Turku– Täällä meidän kuningas istuu linnansa valtaistuimella, Ritva Nummisto naurahtaa ulko-oven raosta ja kutsuu sisään.

Lämmin kevätaurinko tulvii valtaistuinsalin virkaa täyttävän olohuoneen ikkunoista. Valkoisessa nojatuolissa istuva mies hallitsee korkeaa tilaa pelkällä olemuksellaan.

Hänen kädenpuristuksensa on varsin jämäkkä. Ei mikään ihme, sillä tuo käsi on vetänyt perässään muun muassa rekka-autoja ja kannatellut valtavia kivenjärkäleitä.

Kuningas on tietysti koko kansan tuntema voimamies Ilkka Nummisto.

Ilkka Nummiston vasemmasta jalasta puuttuu 26 senttiä. Kalle Mäkelä / Yle

Normaalisti Nummisto olisi tällä hetkellä hikoilemassa kuntosalilla. Viimeisten 16 kuukauden aikana miehen elämä on ollut kuitenkin kaukana normaalista.

Voimamiehen elämä muuttui pysyvästi vuoden 2017 tammikuussa.

Hän oli kärsinyt sitkeästä jalkaihottumasta, jota hoidettiin lopulta ihonsiirrolla. Ihonsiirto ei kuitenkaan onnistunut. Nummiston jalka tulehtui.

Sairaalassa hänen veriarvonsa romahtivat. Lopulta lääkäri käski tehdä päätöksen: joko jalasta lähtee alaosa tai mies lähtee yläkertaan.

– Ei sitä päätöksen kovuutta voi kukaan ymmärtää, helvettiä se oli. Sinä yönä ei nukuttu, Nummisto toteaa.

Ei sitä päätöksen kovuutta voi kukaan ymmärtää, helvettiä se oli. Sinä yönä ei nukuttu. Ilkka Nummisto

Muutos oli valtava.

Hän joutui viettämään kolme kuukautta sairaalan sängyssä. Päivät olivat pitkiä, kun mies odotti amputaatiohaavan umpeutumista. Koko elämänsä urheillut turkulainen tunsi, kuinka voima pakeni hänen lihaksistaan.

Maailman vahvimman miehen tittelistä useaan otteeseen kilpaillut Nummisto ehti olla koko elämänsä ajan todellinen fyysisen voiman ruumiillistuma. Nyt peilistä katsoi mies, jonka vasemman jalan polven alapuolelta puuttui 26 senttiä.

– Kun heräsin nukutuksesta, olin minä aika ymmälläni.

Ammattiurheilija treenasi päivätöiden ehdoilla

Vasemman jalan amputointi ei ole muuttanut 74-vuotiaan Ilkka Nummiston tapaa suhtautua elämään. Katkeruudesta ei ole tietoakaan, vaan mies juttelee yhtä hyväntuulisesti ja positiivisesti kuten aina ennenkin.

Silti poskella valuu kyynel, kun rakkaat urheilumuistot vuosikymmenien takaa hiipivät mieleen.

Silloin täyspäiväinen ammattiurheilu oli sitä, että menin aamulla seitsemältä töihin ja pääsin neljältä kotiin treenaamaan. Ilkka Nummisto

Harva vielä muistaa, että ennen voimamieskilpailuja Ilkka Nummisto ehti tehdä mittavan uran melojana. Olympialaisissa turkulainen edusti Suomea neljästi.

– Paras saavutukseni on vuoden 1968 Meksikon-kisojen viides sija. Kultamitali oli sekunnin päässä, mutta siihen mahtui neljä kilpailijaa väliin.

Vuonna 1972 Münchenissa hän kantoi olympialaisten avajaisissa Suomen joukkueen lippua.

– Se on kunnia, jota ei ihan jokaiselle suoda. Silloin kuljimme ryhdikkäästi rivissä. Ei menty niin kuin nykyään sikalauma sikin sokin.

Ilkka ja Ritva Nummiston kodissa eletään hyväntuulista arkea. Kalle Mäkelä / Yle

Kotimaisissa kisoissa Nummisto oli omaa luokkaansa, siitä kertovat yli 50 henkilökohtaista suomenmestaruutta sekä lukuisat muut mestaruudet.

Se oli mahdottoman kovaa treeniä. Lepo jäi vähän huonoksi, kun ei ollut ketään neuvomassa. Ilkka Nummisto

Hän uskoo edelleen, että olympialaisista olisi tarttunut mukaan mitaleita, mikäli 1960- ja 1970-luvuilla melojien harjoitteluolot ja valmennus olisivat olleet paremmalla tasolla.

