluku za Sisak.