En politibil triller hen over en græsbeklædt bakke midt i Vollsmose. Det er sommer, og alt er grønt omkring den hvide bil, der standser på bakketoppen.

»Nu er scooterne ude,« fortæller 18-årige Mirza Halimic, der viser rundt i det område, hvor han er født og har boet hele sit liv. I Vollsmose er der en særlig sæson, der starter med foråret og slutter med vinterens komme, og som indebærer, at både politi og områdets rødder, vanekriminelle og ballademagere har mere travlt. Så nu triller politiet rundt i Vollsmoses bakker og holder øje med ulovlig scooterkørsel og andet.

Ved streetbanen bag Bøgeparken er der mærker på fliserne efter afbrændinger af scootere, og nogle af træerne har afbrændte stammer. Det er desværre en del af naturen lige her, som Mirza Halimic siger.

Læs også: ’Folk vil hellere selv tjene 8.000 kr. end at få kontanthjælp’

Her hænger folk ud om sommeren. Og det var også her, han selv plejede at hænge ud, dengang han var en af de ballademagere – eller spasmagere, som han selv kalder det – som Vollsmose er blevet så kendt for.

»Det er ikke, fordi jeg har lavet sindssyg meget kriminalitet. Men jeg har haft de forkerte venner og bare rendt rundt og brugt tiden på ting, der ikke var fornuftige. Selv om jeg egentlig er et fornuftigt menneske,« siger Mirza Halimic, der indtil for et år siden var med til hærværk, tyveri og til at sætte ild til scootere.

Han har »været der, hvor det er sket«, og han har haft en omgangskreds, hvor der blev begået røverier og udøvet vold og hærværk.

»Det er heldigvis fortid, og nu har jeg kun fokus på positive mennesker og et godt liv, « siger Mirza Halimic.

Ballade på torvet

Kriminalitet er et ord, der gennem mange år har været tæt forbundet med Vollsmose, og området er igen kommet på politikernes dagsorden i valgkampen. Det er de unge kriminelle, der bor her, som politikerne vil ramme med deres forslag til skærpede straffe og ghettoplaner.

Ikke langt fra streetbanen ligger det berygtede Bøgetorvet, der gennem årene er blevet kendt som et epicenter for uroligheder i Vollsmose. På en af murene ved Bøgetorvet hænger en enorm kasse med kameraer, som politiet har fået installeret for at kunne holde øje med torvet. Faktisk er det anden generation, for det første kamera blev smadret – ligesom de metalhegn, som politiet på et tidspunkt satte op ved gangen under blokken for at forhindre scooterkørsel.

»Der gik én dag, så var det væk,« fortæller Mirza Halimic.

Det var her på Bøgetorvet, en gruppe unge drenge tidligere på ugen kastede med sten og senere molotovcocktails mod en af politiets patruljevogne. Det fik Venstres formand, Lars Løkke Rasmussen, til at ændre kampagneplaner og tage til bydelen for at tale med politiet og områdets beboere.

»Det er ikke nogen krig mod folk med en bestemt etnisk baggrund. Men der skal ryddes op i det her,« sagde Løkke efterfølgende til DR.

Hårdere straffe

Lars Løkke Rasmussens besøg kom i forlængelse af det ghettoudspil, som partiet har præsenteret. Venstre vil »stoppe fødekæden til ghettoerne«, bl.a. ved at gøre det sværere at få familiesammenføring, hvis man bor i en ghetto, men også ved at forhindre, at socialt udsatte anvises til en ghetto i kommunen.

Oven i det har både Venstre og DF efter episoden talt om hårdere straffe og udvisning fra Danmark, ligesom Mette Frederiksen (S) har sagt, at hun gerne så flere udvist for vold mod offentligt ansatte.

Endelig vil en samlet blå blok indføre ungdomsdomstole, så børn ned til 12 år kan straffes i deres eget retssystem.

At straffe hårdere vil dog ikke være nogen god idé for unge under 18 år, mener Mirza Halimic.

»Man skal ikke straffe, men hjælpe. Som ung kriminel ved man godt, at det, man gør, er forkert. Man har mere brug for at komme ind i et bedre fællesskab. Jeg er sikker på, at i mange tilfælde er det slet ikke opdragelsen, den er gal med. Det er bare de unge selv. Og deres venner og dem, de hænger med,« siger Mirza Halimic, der mener, at man risikerer at forværre tingene, hvis man straffer de unge hårdt og hele tiden fortæller dem, at de er kriminelle.

»Der er nogen, der har siddet i fængsel næsten altid. Fra ungdomsinstitution til rigtigt fængsel. De har siddet så meget inde, at fængsel er deres liv nu. Det er bl.a. derfor, man ikke skal straffe de unge for hårdt. For så vænner de sig til det.«

Tanken om at stoppe fødekæden ved at nægte familiesammenføring, er Mirza Halimic heller ikke glad for.

