Säyneinen.

Kaustinen.

Joroinen.

Parainen.

Kaikki samantyyppisiä, -inen-loppuisia paikannimiä. Varmasti kaikki taipuvatkin samoin? Eivät taivu. Kaikki taipuvat eri tavalla.

Säyneisessä.

Kaustisella.

Joroisissa.

Paraisilla.

Toki näissäkin -inen-loppuisissa asutusnimissä on jonkinlainen linja: 65 prosenttia niistä taipuu kuten Joroinen. Mutta 35 prosenttia siis ei.

Muuttujia on kaksi: taipuuko nimi yksiköllisesti kuten Säyneinen vai monikollisesti kuten Parainen. Ja se, taipuuko nimi sisäpaikallissijan mukaan kuten Joroisissa vai ulkopaikallissijan kuten Kaustisella.

Näistä kahdesta muuttujasta syntyvät nuo neljä taivutusmahdollisuutta.

Kaustinen on paikannimien joukossa yksi suurimmista kärsijöistä, arvioi nimistönhuollon erityisasiantuntija Tiina Manni-Lindqvist Kotimaisten kielten keskuksesta Kotuksesta. Toinen on Laukaa (taipuu oikein Laukaassa), jota taivutetaan usein samoin kuin Loimaata (taipuu Loimaalla).

– Tahtomattaanhan ihmiset näitä väärin taivuttavat: se tahtoo mennä mallin mukaan, kun nimet ovat aika laillakin samannäköisiä, Manni-Lindqvist sanoo.

Kunnalla näyttää olevan nimikkovene. Matti Myller / Yle

Hänen mukaansa tarkistaminen onkin ainoa tapa välttää nimien väärinkäyttö. Asutusnimihakemiston (siirryt toiseen palveluun) tulo verkkoon viime vuonna on tehnyt tarkistamisesta aiempaa helpompaa. Hakemistossa on 21 000 nimeä kaupungeista asuinalueisiin ja osin kyläkuntiinkin.

– Taivutuksia ei voi tietää. Nimissä on poikkeuksia, ja ne taipuvat jo tasavertaisestikin eri tavoin.

Suositus on, että käytössä on se muoto, joka on paikkakunnalla vakiintunut. Juuri se on asutusnimihakemistossakin.

Useimmiten väärän muodon käyttö iskee hermoon kyseisessä kunnassa. Pitkäkään kokemus virhetaivutuksesta ei turruta.

– Kyllä se on tärkeä juttu kuitenkin, käyhän se korvaan, sanoo Manni-Lindqvist.

Nykyään ollaan myös Mäntyharjulla, mutta syytä siihen ei tiedetä

Taivutustietoja on kerätty Asutusnimihakemistoa varten 1970-luvulla lähtien. Tärkein lähde ovat Nimiarkiston paikannimikokoelmat. Suomen kuntiin lähetettiin toissavuonna kysely siitä, miten asuttujen paikkojen nimet taipuvat. Kaikki eivät vastanneet, mutta tietoja tuli silti enemmän kuin Kotus osasi odottaakaan. Edellinen vastaava kysely oli 70-luvulta.

Käytännöt muuttuvat: esimerkiksi Mäntyharjun ja Hirvensalmen kaltaisia nimiä taivutetaan nykyään yhä useammin ulkopaikallissijan mukaan, kun ennen on oltu Mäntyharjussa ja Hirvensalmessa. Aiempien laskelmien mukaan sisäpaikallissijat ovat olleet asutusnimissä kaksi kertaa niin yleisiä kuin ulkopaikallissijat.

Kalle Pallonen/Yle

– Nykykäytäntö näyttää vievän kohti ulkopaikallissijaa. Toki muuttoliike on lisääntynyt ja uudet kuntalaiset tuovat uusia taivutustapoja, mutta sitä ei tiedetä, miksi ulkopaikallissija on nykyään niin suosittu, sanoo erityisasiantuntija Tiina Manni-Lindqvist.

Esimerkiksi Iisalmessa on selitetty kahden rinnakkaisen muodon käyttöä sillä, että Iisalmessa oltaessa tarkoitetaan rajatumpaa paikkaa, ja kun ollaan Iisalmella, kyse on laajemmasta alueesta.

Sisäpaikallissijojen ylivaltaa asutusnimissä pitää silti yhä yllä la-/lä-päätteisten paikkojen runsaus: kukaan ei vielä ole esimerkiksi "Kokkolalla".

Kotus ei ryhdy ohjailemaan

Kotuksessa on yritetty vähentää horjuntaa taivutuksessa. Nimistönhuollon asiantuntijat ovat kuitenkin päätyneet siihen, ettei aina voi niinkään normittaa käyttöä kuin kuvata sitä.

Ongelmatapaukset horjuvat joka tapauksessa: esimerkkinä Kaustinen, jonka väärän taivuttamisen jatkumista Manni-Lindqvist jo hieman ihmettelee. Tosin mediaseuranta osoittaa, että kehitystäkin on tapahtunut: yhä useammin ollaan Kaustisen kuin Kaustisten tapahtumissa.

Ehkä kyse on ajan tuomasta ilmiöstä: nivalalaissyntyinen akateemikko ja kansa- ja kielitieteilijä Kustaa Vilkuna on tekstissään pohtinut jo 60-luvulla Kaustisen taivutuksen moniselitteisyyttä. Hän kirjoittaa kuulleensa muitakin taivutuksia "usealla matkallaan Kaustisessa". Vilkunan mukaan -ssa-taivutus oli luonteva tuollaisissa nimissä, joiden taustalla on esimerkiksi talon nimi. Vastaavasti -lla taas oltaisiin, jos nimi on syntynyt laajemman luontopaikan nimestä.

– Jokainen tapaus on kuitenkin tutkittava erikseen, sillä nimet ovat yksilöitä, kirjoitti Vilkuna jo tuolloin.

Artikkelia muutettu 5.9. Poistettu virheellinen väite oikeaan taivutukseen osumisen todennäköisyydestä.