Arbetaren ställde fyra frågor till SAC Syndikalisternas generalsekreterare Liv Marend inför federationens 31:a kongress som hålls i Gävle nu i helgen.

Vad har du för förväntningar inför kongressen?

– Jag tycker att läget ser väldigt lovande ut om vi tittar på hur långt vi tagit oss sedan den förra kongressen för tre år sedan. Därför ser jag verkligen fram emot att träffa myllret av LS-aktiva från hela landet som nu samlas.

Hur vill du summera de senaste tre åren för SAC?

– Vi har ökat tillgängligheten för LS vad gäller centralorganisationen. Sedan har vi också ökat organisationens synlighet både centralt och lokalt ute i landet och funnits med

i debatten när det gäller frågor som arbetsvillkor, löner och kvinnors situation på arbetsmarknaden.

– Jag tycker också att vi har varit duktiga på att belysa de konflikter som vi varit med och vunnit. En annan viktig sak är att vi sett ett återupplivande av det internationella arbetet med utökat samarbete över gränserna.

På förra kongressen sattes det upp ett mål att öka SAC:s medlemsantal till 40 000 medlemmar de kommande 15 åren. Hur ser du på det i dag?

– Det är naturligtvis jätteviktigt att sätta mål, men man måste också se en skillnad på visionära och kvalitativa mål. Jag lägger mig nöjd om kvällarna. Vi har inte bara stoppat medlemstappet utan även ökat de senaste åren.

Till sist – vilken är den viktigaste fackliga frågan i Sverige i dag?

– Att folk som organiserar sig väljer att fortsätta göra det. Att visa att det gör skillnad för alla och att hela tiden ha en synlig närvaro på arbetsplatser. Och för oss i SAC handlar det så klart även om att framhålla hur den fackliga kampen fungerar hos oss, att det är de på golvet som är facket.