Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Mot bakgrund av den nya slöj-debatten där en kvinna helt enligt SAS anställningspolicy inte gick vidare i rekryteringsprocess för att hon inte accepterade villkoret att uniformen inte får inkludera religiösa eller politiska symboler, som pins, knappar, smycken med kors eller davidsstjärna eller huvudduk, tänkte jag kommentera detta lite.

För det handlar egentligen inte om SAS. Det handlar om politisk aktivism från islamister. Hon har sagt att hon ska anmäla till DO men DO kommer med stöd av det prejudikat som finns från Europadomstolen inte ens ta upp fallet. Arbetsgivare har rätt att bestämma klädpolicys så länge förbudet mot religiösa och politiska symboler är samma för alla religioner och partier. Detta vet hon redan. Alltså använder hon DO som hävstång bara.

Det handlar om medieaktivism.

Jag har inte än så länge hittat några belägg för att kvinnan tidigare varit aktiv i vare sig slöjdebatten eller någon muslims aktivistorganisation men så kan det givetvis vara. Men hon är det nu.

För aktiviteten är ett klockrent exempel på vad som bland annat lärs ut på den här kursen vid det universitet som kvinnan själv studerar på: Medieaktivism 15 poäng vid Södertörn

Att använda media för PR-syften är hela PR-branscens affärsidé. Men att använda en nyhet man tipsar media om själv på ett ämne man är engagerad i och sedan via sociala medier skapa ett form av drev är just det man kallar medieaktivism.

Hon fick omedelbart stöd av personer inom slöjdebatten. För detta är en av de många arenor islamisterna verkar på och det verkar som om allt mer fokus har flyttat dit nu när andra dörrar stängts, till exempel när bidragen till organisationer som SUM försvunnit.

En av dessa kallar sig Rätten till våra kroppar

Fiffigt namn för det ska anspela om att det handlar om att kvinnor generellt ska ha rätt till sina kroppar, en klassisk feministisk kamp. Men det handlar bara om rätten för kvinnor att bära slöja. Jag ser inte de kämpa emot hederskulturen och rätten att inte bära slöja till exempel, som kampanjen My stealthy freedom i Iran.

Om man ser vilka som undertecknat ett upprop så hittar man också landets samlade islamister och aktiva i rättighetsbranschen.

Här har du Pantrarna (autonom vänster inblandad i morden på Vårväderstorget, SUM som nyligen tappade bidraget pga att de inte är demokratiska och Fatima Doubakil och Muslimska Mänskliga Rättighetskommittén.

Nätverket Rätten till våra kroppar är nytt och bildades bara för att protestera mot EU-domen att arbetsgivare har rätt att välja policy kring arbetskläder. De har en nyskapad Facebook-grupp och arrangerade marscher för att demonstrera för slöjan på ett antal städer den 1 maj. I Stockholm demonstrerade de tillsammans med Syndikalisterna.

I Göteborgsposten avslöjar de just sin affärsidé men också att syftet är att politikerna ska förmås att ge ännu mer bidrag till rättighetsindustrin genom att skapa en särskilt öronmärkt fond just för detta. Ingen från organisationen ville svara på frågor.

Ser man i Facebook-gruppens flöde hittar man snart ett inlägg från just kvinnan från SAS-artikeln, som uppmanar folk i Rätten till våra kroppar att sprida hennes nyhetsartikel.

Kollar man bland de som deltog i demonstrationen hittar man också henne. Hon är alltså i allra högsta grad aktiv i den rörelsen och nyhetsartikeln ska inte ses som något annat än ett led i den mediaaktivism som lärs ut på Södertörn – att skapa nyheter och använda media i aktivistsyften för att skapa en hävstång åt den verkliga opinionsbildningen man ägnar sig åt, i det här fallet nätverket Rätten till våra kroppar.

Hon spelade medierna som en violin och lyckades skapa otroligt stor massmedial uppmärksamhet för nätverkets aktiviteter den 1 maj.

Andra personer man kan hitta bland de som deltog i demon var Mattias Gardell, Omar Mustafa, Foujan Rouzbeh ( Hijab-uppropret , Feministiskt Initiativ), Somar al Naher (ledarskribent Aftonbladet som bl a krävt kollektiv ursäkt från svenskar ), Nabila Abdul Fattah ( Hijabupproret ) och poeten och vänsteraktivisten Athena Farrokzad, mest känd för sitt Sommar i P1 och låtar om att skjuta borgare. Även FI:s partiledare Victoria Kawesa var där. När dörren till Miljöpartiet stängts är FI den här typen av muslimska aktivisters bästa väg in i politiken.

De fick inte tala den här 1 maj för att de gick med Syndikalisterna och det var deras utvalda talare som fick tala men de siktar på att få göra det redan nästa år, enligt en av nätverkets aktivister och som själv jobbar på Sveriges ungdomsråd.

Och en bekant person från min granskning av rättighetsindustrin – Nadja Awad.

Talaren från Syndikalisterna 1 maj var inte vem som helst utan Leila Khaled, den palestinska terrorist som kapade plan på 70-talet.

Men det är ingen nyhet att just Mattias Gardell tycker våld är en okej metod.

Han försvarar det ofta, till exempel i den här artikeln på DN Debatt från 22 mars 2015 där fler bekanta namn dyker upp – Håkan Thörn och Irene Molina, forskaraktivisterna som är aktiva i bostadsdebatten.

Slutsatsen är att “nyheten” om kvinnan och SAS i själva verket är medieaktivism i syfte att skapa uppmärksamhet dels inför Rätten till våra kroppars arrangemang på 1 maj, dels för frågan de driver – att Europadomstolens dom är fel och att muslimer ska kunna tvinga sig till jobb i Sverige i strid med den. Och att mer skattepengar borde satsas på rättighetsindustrin i vilken de själva ingår.

Ytterligare ett gäng bidragsentreprenörer inom islamistisk aktivism alltså.