Päiväpeitosta viikattava pinkka on ihastuttanut ja vihastuttanut varusmiehiä koko Suomen itsenäisyyden ajan. Nyt pinkanteko häviää puolustusvoimien virallisen ohjesäännön sivuilta. Reserviläisliitto toivoo tulevaisuudessa myös vapauksia hiusten pituuteen ja kännykän käyttöön.

Hyvän pinkan tunnusmerkkejä Pinkka on suora ja pinnalta tasainen, rypyille ei tule antaa sijaa!

Päiväpeitettä koristavat sinivalkoiset ruudut ovat suorassa linjassa

Jos pinkka on taiteltu jakkaran päälle, jakkara ei saa näkyä pinkan alta. Pinkka ei myöskään saa roikkua reunan yli.

Pinkan alle taittuvat reunat ovat ylhäältä katsoen keskellä pinkkaa

Oma arvonsa on myös suorituksen nopeus ja näennäinen helppous

Pieni palanen suomalaista sotilashistoriaa päättyy ensi vuonna, kun sotilashenkilöstön toimintaa sääntelevä Yleinen palvelusohjesääntö (YLPALVO) uudistuu. Tulevassa palvelusohjesäännössä ei enää ole mainintaa varusmiesten sängyissä olevan päiväpeitteen taittamisesta, eli pinkan tekemisestä.

Käytännön tasolla muutos saattaa vaikuttaa mitättömältä, mutta symbolisesti kyse on suuremmasta asiasta. Pinkka on varusmiesten peruskoulutuskauden murheenkryyni, jota palveluksen aikana vihataan ja myöhemmin muistellaan huvittuneen nostalgisesti.

Jokaisella varusmiespalveluksen suorittaneella on jonkinlainen suhde pinkantekoon, oli kyseessä sitten viha tai rakkaus. Useimmiten kyseessä lienee jonkinalainen sekoitus tunteiden ääripäitä.

"Miksi tällaisiin pikkuseikkoihin kiinnitetään huomiota?"

Tässä vaiheessa tarinaa lienee syytä selostaa tarkemmin, mistä pinkanteossa on kyse. Pinkka rakennetaan varusmiehen sänkyä somistavasta päiväpeitteestä. Lopputuotos syntyy, kun päiväpeite taitellaan siistiin pinoon yön ajaksi.

Useimmiten standardien mukainen pinkka kasataan pienen jakkaran päälle, mutta suorituksesta tunnetaan myös erilaisia variaatioita. Joissakin yksiköissä pinkka on voitu rakentaa esimerkiksi varustekaappiin. Pinkantekoa harjoitellaan runsaasti etenkin peruskoulutuskaudella.

Reserviläisliiton toiminnanjohtaja Olli Nyberg ei muista pinkkaharjoituksia erityisellä lämmöllä. Nyberg kävi armeijansa vuonna 1987 ja tuolloin pinkat syynättiin tarkkaan. Jos lopputulos ei miellyttänyt pinkan tarkastanutta aliupseeria, päiväpeite pääsi tekemään tuttavuutta tuvan lattian kanssa.

Minulle ei mitään palavaa ikävää jää. Rami Laitila

– Silloin oli sellainen termi kuin pinkan räjäyttäminen. Alikersantti tai joku tuli ja repi sen lattialle ja sitten se piti tehdä uusiksi, Nyberg muistelee.

Pinkkojen räjäyttäminen tulkitaan tänä päivänä simputukseksi, mutta päiväpeiton pilkuntarkkaa viikkaamista harrastetaan edelleen.

– Ihmettelin jo armeija-aikana, että miksi tällaisiin pikkuseikkoihin kiinnitetään huomiota. Tuntui, että ne ajoivat usein varsinaisen asian edelle. Enemmän se tuntui mielivallan käyttämiseltä. Muodollinen kuri ja siihen liittyvät kohtuuttomat rangaistukset, sellainen aika on poistunut. Pidän sitä hyvänä kehityksenä, Nyberg sanoo.

