Den humanitära stormakten har fallit. Den moraliska stormakten har kapitulerat. Den första feministiska regeringen har visat vad en feministisk utrikespolitik är och betyder. Svensk utrikespolitik under Wallströms ledarskap är inte ett dugg bättre än något annat lands falskspelande, utan är mer av en politisk kopia av FIFA mygel, ruffel och båg under Sepp Blatters tid som fotbollens Margot.

Bara i en moralisk ”bananrepublik” låter man kabinettssekreteraren på UD laborera med samma medel som hon fixade till en minnesfond som minnesfondens generalsekreterare. Bara i ett korrumperat land låter man en minnesfond finansiera det där som kabinettssekreteraren på UD vill ha och använda de medel som hon av en händelse jobbade fram generalsekreterare innan hon blev kabinettssekreterare. Hon – kabinettssekreteraren på UD, Annika Söder – är idag svensk politiks svar på Sepp Blatter. Det är så absurt att det inte skulle kunna vara sant, men det är det. Allt för att Löfven och Wallström skall få sin trofé…

Det som DN har grävt fram är ett bevis på att den moraliska stormakten saknar moral. DN-artikeln visar tydligt på att den humanitära stormakten tycker att biståndspengar används bäst till presentväskor, flygresor och lyxhotell till ett gäng FN-ambassadörer på gratisresa i Sverige. Det är några av de FN-ambassadörer som är tänkta att fungera som röstboskap när Margot Wallströms och Stefan Löfvens önskedröm om en svensk plats i FN:s säkerhetsråd skall bli en dröm eller en mardröm.

Jag skall inte grotta ner mig i själva arbetsordningen och händelserna som ledde fram till den moraliska stormaktens kapitulation, den humanitära stormaktens fall. Det läser du med fördel om i DN här om du inte redan har gjort det. Själv är jag lika lite överraskad som jag är äcklad över hur sossarnas utrikespolitiska klick runt Margot drar i alla trådar de kan, utnyttjar varenda vänskapsband de hittar för att ge Margot Wallström sin trofé – en svensk plats i säkerhetsrådet. Det spelar ingen roll att man använder några miljoner kronor som en stiftelse fått av SIDA för att använda som bistånd hamnar hos hotell, restauranger och flygbolag. Varje skamgrepp är tillåtet för att hamna i Säkerhetsrådet.

Man vore direkt korkad om man inte tror att Margot Wallströms motståndare i Nederländerna och Italien inte kör med samma falskspel, men till skillnad från den svenska regeringen har de aldrig på egen hand placerat sig själva högst upp på piedestalen och framhävt sig själva som den humanitära och moraliska stormakten. Det är där äckelkänslan bubblar upp ordentligt, när man kroniskt spelar rollen som moraliskt överlägsen men är precis lika låg som alla andra.

Dagens Nyheters gräv är lika bra som det är avslöjande. DN har lyckats få fram sådant som UD, Wallström och Löfven inte ville att någon skulle kunna gräva fram och som de har försökt gömma undan. Grävet sätter bilden av en desperat regering, en regering som skriker efter en framgång, en trofé – en plats i säkerhetsrådet till nästan vilket pris som helst. Men det kommer inte att bli så. Regeringens utrikespolitik i verkligheten och Margots icke-existerande diplomatiska fingertoppskänsla borde rimligtvis ha sänkt varje förhoppning om Säkerhetsrådet. Men tydligen finns det några drömmare kvar på Arvfurstens och på Rosenbad som drömmer vidare.

När regeringens önskedröm blir regeringens mardröm kommer man att kunna summera arbetsinsatsen och kostnaderna för att få att drömma sig bort, och landa i att det inte alls var värt det. Det fanns andra ställen där några miljoner kronor i biståndspengar skulle ha gjort bättre nytta än för ett gäng FN-ambassadörer boende på Grand Hotel i Uppsala, på Sheraton i Stockholm, på en båt- och bjudtur i huvudstadens skärgård, på ett gäng business class-biljetter på flyget till och från Sverige och på ett klimatseminarium som inte var något annat än ett försök till diplomatisk prostitution…

Avslöjade, med byxorna nere vid knävecken.