Maaliskuussa 2018 Euroopan komissio ilmoitti lahjoittavansa 20 000–30 000 ilmaista Interrail-lippua tänä vuonna 18 vuotta täyttäville EU-kansalaisille.

Muihin eurooppalaisiin valtioihin tutustuminen edistää eurooppalaista identiteettiä ja suvaitsevaisuutta, Euroopan komissio perusteli.

”Koulutus ei ole vain sitä, mitä opimme luokkahuoneissa, vaan myös sitä, mitä löydämme muista eurooppalaisista kulttuureista ja perinteistä”, luonnehti Tibor Navracsics, EU:n opetus-, kulttuuri- ja urheilukomissaari.

Ideaa ilmaisista Interrail-lipuista ei kuitenkaan alun perin keksitty parlamentissa. Berliiniläiset kansalaisaktivistit Vincent-Immanuel Herr ja Martin Speer olivat kampanjoineet sen puolesta jo vuodesta 2014.

Heille junamatka halki Euroopan oli ”elämänmullistava kokemus”.

Kohtaamiset matkan varrella vakuuttivat heidät siitä, että parhaimmillaan Interrail-matka voisi torjua muukalaisvihaa, vahvistaa eurooppalaista yhteenkuuluvuutta ja lisätä nuorten kiinnostusta EU:n poliittista järjestelmää kohtaan.

Monen vuoden sinnikkään lobbaamisen tuloksena EU tarttui syöttiin. Aluksi liput suunnataan nuorille, joilla ei muutoin olisi varaa matkustaa. Lähivuosina kokeilu on tarkoitus laajentaa kattamaan koko ikäluokka. Sen kustannusarvio on noin 1,5 miljardia euroa.

Eurooppalaisen identiteetin vahvistus on syystäkin EU:n agendalla. Yhtenäisyyttä ovat viime vuosina koetelleet paitsi brexit ja nationalismin nousu myös korkea nuorisotyöttömyys.

Suomalaisnuoren eurooppalainen identiteetti on jopa voimakkaampi kuin oman paikkakunnan identiteetti.

EU:lle onkin käynyt samoin kuin interrailaukselle: sen suosio on kääntynyt laskuun.

Eurooppalaiset nuoret ovat silti pääosin vanhempiaan avarakatseisempia, EU-myönteisempiä ja kielitaitoisempia. Lisäksi he matkustavat vanhempiaan enemmän.

Erot maiden välillä ovat kuitenkin valtavia.

EU:n näkökulmasta erityisiä huolenaiheita ovat Etelä- ja Itä-Euroopan maiden nuoret. Heidän suhtautumisensa EU:hun on pääosin kielteisempää kuin pohjoismaalaisten ja saksalaisten. He myös matkustavat vähemmän ja puhuvat huonompaa englantia.

Suomalaista nuorta eurooppalaisen identiteetin vahvistamistalkoot sen sijaan saattavat hämmentää.

Tuoreen tutkimustuloksen perusteella suomalaiset 16–29-vuotiaat nuoret kokevat jo nyt itsensä varsin eurooppalaisiksi: jopa 89 prosenttia suomalaisista nuorista identifioi itsensä EU:n kansalaisiksi, selviää kansalaisjärjestö Eurooppanuoret ry:n tutkimuksesta.

Eurooppalainen identiteetti on kyselyn mukaan jopa voimakkaampi kuin oman paikkakunnan identiteetti.

Lisäksi suomalaiset nuoret pitävät EU-jäsenyyttä pääosin Suomelle hyödyllisenä. 81 prosenttia nuorista suhtautuu myönteisesti EU:hun, kun kaikista suomalaisista osuus on vain 57 prosenttia.

Helsingin yliopiston Eurooppa-tutkimuksen keskuksen tutkija Timo Miettinen arvioi, että korkea kannatus saattaa osittain selittyä sillä, että mitattu ikäryhmä on ensimmäinen sukupolvi, jolle EU on itsestäänselvyys.

Nuorimmat, eli 16–20-vuotiaat, suhtautuvat EU:hun myönteisimmin, 25–29-vuotiaiden keskuudessa kannatus on jo vähäisempää.

”Yksi selitys siihen saattaa olla eurokriisi, jolta nuorimmat ikäluokat välttyivät.”

Isoissa kaupungeissa nuoret suhtautuvat pääosin positiivisemmin EU:hun kuin syrjäseuduilla. Piirre toistuu Miettisen mukaan muuallakin Euroopassa.

”Keskeinen selitys sille on se, että isoihin kaupunkeihin talouden rakennemuutos ja globalisaatio synnyttävät työpaikkoja, kun taas syrjäseuduilta se vie työpaikkoja pois.”

