Venäjä lisää joukkojaan ja aseistustaan lähialueillamme, erityisesti Itämerellä. Krimin miehityksen jälkeen niin on tehnyt myös Nato. Selvitimme julkisista lähteistä, millaisia sotavoimia naapurimaissamme on.

Yllä olevassa kartassa tärkeimpien maavoimien, merijalkaväen, ilmakuljetteisten joukkojen ja ilmatorjuntajoukkojen sijainnit on merkitty ympyröillä.

Ympyrä tarkoittaa prikaatia (tai rykmenttiä). Prikaatiin kuuluu 3 000–5 000 sotilasta, joskus enemmän, joskus vähemmän. Niiden määrästä ei voi suoraan päätellä sotilaallista kykyä.

Suomessa rauhan ajan prikaatit ovat koulutusorganisaatioita, eivätkä sellaisenaan valmiita välittömiin sotatoimiin. Sodan ajan prikaatit muodostetaan reserviläisistä.

Lue myös: Aseita ja epäluuloa Itämerellä – Pieni jääkausi alkoi Suomen, Ruotsin ja Baltian Venäjän rannoilla. Ylen toimittajat ottivat selvää, miten jännittynyt turvallisuuspoliittinen ilmapiiri näkyy ja tuntuu Itämeren eri kolkissa.

Ruotsissa on ammattiarmeija, joskin 2000-luvun alun leikkausten vuoksi varsin pieni. Ne joukot mitä on, ovat periaatteessa toimintavalmiita, mutta niiden vahvuudesta puuttuu noin kolmannes, koska sotilaiden värväys kangertelee.

Ruotsilla on kymmenkunta pataljoonaa, joista saisi kokoon pari prikaatia. Suomella on rauhan aikana kahdeksan prikaatia ja muita joukkoja päälle. Ruotsilla on 24 kenttätykkiä, Suomella noin 800.

Ruotsalaisia Archer-kenttäkanuunoita ampumaleirillä marraskuussa 2016. Ruotsin tykistö on itseliikkuvaa, mutta tykkejä on vain parikymmentä. Cecilia Egefjord Ågren / Försvarsmakten

Venäjällä lähialueemme prikaatit ovat periaatteessa 48 tunnin lähtövalmiudessa. Ne on koottu osittain sopimussotilaista, osittain varusmiehistä. Kukin prikaati tosin saisi välittömästi liikkeelle vain yhden pataljoonan taisteluosaston, joka on runsaat 800 sotilasta.

Tämä johtuu Venäjän armeijan miehistöpulasta ja joukkojen vajaamiehityksestä. Harjoituksissa on lisäksi todettu, että kalustosta on sotaanlähtökunnossa vain runsas puolet. Venäjä uusii maavoimien kalustoaan koko ajan.

Kartta ei kerro kaikkea Venäjän ja sen naapurien voimasuhteista. Venäjä voi lisätä joukkojaan nopeasti. Esimerkiksi Moskovan alueelta voidaan muutamassa tunnissa tuoda maahanlasku- ja erikoisjoukkoja. Myös ilmavoimien hävittäjälaivueita voidaan siirtää muualta Venäjältä lähialueillemme, ja sitä on harjoiteltu joka vuosi.

Venäjä pystyy nopeasti tuomaan länsirajalleen lisävoimia muun muassa Moskovan alueelta, missä on panssari-, maahanlasku- ja erikoisjoukkoja. Juri Kotshekov / EPA

Myös Nato pystyy lisäämään joukkojaan Baltiassa, ja sillä on Baltian puolustukseen varattuja nopean toiminnan joukkoja. Ne pitää kuitenkin tuoda paikalle Itämeren takaa.

Ukrainan kriisin alettua keväällä 2014 Virossa, Latviassa ja Liettuassa on ollut jatkuvasti pieni määrä (100–200 sotilasta kussakin) yhdysvaltalaisia sotilaita. Vuonna 2017 Nato sijoittaa runsaat 3 000 sotilasta Baltian maihin.

Amerikkalainen Abrams-panssarivaunu Latviassa. Amerikkalaiskomppanioiden tilalle on tulossa monikansalliset pataljoonan taisteluosastot. Valda Kalmina / EPA

Iskuvoimaa Pietarin ympärillä

Venäjä on lisännyt iskuvoimaansa viime vuosina Pietarin alueella ja nimenomaan Baltian maiden rajalla.

Lugassa oleva 26. ohjusprikaati on saanut vuonna 2011 Iskander-M-ohjukset, joilla yltää Keski-Suomeen ja Baltiaan. Venäjän tiedotusvälineiden mukaan Iskandereilla on harjoiteltu myös Karjalan kannaksella. Normaalisti ohjusprikaatilla on laukaisuvalmiina 24 Iskanderia.

