Kansanedustaja Susanna Koski ja työtön Anna-Maija Tikkanen kohtasivat uudelleen Kuplat-sarjassa. Kohtaamisen tunnelma yllätti osittain myös jutun tehneen toimittajan.

Kirjoitimme kollegani Anne Ali-Hokan kanssa tolppakirjaimin fläppitaululle viime syksynä: Onko älyllistä elämää oman kuplan ulkopuolella?

Kuplista puhuttiin kaikkialla. Vastakkainasettelu velloi somessa, mediassa ja todellisessakin maailmassa.

Ei enää tätä, ajattelimme. Täytyyhän journalismia pystyä tekemään toisin, kärjistämättä enää lisää.

Syntyi Kuplat-sarja.

Kuplat esitteli jokaisessa jaksossa kaksi henkilöä, joilla oli vahva mielipide tai kokemus valitusta aiheesta, ja antoi heille mahdollisuuden astua pois omasta kuplastaan. Henkilöt kohtasivat ja keskustelivat. Mitä tapahtui? Muuttuiko mikään?

Saatoimme ihmisiä yhteen dialogijournalismin hengessä. Ääneen lausumattomana teemana oli erilaisuuden ymmärtäminen ja suvaitsevaisuus.

Pohdin viime syyskuussa sarjan ensimmäistä osaa. Mikä aihe olisi tarpeeksi iso ja tärkeä avaamaan uuden sarjan?

Iltalehden toimittaja kirjoitti keskustelua herättäneen kolumnin, jossa paheksuttiin köyhien einesruokailua. Miksi pienituloisilta ei saisi vaatia tarkkuutta ruokakaupassa? Samaan aikaan tuloerokeskustelu velloi kiihkeänä.

Päätin yhdistää ruokateeman köyhyyteen ja eriarvoistumiseen.

Yhden vanhemman perheiden liiton kautta löytyi heti sujuvasanainen päähenkilö: Anna-Maija Tikkanen Helsingin Roihuvuoresta. Hän osasi kertoa vähävaraisen elämästä avoimesti ja konkreettisesti.

Mutta mistä löytyisi toinen päähenkilö, sellainen, joka uskaltaisi sanoa televisiossa, että köyhyys voi olla myös ihmisen oma syy.

Kuka sanoisi ääneen, että ahkeruudella ja osaamisella pystyy kyllä nousemaan takaisin työnsyrjään kiinni?

Susanna Koski suostui mukaan heti.

Kuvasimme päähenkilöiden arkea ruokakaupassa ja hellan ääressä. Liikuimme ruohonjuuritasolla.

Emme toimittajina halunneet liikaa puuttua keskustelujen etenemiseen, vaan tavoitteena oli tallentaa mahdollisimman aidosti todellista kohtaamista.

Lopputulos voisi olla mitä vaan. Se voisi olla täysi fiasko.

Tekotapa aiheutti epävarmuutta ja harmaita hiuksia. Koskaan ei tiennyt, mitä kohtaamisen aikana tapahtuisi.

Toimittaja ei nyt haastatellut, kuten yleensä. Hän korkeintaan sysäsi varovasti takaisin aiheeseen, kun keskustelu ryöpsähti omille teilleen.

Ja niinhän se poikkeuksetta teki.

Keskustelijat eivät olleet tavanneet toisiaan aikaisemmin. Ilmassa oli sopivasti jännitystä ja jännitettä. Sanottavaa ja perusteltavaa oli paljon.

Keskustelut venyivät aina vähintään tunnin mittaisiksi.

Kosken ja Tikkasen toukokuinen keskustelu kesti tunnin ja 40 minuuttia. Sitten oli pakko puhaltaa peli poikki, koska eduskunnan kyselytunti oli juuri alkamassa.

Jo ensimmäinen Kuplat herätti tunteita.

Koski liikuttui kuunnellessaan Tikkasen tarinaa.

Lukuisat ihmiset halusivat tukea Tikkasta raha-avustuksin. Kaksi pikkupoikaa Tampereelta lähetti postissa kymmenen euroa Tikkasen tyttärelle.

Sekä Tikkanen että Koski olivat tyytyväisiä keskustelun avaukseen. Itse lupasin tuolloin A-studiossa, että Kosken haasteeseen palataan vielä.

Koski kertoi minulle myöhemmin puhelimessa, että monien ihmisten mielestä hän oli ollut liian lepsu Anna-Maija Tikkasta kohtaan.

Haasteen toteuttamiseksi mietimme Kosken kanssa ensin videopäiväkirjaa. Lopulta hän ei lämmennyt ajatukselle.

Itsekin olin nähnyt ja lukenut turhan monta juttua, joissa toimittaja elää viikon viidelläkympillä tai lähtee kadulle leikkimään asunnotonta. Mitä se kertoisi todellisuudesta? Ymmärsin Kosken pointin.

Lopulta päätimme helpottaa haastetta.

Kosken piti selvittää tililtään vastaus kolmeen kysymykseen: Kuinka kauan toimeentulotuen perusosa, 491,20 euroa, riittäisi hänelle niihin menoihin, jotka perusosaan kuuluivat? Mihin rahat kuluivat? Miten hän toimisi, jos olisi vähävarainen?

Koski ei lopulta pitänyt asian käsittelyä tärkeänä.

Syksyllä naiset kohtasivat Tikkasen kotikulmilla Roihuvuoressa, nyt Kosken kotikentällä eduskunnassa.

Tunnin ja 40 minuutin aikana Tikkanen ja Koski ehtivät käsitellä monia työttömyyteen ja köyhyyteen liittyviä asioita.

He puhuivat muun muassa Jani Kaaron blogikirjoituksesta Seurassa Paraneeko köyhyys rahalla (siirryt toiseen palveluun)?

Tikkanen kertoi myös runsain sanankääntein omasta hankalasta tilanteestaan.

Koski halusi erityisesti korostaa työttömyyden ja köyhyyden eroa. Hän otti asian puheeksi kolmeen kertaan. Köyhyys on aineellista puutetta, työttömyys lisäarvon puutetta. Miten Tikkanen voisi itse tuottaa lisäarvoa ja auttaa näin itseään?

Vaikka koko keskustelusta on julkaistu vain pieni osa, sen luonne ja yleistunnelma välittyivät noiden minuuttien aikana.

Koski tuskin sanoi mitään vahingossa..

Rohkeuden puutteesta Tikkasta ja Koskea ei kumpaakaan voi syyttää.

Toivottavasti jutun aiheuttama tuohtumus ja raivo jalostuu pikkuhiljaa asialliseksi keskusteluksi tärkeistä teemoista.

Kuplathan eivät juttusarjassamme tarkoita pelkästään sosiaalisia kuplia – ne viittaavat ennen kaikkea puhekupliin.

Voit katsoa Kuplat-jutun Areenasta.