Lieneekö Otto Wille Kuusinen ollut helpottunut? Josif-setä oli keksinyt hänelle taas käyttöä!

Se tarkoitti, etteivät NKVD:n miehet tulisi koputtelemaan ovelle ainakaan lähiaikoina. Neuvostoliitossa olleita suomalaisia kommunisteja oli pistetty viime vuosina teloitettavaksi siihen tahtiin, ettei Kuusinenkaan voinut täysin luottaa olevansa turvassa.

Otto Wille Kuusinen johti heti talvisodan alussa perustettua Terijoen hallitusta. IL-arkisto

Kuusinen oli lähtenyt muiden Kansanvaltuuskunnan jäsenten lailla Venäjälle, kun punainen Suomi oli romahtanut keväällä 1918. Hän oli onnistunut pääsemään niin V.I. Leninin kuin Josif Stalinin suosioon. Kuusinen oli toiminut Kommunistisen Internationaalin Kominternin korkeissa tehtävissä.

Kymmenet tuhannet suomalaiset olivat joutuneet 1935 käynnistyneiden Stalinin puhdistusten kohteeksi. Vaihtoehtoina olivat olleet vankileiri tai niskalaukaus. Ensimmäisenä oli teurastettu punaupseerit. Korkea poliittinen asemakaan ei taannut pelastumista.

Esimerkiksi Kansanvaltuuskunnan puheenjohtaja Kullervo Manner oli tuomittu 1935 näytösoikeudenkäynnissä salaliitosta suomalaisten fasistien kanssa. Hän menehtyi Uralin kupeessa Uhtpetšin työleirillä jo ennen talvisotaa. Karjalan autonomisen neuvostotasavallan johtaja Edvard Gylling oli viety Moskovaan, jossa hänet oli teloitettu 1938.

Valtiosopimus Neuvostoliiton kanssa

Neuvostoliitto, joka väitti kunnioittavansa kansojen itsemääräämisoikeutta, ei Stalinin mielestä voinut hyökätä suoraan suvereenin valtion kimppuun. Siksi täytyi luoda monimutkainen käsikirjoitus: Suomessa tapahtuisi kansannousu, josta seuraisi uuden, kansaa ”aidosti” edustavan hallituksen perustaminen. Se taas pyytäisi apua Neuvostoliitolta, joka sitä auliisti antaisi.

Näin Kuusinen sai haalia vielä elossa olevia suomalaiskommunisteja kokoon. Moskovassa 1918 perustetun ja sieltä käsin toimineen SKP:n keskuskomitea uskaltautui pitkästä aikaa koolle. Se antoi julkilausuman, jonka mukaan ”toisen kerran Suomen historiassa Suomen työväenluokka nousee avoimeen taisteluun rahavallan iestä vastaan.” Kun ensimmäinen työläisten ja torppareiden taistelu oli päättynyt kapitalistien ja tilaherrojen voittoon, tällä kertaa oli työkansan vuoro voittaa.

Uusi kansanhallitus piti tietysti perustaa Suomen rajojen sisäpuolella. Se tapahtui heti sodan toisena päivänä siellä missä se oli mahdollista, eli vallatussa ”Terijoen kaupungissa”. Kuusisesta tuli pääministeri, ja hänen hallituksensa solmi Neuvostoliiton kanssa diplomaattisuhteet. Kun Suomi pyrki vielä neuvottelemaan rauhasta, Moskova ilmoitti ykskantaan tunnustavansa vain Kuusisen hallituksen.

Kun Suomi pyrki vielä neuvottelemaan rauhasta, Moskova ilmoitti ykskantaan tunnustavansa vain Kuusisen hallituksen.

Joulukuun 2. päivänä Neuvostoliitto ja Kuusisen hallitus tekivät valtiosopimuksen. Näin venäläiset saivat haluamansa Hangon vuokralle, Kannakselta rajasiirron, Suomenlahden saaret ja Kalastajasaarennon. Sokerina Stalinin leipomassa kakussa oli Itä-Karjala, jonka Neuvostoliitto puolestaan luovutti Suomen kansantasavallalle.

Solmitun avunanto- ja ystävyyssopimuksen mukaisesti sankarillinen puna-armeija auttoi nyt Suomen kansanhallitusta taistelussa sodanlietsojia ja kansan sortajia vastaan.

Neuvostoliiton propagandakartassa on eroteltu alue, joka siirtyy Neuvostoliitolta Suomelle ja alue, joka siirtyy Suomelta Neuvostoliitolle. Lisäksi siinä on ote "Neuvostoliiton ja Suomen kansanvaltaisen tasavallan välillä solmitusta sopimuksesta.” Arkistokuva

Ei kannatusta

Suomalaisten reaktio olikin päinvastainen kuin Stalin oli toivonut. He tiivistivät rivejään. Terijoen hallitus keräsi ihmetyksen jälkeen inhoa, ei kannattajia, kun sen julistusta luettiin:

Kansan tahdosta – kansan, jonka on vallannut viha ja suuttumus Cajanderin-Erkon-Tannerin kurjan hallituksen rikollisen politiikan johdosta – on tänään Itä-Suomessa muodostettu maamme uusi hallitus, väliaikainen Kansanhallitus, joka täten kutsuu koko Suomen kansaa ratkaisevaan taisteluun pyövelien ja sotaprovokaattorien hirmuvallan kukistamiseksi.

