Jos Antti Rinne (sd) päätyy keskustan ja punamultayhteistyön kannalle, sen myötä Juha Sipilästä (kesk) saattaisi tulla seuraavan hallituksen valtiovarainministeri samaan tyyliin kuin inhotusta Iiro Viinasesta (kok) 1995, muistelee politikkaan erikoistoimittaja Timo Haapala.

Hallitustunnustelija Antti Rinne (sd) tapaa tänään keskustan edustajat pohtiessaan tulevan hallituksensa pohjaratkaisuja.

Huhupörssi pyörii villinä. Liikkeelle lasketaan tietoisesti sekä oikeaa että väärää tietoa. Sdp:n tarkoitus on esimerkiksi pelotella kokoomusta sillä, että seuraavaa hallitusta aletaankin tehdä punamultapohjalle sdp:n, keskustan, vihreiden, vasemmistoliiton ja rkp:n varaan.

Rinne itse hehkutti lauantaina Helsingin Sanomissa, että punamullalla saisi 117 paikan eduskuntaenemmistön.

Kepussa suunnitelma lämmittää erityisesti niitä, jotka laskevat pääsevänsä itse hallitukseen. Monta heitä ei monipuoluehallitukseen rökäletappion kärsineestä keskustasta pääsisi, ehkä kolme-neljä.

Yksi olisi luultavasti nykyinen pääministeri ja keskustan puheenjohtaja Juha Sipilä. Hänen paikkansa olisi hallituksen kakkospaikka eli valtiovarainministeri.

Seuraavan hallituksen valtiovarainministerin homma saattaisi Sipilää kiinnostaakin – kuten valta aina huippupoliitikkoja kiinnostaa.

Siinä olisikin nielemistä muille puolueille. Ajatus saattaa tuntua nyt mahdottomalta, mutta historia todistaa, ettei se sitä ole.

Vertailukohtaa voi hakea vuoden 1995 hallitusneuvotteluista, jolloin Suomeen tehtiin Paavo Lipposen (sd) ykköshallitusta Esko Ahon (kesk) vuosien 1991–95 vihatun lamahallituksen jäljiltä.

Vähintään yhtä paljon kuin Ahoa, vasemmisto-oppositio inhosi Ahon hallituksen valtiovarainministeriä Iiro Viinasta (kok). Viinasen karski insinööriote talous- ja leikkauspolitiikassa (Viinanen on siis insinööri kuten Sipiläkin) sai opposition raivon partaalle.

Kun vuoden 1995 vaalitulos ja Sdp:n vaalivoitto lyötiin pöytään, ensimmäinen opposition ajatus oli: Nyt siitä Viinasesta päästään!

Ei päästy.

Iiro Viinanen (oik.) oli valtiovarainministerinä Esko Ahon hallituksessa.­

Sain tuolloin ollessani Ilta-Sanomien politiikan toimittaja uskomattomalta kuulostavan skuupin: On sovittu, että Viinanen jatkaa Lipposen hallituksen valtiovarainministerinä! En ollut uskoa itsekään asiaa, mutta tulin lopulta vakuuttuneeksi.

Tein Iltikseen asiasta tuolloin niin sanotun lööppijutun, joka herätti valtaisan kohun. Omakin puhelin hyppeli työpöydällä. Edes keskeiset demarit eivät uskoneet uutiseen (eivät tienneet, mitä oli sovittu), vasemmistoliitosta puhumattakaan.

Niin kuitenkin kävi.

Viinanen oli talouspolitiikan takuumies, ja Lipponenkin pääsi leikkaamaan lapsilisistä ynnä muista Viinasen ja valtiovarainministeriön valtiosihteerin Raimo Sailaksen kanssa. Lipponen oli pääministerinä niin kovaa tasoa, että hän teki mitä halusi, takasi siis myös Viinasen aseman.

Nykyinen presidentti Sauli Niinistö oli valittu kokoomuksen johtoon Pertti Salolaisen jälkeen 1994. Niinistö ei kuitenkaan hallitusneuvotteluissa Viinaselta valtiovarainministerin paikkaa ottanut, vaan tyytyi oikeusministerin pestiin. Vuonna 1996 Viinanen siirtyi Pohjolan pääjohtajaksi ja Niinistöstä tuli valtiovarainministeri, mitä tehtävää hän hoitikin vuoteen 2003, pitempään kuin Ahti Pekkala (kesk) aikoinaan – eli pisimpään Suomessa.

Antti Kaikkonen ja Juha Sipilä esittelemässä puolueen tuntoja budjettiriihen alla elokuussa 2017.­

Keskusta valitsee syyskuussa Sipilälle seuraajan puolueen johtoon. Siihen saakka Sipilä kuitenkin johtaa puoluetta, ja jos valtiovarainministerin paikka annettaisiin esimerkiksi Antti Kaikkoselle (kesk), se olisi jo puoluekokouspäätöksen ennakoimista.

Joka tapauksessa Sipilä pitäisi narut hallitusneuvotteluissa käsissään kepun osalta.

Hallitusneuvotteluissa olisi nielemistä sekä kepulla että edelliskauden oppositiolla niin paljon, että aivan ruokakaupan mausteilla keitos ei muutu maukkaaksi.

Vaikka soppa nieltäisiinkin, se saattaisi tulla oksennuksena jo syksyllä ulos, jos vertauskuvat sallitaan.

Mutta peli on kovaa, ja kuten todettu, väärääkin informaatiota levitetään nyt puolueiden taholta aivan tietoisesti taktisista syistä. Helpoimmalla Rinne pääsee sinipunavaihtoehdolla kokoomuksen, vihreiden ja Rkp:n kanssa, vaikka pohja jääkin 108 edustajaan.

Myös Rinteelle enemmän kuin läheinen ay-liike ajaa sinipunapohjaa. Ainakaan Teollisuusliiton puheenjohtaja Riku Aalto (sd) ei voi kuvitella mitään pahempaa painajaista kuin sen, että Sipilä olisi seuraavan hallituksen valtiovarainministeri.