– Silloin täyspäiväinen ammattiurheilu oli sitä, että menin aamulla seitsemältä töihin ja pääsin neljältä kotiin treenaamaan.

Ilkka Nummisto kiittelee saamaansa hoitoa erinomaiseksi. Hän kertoo, että jalassa ei ole ollut lainkaan haamusärkyä. Kalle Mäkelä / Yle

Melontauransa aikana Nummisto työskenteli Wärtsilässä sähkömiehenä. Päivällistunti sujui lähes poikkeuksetta vanhassa kanootissa viiden kilometrin lenkkiä meloen.

Töissä hän kohotti kuntoaan vetämällä leukoja ja kävelemällä lyijypohjaisilla työjalkineilla. Illalla oli vielä vuorossa 20 kilometrin melontalenkki Hirvensalon saaren ympäri.

– Se oli mahdottoman kovaa treeniä. Lepo jäi vähän huonoksi, kun ei ollut ketään neuvomassa.

Voimamieskisoista kulttihahmoksi

Vaikka Ilkka Nummistolla alkaa jo olla ikää, hän jaksaa edelleen pitää itsestään huolta. Reisilihaksiaan hän treenaa omakotitalonsa patiolla tekemällä kyykkyjä kaidetta vasten.

Miehen äänestä kuuluu ylpeys, kun hän kertoo, kuinka ylimääräiset kilot ovat pysyneet loitolla pitkästä toipumisjaksosta huolimatta.

Nuoruudessa treenivimma pakotti Nummiston vaihtamaan jopa lajia.

1970-luvun lopulla hänellä alkoi olla jo niin paljon painoa, ettei kanootti tahtonut pysyä kunnolla pinnalla 81-kiloisen lihaskimpun alla. Muutenkin miehen mitta tuli täyteen yksinäisistä harjoituspäivistä Turun pitkissä, tuulisissa ja kylmissä salmissa.

Raskas kuntoutustyö vaatii fyysisten voimien lisäksi henkistä kestävyyttä. Korvien välin pitää olla kunnossa, Ilkka Nummisto sanoo. Kalle Mäkelä / Yle

Lopulta hän myi kanoottinsa ja löysi kuntosalin kautta voimannoston. Ilari Ladonovi -nimelläkin tunnettu Nummisto voitti lopulta suomenmestaruuksia myös voimanostossa.

Menestyksen myötä Nummisto sai 1986 kutsun ensimmäisenä suomalaisena Maailman vahvin mies -kilpailuun Nizzaan. Tuolloin 42-vuotias jätti koki olevansa elämänsä kunnossa.

– Mutta en ollut koskaan kokeillutkaan niitä lajeja. Siellä kaadettiin ja vedettiin autoja, nostettiin kiviä ja kaikkea.

Otan ne sketsit huumorilla. Pikkuasiat eivät minua nakerra. Sketsit lisäsivät meidän keikkojakin paljon. Ilkka Nummisto

Nizzan-kilpailu päättyi Nummiston osalta juuri autonkaatoon. Lajissa oli tarkoitus kipata nurin märälle nurmikentälle tuotuja henkilöautoja.

– Nappasin auton reunasta kiinni ja rykäisin Rellun ylös. Samalla tunsin, kuinka sormeni painuivat koslan ruosteisen pohjan läpi ja vasen hauikseni revähti poikki. Siihen jäivät sekä Rellut että kisat. Vuonna 1990 olin Suomen-kisoissa kolmas.

Vuonna 1986 ensimmäisenä suomalaisena Maailman vahvin mies -kisaan kutsuttu Ilkka Nummisto oli kiinni mestaruudessa, kunnes turkulaisjätin vasemman käden hauislihas repesi poikki autonkaadon alkumetreillä. Epäonninen voimamies ehti jo reväyttää oikean kätensä lajin lämmittelyssä.

Voimamieskilpailut nostivat Ilkka Nummiston sekä hänen kilpakumppaninsa Markku Suonenvirran todellisiksi julkkiksiksi.

Miehet vierailivat erilaisissa tapahtumissa ja tv-ohjelmissa. 1990-luvulla suositussa Vintiöt-ohjelmassa nähtiin sketsejä, joissa Kari Hietalahti ja Niko Saarela parodioivat voimamieskaksikkoa.

