Förra veckan presenterade riksdagens konstitutionsutskott(KU) sin årliga vårgranskning. Baserat på KU-anmälningar genomför KU varje år en granskning av hur statsråden och regeringen lever upp till grundlagar, regler och etablerad praxis.

I årets granskning kritiseras regeringen Löfven på hela tio punkter av ett enigt KU, som inte på två årtionden varit så enat och kritiskt som i år.

I debatten som följde var det tydligt att Löfven inte önskar bemöta KU:s granskning på ett seriöst vis. Det tycker vi är anmärkningsvärt. För inte kan väl Löfven mena att även KU:s uppgift som grundlagens väktare går att vifta bort som ”käbbel”?

Löfven och hans statsråd har vid upprepade tillfällen uppvisat en arrogans mot riksdagen och dess institutioner genom att bland annat lämna slarviga och bristfälliga underlag, rundat riksdagen i viktiga politiska frågor samt trotsa riksdagens uppmaningar.

Det är i mångt och mycket det som ligger till grund för KU-anmälningarna.

Det är kanske inte så konstigt att en illa förberedd regering ledd av en statsminister utan erfarenhet från regering eller riksdag trampar snett.

Det oroande är dock den brist på respekt som statsministern uppvisar då riksdagens konstitutionsutskott tillrättavisar regeringen och kräver bättring.

Att KU som dessutom är enigt innebär att även Löfvens parti- och regeringskamrater i konstitutionsutskotter skriver under på kritiken.

Vi har tidigare kritiserat Löfven för hur illa förberedd han är. Riksdagen har exempelvis sen i höstas röstat igenom över hundra tillkännagivanden till regeringen.

Förslagen haglar alltså över regeringen som passivt tar emot bakläxa av riksdagen gång på gång. Även regeringens egna partier i riksdagen, S och MP, har stöttat över sextio tillkännagivanden.

Den 21 maj sa statsminister Stefan Löfven i Dagens Nyheter om riksdagens alla tillkännagivanden att ”oppositionen kan välja: endera sätter man sig i ett hörn och gnäller eller så är man med och formar besluten”.

Tillkännagivandeinstrumentet är konstitutionell praxis som vuxit fram sedan länge och som förtjänar mer respekt än Löfvens historielösa inställning.

Det Löfven kallar gnäll är en riksdagsmajoritet som inte stöder hans politik. Vi tycker att det är hög tid att statsministern börjar förhålla sig till den.

Riksdagens utredningstjänst har tagit fram en rapport om hur många förslag regeringen Löfven lämnat och rensat för de propositioner som beretts av den tidigare alliansregeringen i någon del.

Vi kan konstatera att mot de dryga hundra förslag som riksdagen röstat igenom står att jämföra cirka tio helt egna propositioner som regeringen lagt fram till riksdagen under riksdagsåret.

Två av dem har man varit tvungen att dra tillbaka för att inte lida nederlag i riksdagen. Det går sannerligen inget vidare för den s.k. samarbetsregeringen som har det lägsta reformtempot sedan 1990-talet.

Det är tydligt att Sverige behöver en ny regering och det är fullt förståeligt att många vill byta bort Stefan Löfven. Regeringen saknar kraft och idéer att styra landet.

Socialdemokraternas vänstersväng har varit och är förödande för Sverige. Nya moderaterna och Alliansen kan inte acceptera detta.

Vi fortsätter därför att lägga fram förslag för att stärka Sverige. Sverige kan mer.