Muun muassa tällaisella propagandakuvastolla yritettiin haalia Terijoen hallitukselle kannatusta. Arkistokuva

Se taantumuksellinen, ahnas rahavalta, joka vuonna 1918 ulkomaisten imperialistien sotaväen avulla hukutti verivirtoihin Suomen työtätekevän kansan kansanvaltaisen vapauden, muutti meidän synnyinmaamme lahtarihelvetiksi työtätekeville. Myytyään maamme itsenäisyyden edut, Suomen rahavaltiaat yhdessä kaikenlaisten Suomen ja Neuvostoliiton kansojen imperialististen vihollisten kanssa lakkaamatta punoivat neuvostovastaisia provokatoorisia sotajuonia ja lopuksi syöksivat maamme sodan pätsiin Sosialistista Neuvostoliittoa, Suomen kansan suurta ystävää vastaan.

Tässä kriitillisessä tilanteessa Suomen työtätekevän kansan syvät rivit, jotka ovat aina tahtoneet ja tahtovat elää sovussa Neuvostomaan kansojen kanssa, katsovat luonnolliseksi oikeudekseen ja pyhäksi velvollisuudekseen ottaa synnyinmaan kohtalon omiin varmoihin käsiinsä. Eri puolilla maata on kansa jo noussut ja julistanut voimaan Kansanvaltaisen Tasavallan. Osa Suomen armeijan sotilaita on jo siirtynyt kansan kannattaman uuden hallituksen puolelle.

LUE MYÖS Terijoen hallitus 1.12.1939–12.3.1940 Puheenjohtaja ja ulkoasiainministeri: Otto Wille Kuusinen Varapuheenjohtaja ja valtiovarainministeri: Mauritz Rosenberg Puolustusministeri: Akseli Anttila Sisäasiainministeri: Tuure Lehén Maanviljelysministeri: Armas Äikiä Valistusministeri: Inkeri Lehtinen Karjalan asiain ministeri: Paavo Prokkonen

Tiedustelu retuperällä

Stalin oli vainoharhoissaan vahventanut väärää kuvaansa Suomesta. Hän oli heitättänyt tiedustelusta ulos kaikki suomenkieliset. Sen enempää sisäisen NKVD:n kuin sotilaallisen GRU:n organisaatioilla ei ollut sodan alla ylipäätään tiedustelupäällikköä Helsingissä. Kiireessä tehtävät oli täytetty aloittelijoilla, kun kolme viikkoa ennen sodan alkua Suomeen oli lähetetty NKVD:n Jelisei Sinitsyn ja GRU:n eversti Ivan Smirnov.

Verisestä sisällissodasta oli aikaa jo yli 20 vuotta. Lapualaisetkin oli pantu aisoihin 1932. Poliittinen kahtiajako oli kuroutunut pari vuotta vetovastuussa olleen A.K. Cajanderin punamultahallituksen myötä. Kun valkoisesta kenraalista C.G.E. Mannerheimista oli tehty 1933 sotamarsalkka, hän oli omalta osaltaan ryhtynyt yhtenäistämään kansaa.

Myös Suomi teki propagandalehtisiä. Tässä luvataan puna-armeijan sotilaille ruplia asioista, jotka he tuovat antautuessaan mukanaan. Revolverista luvataan 100 ruplaa, hyökkäysvaunusta 10 000 ruplaa. Lentokoneesta luvataan erikseen 10 000 dollaria ja lisäksi matka ulkomaille mihin tahansa maahan. Arkistokuvat

Kaikkein tiukimmatkin kommunistit olivat joutuneet miettimään toisen kerran, kun tieto Neuvostoliiton ja Saksan hyökkäämättömyyssopimusta oli tullut elokuussa 1939. Samoin jo kuiskuteltiin, kun rajan taakse lähteneistä sukulaisista ja aatetovereista ei ollut kuulunut pitkiin aikoihin mitään.

Korttitalo romahti

Koko rakennelma romahti jo alkuvaiheessa. Työläiset eivät liittyneetkään puna-armeijan rinnalle tai edes kukkasin toivotelleet sitä tervetulleeksi. Suomi kävi yhtenäisenä maahantunkeutujaa vastaan.

– Kuusinen tiesi vallan hyvin, etteivät Suomen kommunistit pystyneet niissä oloissa minkäänlaista kapinaa tekemään, todisti Kuusisen oikeana kätenä toiminut Arvo Poika Tuominenkin.

Hänet sentään Kuusinen oli saanut pelastetuksi Ruotsiin.

Yksikään valtio – edes liittolainen Saksa – ei tunnustanut Terijoen hallitusta. Kun yritys epäonnistui niin huolellisesti eikä sota päättynytkään nopeasti, Kuusisen hallitus haudattiin vähin äänin tammikuussa 1940.