Koulun tehtävä on opettaa monipuolista yleissivistystä, tutkittua, kriittistä ja perusteltua tietoa. Mielestäni niin sanottu oman uskonnon opetus kuuluu kunkin omalle kirkkokunnalle ja uskonnolliselle yhteisölle. Sen sijaan uskontotietoa tarvitaan, koska se kuuluu monimuotoiseen yleissivistykseen: näytteleehän uskonto hyvin suurta osaa yhteiskunnassa.

Koulun uskontotiedon voisi hyvin liittää elämänkatsomustiedon yhteyteen, ja se olisi sama kaikille oppilaille. Se lisäisi tasa-arvoa ja suvaitsevaisuutta eri uskontojen edustajien välillä. Nyt on tilanne päinvastainen kun oman uskonnon opetus ajaa oppilaita eri karsinoihin.

Itsenäinen vapaa ajattelu ja kriittisyys ovat niin tärkeitä ominaisuuksia ihmisessä, että niitä pitäisi opettaa koulussa. Minusta ne sopisivat hyvin opetettavaksi elämänkatsomustiedon ja uskontotiedon yhteydessä.

Tärkein kriittisyyden laji on tietysti kriittisyys itseä, omia ideoita ja uskomuksia kohtaan. Se lisää uskottavuutta myös muihin kohdistuvalle arvostelulle. Esimerkiksi uskonliikkeet, joissa ei siedetä liikkeen oppien ja käytäntöjen kriittistä arvostelua, ovat vaarallisia, koska se tekee ihmisistä vastuuttomia robotteja, jotka tottelevat vain auktoriteettiensa ohjeita.

Jatkuu mainoksen jälkeen Mainos päättyy

Jos uskonnot saavat olla kaiken arvostelun yläpuolella, se vapauttaa rikolliset seuraamuksilta ja kaikesta vastuusta. Se olisi isku demokratiaa vastaan, sillä sananvapaus on demokratian ydin. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan sananvapauden piiriin kuuluvat myös mielipiteet, jotka voivat loukata, järkyttää tai häiritä toisinajattelijoita.

Vapaus kritisoida kaikkia uskontoja kärkevästikin tarjoaa niille elintärkeän mahdollisuuden kehittyä ja uudistua. Historia tuntee myös lukuisia esimerkkejä siitä, miten politiikan ja uskonnon arvostelun kieltäminen mädättää vähitellen koko systeemin.