Pihkovassa on Venäjän parhaimpiin kuuluva joukko-osasto, 76. kaartin ilmarynnäkködivisioona, joka pidetään täysvahvuisena. Sen osia on osallistunut Georgian ja Ukrainan sotiin. Pihkovassa on myös spetsnaz- eli erikoisjoukkoprikaati, ja Pihkovan lähistöllä viitisen vuotta sitten perustettu 25. moottoroitu jalkaväkiprikaati.

Merkittävä lisäys Pihkovan alueen joukkojen hyökkäyskykyyn on 15. maavoimien lentoprikaati, joka on perustettu Ostrovaan. Prikaatissa on uusimpia Mil Mi-28 ja Kamov Ka-52 -taisteluhelikoptereita ja se on saamassa runsaasti kuljetus- ja tukihelikoptereita.

Mil Mi-28 on Venäjän uusin taisteluhelikopteri, joka on suunniteltu tuhoamaan panssareita ja muuta vastustajan kalustoa, myös yöllä. Se on hyvin panssaroitu ja siis vaikea torjua. Kyseisiä koptereita on Pietarin ja Pihkovan lähistön helikopterijoukoissa. Sergei Ilnitski / EPA

Rajan länsipuolella on Nato, mutta vähemmän voimia. Virossa on kaksi vajaata prikaatia, jotka kouluttavat varusmiehiä, sekä pienet erikoisjoukot. Viro on kohentanut puolustustaan hankkimalla muun muassa rynnäkköpanssarivaunuja ja panssarintorjuntaohjuksia.

Virossa on Ämarin lentotukikohta, missä päivystää neljä Nato-maiden hävittäjäkonetta ja missä käy usein harjoittelemassa muita liittolaisten koneita.

Vuonna 2017 Viroon, Latviaan ja Liettuaan sijoitetaan Naton taisteluosastot, joissa on noin 1 100 sotilasta kussakin. Virossa osasto sijoitetaan Tapan varuskuntaan, ja joukkojen pääosa on brittejä. Latviassa sijoituspaikka on Adazi Riian lähellä, ja joukkojen pääosa kanadalaisia.

Venäjällä on Karjalan kannaksella Viipurin lähellä 138. moottoroitu jalkaväkiprikaati, joka osallistui Tšetšenian sotaan, ja jonka osia väitetään olleen myös Ukrainassa. Vielä muutama vuosi sitten prikaatissa raportoitiin olevan kuriongelmia.

Lisäksi Kannaksella on pioneerirykmentti ja esimerkiksi elektroniseen sodankäyntiin erikoistuneita joukkoja.

Pietarin lähellä Levašovossa ja Puškinissa on helikopteritukikohdat, joissa on muun muassa uusia Mi-28 -taisteluhelikoptereita. Kummassakin tukikohdassa on myös kuljetushelikoptereita ja kuljetuskoneita.

Suomella ei ole taisteluhelikoptereita, kuten ei myöskään Ruotsilla eikä Norjalla.

Petroskoissa Venäjän Karjalassa on 159. kaartin torjuntahävittäjärykmentti, jolla on noin 30 Suhoi Su-27 -hävittäjää. Rykmentin kalustoa vaihdetaan parhaillaan Suhoin uusimpaan hävittäjäversioon (Su-35S), jota ei muualla lähalueillamme ole vielä käytössä.

Pietarin puolustusjärjestelmään kuuluu kaksi ilmatorjuntaprikaatia, joilla on S-300 ja S-400 -ilmatorjuntaohjuksia. Kummankin kantama yltää pitkälle Suomen ilmatilaan.

Suurin ydinasekeskittymä

Venäjän tärkeimpiä sotilaallisia painopistealueita on Jäämeren alue. Murmanskin lähistön tukikohtiin on sijoitettu Pohjoinen laivasto. Sillä on yli 30 sukellusvenettä, joista kymmenen strategisia ohjussukellusveneitä, Venäjän ainoa lentotukialus ja runsaasti muita sotalaivoja. Strategisissa ohjussukellusveneissä on aseina mannertenväliset ydinkärkiohjukset.

Pohjoisen laivaston sukellusveneissä on myös Kalibr-risteilyohjuksia, joiden kantomatka on yli 1 500 kilometriä.

Venäjän meri- ja ilmavoimilla on Kuolan alueella toistasataa lentokonetta. Montšegorskin tukikohdassa on Mikojan MiG-25 ja MiG-31 -torjuntahävittäjiä ja yli 30 Suhoi Su-24 -rynnäkkö- ja tiedustelukonetta. Severomorsk-3 tukikohdassa on Suhoi Su-33 -hävittäjiä, ja Olenogorskin kentällä yli 30 Tupolev Tu-22 -kaukopommittajaa.

