Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

I morgen kan Kjell Ingolf Ropstad bli Barne- og familieminister. Ifølge lekkasjer i media vil ansvaret for likestilling fjernes fra ministerposten. Den skal flyttes til kulturministerposten og Trine Skei Grande.

Ifølge NRK er dette fordi Ropstad skal få slippe å styre med saker som er kontroversielle for ham og hans fløy i KrF. Som at alle mennesker er likeverdige, uansett hvem de elsker. «Det handler om at KrF skal få rendyrke barne- og familieprofilen sin, men slippe støy knyttet til særlig LHBT+ og abortspørsmål, som er krevende for KrF», uttaler en kilde til NRK.

Slike ideer er nemlig såpass kontroversielt at Ropstad gjentatte ganger har argumentert for å forby eller kraftig innskrenke retten til selvbestemt abort. Hans «klarer du en, klarer du to»-kommentar er allerede legendarisk, men den er bare den siste i rekken av kontroversielle uttalelser om abort fra KrFs kronprins.

Han har spredd feilaktige påstander om at leppe- og ganespalte er et utbredt grunnlag for abort og at fosterreduksjon øker risikoen for å miste det gjenværende fosteret. Han har omdøpt paragraf 2c til «downsparagrafen», og foreslått en grunnlovsendring som i praksis innebærer totalforbud mot abort. I Ropstads øyne er nemlig selvbestemt abort som en «sovepute». I stedet har han foreslått at kvinner heller bør adoptere vekk barn til de som er ufrivillig barnløse.

Holdningene til homofili er i beste fall lunkne. Så seint som i 2017 uttalte Ropstad at han ikke ville gå i Pride-parade. Det er ikke en enkeltstående uttalelse. Da nazister gikk i tog for å «knuse homolobbyen» i Kristiansand, ville han heller ikke oppfordre KrFs ordførere til å markere solidaritet ved å heise pride-flagget sammen med resten av Sørlandets kommuner.

«Respekt for lokaldemokratiet» var unnskyldningen den gangen. En respekt som tydeligvis var større enn engasjementet for å markere støtte til skeive sørlendinger i møte med nazister. Ropstad ønsker da heller ikke at homofile skal ha like rettigheter som heterofile. I avisa Dagen argumenterte han i 2018 mot homoekteskap, fordi ekteskap burde forbeholdes de som «fra naturens side kan få barn».

Vi har meningsmangfold i Norge. Folk skal få lov til å både la være å gå i Pride og være abortmotstandere. Jeg er på alder med Kjell Ingolf, og har også vokst opp i Aust-Agder. Jeg vet at han har mange såkalt verdikonservative velgere hjemme på Sørlandet. Men i dag er deres standpunktene marginale i Norge, av gode grunner.

Argumentene for kvinners selvbestemmelse over egen kropp, og for likestilling og respekt for skeive har vunnet fram. Folk flest i Norge ønsker ikke at gamle hellige skrifter skal bestemme hvordan vi skal leve livet vårt.

Knut Arild Hareide tok konsekvensene av dette. Han nedtonet motstanden mot abort, og deltok i Pride som partileder. Det var et modig valg, som bidro til å bygge bro mellom «verdikonservative» velgere og det moderne Norge.

Ropstad har, inntil videre, valg en motsatt strategi. Han brukte kynisk abortspørsmålet som en brekkstang for å komme inn i regjering, og har avvist å vise reell solidaritet med homofile selv om han bedyrer at han støtter deres kamp.

Dermed er han ikke på linje med det overveldende flertallet i Norge i et avgjørende verdi- og rettighetsspørsmål. Det er sjokkerende at Erna Solberg mener at disse standpunktene skal representeres av en minister.

Å bytte på jobbeskrivelsen fjerner ikke problemet. Selv om Ropstad «bare» skal være Barne- og familieminister, skal han også være minister for for skeive familier, og for skeive barn. De fortjener å vite at ministeren kjemper like sterkt for dem. Vi kan ikke akseptere at våre ministere skal ha reservasjonsrett mot likestilling og likeverd.