Debatten om testing av syntetiske rusmidler på festival har kommet på banen, etter at Unge Høyre har fremmet forslag om testing av syntetiske rusmidler på festival. Igjen diskuteres symboler og holdninger mer enn realitetene som ønskes håndtert. Skal rusbrukere hjelpes, eller ikke?

NRK betegner praksisen som en «kvalitettest» av rusmidler. Men testene det er snakk om måler i liten grad kvalitet, og i større grad hvilket virkestoff som er mest fremtredende i et stoff fra pulver eller pille. De farligste situasjonene med syntetiske rusmidler oppstår blant annet når brukere tar feil rusmiddel, og slik kan ende opp med overdosering eller uventede effekter.

Narkotikadebatt på norsk blir alltid en debatt om signaleffekt. Det hevdes at økt aksept vil gi økt bruk, selv om dokumentasjonen stadig uteblir. Men aksept vil definitivt hjelpe brukere, som endelig vil kunne åpne opp om sin bruk og diskutere ulike aspekter ved den. Og om ikke aksept er aktuelt, kan toleranse gjøre mye for å myke frontene.

Fører lavere aksept for rusmidler med seg lavere bruk? I følge en EU-rapport fra 2016 er Oslo nå på MDMA-toppen i Europa. En nyere analyse har også vist at økningen fortsetter. Denne utviklingen har skjedd i forbudstid og viser signaleffektens begrensninger. De syntetiske rusmidlene er til stede allerede – om vi vil eller ikke. Ikke noe annet sted i verden er det registrert så mange dødsfall av PMMA som i Norge, og dødsfallene skyldes trolig forveksling av syntetiske rusmidler.

Det gjør vondt når pårørende som har mistet en sønn sier til NRK at de frykter «en utvikling der flere prøver det», og at «konsekvensen kan bli at unge tror vi er på vei mot en legalisering».

Den nevnte utviklingen har skjedd for flere år siden, og dagens situasjon er en der mange nordmenn tar MDMA og svært få diskuterer det med noen som helst. Ungdom bør helst ikke ta rusmidler, men om de gjør det (og det gjør de), så bør de ikke frykte å snakke om sine utfordringer. Signaleffekten er ikke mye verdt om den medfører at landets ungdom blir møtt med trusler og skarpe kanter.

Skal man argumentere mot slikt skadereduserende tiltak, ender man fort med å ta til orde for at skade kan ha positive sider. Stortingsrepresentant Sveinung Stensland (H) sier til NRK at det blir «rart om du skal ha en offentlig instans som godkjenner narkotika». Men det han kaller godkjenning i dette tilfellet, er tilgang på potensielt livreddende informasjon. En praksis der slik informasjon holdes aktivt unna brukere, fortjener å kalles for skademaksimerende.

De nevnte testene har sine baksider; de er enkle, og de gir ikke komplett kunnskap om stoffene. Men alternativet er at brukere tester stoffene ved å teste dem på seg selv, en praksis som trolig er utbredt og definitivt risikabel. Særlig ungdom og uerfarne brukere er utsatt for slik risiko. Jeg har ved flere anledninger tatt til orde for at praksisen med festivaltesting bør iverksettes i Norge.

I England utføres festival-testingen av organisasjonen The Loop som rapporterer om gode resultater. På festivalen Cambridgeshire sank antall rusrelaterte innleggelser med 95%. The Loop har rapportert at så mye som en fjerdedel av brukerne som fikk testet rusmidlene sine ba de ansatte på teststasjonen om å kvitte seg med dem. De ville ikke lenger ta dem, etter å ha fått vite hva de inneholdt. Dette viser at ærlig informasjon om rusmidlene er skadeforebyggende i seg selv.

Mange av brukerne på britiske festivaler oppsøker The Loop først etter at de har brukt rusmidlene, for å finne ut hva som er i dem. Helsepersonellet som utfører testene slår gjerne av en prat med brukerne underveis, og får slik tilgang til en sjelden og viktig arena for å snakke om alt som er vanskelig. Slike muligheter er essensielt for helsepersonell som vil gjøre en reell forskjell.

Det nytter ikke lenger å håpe Norge vil styre klar for rusmiddel-trendene som preger Europa. Mange rusmidler har kommet for å bli, og skaper utfordringer for de som tar dem. Debatten om testing representerer i så måte et veiskille; brukere av syntetiske rusmidler må enten få hjelpen de trenger for å redde seg selv, eller så må vi overlate dem til seg selv.