Miettisen mukaan hyvä taloustilanne ja luottamus korreloivatkin paljolti keskenään: kun taloudella menee hyvin, poliittisten instituutioiden kykyyn tuottaa hyviä asioita luotetaan. Kun taas taloudella menee huonosti, luottamus EU-tason politiikkaan ja instituutioihin rapautuu.

Esimerkiksi kreikkalaisista nuorista lähes kolmannes haluaisi eroon EU:sta, selviää tutkimuslaitos YouGovin vuonna 2017 teettämästä tutkimuksesta.

Tulos on paljolti linjassa vuoden 2017 Eurobarometrin kanssa, jossa 32 prosenttia kreikkalaisista sanoi pitävänsä maansa EU-jäsenyyttä huonona asiana ja vain 34 prosenttia hyvänä.

”Kreikkalaisten epäluottamus EU:ta kohtaan johtuu tavasta, jolla EU kohteli Kreikkaa eurokriisissä. Kreikan julkinen sektori laitettiin niin polvilleen, että on selvää, etteivät ihmiset enää luota Euroopan unioniin toimijana”, Miettinen sanoo.

YouGovin tutkimuksessa oli mukana 6 000 nuorta, 16–26-vuotiaita, Kreikan lisäksi Saksasta, Ranskasta, Italiasta, Espanjasta, Puolasta ja Isosta-Britanniasta. Vähiten EU:sta eroon halusivat saksalaiset ja espanjalaiset nuoret, heistä vain 12 prosenttia haluaisi jättää unionin. Ranskassa ja Puolassa eroa kannattaisi viidennes nuorista.

Miettisen mukaan EU:hun on perinteisesti suhtauduttu erityisen positiivisesti Pohjoismaissa ja Saksassa, kun taas Isossa-Britanniassa ja Ranskassa suhtautuminen on alusta alkaen ollut penseämpää.

”Britanniassa kielteinen suhtautuminen tulee kansallisen suvereniteetin korostamisesta: EU nähdään uhkana Britannian suurvalta-asemalle. Ranskassa keskustelu puolestaan liittyy paljolti euroalueen ongelmiin. Ranskalaisten mielestä EU:n talouspolitiikka palvelee Saksaa.”

Itä-Euroopan maissa, kuten Kroatiassa, Slovakiassa ja Sloveniassa, EU puolestaan näyttäytyy helposti saarnaajana, jolla on erilaisia vaatimuksia suhteessa siihen, miten hallinto tulisi järjestää tai minkälaista on liberaali demokratia, Miettinen summaa.

Jakolinjat Pohjois- ja Etelä-Euroopan välillä näkyvät myös nuorten matkustusinnossa.

Suomalaiset nuoret ovat omaksuneet vapaan liikkuvuuden periaatteen EU-maista parhaiten: he ovat Euroopan ahkerimpia matkailijoita. Vuonna 2016 yli 96 prosenttia suomalaisista nuorista teki vähintään yhden turistimatkan vuonna 2016, mukaan luettuna kotimaan matkat.

Myös ruotsalaiset ja saksalaiset matkustavat paljon: saksalaisista nuorista 93 prosenttia ja ruotsalaisista 90 prosenttia vuonna 2016.

Romanialaisista nuorista vain reilu 30 prosenttia teki turistimatkan, kreikkalaisista 36 prosenttia.

Erot esimerkiksi suomalaisten ja romanialaisten nuorten matkustusinnossa selittyvät paljolti maiden taloustilanteilla. Etenkin Kreikka on kärsinyt eurokriisin seurauksena vakavasta nuorisotyöttömyydestä. Vuonna 2016 Kreikan nuoristyöttömyys oli 43,7 prosenttia, kun Suomessa luku oli 20,1.

Toisaalta suomalaisnuoret sijoittuvat kärkeen myös halukkuudessa opiskella tai työskennellä toisessa EU-maassa. Suomalaisia enemmän ulkomaille työn tai opiskelun perässä haluavat vain ruotsalaiset ja kyproslaiset.

Paljon matkustavat saksalaiset haluavat kaikista EU-maiden nuorista vähiten työskennellä tai opiskella ulkomailla.

Myös kielitaidossa suomalaiset loistavat. Kielikursseja järjestävän EF:n vertailussa suomalaisten englannin kielen taito oli vuonna 2017 maailman kuudenneksi parasta. Edellä on Pohjoismaita sekä Alankomaat ja Singapore.

