Grönsaker var sällan eller aldrig huvudingrediens, de fungerade mer som dekoration.

I takt med ökad tillgång på råvaror från världens alla hörn, nya rön om kost och hälsa och en lång rad diettrender har den typiska mattallriken från 70-talet kommit att förändras. Många undviker kolhydrater, varför köttet fått en mer central plats på tallriken och äts i större mängd än då potatisen eller pastan var den råvara som skulle mätta.

Men också intresset för grönsaker och vegetarisk kost har ökat. Allt fler använder råvaror från växtriket som huvudingrediens, och vegantrenden är stark, särskilt bland yngre. SVT håller i skrivande stund på att producera sitt första vegetariska matlagningsprogram.

Samtidigt ökar köttkonsumtionen totalt i Sverige, och med det både energiförbrukning och utsläpp. Köttkonsumtionen är en av våra allra största miljöbovar. Sedan 90-talet har konsumtionen ökat med 40 procent och vi konsumerar 87 kilo kött per person och år.

Det går åt tio gånger så mycket energi till att producera kött som det gör vid produktion av spannmål eller grönsaker. Ett kilo nötkött orsakar utsläpp av mellan 23 och 39 kg växthusgaser.

Klimathotet är verkligt, och ingenting som kan viftas bort. Det råder ingen tvekan om att köttkonsumtionen måste minskas, varför trenden att äta mer kött än någonsin är oroväckande.

Människan är ett vanedjur, kanske särskilt när det kommer till vad vi äter. Ju äldre vi blir desto mer skeptiska blir vi också till att testa nya smaker.

Samtidigt är svenskarna ovanligt duktiga på att ta till sig nya mattrender, sett i ett internationellt perspektiv. Vi importerar gladeligen andra länders mattraditioner och blandar friskt med traditionellt svenska rätter. Därför borde det inte vara jättesvårt att ställa om från en mathållning med kött som tallrikens centrum till en kost baserad på växtriket.

Allt fler röster efterfrågar köttskatt. Det kan tyckas rimligt att den som är en miljöbov också får betala, men frågan är om det skulle ha särskilt stor verkan. Troligt är att en köttskatt skulle slå hårt mot de minst bemedlade, de ensamstående föräldrarna som redan räknar kronor och jämför priser när de handlar mat, medan den välmående medelklassen inte skulle förändra sina inköp nämnvärt på grund av en smärre prisskillnad.

Inte heller känns det rimligt att staten ska styra över vilken mat den enskilde väljer att lägga på sin tallrik.

Men klimatet räddas inte av att enskilda miljömedvetna människor gör bra miljöval, det måste till politiska lösningar. Hur skulle sådana lösningar kunna se ut?

Förslag har framförts om att gynna de bönder som satsar på odling i stället för köttproduktion eller mejeri. En sådan åtgärd skulle dock slå mot bönderna, och bidra till ökad import av dessa produkter.

En framkomlig väg är att stat, kommuner och landsting ser över sina egna upphandlingar, och helt enkelt köper in mindre kött. Det kött som köps in bör vara närproducerat, gärna ekologiskt. Framför allt i verksamheter där barn och unga serveras mat, som i förskolor och skolor, skulle det vara enkelt att gå från animaliskt baserad kost till vegetarisk. På så sätt skulle den uppväxande generationen vänja sig vid att äta mat utan döda djur på tallriken, och inte i samma utsträckning som många äldre se det som en stor uppoffring att avstå kött i sin egen matlagning.

De kanske till och med kommer att se det som självklart att inte äta kött eller andra animaliska produkter.