Venäläinen Oscar-luokan ydinsukellusvene tukikohdassa Murmanskin alueella. EPA arkisto

Venäjä on ilmoittanut lisäävänsä joukkoja Jäämeren alueella. Alakurttiin Suomen rajan lähelle on vuonna 2014 perustettu arktinen prikaati, joka ei liene vielä taisteluvalmis. Petsamossa on ennestään kaksi prikaatia, joista toinen on merijalkaväkeä ja toinen moottoroitua jalkaväkeä.

Myös Norja on siirtänyt puolustuksensa painopistettä pohjoiseen. Tromssan seudulle sijoitetun Brigade Nordin itäisimmät taisteluosastot ovat Porsangermoenissa Suomen pohjoispuolella.

Suomen pohjoisin prikaati on Sodankylässä, ja lentotukikohta Rovaniemellä. Ruotsin pohjoisimmat maa- ja ilmavoimat ovat Bodenin–Luulajan alueella.

Suurin joukkojen tiheys

Itämeren alueen militarisoiduin tienoo on Kaliningradin alue. Se on Venäjän Itämeren laivaston päätukikohta, josta käsin Venäjä pyrkisi sodan tullen estämään Naton apuvoimien tuomisen Baltiaan. Sieltä voitaisiin myös vakavasti häiritä Suomen meriyhteyksiä.

Kaliningradin alueella on merijalkaväkiprikaati, kaksi moottoroitua jalkaväkiprikaatia, tykistöprikaati, rannikko-ohjusrykmentti ja kolme ilmatorjuntaohjusrykmenttiä.

Tšernjahovskiin on sijoitettu 152. ohjusprikaati, joka venäläisten mukaan varustetaan Iskander-M-ohjuksilla. Iskandereita on ollut Kaliningradin alueella ainakin harjoituksissa. Sieltä Iskandereilla pystyisi uhkaamaan Ruotsin eteläosia ja Puolaa.

Alueella olevalla ilmatorjuntajoukoilla on S-400-ohjuksia. Niiden kantama yltää Puolan ilmatilaan ja koko eteläiselle Itämerelle. Rannikko-ohjusrykmenttiä ollaan varustamassa Bastion-meritorjuntaohjusjärjestelmällä, jonka kantama riittää lähes Ruotsin rannikolle asti.

Venäjän Itämeren laivaston sotalaivoja. Oikeanpuoleinen on maihinnousuihin käytettävä ilmatyynyalus. Kaliningradissa on monenlaisia maihinnousualuksia ja merijalkaväkeä. Anatoli Maltsev/ EPA

Venäjän Itämeren laivastolla on kaksi sukellusvenettä, 11 uudenaikaista hävittäjä-, fregatti- ja korvettiluokkien sota-alusta ja lisäksi vanhempia, sekä neljä maihinnousualusta. Lokakuussa 2016 Kaliningradiin siirrettiin kaksi korvettia, joiden aseistuksena on Kalibr-risteilyohjuksia.

Kaliningradin alueen lento-osastoilla on noin 50 lentokonetta ja noin 30 helikopteria. Lentokonekalustona on Suhoi Su-27 -hävittäjiä ja Su-24 rynnäkkö- ja tiedustelukoneita. Viime mainittuja korvataan uusilla Su-34 -hävittäjäpommittajilla.

Venäjä on ilmoittanut, että sillä on Kaliningradin alueella noin 15 000 sotilasta. Tämä tarkoittaisi, että siellä olevat joukot ovat tuntuvasti alimiehitettyjä.

– Maajoukoilla pystyy puolustamaan Kaliningradia, mutta ne eivät riitä hyökkäämään Puolaan tai Baltiaan, arvioi strategian opettaja Juha Kukkola Maanpuolustuskorkeakoulusta.

Natoon kuuluvalla Puolalla on Kaliningradin alueen rajalla kolme panssaroitua prikaatia. Liettualla on mekanisoitu prikaati, jolle hankitaan muun muassa telatykkejä. Liettuasta ja Puolasta kykenee tykistöllä ampumaan suurimpaan osan Kaliningradin alueesta.

Visby-luokat korvetit ovat Ruotsin nykyaikaisimpia aluksia. Niiden aseistuksena on 57 mm tykki, torpedoja ja meritorjuntaohjuksia. Marko Saavala / EPA

Ruotsi huolestui rannikoistaan

Ruotsin laivaston päätukikohta on Etelä-Ruotsissa, Karslkronassa. Ruotsilla on viisi sukellusvenettä ja sen suurimmat sota-alukset ovat yhdeksän korvettia. Ruotsin korveteista viisi on nykyaikaista häiveominaisuuksilla varustettua Visby-luokkaa.

