בשולי עצרת האו”ם שנערכה בחודש שעבר, ראש הממשלה בנימין נתניהו נפגש עם נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי. זה היה המפגש השני בין מנהיגי המדינות בחודשים האחרונים, ועדות נוספת להתחזקות היחסים בין המדינות, שחולקות מגוון רחב של אינטרסים משותפים. מטבע הדברים, הציבור הישראלי נחשף יותר לצדדים הביטחוניים של השותפות הזו, אך מתחת לפני השטח יש פן נוסף שלא זוכה לתשומת הלב הראויה – שיתוף הפעולה האסטרטגי בין המדינות בתחום האנרגיה שכבר נושא תוצאות בשטח.

לאחרונה דיווחו חברות דלק קידוחים ונובל אנרג’י על הסכמים לרכישת אחזקות בצנרת הגז של EMG, בעלת הזיכיון לייצוא גז ממצרים לישראל. לא מדובר על עוד עסקה, אלא על התפתחות דרמטית שמשנה את המציאות באזור, לאחר עסקת ייצוא הגז בין שותפויות “תמר” ו”לוויתן” שנחתמה בחודש פברואר השנה, ובה הוסכם על ייצוא גז טבעי בהיקף של 15 מיליארד דולר לשוק המקומי המצרי למשך עשר שנים.

זהו למעשה ההסכם המשמעותי הראשון של ישראל עם מצרים מאז החתימה על הסכם שלום בשנת 1979, וקפיצת מדרגה דרמטית ביחסים המדיניים והכלכליים בין המדינות. במסגרת העסקה הסכימו הצדדים גם על אפשרות עתידית לייצוא כמויות נוספות של גז למצרים דרך עקבה, באמצעות הצינור הפן-ערבי.

הסכם זה מצטרף לשני הסכמים אחרים עליהן חתמו חברות הגז הישראליות עם ירדן: ייצוא גז ממאגר תמר למפעלי ים המלח הירדנים, ועסקת הענק למכירת גז טבעי ממאגר לוויתן לחברת החשמל הירדנית. הסכמים אלו מדגישים אלמנט חשוב נוסף במארג היחסים האסטרטגיים של ישראל עם שכנותיה – ייצוא הגז הטבעי.

משבר אנרגיה

הצורך המצרי בגז הישראלי ברור. משק האנרגיה המצרי עבר בעשור האחרון את אחד המשברים החמורים בתולדותיו, שנבע משילוב קטלני של קיפאון ארוך שנים בפיתוח משק הגז ותנאים מסחריים נחותים, וכן מחוסר היציבות הפוליטית במדינה.

בשנים האחרונות הוביל נשיא מצרים א-סיסי רפורמות נרחבות במשק הגז, שהובילו לשיפור התנאים המסחריים בין היתר באמצעות העלאה משמעותית במחירי הגז הטבעי ותהליך של ליברליזציה בשוק. פעולותיו של א-סיסי לצד התייצבות המשטר במצרים, הביאו לחידוש פעילויות הפיתוח של שדות גז במדינה שהגיעו לשיאם עם גילוי מאגר הענק ‘זור’.

עם זאת, למרות הגילויים החדשים, התפוקה של מאגרי הגז הישנים ממשיכה לרדת. מנגד הגידול בביקוש לגז טבעי להפקת חשמל ולצרכני התעשייה הרבים במדינה המאוכלסת בקרוב ל-100 מיליון תושבים, עורר את הצורך במציאת מקורות אספקה ארוכי טווח נוספים. כאן ישראל נכנסת לתמונה.

רק השנה סיימו במצרים מגה-פרויקט להקמת שלוש תחנות כוח ענקיות העושות שימוש בגז טבעי מסוג מחזור משולב (CCGT), הגדולות בעולם מסוגן. לשם השוואה, כושר ייצור החשמל של שלוש התחנות שהוקמו במצרים, גדול מכושר ייצור החשמל של חברת חשמל הישראלית כולה, ולמצרים לקח פחות משנתיים וחצי להקימן. בנוסף, למצרים שני מתקנים גדולים להנזלת גז טבעי המיועד לייצוא, אך לאור משבר הגז במדינה בשנים האחרונות הופסקה אליהם אספקה סדירה של גז טבעי, והמתקנים היקרים עומדים במרבית הזמן שוממים.

שיתוף פעולה אזורי

את הצורך המצרי בגז הישראלי אפשר להבין בקלות דרך התבוננות בנתונים. בתרשים המצורף ניתן לראות את תחזית חברת הייעוץ הבינלאומית Wood Mackenzie, ואת הפער העצום שהולך ומתפתח בין היצע הגז טבעי לבין הביקוש לגז. חשוב להדגיש כי צריכת הגז שבתרשים איננה כוללת את שני מתקני ההנזלה במדינה.

מסיבות אלו, ייצוא הגז מישראל למצרים הוא קודם כל אינטרס מצרי פנימי, שנשען על יסודות כלכליים מוצקים. הסכם יצוא הגז אמנם נחתם בין גורמים פרטיים, אך הממשל המצרי בראשות א-סיסי הביע סיפוק מדריסת הרגל שהוא מעניק למצרים במשק האנרגיה המזרח-תיכוני, ממצב אותה כמרכז אנרגיה אזורי ומאפשר גם הזרמת גז למשק המקומי. במקביל, פועלת מצרים לאחרונה גם מול קפריסין, במטרה לחבר בעתיד את מאגר “אפרודיטה” הקפריסאי אל מצרים.

הצהרותיו של א-סיסי לפיהן הוא מעוניין כי הגז באזור יגיע למצרים לשימוש השוק המקומי וליצוא ממנו, מציבות את מצרים וישראל בעמדה מצוינת לקידום מטרותיהן המשותפות, זאת באמצעות הובלת שיתוף הפעולה האנרגטי האזורי.

החתימה על הסכם היצוא והצהרות הממשל המצרי שהגיעו בעקבותיה מבליטות את האינטרס ההדדי ארוך הטווח הקיים בין המדינות, ומעניקות עומק משמעותי נוסף ליחסי השלום בין המדינות. גם בישראל וגם במצרים מבינים כי לא מדובר על אנרגיה בלבד, אלא על בניית פלטפורמה מבוססת אינטרסים אסטרטגיים ארוכי טווח בין כל מדינות האזור.

אמיר פוסטר הוא ראש אגף אסטרטגיה ומחקר באיגוד תעשיות חיפושי הנפט והגז בישראל