LeserbrevDette er et debattinnlegg. Innlegget gir uttrykk for skribentens holdninger.Jeg har nylig levert en doktorgrad. Du tenker kanskje at jeg har lært mye viktig om faget mitt. Det stemmer nok. Men det aller viktigste en forsker lærer handler ikke om små celler, kule matematiske modeller eller genetiske finurligheter. Det viktigste vi lærer er kildekritikk.

Det er nemlig ikke sånn, at alle setninger som starter med «Forskning viser at ...» er ubestridt sanne. Forskning kan vise nærmest hva som helst, hvis du bare utfører den på en passende måte.

Hvis du spør folk om de har vondt i ryggen, vil du antakelig få en veldig høy forekomst av ryggplager dersom alle du spør er gravide. Hvis 70 prosent mener at Strømsgodset er et bra fotballag, er resultatet litt mer imponerende dersom undersøkelsen ble gjort i Bergen. Det holder ikke å bare lese svaret. Vi må vite hvor svaret kommer fra.

LES OGSÅ: «Ungdomsepilepsi» rammer tenåringer – Marte vil finne ut hvorfor

Uredelig forskning

Det finnes altså dårlig forskning. Dessverre finnes det også /uredelig/ forskning, med eksempler som Jon Sudbø og Andrew Wakefield. Heldigvis vil de færreste /finne på/ resultater fra oppdiktede pasienter, som Sudbø. Det kan være vanskelig å avsløre. Økonomiske bindinger og interessekonflikter er enhver forsker imidlertid pliktig til å rapportere i alle sine publikasjoner. Andrew Wakefield ble superstjerne og kjæreste med Elle Macpherson. Jeg kjører rundt i en skranglete Honda og har prøvetakingsutstyret mitt i en skoeske. Det finnes dårlig forskning, og det finnes juksemakere. Jeg blir lei meg når folk mener det gjelder all slags forskning, og alle slags eksperter.

LES OGSÅ: Hjerneforskeren forklarer: – Derfor er cannabis rulett med egen hjerne

Flat jord og meslinger

Det paradoksale er, at i en verden hvor all informasjon er tilgjengelig ved et tastetrykk, risikerer vi å bli dummere. Der vi før hadde én historie vi skulle lære oss, har vi nå plutselig flere hundre å velge mellom.

Hvilken skal vi velge? Ofte går vi for den som passer oss best, kanskje uten å tenke på om det gjelder Drammen eller Bergen, gravide eller hele befolkningen.

Det er ikke lenger like viktig å /ha/ kunnskap. Den er tilgjengelig i lomma til enhver tid. Det som derimot betyr noe er hvor kunnskapen kommer fra og hvem som presenterer den. Hvis vi ikke har et våkent forhold til det, risikerer vi å havne på ville veier.

Nå vokser det fram bevegelser som hevder at jorda er flat. Må vi virkelig spole tilbake til 1492? Meslinger gjør deg bare sterkere, sier noen.

«Meslingene hadde blitt til noe forferdelig som kalles mesling-encefalitt, og det var ingenting legene kunne gjøre for å redde henne,» sier Roald Dahl. Han mistet sin sju år gamle datter i 1962.

Vi har fremdeles ingen god behandling mot meslinger som angriper hjernen. Men vi har en vaksine. Det hadde ikke Olivia Dahl, 7 år. Den ble først tilgjengelig ett år senere, i 1963. Berettiget kildekritikk er viktigere enn noen gang. Hvis vi havner i en situasjon der vi stoler på folk med fine bilder på Instagram og tviler på dem som har studert faget i 15–20 år, da bærer det galt av sted.

«The biggest threat to our planet is human stupidity,» sier den britiske professoren Brian Cox. Det hadde vært fint om han tok feil.