15-vuotias Tony Salomäki Hämeenlinnasta on parhaillaan TET-harjoittelussa Hämeenlinnan pääkirjastossa pelitila Bunkkerissa. Omaa tietokonetta ei juuri nyt ole, niinpä Bunkkerin ovet käyvät tiuhaan.

– Tykkään toimintapeleistä. En pelaa nyt joukkueessa, pelasin kyllä ennen. Kun Bunkkeri on auki meidän ikäisille, niin olen täällä, eli maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin viisi tuntia, kolmesta kahdeksaan.

– Tapaan täällä pelikavereita silloin tällöin, kun nekin jaksaa tulla tänne. Täällä pystyy kavereitten kaa tekeen kaikkee yhdessä, ei tartte aina olla kotona yksin istumassa. Puhutaan peleistä, ei kauheasti mistään muusta.

Tonylle Bunkkeri on tärkeä paikka ja pelaaminen kutkuttaisi uravaihtoehtonakin.

– Tätä mä vaan haluun tehdä mun elämässä. Itse olen vähän ajatellut joko pelintekijäksi tai pelaajaksi, ehkä enemmän se pelaaja kyllä.

Käyn täällä usein, koska nykyään olen innostunut pelaamisesta, se on jotenkin maagista. Kasperi Grönberg

12-vuotiaalle Kasperi Grönbergille Bunkkerista on tullut eräänlainen iltapäiväkerho.

– Käyn täällä usein, koska nykyään olen innostunut pelaamisesta, se on jotenkin maagista. Tulen koulun jälkeen tänne, kun ei ole muuta tekemistä, ei jaksa mennä vaan kotiin ja makoilla.

Yhdessä pelaaminen on kivempaa kuin yksin.

– Pelataan samaa peliä yhdessä. Se on kivempaa nähdä kaveria siinä vieressä.

"Kohdataan nuoria heidän luonnollisessa elinympäristössään"

Pelitila Bunkkeria ylläpitävät yhdessä Hämeenlinnan kirjasto, nuorisotoimi ja Hämeenlinna-Vanajan seurakunta. Taustalla ovat seurakunnan ja nuorisotyön yhteiset lan-leirit, kertoo nuorisotyöntekijä Mikko Virta Hämeenlinnan kaupungilta.

– Todettiin, että pelitoiminta voisi olla loistava nuorisotyön välineenä. Päästään pelimaailmaan paremmin käsiksi, opitaan itse uutta nuorten maailmasta ja tuodaan omaa näkemystä nuorten maailmaan, ja päästään mahdollisiin lieveilmiöihin vaikuttamaan. Kohdataan nuoria heidän luonnollisessa elinympäristössään.

Kun nuoret kuitenkin pelaavat yhdessä, mikseivät he pelaisi näin kasvotustenkin? Mikko Virta

Bunkkerissa on 15 konepaikkaa ja ison seinäscreenin pelikonsoli. Vastaanotto on ollut loistava, Virta sanoo.

– Nuoret ovat suorastaan rynnineet paikalle! Sellaiset illat ovat yhden käden sormilla laskettavissa, että olisi ollut hiljaista. Koneita tarvittaisiin ehkä enemmänkin, ettei tarvitsisi jonotella. Kun nuoret kuitenkin pelaavat yhdessä, mikseivät he pelaisi näin kasvotustenkin? Täältä löytyy uusia kavereita, vanhoille pelikavereille ehkä kasvot, se on ollut tässä hyvä lisä.

Nuorten yhdessä pelaamisen merkitys korostuu etenkin peleissä, joissa yritetään yhdessä saavuttaa jokin tavoite.

Nuorten kohtaamispaikka on internetissä

Pelitila on tasa-arvoinen kaikille – mukana pelaamassa on myös suomen kieltä taitamattomia, ulkomaalaistaustaisia nuoria. Kaupunginkirjaston informaatikon Hanna Kaistin mukaan kirjasto on matalan kynnyksen paikka myös pelaajille.

– Pääkirjasto menee remonttiin 2018-2019, mutta Bunkkerin toiminta tuskin loppuu siihen. Me kyllä löydetään uudet hyvät tilat Bunkkerille. Kirjastossa haluamme tarjota paitsi tietoa ja kulttuuria, myös harrastusmahdollisuuksia ja iloa ihmisille – tämä on hyvä tila kohdata toisensa.

– Tässä on taustalla myös pelikasvatus ja mediakasvatus. Saadaan luotua positiivisempaa kuvaa pelaamisesta ja päästään keskustelemaan myös vanhempien kanssa.

Vaikka saattaa näyttää kotona siltä, että nuori on syrjäänvetäytynyt, kun istuu koneella ja höpöttelee luurit päässä, niin sitä se ei ole. Mikko Virta

Hämeenlinnassa on ymmärretty nykynuorten tarpeita ja kiinnostuksen kohteita. Kohtaamispaikka on siirtynyt nakkikioskilta internetiin – se on paikka, missä nuoret ovat sosiaalisia, muistuttaa Mikko Virta.

– On saatu hyvää palautetta myös nuorten vanhemmilta, että on saatu nuoria sosialisoitumaan ihmisten ilmoille. Vaikka saattaa näyttää kotona siltä, että nuori on syrjäänvetäytynyt, kun istuu koneella ja höpöttelee luurit päässä, niin sitä se ei ole.

