Prevelika gužva, previše auta, previsoke cijene; ta trilogija otprilike sažima nezadovoljstvo gostiju na ljetnom boravku u gradu pod Marjanom. No, valja odmah reći da u svojem terenskom istraživanju baš i nismo naišli na salve kritika; gosti su bili prilično zadovoljni, no kako smo zlatouste komentare već stoput čuli ("divne plaže, dragi ljudi, prekrasan grad", itd.), dali smo si truda saznati što u Splitu NIJE dobro.



Obitelj Neville iz Melbournea, recimo, nezadovoljna je – okusom hrane. Smatraju da nije dovoljno začinjena, te bezukusna, mada "vjerojatno zdrava". Eh da, imaju primjedbu i na prezagušenost grada automobilima, a za prvi problem nude i rješenje.



- Stavite u hranu više ve-ge-te – ponosno je izdiktirao Ben Neville, koji je čuo za legendarni retro-začin "made in Croatia", ali hranom nije nezadovoljan u mjeri svoje supruge Eleni.

Zanimljivu primjedbu ima, pak, Indijac Gora Bhattacharya, inženjer građevine, sa familijom nastanjen u Dubaiju.



- Smatram da nije u redu da javni zahod u Splitu stoji čak četiri kune. Uporaba istoga je u Dubrovniku i Zagrebu po tri kune a – pazite sad! - u Dubaiju je posvuda besplatna – s kuriozitetom nas je upoznao Gora, nadogradivši tezu o splitskoj skupoći još nizom primjera.

- Uvjereno tvrdim da je život u Splitu skuplji od onoga u Dubaiju, ali i većini drugih svjetskih gradova; to znam iz prve ruke jer sam zbog posla proputovao cijeli svijet. Dakle, Split je skup po svemu: hrani u restoranima, šalici čaja koja ovdje stoji deset kuna, a u Dubaiju osam, smještaju koji smo platili čak 390 eura za dvije noći u neboderu blizu centra.

Doduše, imamo divan pogled – ublažava oštrinu kritike gospodin Gora, koji se ipak oduševio činjenicom da ima u Splitu mjesto - njegov poluimenjak. PodGORA, naime.

- Bili smo prije Splita u Dubrovniku i na Plitvicama. Sve je prelijepo, očaravajuće! I ne samo zbog puno vode na Plitvicama (smijeh). Znate, mi koji živimo u Dubaiju također uživamo u bezbrojnim fontanama, ali – umjetnim. I zelenila nemamo, samo pijesak – na komparativne prednosti Hrvatske u odnosu na Bliski istok, pak, ukazuje Barnali Bhattacharya, Gorijeva supruga, po struci učiteljica. Ipak, indijska familija iz Dubaija kani se vratiti u Hrvatsku jer se u tu ljepotu čovjek "ne može ne zaljubiti". Pa što košta da košta...



Nadalje, dolazimo na Rivi do grupe Talijana iz Potenze, grada na pola puta između Napulja i Barija. I oni imaju što reći mimo uobičajenih hvalospjeva.

- Došlo nas je petnaest, i svi smo smješteni u Podstrani gdje nam je savršeno i veoma jeftino. Na primjer, dvije ležaljke i suncobran na plaži plaćamo sto pedeset kuna, dok smo isto toliko novca na Kašunima u Splitu morali izdvojiti za samo jednu ležaljku bez suncobrana.

Za taj smo novac, međutim, očekivali da barem plaža bude čista... No, nismo bili te sreće; dobro, možda je problem u konfiguraciji uvale, gdje morske struje prirodno nanesu više trave, i slično – pomirljivim tonom konstatira ipak Francesca Vasco uz odobravanje cimera Pasqualea Colangela.

Na "nagužvane" plaže žali se i mlada Brooke Little (27) iz Pensylvanije. Došla je s frendicom Santarom Perkins iz Amerike u Hrvatsku kako bi se, u prvom redu, iskupala i osunčala. Tehnički problemčić s pretrpanim plažama, međutim, iskompenzirat će jedan drugi "detalj"...

- Momci su "amazing". Prezgodni! - zaneseno primjećuje Brooke.



A propos izgleda Splićana/Splićanki, pak, dva zgodna crna mladića imaju svoje viđenje.



Naime, Harun Jama iz Somalije i Turki Ameer iz Sudana imaju dvadeset i kusur godinica, i već obojica rade kao nogometni treneri u Qataru. Oku ugodne mladiće zamijetili smo na dnu Marmontove, istovjetno odjevene (u dresove), kako uživaju u razgledavanju, hm, krajobraza.



- Već sam bio u Hrvatskoj, supruga mi je iz Baranje. Turki nije bio, on je prvi put ovdje. O da, oženjen sam i već imam dvoje djece – pojašnjava Harun na naše čuđenje, pa domeće:



- I Turki je isto oženjen, ali on ima tek jedno dijete – šarmantno se osmjehuje Harun, koji je potom lansirao niz primjedaba o Splitu: neujednačene cijene, pa previsoke cijene hrane u centru, prezaposleni konobari koji nemaju vremena za ćakulanje s gostom i individualni pristup nego poput robota uslužuju ljude i govore "thank you" i "good bye", preveliku gužvu zbog koje, eto, trpi kvaliteta usluge...

Naposljetku, saznajemo i zanimljiv antropološki detalj iz optike mladih tamnoputih trenera:



- Djevojke su u Splitu previsoke! Dobro, mi smo oženjeni pa nam to ništa ne znači, ali eto, primjećujemo da bi se s njima možda teško nosili – vragolasto namiguju Harun i Turki, Afrikanci iz Qatara.