En mandlig lektor på Københavns Universitet ansøgte for nylig om et professorat, men fik til sin overraskelse at vide, at ledelsen var nødt til at ansætte en kvinde. Det skete, selv om den mandlige lektor var afdelingens førende forsker og havde det højeste antal publikationer, antal studerende, samarbejdsaftaler og internationale bevillinger bag sig.

»Yderst trykkede fortalte de, at stillingen var øremærket en kvinde, så instituttet kunne få udløst en 'professorbonus' fra dekanatet,« skriver han i en mail, som Information har fået adgang til.

Siden 2008 har det været en del af ansættelsespolitikken på Københavns Universitet, at fakulteter, der ansætter en kvindelig professor, får en bonus, der består af et en ekstra gratis professorstilling. Hvis andelen af kvindelige professorer generelt stiger, modtager fakultetet også en økonomisk bonus.

Før den nye ordning blev indført, gik hver hvert sjette nye professorat til en kvinde, men fra 2010 er mere end hvert fjerde nye professorat blevet besat af en kvinde. Ikke desto mindre er der utilfredshed med ordningen blandt universitetets ansatte. Professor Hans Bonde fra Institut for Idræt ved Københavns Universitet har sammen med flere kolleger kritiseret ordningen, som han mener er diskriminerende og skadelig — både for de mandlige og kvindelige ansatte og universitetets internationale renomme.

»Det er ikke blevet påvist, at der foregår en diskrimination af kvinder, men alligevel er der blevet indført særlige privilegier til dem. Det har altid været universitetets politik, at man ikke må skele til køn, alder eller etnicitet, når man ansætter folk, men det er præcis det, man gør, når man ansætter på den her måde,« siger han.

Bagerst i køen

Hans Bonde har skrevet flere kritiske indlæg til Københavns Universitets avis, Universitetsavisen, om ordningen, og efterfølgende er han blevet kontaktet af adskillige mandlige kolleger, der bakker op om hans kritik.

»Jeg har fået utroligt mange henvendelser, men det er kendetegnende, at det kun er professorerne, der vil udtale sig eller skrive læserbreve,« siger han og tilføjer, at lektorerne derimod ikke ønsker at stå frem.

»Hvis du kan finde én lektor, der tør udtale sig, så tager jeg hatten af for dig. Jeg har ikke kunnet finde nogen,« siger han.

Men Hans Bonde forstår godt, hvorfor lektorerne ikke tør at ytre deres kritik offentligt.

»Hvis du begynder at kritisere dit eget institut, føler du, at du selv bliver sat bagerst i køen, og så er der en risiko for, at du ikke selv får chancen for at få et professorat på et senere tidspunkt. Der er flere mandlige lektorer, som er kommet hen til mig og har takket mig, men når jeg så har spurgt, om de ikke vil ytre sig om det her, så afviser de,« siger han.

Det forkerte køn

I mailen fra den mandlige lektor, som blev vraget til en professorstilling, bliver det i detaljer beskrevet, hvordan ansættelsesproceduren foregik. Da stillingsopslaget blev offentliggjort, tog lektoren kontakt til fakultetets ledelse for at høre mere om stillingen, og i den forbindelse fik han at vide, at stillingen skulle besættes af en kvinde.

»Ansættelsessamtalen var en pinlig affære, idet den ene anden ansøger (en kvinde) ikke var specielt kvalificeret eller fremtrædende inden for instituttet (men var blevet eksternt kvalificeret). Hun fik selvfølgelig stillingen, hvilket jeg fik at vide få minutter efter samtalen, men de var tydeligvis trykket af problemstillingen og lovede mig en kompensation (måske for at tie stille om forløbet) — eller måske bare af dårlig samvittighed,« skriver han i mailen.

Den mandlige kandidat deltog efterfølgende i en konference, hvor han mødte medlemmer fra det eksterne udvalg, som havde været med til at evaluere hans ansøgning.

»... de var lamslåede over, at jeg af de to ansøgere ikke fik stillingen,« skriver lektoren, som også fortæller, hvorfor han ikke ønsker at stå frem. »Jeg vil gerne være anonym af hensyn til mit institut, som jo ikke er ansvarlig for denne praksis«.

En mandlig lektor, som havde fået tildelt et tidsbegrænset professorat, fik samme besked, da han ville ansøge om en fast stilling.

»Du har det forkerte køn,« lød begrundelsen, og stillingen gik i stedet til en kvinde, der hverken havde søgt stillingen eller havde bedre kvalifikationer.

Hendes fordel var, at hun var kvinde, for det betød, at der fulgte en økonomisk bonus med til fakultetet, hvis det ansatte hende. Den pågældende mand ønsker heller ikke at opgive sit navn, men sagen kommer hverken bag på Hans Bonde eller andre af de professorer, Information har talt med. Fælles for professorerne er, at de sagtens kan forstå, hvorfor lektorerne ikke har lyst til at udtrykke sig kritisk.

Undgår kritik

En af dem er professor Verner Møller fra Institut for Folkesundhed ved Aarhus Universitet.

»Hvis jeg stod som lektor med en ambition om at blive professor, ville jeg være meget forsigtig med at kritisere min dekans beslutning om at ansætte en kvinde i et professorat, for med den udmelding ville jeg jo risikere, at han ikke ville have lyst til at ansætte mig,« siger han og tilføjer, at lektorerne er ekstremt bevidste om, at det er ledelsen, der sidder på pengene, og ledelsen, der bestemmer, hvem der skal ansættes.

»Derfor er det heller ikke usædvanligt, at folk, der går med en ambition om at skifte et lektorat ud med et professorat, ikke synes, det er særlig attraktivt at stille sig op og være kontroversiel. Man prøver at kvalificere sig på sin forskning og derudover agerer man glat,« siger han.

For fem-seks år siden fik Verner Møller selv et professorat, og siden er der ikke kommet nye professorer til i hans afdeling. Han har derfor ét råd til de kolleger, der gerne vil have fat i en af de sjældne stillinger.

»Jeg vil anbefale de lektorer, der ikke tør udtale sig, at de får en kønsskifteoperation. I forvejen skal man investere meget for at bringe sig i position til et professorat, og der er mange, der arbejder 24 timer i døgnet for at nå dertil,« siger han og tilføjer:

»Derfor kan det være godt være en god idé at tage 14 dage ud af kalenderen for at få lavet en kønsskifteoperation for på den måde at øge sine chancer«.