Kaliningradista kokemansa uhan vuoksi Ruotsi on siirtänyt joukkoja Gotlannin saarelle. Kesään 2017 mennessä saarella on noin 300 sotilasta ja panssarivaunuja. Ruotsi on myös ottanut käyttöön aiemmin hyllyttämänsä RBS 15 -meritorjuntaohjusjärjestelmän. Se on liikkuvalta alustalta rannikolta ammuttava ohjus, jonka kantama on noin 100 kilometriä.

Gotlantiin sijoitettavilla joukoilla ei ole ilmatorjuntaa. Myös Ruotsin muiden joukkojen ilmapuolustus on lähinnä hävittäjien varassa. Karlskronan lähellä Ronnebyssä on Gripen-hävittäjien tukikohta.

Itämerellä toimii lisäksi Puolan, Saksan ja Tanskan sotalaivoja, sekä sukellusveneitä että pinta-aluksia. Ukrainan kriisin alettua Itämerellä on nähty entistä enemmän myös Itämeren ulkopuolisten Nato-maiden kuten Yhdysvaltain aluksia.

Sekä Venäjän että Naton sotaharjoitukset Itämeren alueella ovat lisääntyneet selvästi jännityksen kiristymisen myötä. Ukrainan kriisin alettua Naton laivoja on liikkunut Itämerellä entistä enemmän. Kuvassa amerikkalainen ohjusristelilijä Donald Cook Riian satamassa. Kyseinen laiva pystyy myös ohjustentorjuntaan ja on ollut Kaliningradista toimivien venäläiskoneiden häirinnän kohteena. Valda Kalmina / EPA

Kauas kantavia ohjuksia

Venäjä muodostaa painopistealueilleen vyöhykkeitä, joilla se pyrkii pitkälle kantavilla ohjuksilla estämään vihollisen meri- ja ilmavoimien toiminnan sekä itse iskemään yllättäen tärkeisiin vastustajan kohteisiin.

Maanpuolustuskorkeakoulun strategian opettajan Juha Kukkolan mukaan kullekin vyöhykkeelle rakennetaan “ohjuspaketti”.

Siihen kuuluu 500 kilometriä kantavia ballistisia Iskander-ohjuksia, 400 kilometriä kantavia S-400 -ilmatorjuntaohjuksia ja (valmistajan mukaan) 300 kilometriä kantavia Bastion-meritorjuntaohjuksia. Kaikki ovat liikkuvia, ajoneuvoihin sijoitettuja järjestelmiä.

Suomen lähialueilla tällaisia vyöhykkeitä ovat Murmansk, Pietari ja Kaliningrad. Murmanskin alueelle ei tosin ole sijoitettu Iskandereita eikä Kannakselle tiettävästi Bastionia.

Myöskään S-400 -ilmatorjuntaohjuksesta ei Kukkolan mukaan ole vielä käytössä 400 kilometriä kantavaa versiota, vaan vasta runsaat 250 kilometriä kantava.

Venäjän laivasto ampuu risteilyohjuksia Syyriaan Kaspianmereltä loppuvuodesta 2015. Venäjän puolustusministeriö

Oman lisänsä tuo Kalibr-risteilyohjus, jonka kantamaksi ilmoitetaan yli 2 000 kilometriä. Syyrian sodassa niitä on ammuttu kohteeseen 1 500 kilometrin päästä. Kalibr-risteilyohjuksia on Itämerellä ja Jäämerellä olevilla Venäjän sotalaivoilla, joilta niiden kantama kattaa käytännössä koko Pohjolan. Iskanderiin ja Kalibriin voi asentaa ydinkärjen.

Vastaavasti usean Itämerellä vierailleen amerikkalaisen sota-aluksen aseistukseen kuuluu yli 2 000 kilometriä kantavia Tomahawk-risteilyohjuksia.

Suomi on hankkinut Horneteihin JASSM-risteilyohjuksia. Kartassa näkyy myös sen kantama kaakkois-Suomen päältä laukaistuna.

Artikkelia varten on haastateltu Maanpuolustuskorkeakoulun tutkijoita Juha Kukkolaa ja Oscar Lasseniusta. Muita lähteitä ovat Suomen ja Ruotsin puolustusvoimien ja Viron tiedustelupalvelun julkaisut, IISS Military Balance 2015, GlobalSecurity.org, Tass.ru, Centre for Analysis of Strategies and Technologies: Russian Army in 2014 Western Military District, Stefan Forss ym: Russian Military Policy and Finland ym.

Artikkelin ensimmäinen versio julkaistiin toukokuussa, ja se on luettavissa täältä. Artikkeli on päivitetty loppuvuodesta tapahtuneiden muutosten mukaisesti, ja sitä on kauttaaltaan täydennetty.