Valtionyhtiöiden johdon palkkaus lähti rakettimaiseen nousuun, kun heille ryhdyttiin maksamaan ”säätynsä” mukaan, kirjoittaa yhteiskuntatieteiden tohtori Olli Pusa.

Valtionyhtiöiden johdon palkat puhuttavat, viimeksi on kohuttu Postin tilanteesta. Tomi Vuokola

Mediassa ja poliitikkojen keskuudessa on kohuttu Postin toimitusjohtajan valtavasta palkasta ja kyselty sen perään.

En suhtaudu mitenkään kielteisesti suureenkaan palkkaan, jos saaja on sen oikeasti ansainnut. Jotta asiaa voisi pohtia analyyttisemmin, lienee syytä hieman kerrata asioita.

Aikaisemmin Suomessa yritysjohtajien kerma oli KOP:n ja SYP:n hallituksissa.

Kun tuo asetelma romahti 1990-luvun lamassa, keksittiin tilalle eläkeyhtiöt Varma ja Ilmarinen. Ne omistavat kutakuinkin kaikkia suomalaisia pörssiyhtiöitä ja niiden nimitysvaliokunnissa istuvat noiden eläkeyhtiöiden edustajat. He päättävät paljolti keitä pörssiyhtiön hallinnossa on ja millaisia palkkoja maksetaan.

Mistä nuo nimitysvaliokunnat saavat ohjeensa? Tietenkin suurelta osin työeläkeyhtiöistä, viimekädessä niiden hallituksilta. Siellä taas istuvat samat yritysjohtajat, joiden nimitysvaliokunnissa eläkeyhtiöiden edustajat ovat.

Piiri pieni pyörii. Tuollaisessa ympäristössä palkoilla on kummasti taipumusta nousta.

Olli Pusan mukaan valtionyhtiöiden johdon palkat lähtivät reippaaseen nousuun, kun johto pääsi mukaan eläkeyhtiöiden hallintoon. IL

Posti on valtion omistama monopoliyhtiö eikä suoranaisesti liity tuohon kuvioon. 1990-luvulla järjestelmällisesti yhtiöitettiin valtion liikelaitoksia, suurimpina Posti ja VR.

Seurasin asioita varsin läheltä, koska junailin useimpien eläkejärjestelyjä. Niiden eläkeratkaisu muuttui valtion eläkkeestä TEL-eläkkeeksi ja molemmat puolet olivat minulle aikaisemmasta työhistoriasta tuttuja.

Suurimmat liikelaitokset, muun muassa Posti ja VR, perustivat eläkesäätiön. Se oli niille edullinen ratkaisu ja samalla se esti työeläkejärjestelmää keskittymästä liian suuriksi yksiköiksi. Järjestelmän perusideana oli toimia hajautettuna, jossa mikään taho ei liikaa dominoi. Haluja keskittämiseen toki oli, muun muassa EK:sta viestitettiin, että Varma ja Ilmarinenkin ovat hajautettu työeläkejärjestelmä.

Tämän vuosituhannen alussa asetelma alkoi poltella valtionyhtiöiden johtajia. Postissa silloinen toimitusjohtaja Jukka Alho purki eläkesäätiön Ilmariseen ja kuinka ollakaan Postin toimitusjohtajalle aukesi paikka Ilmarisen hallituksessa. Hän niin sanotusti pääsi piireihin.

Muutamaa vuotta myöhemmin VR:n toimitusjohtaja Mikael Aro purki eläkesäätiön Varmaan ja kuinka ollakaan hänellekin aukeni paikka Varman hallituksessa. Myös Alko purki eläkesäätiönsä ja toimitusjohtajalle löytyi paikka työeläkeyhtiöiden hallinnossa.

Noita yhtiöitä oli sen jälkeen aika vaikea erottaa pörssiyhtiöistä, vaikka ne olivatkin valtion omistamia monopoliyhtiöitä.

Niiden hallituksiin värvättiin samoja hallitusammattilaisia kuin pörssiyhtiöissä ja valtionyhtiöiden toimitusjohtajat istuivat elinkeinoelämän valtakeskuksissa Varman ja Ilmarisen hallituksissa. Ei siis ole mikään ihme, että noiden valtionyhtiöiden johdon palkkaus lähti rakettimaiseen nousuun. Heille maksettiin ”säätynsä” mukaan.

Juuri nuo kolme monopoliyhtiötä ovat pyörineet julkisuudessa, kun on kauhisteltu niiden johtajien korkeita palkkoja. Onhan se toki erikoista, että valtion 100% omistaman monopoliyhtiön toimitusjohtajan palkka on moninkertainen esimerkiksi pääministerin palkkaan verrattuna. Mutta kuten totesin, he kuuluvatkin nykyään eri ”säätyyn”.

Esimerkiksi Postin hallinnossa on ollut mukana erilaisia tahoja, myös poliitikkoja. Kovin hiljaa he ovat olleet tuosta kehityksestä. Ehkä kannattaa seurata, millaisia vuosi- ja kokouspalkkioita heille on maksettu. Mistä?

Vasta kun Postin johto yritti alentaa osan henkilökunnasta palkkoja, meteli alkoi nousta ja myös johdon palkkioihin kiinnitettiin huomiota. Ehkä tuo temppu olisi parantanut Postin tulosta ja kasvattanut johdon bonuksia? Tässä taisi kutenkin tulla huti Postin johdolle. Ahneella ei aina ole kaunis loppu.

Kirjoittaja Olli Pusa on yhteiskuntatieteiden tohtori, sosiaaliturvapolitiikan dosentti ja vakuutusmatemaatikko.