– Otan ne sketsit huumorilla. Pikkuasiat eivät minua nakerra. Sketsit lisäsivät meidän keikkojakin paljon. Kiersimme Suomea monta vuotta nostelemassa kiviä, heittelemässä tolppaa ja kantamassa helvetinmoisia farmarikävelyjä, Nummisto naurahtaa.

Vastoinkäyminen on opettanut nöyräksi

Nummistojen ilmastoidussa kodissa Hirvensalossa on mukavan vilpoista.

Jutustelun lomassa Ilkka Nummisto nousee nojatuolistaan jaloittelemaan. Hän kävelee keittiön kautta eteiseen ja takaisin olohuoneeseen.

Luulin, että lähden tuosta vaan kävelemään, kun olen koko ikäni urheillut, mutta kyllä tämä on pitkä ja kapea tie. Ilkka Nummisto

Tasaisella alustalla käynti sujuu yhden kepin varassa mallikkaasti. Portaissa tai epätasaisessa maastossa kulkeminen aiheuttaa edelleen ongelmia, sillä proteesissa ei ole tuntoa samalla tavalla kuin omassa jalassa.

Parin kierroksen jälkeen mies istahtaa keittiön jakkaralle. Pöydällä odottaa lasillinen tuoremehua, jonka Ritva Nummisto on ”Pappalle” kaatanut valmiiksi. Vaimo pitää huolta siitä, että voimamies voi juoda herkkuaan aikuisiän diabeteksesta huolimatta.

Tasaisella alustalla Ilkka Nummiston kävely sujuu jo mukavasti. Kalle Mäkelä / Yle

Nummisto pääsi sairaalasta kotiin maaliskuussa 2017. Mehulasin äärellä hän myöntää, että rankka kuntoutustyö on vetänyt voimamiehen nöyräksi. Raskaiden kivikuulien nostaminen ja lentokoneiden vetäminen tuntuu kaukaiselta menneisyydeltä.

Amputaatiot Suomessa Yli 25 vuotta proteesien parissa työskennellyt apuvälineteknikko Reijo Rissanen toteaa, että potilas voi parhaimmillaan päästä amputaation jälkeen jalkeille proteesin avulla jo muutamassa viikossa. Vuonna 2016 Suomessa tehtiin noin 3 700 amputaatiota. Luku selviää Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tilastosta. Eniten Suomessa tehdään alaraaja-amputaatioita. Yleisimpiä ovat nilkan ja jalkaterän amputaatiot. Muita yleisiä alaraaja-amputaatioita ovat muun muassa sääri- ja reisiamputaatiot, kertoo Erja Pylkkänen Suomen Amputoidut ry:stä. Alaraaja-amputaatioiden yleisimmät syyt ovat diabeteksen aiheuttamat tulehtuneet haavat sekä verenkiertohäiriöt. Muita syitä ovat muun muassa syövät, sydän- ja verisuonisairaudet sekä erilaiset onnettomuudet ja tapaturmat.

– Luulin, että lähden tuosta vaan kävelemään, kun olen koko ikäni urheillut, mutta kyllä tämä on pitkä ja kapea tie. Voimat todella häipyivät jaloista, kun ei päässyt kahdeksaan kuukauteen treenaamaan.

Reilua vuotta myöhemmin hän käy edelleen joka viikko muun muassa ohjatuissa kävelyharjoituksissa. Kuntosalille hän ei vielä uskalla lähteä, sillä proteesin kanssa voimailu vaatii lisää totuttelua.

– Sain elokuussa proteesin, joka tuntuu nyt jo hyvältä, Nummisto sanoo ja paljastaa housunlahkeensa alta uuden jalkansa.

Uusi proteesi taipuu nilkasta, joten sen kanssa on huomattavasti helpompi liikkua kuin ensimmäisen, jäykän proteesin kanssa.

Kalle Mäkelä / Yle

Nummisto juo tuoremehunsa loppuun ja lähtee uudelle kävelykierrokselle.

– Sekin päivä vielä koittaa, että voin heittää kävelykepit nurkkaan. En tiedä vielä, milloin se tapahtuu, mutta maaliin päästään. Ja se on tämän voimamiehen suurin voimannäyte, hän lupaa.

Kuuntele Yle Areenasta: Voimamieslegenda Ilkka Nummisto kertoo jalkansa menettämisestä – "Vielä voin heittää kepit nurkkaan"

Kuuntele Yle Areenasta: Ilkka Nummisto kertoo rakkaimmista muistoistaan mestaruuksia pursuilevan urheilu-uransa varrelta