Vi ved, hvordan det er med velfærd for mennesker i Danmark: De, der er født og opvokset i landet, har nogle rettigheder, som de, der kommer udefra, ikke skal have. Det er sådan, et stort flertal af de danskere, som stemmer til folketingsvalgene, angiveligt vil have det. Politisk er vi langt mere forpligtet på at sørge for frihed og sikkerhed for danskere end for fremmede.

Men vi har den seneste uge opdaget, at det forholder sig helt omvendt med velfærden for dyr i Danmark.

Ledende politikere i landets førende partier er stærkt optaget af tre cirkuselefanters psykiske og fysiske velbefindende, mens de lever med, at millioner af grise hvert år dør på grund af dårlige forhold i landbruget. Et flertal i Folketinget har således vedtaget, at det skal være forbudt at holde vilde dyr i cirkus. Elefanterne lever et barsk liv i cirkusvogne, og de bliver dresseret og trænet til at foretage sig ting, de ikke er disponeret for. De har for lidt plads, de er udsat for tvang, og de bliver stressede af det:

»For os er det vigtigt, at dyrene har det godt,« sagde Socialdemokratiets Simon Kollerup til DR:

»Det gælder også for cirkuselefanterne, som lever i et stressende miljø.«

De tre elefanters psykiske velfærd er også vigtig for Dansk Folkeparti:

»Hvis vi lige præcis taler elefanter, så skal de knækkes psykisk for at kunne bruges til at optræde,« pointerede Dansk Folkepartis dyrevelfærdsordfører, Karina Due, alarmeret:

»Dyrevelfærden er simpelthen ikke i orden for vilde dyr i cirkus. De er i deres vogne i alt for lang tid, og når de endelig kommer ud, er det på et lille stykke græs med kort snor.«

Men dette svineri bliver nu stoppet af et handlekraftigt politisk flertal. De tre elefanter i Cirkus Arena bliver de sidste vilde dyr i dansk cirkus.

Ualmindelige omsorg

De vilde dyr fra fremmede lande bliver omfattet af en omsorg, som angiveligt slet ikke gælder de traditionelle danske husdyr. Ifølge en rapport fra Dyrenes Beskyttelse fra 2017 dør hver dag omkring 24.000 pattegrise i dansk landbrug. De dør af tørst, sult eller fordi de bliver trampet ihjel.

Grisene i det konventionelle skal ifølge lovgivningen have 0,65 kvadratmeter til sig selv i stalden; det er noget mindre plads, end det elefanterne får. Og en tredjedel af grisene når at udvikle mavesår, hvilket også går forfærdeligt ondt på svin, inden de dør. Nogle af dem dør endda af det.

Det er almindelig praksis, at landmændene kastrerer grisene uden bedøvelse. Det er særdeles smertefuldt, men det er også dyrt at skulle tilkalde en dyrlæge, som kan bedøve dem inden indgrebet.

Sidste år strammede landbrugsminister Esben Lunde Larsen (V) op ved at tillade landmændene selv at bedøve grisene inden kastrationen, men det er ikke lovpligtigt. Og som Information afdækkede i december, bliver mere end 90 procent af de danske grise halekuperet, selv om rutinemæssig halekupering er forbudt.

Ser aldrig marken

Det er ikke kun grisene, som lever under brutale forhold. To tredjedele af danske køer i det konventionelle landbrug kommer aldrig uden for på marken, og omkring hver femte ko lider af smerter i klovene.

De danske slagtekyllinger har i gennemsnit, hvad der svarer til et a4-ark at bevæge sig på, men de fleste kan slet ikke gå normalt, fordi de er blevet for tunge til at bære deres egen krop. En anden rapport fra Dyrenes Beskyttelse fra 2011 anslog, at under én procent af de danske slagtekyllinger er i stand til at gå normalt og ubesværet.

Det afsindige misforhold mellem de vilde dyr i cirkus og dyrene i dansk landbrug skyldes naturligvis ikke en favorisering af fremmede dyr over danske dyr. Den skyldes derimod, at elefanter er en del af underholdningsindustrien, mens dyrene i det danske landbrug er en del af produktionsapparatet. De få første giver os morskab, mens de mange andre giver eksportindtægter. Kolossale eksportindtægter.

Normalt ville man sige, at statsstøtte til en industri giver os mulighed for at stille krav til rettigheder og produktionsforhold, men i landbruget skal dyrenes minimale værdighed tilsyneladende ofres for profitraten.

Nogle gange er det ikke marxismen, som er en vulgær forklaring på de miserable vilkår i verden. Og når det gælder dyrevelfærd i Danmark, er det virkeligheden, som er miserabelt vulgær. Den danske model på dette område er systematisk nedværdigelse af dyrene i produktionsapparatet og sentimental omsorg for elefanterne i underholdningsindustrien.