Neuvostoliiton arkistot avautuvat Venäjällä hitaasti mutta varmasti. Jättiläisvaltion luhistumisen yhteydessä kommunistisen puolueen arkistot siirrettiin Venäjän presidentin arkistoon. Sieltä niitä on vähitellen siirretty edelleen valtionarkistoon.

Erityistä mielenkiintoa herättävät korkeimpien puolue-elinten – erityisesti politbyroon – asiakirjat. Myös Suomen suhteisiin liittyvät asiakirjat löytyvät näistä erityiskansioista. Professoritason kirjoittajat Timo Vihavainen, Ohto Manninen ja Kimmo Rentola sekä historiatieteiden tohtori Sergei Žuravljov Venäjän tiedeakatemian Venäjän historian instituutista saivat käyttöönsä myös Stalinin salaiset kansiot.

YYA-sopimus ei riittänyt Moskovalle

Kirjan sodanjälkeiset luvut kirjoittanut Helsingin yliopiston poliittisen historian professori Kimmo Rentola toteaa, ettei Suomen tilanne kesän 1948 jälkeen ollut Moskovan mieleen. Ystävyys-, yhteistyö- ja avunantosopimus Suomen kanssa oli kyllä saatu aikaan, mutta kommunistit jäivät ulos vaalien jälkeisestä hallituksesta ja presidentti Juho Kusti Paasikiven tuella maahan pystytettiin sosiaalidemokraattinen vähemmistöhallitus.

Suomen pelättiin liukuvan kylmän sodan jakolinjan väärälle puolelle. Sen estämiseksi piti itse tarttua toimeen.

Tavoitteeksi pelotella Paasikivi väistymään

Rentolan mukaan nyt esiin tulleet asiakirjat vahvistavat entisestään käsitystä, että Neuvostoliiton tavoitteeksi tuli pelotella Paasikivi väistymään. Myöhemmin suomalaisille hyvinkin tutuksi tullut silloinen varaulkoministeri Andrei Gromyko lähetti Stalinin pohdittavaksi sarjan painostustoimia.

Tilannekuva oli se, että porvaripuolueet ja SDP olivat Paasikiven tuella palauttamassa Suomeen sotia edeltäneen järjestelmän ja tuhoamassa kommunistit. Noottiluonnoksessa Paasikivi haukuttiin sotasyyllisten armahtamisesta. Pelottelumielessä suunniteltiin huhua, jonka mukaan Väinö Tanner (sd.) ja muut "pääsotarikolliset" vaadittaisiin tuomiolle rajan taakse. Myös rauhansopimuksen täytäntöönpano ontui. Suomea oltiin vetämässä fasistien voimin uuteen seikkailuun Neuvostoliittoa vastaan.

Stalin viipyi viimeisinä vuosinaan yhä pidempiä aikoja etelässä. Niin myös Suomen presidentinvaalien alla vuonna 1949. Yle

Etelästä palannut Stalin valitsi varovaisen linjan

Kolme kuukautta etelässä viihtynyt Stalin palasi Moskovaan vasta joulukuun alussa 1949. Suomen presidentinvaaleja hän oli silti ehtinyt ohjailla jo kahdesti. Ensin hän torjui Hertta Kuusisen Suomen kansan demokraattisen liiton presidenttiehdokkaana. Sitten hän pysäytti ajatuksen Paasikiven jatkosta poikkeuslailla. Paasikivi kyettäisiin syrjäyttämään vain vaaleissa. Moskovan ehdokas oli maalaisliiton Urho Kekkonen.

Gromykon listalta Stalin poimi kauppaneuvotteluiden jäädytyksen, neuvostokansalaisten luovutusvaatimuksen ja parjauskampanjan lehdissä. Paasikiveä moitittiin aikeista tuhota demokratia, elvyttää fasismi ja tukea angloamerikkalaisia sodanlietsojia Neuvostoliittoa vastaan.

Rankemmat otteet saivat odottaa.

Myöhästyikö Stalin?

Moskovaan palanneen Stalinin aikaa veivät mahtipontiset 70-vuotisjuhlat ja niihin osallistuneet arvovieraat, muun muassa Kiinan puhemies Mao. Gromykon listaa alettiin panna toimeen alle kolme viikkoa ennen Suomen valitsijamiesvaaleja. Varaulkoministeri Andrei Vyšinski esitteli lisätoimet Stalinille vasta helmikuussa, kuusi päivää ennen valitsijakokousta.

Stalin ei kuitenkaan enää innostunut SKDL:n Mauno Pekkalan valitsijamiesten äänten siirtämisestä Kekkoselle, koska se ei olisi riittänyt Paasikiven kukistamiseen.

Paasikivi säikähti, mutta ei luopunut. Hänen vastaisensa kampanja loppui Moskovassa heti vaalin ratkettua.

Stalinin kuolema ei ollut Suomen johtajille helpotus. Edessä oli levoton uumoilu tulevaisuudesta. Yle

Kuusi vuotta myöhemmin Paasikivi kelpasi taas

Stalin kuoli maaliskuussa 1953 ja Suomen seuraaviin presidentinvaaleihin 1956 mennessä seuraajataistelu oli jo ratkennut Nikita Hruštšovin hyväksi. Nyt Neuvostoliitolla oli kaksikin mieluista ehdokasta: Paasikivi ja Kekkonen. Paasikiven rasitteena nähtiin ikä, vaaleihin mennessä 85 vuotta. Kekkonen oli aluksi Moskovalle ikään kuin kakkosehdokas.

Rentola muistuttaa, että Neuvostoliitto pani peliin sodanjälkeisen ajan huomattavimmat myönnytykset. Porkkala palautettiin etuajassa ja Suomen sallittiin liittyä Pohjoismaiden Neuvostoon. YK-jäsenyys aukeni suurvaltojen paketissa.

Neuvostoliiton toimiin itse vaaleissa ei uusi aineisto tuo paljon lisää. Kuten Rentola huomauttaa, edelleen saadaan odottaa niitä Vladimirovin (Neuvostoliiton Helsingin-lähetystössä työskennellyt tiedustelu-upseeri, toim.huom) muistelmissaan mainitsemia viime hetken sähkeitä, joilla Moskova siirsi ykkössijan Kekkoselle.