Myös varusmiesten edunvalvontajärjestö Varusmiesliitossa asiasta ajatellaan samalla tavalla.

– Yleisessä palvelusohjesäännössä on turha linjata noin pienestä asiasta, joka ei varsinaisesti liity koulutukseen. Minulle ei mitään palavaa ikävää jää, kertoo liiton puheenjohtaja Rami Laitila. Hän sai palveluksensa päätökseen viime vuoden joulukuussa.

Jos sota menee tasan, pinkka ratkaisee

Miksi ihmeessä pinkkoja on sitten tehty? Reserviläisliiton Nyberg veikkaa, että muodollinen vastaus liittyy kurin parantamiseen ja paineensietokyvyn kasvattamiseen. Varusmiesliitossa tulkitaan, että käytäntö liittyy enemmänkin huolellisuuteen.

– Kun tottuu tekemään tarkkaa työtä päiväpeitteen kanssa, niin varmasti tulee tehtyä huolellista työtä myös aseen kanssa, Rami Laitila uskoo.

– Mutta oikeastihan ne ovat vain perinteitä, jotka ovat tulleet kaukaa historiasta. Meidän sotilaskoulutuksen taustalla on keisarillinen Venäjä ja toisaalta preussilainen Saksa. Molemmista on tullut perinteitä Suomeen, jotka ovat eläneet hyvin pitkään, Nyberg kertoo.

Varmaankin vanhemmat kaverit suhtautuvat tähän kielteisesti. Paljon on sellaista henkeä, että kun minun aikana piti kärsiä, niin nytkin pitää. Olli Nyberg

Pinkkaperinteen alkupiste on kaukana historiassa, mutta aivan tarkasti se ei tätä juttua tehtäessä selvinnyt. Joka tapauksessa kaikki merkit viittaavat siihen, että pinkkoja on tehty vähintään sadan vuoden ajan.

– Vahva valistunut arvio on, että pinkkaperinne on ollut Suomessa ainakin heti itsenäistymisestä alkaen yleisen asevelvollisuuden alkaessa. Todennäköisesti vielä paljon pidempään ennen sitäkin, kertoo Antti Kalliola Maanpuolustuskorkeakoulun kirjastosta.

Perinne on todennäköisesti tullut Suomeen Saksasta jääkäreiden mukana. Päiväpeitteen sinivalkoiset raidat lienevät myös saksalaista perua.

Sotilaselämän Perinnekirjassa mainitaan, että päiväpeitteestä huolehtimisen tarkoitus on mitä todennäköisimmin ollut opettaa säntillisyyttä ”kirjavalle sotilasainekselle". Perinnekirjan mukaan käytäntö ei ole ollut voimassa vain Suomessa, vaan se on yleinen maailman armeijoissa. Leikillisen sanonnan mukaan pinkat ratkaisevat, jos sota menee tasan.

Kuvan pinkka tuskin läpäisisi tarkastusta, sillä päädyn valkoinen raita mutkittelee hieman. Lisäksi pinkka levittäytyy hieman jakkaran laitojen yli, mikä ei ole sallittua. Varusmiesliitto / Aku Siukosaari

Mika Waltarikin kirjoitti pinkanteosta

Pinkkaa on väännetty pieteetillä ja pitkään, mutta käytännöt ovat myös vaihdelleet vuosien saatossa. Varusteiden "pinkkaamisesta” alettiin puhua yleisemmin viimeistään sotien jälkeen. Mielenkiintoista on se, että Yleisten palvelusohjesääntöjen historiassa ainoa maininta päiväpeitteestä tehtävästä pinkasta löytyy vuoden 2002 versiosta. Tuolloin sanamuoto oli seuraava: ”Päiväpeite pinkataan siististi jakkaralle”.