Pelitiloille on tarvetta

Tilan tulevaisuus on toivon mukaan valoisa: kävijöitä riittää, tarvetta on, muotoilee Mikko Virta.

– Vähän nämä tulevat remontit ja kaupungin mahdolliset säästölinjaukset huolettavat. Kyllä me uskotaan siihen, että tälle tärkeälle paikalle on tarvetta.

Seurakunnalla on lisäksi Poltinaholla pelitila, jossa on 10 konepaikkaa. Nekin ovat aina käytössä tilan aukioloaikoina. Lasse Saraste Hämeenlinna-Vanajan seurakunnasta pitää tärkeänä myös toimijoiden yhteistyön tuomaa lisäarvoa.

– Me ollaan valtakunnallisesti aika valveutuneita Hämeenlinnassa, että ollaan saatu nämä pelitilat. Tämä koko harrastus tulee kehittymään, niin kilpa- kuin harrastepelaaminenkin, eli ollaan varmaan vasta alkumetreillä tämän jutun kanssa.

Kaikki pelaa – myös aikuiset

Peleissä on totta junnu-urheilun slogan Kaikki pelaa. Alle 18-vuotiaista vain yksi prosentti ei pelaa digitaalisia pelejä, kertoo mediakasvatuksen suunnittelija Tommi Tossavainen Kansallisesta audiovisuaalisesta instituutista.

– Enää ei silti voida puhua "nuorista digipelaajista", koska alle 18-vuotiaiden osuus on vain neljännes peliharrastajista. Aikuisten naisten osuus on jo kaksinkertainen verrattuna alle 18-vuotiaisiin poikiin, eli stereotypia teinipojista kellarissa on vanhentunut. Digipelaajien keski-ikä on 40 vuotta, ja pelitkin alkavat olla aikuisille suunnattuja monilta osin.

Pelitila Bunkkerissa pelaaminen on sosiaalista, vaikka kukin olisi omalla koneellaan. Hannu Harhama / Yle

Pelejä pelataan fyysisesti yhdessä samassa paikassa, mutta myös erilaisten VoIP-palvelujen välityksellä. Pelaaminen voi siis olla erittäin sosiaalista toimintaa.

– Ehdottomasti, koska tietokoneet ja konsolit on yhteydessä internetin välityksellä. Vaikka keskitytään omaan suoritukseen, voidaan silti käydä keskustelua.

Tossavainen näkee yhdessä pelaamisessa lähinnä hyötyjä.

– Pelit ovat niin vangitseva media, että siinä saattaa vierähtää tunti jos toinenkin. Kun se tapahtuu toisten ihmisten kanssa sosiaalisessa vuorovaikutuksessa, siinä ei ole juuri mitään haitallista. Jos aikaa käytetään hirveitä määriä yksin pelilaitteella, saattaa olla isompi riski, että pelaaminen muuttuu hauskasta harrastuksesta todellisuuspaoksi. Kun vietetään aikaa yhdessä, se on pelkästään positiivista.

Pelitiloja ja aikuisten ohjausta tarvitaan

Parhaillaan vietettävällä peliviikolla (siirryt toiseen palveluun) on yli 300 paikallista pelipäivää, joissa voi pelata yhdessä. Sen ulkopuolella kaikille avoimia pelipaikkoja on vaihtelevasti, lähinnä isoimmissa kaupungeissa. Pelkästään pelaamiselle pyhitettyjä maksuttomia paikkoja ei ole paljon, mutta lisääntyvässä määrin.

– Kun pelejä pelataan yhdessä aikuisen ohjauksessa, peleihin mahdollisesti liittyvät haitat pystytään käsittelemään ja keskustelemaan niistä, silloin pelaaminen pysyy pelkästään positiivisena harrastuksena. Mielestäni tulisi olla mahdollisimman paljon tällaisia pelimahdollisuuksia, sanoo Tommi Tossavainen KAVIsta.

Kun tiedetään mistä harrastuksessa on kyse, on helpompi vaikuttaa pelaajan toimintaan ilman, että se koetaan hyökkäykseksi itselle tärkeää harrastusta kohtaan. Tommi Tossavainen

Lapsiasiavaltuutetun tuoreessa lapsibarometrissa (siirryt toiseen palveluun) kuusivuotiailta lapsilta kysyttiin milloin perheen kanssa on kivaa. Yhdessä tekeminen ja pelaaminen nousi ykköstoiminnaksi.

– Pelaajan näkökulmasta tärkeää on nimenomaan vuorovaikutus ja vanhempien kanssa vietetty aika, kasvattajien näkökulmasta taas pelit mediana tulevat tutuksi. Kun tiedetään mistä harrastuksessa on kyse, on helpompi vaikuttaa pelaajan toimintaan ilman, että se koetaan hyökkäykseksi itselle tärkeää harrastusta kohtaan, eli kannattaa perehtyä siihen mitä nuori pitää tärkeänä.

Yhteiset tilat on aina olleet tärkeitä nuorille. Nyt ne ovat isolta osin WhatsApp-ryhmissä, pelifoorumeilla tai peleissä, sanoo Tossavainen.

– Kun saadaan yhteinen fyysinen tila, missä yhteisestä asiasta voidaan keskustella ja tavata ihmisiä, joiden kanssa on internetissä vietetty aikaa, niin näkisin niiden merkityksen todella tärkeinä tällä hetkellä. Päästään medioituneesta arjesta siihen, että ollaan vuorovaikutuksessa toisten ihmisten kanssa.