Prošlog ponedjeljka na prvom programu HRT-a u elitnom terminu oko pola devet uvečer osvanula je emisija kakvu naša televizija inače izbjegava emitirati. U njoj se govorilo o nasilnom otimanju vojnih stanova u Splitu 1992. i 1993., koje je odnijelo više žrtava nego čitava borba za taj grad u Domovinskom ratu.



U tom razdoblju više od dvije tisuće stanova promijenilo je vlasnike, neki su bili prazni, a mnogi od stanara koji su se tamo još nalazili istjerani su. Split je posebno bio zona visokog rizika jer se tamo nalazila trećina vojnih stanova u čitavoj Hrvatskoj.



Metode se nisu birale, kad bi se na vratima pojavili naoružani ljudi u maskirnim uniformama, bila je čista ludost oduprijeti im se.



Stan je samo stan, a život je ipak važniji. Nije se znalo tko su uljezi, jesu li to regularni pripadnici Hrvatske vojske koji su djelovali na svoju ruku ili paravojne formacije, no za svaki slučaj neke su zgrade na ulaze postavile vlastitu stražu, građansku miliciju, kako bi spriječile takve upade.



Svoju sudbinu u emisiji je izložila Anka Zjačić, Hrvatica udana za Srbina, oficira JNA koji je radio u Lori i ubijen je u prvim danima političkih previranja u Splitu: otišao je na posao da pusti vojnike kućama, ali se nikad nije vratio.



Njegovu su suprugu i njihovo dvoje djece poslije pokušali izbaciti iz stana, grozili im se ubojstvom i silovanjem, iz očaja je ona čak polila parkete benzinom i prijetila da će ih zapaliti, a poslije se žalila u Strasbourgu, što je, čini se, imalo efekta, no trebalo je proći još pet godina prije nego što je država reagirala.



Na žalost, prekasno jer joj se sin, potresen cijelom tom situacijom, ubio.



Bila je to sedma epizoda dokumentarne serije “Stambeno pitanje - povijest Hrvatske po metru četvornom” autorice i redateljice Silvane Menđušić, zvala se “Rat za portun”, a urednicima na HRT-u očito je bila prihvatljiva jer se našla u šarolikom okružju posve drukčijih životnih priča, piše Jutarnji list.



Ispovijest Anke Zjačić autorica je preuzela iz Documente, centra za suočavanje s prošlošću, razgovor je vodila Zrinka Kolarić u rujnu 2012., ali se materijal dojmljivo uklopio u epizodu u kojoj je svoju priču izložio i hrvatski branitelj Svetozar Jovanović: zbog imena i prezimena našao se na udaru izbacivača iz stanova, a kada je okupio dečke s fronte, shvatio je da bi sve završilo krvoprolićem i - odustao.



Osam godina spavao je kod prijatelja i gdje god bi stigao, međutim, čim je čuo onaj koji se nasilno uselio u njegov prostor odlazi iz stana, odmah je promijenio brave i otad ponovno ima vlastiti životni prostor.



Autorica smatra da je emisija tako odjeknula (ne u medijima, jer nitko je nije popratio komentarom, ali reakcija gledatelja bilo je jako puno, pogotovo onih koji nisu ni znali da se nešto takvo kod nas događalo) zato što se usredotočila na pojedinačne slučajeve: da je proširila vizuru, politizirala ili sociologizirala, postigla bi puno manje.



Ovako je “Stambeno pitanje” ispalo rijetkost u našoj televizijskoj produkciji, serija koja izlaže noviju povijest Hrvatske kroz sudbine ljudi sa stambenim ili vlasničkim problemima, piše Jutarnji list.