Tätä ennen maininnat ovat vähemmän tarkkoja. Esimerkiksi vuoden 1995 palvelusohjesäännössä maininta kuuluu seuraavasti: ”Varusteet laitetaan yökuntoon siten, että ne pinkataan siististi jakkaralle”. Päiväpeitteen pinkkaamista ei eritellä.

Tällä hetkellä voimassa olevassa vuoden 2009 YLPALVOssa päiväpeitteestä mainitaan seuraavasti: "Varusteet laitetaan yökuntoon siten, että päällys- ja alusvaatteet sijoitetaan yön ajaksi kaappiin ja päiväpeite taitellaan siististi kaappiin tai jakkaralle."

Mielenkiintoista pinkkaamisen nippelitietoa on tallentanut myös kirjailija Mika Waltari. Hän suoritti oman varusmiespalveluksensa vuonna 1930. Waltari kertoo armeijamuistelmissaan, että tuolloin sängyn päätyyn viikattiin päiväpeitteen sijaan vaatteet.

Silloin kun kävin armeijan, naureskeltiin ruotsalaisia hiusverkkomiehiä. Täällä naiset voivat noudattaa samaa käytäntöä, mutta miehet eivät. Minusta se on omalaatuinen tilanne. Olli Nyberg

Pinkkastandardeista tulee osastokohtaisia

Vaikka maininta päiväpeitteen siististä taittelemisesta poistuukin palvelusohjesäännöstä, tämä ei välttämättä tarkoita pinkanteon perinteen äkillistä ja lopullista kuolemaa. Asiasta voidaan edelleen määrätä varuskunta- tai joukko-osastokohtaisesti ja siivottomaksi päiväpeitteiden käsittely tuskin lipsuu. Todennäköistä kuitenkin lienee, että standardipinkkojen teko loppuu ainakin osasta joukko-osastoja ensi vuonna.

Vaikka Reserviläisliiton Olli Nyberg ei pinkkojen perään jää huutelemaan, hän epäilee että sanomista kyllä syntyy.

– Varmaankin vanhemmat kaverit suhtautuvat tähän kielteisesti. Paljon on sellaista henkeä, että kun minun aikana piti kärsiä, niin nytkin pitää kärsiä. Näin tämä keskustelu usein tahtoo mennä, Nyberg epäilee.

Uusi palvelusohjesääntö tulee voimaan vuoden 2017 alusta. Muista sääntökirjaan tulevista uudistuksista puolustusvoimat ei vielä halua hiiskua. Olli Nyberg toivoo, että uudistukset liittyvät miesten ja naisten väliseen tasa-arvoon palveluksen aikana. Esimerkiksi hän ottaa hiusten pituuden.

– Silloin kun kävin armeijan, naureskeltiin ruotsalaisia hiusverkkomiehiä. Siellähän oli silloin pitkät hiukset sallittu. Täällä naiset voivat noudattaa samaa käytäntöä, mutta miehet eivät. Minusta se on omalaatuinen tilanne. Elämme syvän tasa-arvon aikaa, joten ehkä näihin asioihin pitäisi kiinnittää huomiota, Nyberg pohtii.

Varusmiesliitossa toivotaan, että hiuskäytäntöjen muuttamisen lisäksi tarkennuksia tehdään myös siihen, miten varusmiehet saavat käyttää kännyköitään.

– Toivoisin, että tulisi selvät suuntaviivat, joita käytettäisiin joukko-osastoon katsomatta. Silloin ei tulisi mitään epäselvyyksiä, jos yksikkö tai joukko-osasto vaihtuu, Rami Laitila sanoo.

Nykyisin voimassa olevaan, vuonna 2009 voimaan tulleeseen Yleiseen palvelusohjesääntöön voit tutustua täällä (siirryt toiseen palveluun).

Juttuun tehty korjaus 22.7. klo 14.45: Yleisen palvelusohjesäännön lyhenne ei enää ole YlPalvO. Tänä päivänä lyhenne kirjoitetaan kapitaaleilla muodossa YLPALVO.