Den fjerde industrielle revolution er et begreb, de fleste har stiftet bekendtskab med. Den er blevet synonym med automatisering, og der er en stigende diskussion af, hvordan vi skal tackle konsekvenserne. For robotterne vil tage vores job, hører vi.

Og robotterne kommer, ingen tvivl om det. Men der kommer til at gå rigtig mange år, før de er fleksible nok til at konkurrere med mennesker. Med andre ord behøver hverken håndværkeren eller rengøringsmedarbejderen at frygte en snarlig automatisering – det gør alle os, der bruger en god del af vores arbejdsdag foran skærmen til gengæld.

Derfor er det et problem, at automatiseringen næsten konsekvent diskuteres ud fra robotter. Illustrationer, der viser menneskelignende robotter og filmklip, der viser en fabrikshal med industrirobotter er blevet billedet på fremtiden. Selv Disruptionrådet, som har til formål at følge udviklingen og forberede os på konsekvenserne, er i høj grad sammensat af folk fra robotindustrien.

Organisationer som Dansk Metal og Dansk Industri og virksomheder som Universal Robots, Danish Crown og KP Komponenter er repræsenteret i rådet, og de første møder har alle involveret virksomhedsbesøg hos handels- og industrivirksomheder. Til gengæld blev der hverken plads til forskere i kunstig intelligens eller AC’ere, der om nogen får førstehåndskendskab til udviklingen, i rådet.

Som en løbeild

I et debatindlæg i Fyens Stiftstidende den 9. oktober forklarede beskæftigelsesminister Troels Lund Poulsen (V) og formand for Dansk Metal, Claus Jensen, at fremtiden skam ser lys ud trods automatiseringen. »De allerbedste resultater ser vi, når robotter og mennesker forenes, så mennesker sikrer høj kvalitet og robotterne tilfører høj effektivitet.«

Robotter, robotter, robotter!

Men robotterne får vel stor indflydelse på samfundet? Afgjort. Men kunstig intelligens får en endnu større betydning. Og det skyldes grundlæggende, at der er forskel på hardware og software.

Hvis en robot skal være virkelig effektiv, nytter det ikke, at den er lænket til et samlebånd – den skal kunne bevæge sig rundt og gerne på samme måde som mennesker, da vores arbejdspladser ofte er indrettet til folk med to ben. Og det er hamrende svært. Desuden skal den være sikker at færdes omkring. Robotter er nogle tunge bæster med enorme kræfter og uden forståelse for, at mennesker ret let kan gå i stykker.

De problemer findes ikke med software. Og modsat robotter koster software ikke en rød reje at producere en kopi af og sende ud til en kunde. Det vil sige, at når et stykke software er godt nok til at kunne erstatte (dele af) en persons arbejde, kan det være ude i alle verdens virksomheder med tre klik på en skærm. Det levner ikke megen tid til at overveje, hvordan man tager hånd om de fritstillede – eller i det hele taget opdage, at noget er ved at ske.

Men, tænker du måske, kunstig intelligens kan da ikke erstatte en persons arbejde? Nej, bestemt ikke. Endnu. Men udviklingen går forrygende stærkt – det er bare de færreste af os, der har en fornemmelse for det.

Journalist med kunstig intelligens

Kunstig intelligens er ikke synderligt synlig i det daglige, selv om vi alle gør brug af den. Hver gang vi søger på Google eller besøger Facebook, er det netop kunstig intelligens, der afgør, hvad vi ser. Det virker måske ikke overvældende revolutionerende – de to tjenester har jo ikke automatiseret et job, der tidligere var forbeholdt mennesker. Og så alligevel. For overvej en gang, hvornår du sidst gik på biblioteket og bad bibliotekaren om hjælp til at finde litteratur. Det er formentlig en del år siden. I dag spørger vi Google om hjælp til at finde informationer, og vi spørger vores netværk på Facebook om anbefalinger af musik, film og bøger.