»Kærlighed kommer altid først, og der skal altid være plads til det. Til gengæld er jeg enig i, at udsatte borgere ikke skal sendes til ghettoerne.«

Politi for alle

På nærpolitistationen på Vollsmose Torv fortæller Per Franch, der leder den lokale indsats, at der statistisk set ikke er mere kriminalitet i Vollsmose sammenlignet med resten af Odense. Til gengæld er der flere af dem, han kalder fokuspersoner. Men i realiteten er der kun i omegnen af 100 hardcore kriminelle i Vollsmose, mener Per Franch.

»Langt hovedparten af den kriminalitet, de laver, foregår uden for Vollsmose. Derfor skal man altid passe på, når der sker noget i Vollsmose, og alle tror, der sker mere end andre steder, for det gør der ikke,« siger Per Franch.

Nærpolitiet arbejder groft sagt i to spor. Det ene er en traditionel politiindsats mod kriminalitet i området og særligt de såkaldte fokuspersoner, som politiet følger tæt. Det andet handler om at skabe dialog og tillid mellem beboerne og politiet.

»Det er langtfra altid den eneste løsning bare at sigte og anholde folk. Nogle gange er løsningen jo samarbejde med de kommunale myndigheder om at få bekæmpet årsagen til, at de er kriminelle,« siger Per Franch.

»Ser vi en ung, der laver en eller anden forseelse herude kl. 10 om formiddagen, så er det ikke nok at give ham en bøde. Vi tager også en snak med ham; skal han ikke være i skole, ved hans lærer, at han er her, ved hans forældre, at han ikke er i skole? Det er ikke så let, men det er noget, vi bruger mange kræfter på.«

Det betyder også, at selv om politiet ikke ser igennem fingre med kriminalitet, er de ikke »emsige«, som Per Franch siger.

»Ordet nultolerance bruger vi ikke, og vi er ikke tilhængere af det, for det gør ikke andet end at radikalisere det miljø, vi arbejder i. Det ville øge hadet mod politiet og mod samfundet og øge følelsen af eksklusion,« siger han. Og netop følelsen af eksklusion er noget, politiet gør meget ud af at bekæmpe, da det ellers kan bane vejen for enten en kriminel løbebane eller radikalisering.

»Herude har vi det udgangspunkt, at vi er alles politi. Vi er her for at beskytte de her menneskers rettigheder. Ikke nok med, at vi accepterer, at de går med tørklæde, vi forsvarer deres ret til at gå med tørklæde. Der er en forskel. Og det er nyt for dem,« siger Per Franch og tilføjer:

»Hvis vi sigter den samme mand morgen til aften hver dag, stopper ham fire gange om dagen og visiterer ham, så vil han til sidst ikke have noget at miste, og han vil føle, at han er blevet fucket op af hele systemet. Han bliver hadefuld og mister sin modstandskraft over for radikalisering. Så bliver han farlig, og så kan vi egentlig som system være med til at gøre ham farlig.«

Man bestemmer selv

For Mirza Halimic selv, var der ikke nogen bestemt person eller myndighed, der fik ham til at ændre livsstil for et år siden. Det var noget, han selv bestemte, og sådan vil det være for de fleste, mener han.

»Man kan ikke gøre så meget andet end at håbe på, at den enkelte person bliver klogere. Om så dronning Margrethe havde taget fat i mig dengang og sagt ’nu må du lige tage dig sammen’, så ville jeg måske nok lytte, men det ville ikke være nok til, at jeg ville forandre mig for hendes skyld. Det er noget, man gør for sin egen skyld, og det kommer på et tidspunkt i livet for alle – håber jeg.«

I dag har Mirza Halimic skiftet vennegruppe og studerer på Tietgen Business. Samtidig er han kommet med i Odense Kommunes Hakuna Matata-projekt, hvor han fungerer som gadeplansmedarbejder sammen med kommunens medarbejdere. Filosofien er, at tidligere småkriminelle som Mirza Halimic på grund af deres baggrund har en bedre kontakt til de unge, der hænger i kriminelle eller utilpassede miljøer.

»Før i tiden ville de måske ikke tale med nogen fra kommunen, men nu hvor jeg kommer med dem, er de mere åbne over for at tale, først med mig, men også med dem fra kommunen,« fortæller han.

Ligesom langt de fleste, man taler med i Vollsmose, er Mirza Halimic træt af områdets ry. For godt nok er der problemer, men langt de fleste lever et normalt liv og er glade for at bo i Vollsmose, mener han.

»Systemet skabte ghettoerne. Nu håber jeg, de har lært af det.«

Og at en tidligere og måske kommende statsminister og medfølgende medieoptog pludseligt kommer på besøg, fordi der under valgkampen er ballade på Bøgetorvet, giver man ikke meget for i Vollsmose.

»Det er en lille procentdel, der laver lort herude. Og det bliver kun bedre og bedre år for år. Vores forældre havde det sværere, end vi har det. Nu har vi det lettere. Man burde sætte sig ned rundt om bordet på Borgen og se på alle de gode eksempler. Så ville man se, at det ikke er så slemt herude. Men det kan de åbenbart ikke finde ud af.«