Näissä maissa englannin taso on todella korkea. Esimerkiksi Saksassa, Belgiassa ja Slovakiassa taso on korkea, Kreikassa ja Espanjassa kohtalainen. EU-maissa huonoiten englantia puhuvat italialaiset ja ranskalaiset.

Tutkimus pohjaa kielitestituloksiin yli miljoonalta aikuiselta.

Kielten oppimisen edistäminen on yksi Euroopan komission Koulutus 2020 -strategian päätavoitteista. Sitä pidetään tärkeänä, kun pyritään lisäämään EU:n kansalaisten liikkuvuutta yli rajojen.

Kielitaitoeroja on pyritty väentämään yhdenmukaistamalla kieltenopetusta EU:ssa. Monissa maissa ensimmäisen vieraan kielen aloitusikää on laskettu: se aloitetaan nykyisin keskimäärin 6–8-vuotiaana.

Eniten opiskellaan englantia. Alakoulussa englantia opiskelee jo 80 prosenttia EU-maiden nuorista, yläkoulussa käytännössä kaikki. Englannin jälkeen opetetuimmat kielet ovat ranska ja saksa. Niidenkin opetus on kymmenessä vuodessa lisääntynyt merkittävästi.

Toisaalta erot vieraiden kielten opetuksessa EU-maiden välillä ovat edelleen suuria. Joissakin EU-maissa lähes kaikki yläasteikäiset opiskelevat vähintään kahta vierasta kieltä, toisissa osuus jää alle viidennekseen.

Kieltenopetuksen pitkä kesto ei välttämättä takaa laatua. Suomalaiset nuoret menestyvät kielitaitotesteissä, vaikka he aloittavat englannin opiskelun usein muita eurooppalaisia nuoria myöhemmin.

Vaikka vieraan kielen opetus alkaa entistä varhemmin, monissa maissa opetukseen käytettävä aika ei ole juuri lisääntynyt.

Nuoret suhtautuvat EU:hun pikemminkin markkinahyödykkeenä kuin poliittisena instituutiona.

Kun mitataan unionimyönteisyyttä ja kansainvälisyyttä, suomalaiset nuoret näyttäisivät loistavan lähes jokaisella mittarilla. Eurooppanuorten tutkimus paljastaa Miettisen mukaan kuitenkin erään kiinnostavan kontrastin.

Nuoret suhtautuvat vanhempiaan myönteisemmin EU:hun, mutta äänestävät eurovaaleissa – kuten kaikissa muissakin vaaleissa – huomattavasti vähemmän.

Tulos näyttäisi puhuvan sen puolesta, että nuoret suhtautuvat EU:hun pikemminkin markkinahyödykkeenä ja teknisenä järjestelynä kuin poliittisena instituutiona. Nuorten äänestysaktiivisuus ei ole vähäistä vain Suomessa, vaan myös monissa muissa EU-maissa.

”EU nähdään omien opinto- ja urasuunnitelmien mahdollistajana sen sijaan, että sitä ajateltaisiin instituutiona, jota ajaisivat tietyt arvot tai jota kohtaan voisi esittää poliittisia vaatimuksia.”

Syy tähän saattaa olla itse EU:ssa. EU poliittisena instituutiona on kenties mennyt niin sekavaan suuntaan, että nuoret kokevat, ettei sen toimintaan voi omilla toimilla vaikuttaa, Miettinen arvioi.

Miettisen mukaan EU:n suurin huolenaihe ei olekaan nuorten eurooppalaisen identiteetin rapautuminen, vaan poliittinen apatia ja demokratian puute.

”Näyttää siltä, että nuoret kyllä kokevat itsensä eurooppalaisiksi, se ei ole ongelma. Sen sijaan ongelma on se, miten saadaan nuoret poliittisesti aktivoitumaan ja kiinnostumaan siitä, mitä EU:ssa tapahtuu.”

Kaikille ilmaiseksi jaettava Interrail-lippu varmasti edistää jonkinlaista eurooppalaista tietoisuutta ja identiteettiä. Nuorten kiinnostusta EU:n instituutioita kohtaan se tuskin lisää, Miettinen sanoo.

Poliittisen apatian torjumiseksi tarvittaisiin Miettisen mukaan peruskouluissa enemmän ja tasokkaampaa opetusta siitä, miten EU:n poliittinen järjestelmä toimii.

”Lisäksi EU:n asioista pitäisi käydä enemmän julkista keskustelua, ja julkisuudessa pitäisi esiintyä enemmän toisistaan poikkeavia kantoja. Se on aivan keskeinen tapa kasvattaa kansalaisten kiinnostusta poliittisia järjestelmiä kohtaan.”