Der vil selvfølgelig blive ved med at være bibliotekarer, så længe samfundet mener, at biblioteker er en offentlig service, alle borgere skal have adgang til. Anderledes er det med det private arbejdsmarked, og de første til for alvor at mærke effekterne af kunstig intelligens, bliver sandsynligvis chaufførerne. I Arizona tester Google allerede nu fuldt selvkørende taxaer, og der arbejdes benhårdt på at have dem i kommerciel drift i 2020.

Men kunstig intelligens er meget, meget mere end selvkørende biler. Det er software, der eksempelvis allerede kan begå sig hæderligt på skrift.

Hvis du engang imellem læser nyheder på engelsk, har du med stor sandsynlighed allerede læst en artikel skrevet udelukkende af kunstig intelligens. Specielt nyheder om sport og aktiemarkedet bliver i høj grad skrevet af software, og det samme gør vejrudsigter. Under OL i 2016 havde Washington Post endda et stykke intelligent software til automatisk at lave opdateringer på Twitter. Danske Lasso News har taget skridtet videre: Nyhedsmediet skriver 1.500 artikler om dagen – og ingen af dem er skrevet af mennesker. Og som seneste skud på stammen vil Nordea erstatte sine rådgivere med kunstig intelligens (selvom de godt nok kalder det robotter).

Kunstig intelligens er bestemt ikke perfekt, og der går stadig nogle år, før den for alvor bliver brugbar. Men udviklingen er nået langt, og det skyldes primært to faktorer.

For det første har vi fået nye metoder de seneste 20 år, som dels har gjort kunstig intelligens egentlig anvendelig, dels har øget interessen fra forskere og virksomheder eksplosivt. For det andet har vi simpelthen bare fået mere computerkraft. I dag har vi adgang til computere, der er omkring ti millioner gange kraftigere end i 1970’erne. Fortsætter udviklingen, vil dette tal om bare 10 år være steget til 300 millioner. Og computerkraft er helt afgørende, når vi taler om kunstig intelligens.

Så det er på ingen måde utænkeligt, at kunstig intelligens snart vil kunne varetage en masse af de funktioner, vi i dag har mennesker til. Foregår dit arbejde foran en skærm, så vil dit job nok se markant anderledes ud om bare ti år. Flere analyser – eksempelvis fra Kraka, Cevea og senest McKinsey – peger på, at op mod en tredjedel af arbejdsmarkedet kan automatiseres i løbet af de næste 10-20 år. Og det var ’i løbet af’, ikke ’om’.

Alligevel er det ikke kunstig intelligens, vi snakker om. I dagens medielandskab falder al snak om intelligente systemer ind under termen ’robot’. Men det er jo bare et ord – er det overhovedet så vigtigt at skelne? Ja, for pokker! Med ord, billeder og analogier fodrer vi konstant forestillingen om, at robotterne kommer og tager vores arbejde. De kan hurtigt lede tankerne hen på enten en velkendt industrirobot eller på et fjernt fremtidsscenarie. Men kunstig intelligens hører bestemt ikke en fjern fremtid til. Teknologien er her allerede, og den bliver bedre og bedre, år for år.

Overhalet indenom

Vi risikerer at blive overhalet indenom af en teknologi, der potentielt har langt større samfundsmæssige og menneskelige konsekvenser end øget brug af egentlige robotter. En teknologi, der erstatter vores hjerner, ikke vores muskler.

Software er abstrakt, svært at relatere sig til og endnu sværere at illustrere grafisk. Men lad os nu for pokker forsøge alligevel. Det er afgørende, at vi forstår de mulige konsekvenser – gode som dårlige – af kunstig intelligens og reagerer på dem i tide på et oplyst grundlag.

Lad os tage en reel diskussion om, hvilket samfund vi ønsker. For robotterne kommer, det gør de da. Men først længe efter den kunstige intelligens.