SNU: Både Ap og LO bør gå til venstre, sier tidligere LO-leder Gerd-Liv Valla. Hun advarer mot å gjøre kompromisser til en ideologi.

politikk

– Det var mye som gikk galt under valgkampen for den rødgrønne sida, i alle fall for Ap. Det å gå ut med det folk flest oppfatter som et frieri til Venstre er helt, helt feil, sier Gerd-Liv Valla til Klassekampen.

I dag fyller hun 70 år, og i den forbindelse møter hun Klassekampen til et intervju om norsk politikk, fagbevegelsen og sin egen rolle. Valla var Ap-statsråd i Jaglands regjering og LO-leder fram til hun måtte gå av i 2007 på grunn av anklager om mobbing av Ingunn Yssen, som var ansatt i LO.

Hun peker på Ap-leder Jonas Gahr Støres utspill om mulig samarbeid med Venstre sommeren 2017 som et feilgrep.

– Ingen er så fagforeningsfiendtlig som Venstre. Så kan jo Jonas si så mye han vil at det var for at Venstre skulle si nei, men slikt hører ikke folk. Folk hører at de vil ha med Venstre. I samme gate er av­visingen av Rødt og MDG. Så Venstre skal man invitere med, men Rødt er farlige?

Gerd-Liv Valla: • Født 25. januar 1948. Har hovedfag i statsvitenskap. • Politisk rådgiver for Gro Harlem Brundtland og senere justisminister under Thorbjørn Jagland. • Var nestleder i LO fra 1997 til 2001 og ble deretter valgt til leder for LO. Satt som LO-leder fram til hun gikk av 9. mars 2007 etter anklager om mobbing. • Sitter i dag i styret i Fremtiden i våre hender, i Rådet for personer med nedsatt funksjonsevne i Oslo kommune, og er brukerrepresentant i samarbeidsrådet mellom OUS og Helse Sør-Øst.

Kompromissideologi

Valla peker videre på de mange forlikene Ap inngikk med regjeringen i forrige periode som en viktig faktor bak venstresidas valgnederlag i høst.

– I fagbevegelsen inngår man kompromisser, enhver lønnsforhandling er et kompromiss, men jeg synes kompromissene har blitt opphøyd til en ideologi. Det gjelder i fagbevegelsen også.

– Når skjedde det – da du var leder?

– Jeg skal nevne en sak jeg har tenkt at jeg må tørre å snakke høyt om. Det er sykelønnsordninga. I 2001 sto den i fare for å ryke fordi Jens Stoltenberg og min forgjenger ville inngå et kompromiss om en slik grunnleggende arbeidstakerrettighet, blant annet for å få midler til etter- og videreutdanning. Slike kompromisser kan vi ikke holde på med. Vi sa nei, og vi forhandlet fram den første IA-avtalen, som vernet sykelønna.

– Men du sa dette også skjedde i fagbevegelsen?

– Det er mulig jeg tar feil, men ved siste LO-kongress følte jeg at man begynte litt med kompromissene før man hadde startet kongressen. Da får man ikke fram de reelle politiske forskjellene som er der. I det hele tatt har det politiske liv godt av å få fram tydelige forskjeller, så får man forhandle seg fram til kompromisser etter hvert for å få løsninger. Men om man starter ut med kompromissene tenker jeg at man ikke får noen politikkutvikling. Ap og LO skal ha et samarbeid, men man må ikke være redde for å vise uenighet. Motsatsen kan være likegyldighet, og det er farlig.

Fortsatt rødgrønt

Hun er nølende når Klassekampen spør hva hun er mest stolt av i sitt politiske liv, men lander på tre saker: Sikringen av sykelønna gjennom IA-avtalen, å få helse- og sosialarbeiderne inn i LO gjennom fokus på heltid og likelønn, og ikke minst det rødgrønne regjeringsprosjektet mellom Ap, Sp og SV.

– Det var en stor endring om man ser på 2000-2001, Stoltenbergs første regjering, der han kom med sykelønnsforslaget og privatiserte. Det var en høyreorientert regjering, ingen tvil om det.

– Er det fortsatt samme konstellasjon som vil være fornuftig, de tre partiene?

– Ja. Men man må ikke avvise samarbeid med Rødt og MDG. Oslo-modellen er bra.

– Hva med KrF?

– Jeg har mye sans for Krfs sosialpolitiske engasjement, men jeg vil heller gå til venstre, enn inn mot midten. Og det som skjer i Trondheim blir altfor vidtfavnende. Gå til venstre, sier jeg.

– Fagforbundet-leder Mette Nord avviste Rødt på grunn av partiets programformuleringer. Er det et poeng?

– Jeg synes det var litt uforståelig. Jeg ser Rødt i praksis i Oslo og andre byer. De samarbeider godt. Det kan stå mye rart i programmer. Det står vel noe om revolusjon, men det trenger ingen være redd. Jeg har møtt utrolig mange dyktige Rødt-folk som tillitsvalgte i fagbevegelsen. Det vil jeg at du skal skrive.

– Er det noe du ser tilbake på med anger?

– Jeg regner med du skal inn på Yssen-saken. Det har jeg ikke tenkt å si mye om. Jeg er glad for Legeforeningens etiske råd som kom med ramsalt kritikk av de to psykiaterne, og jussprofessor Johan Giertsen, som kom med sterk kritikk av Fougner-utvalget. Og så vil jeg si at jeg er glad for at jeg ikke lot meg presse til å legge meg såkalt flat.

– Man kan se for seg at du kanskje kunne sittet ut perioden?

– Skulle jeg si noe som ikke var sant for å berge en posisjon?

– Det handler vel også om alt arbeidet du var midt oppe i?

– Da ville jeg ikke kunne sett meg selv i speilet. Men jeg måtte jo ikke gå, jeg gikk. Jeg kunne ha satt hardt mot hardt og innkalt til kongress.

– Ville du blitt sittende om du hadde gjort det?

– Det orker jeg ikke bruke krefter på nå. Poenget er at dette var et valg jeg tok, å ikke be om unnskyldning for noe jeg etter å ha gransket nyrer og hjerter, mener jeg ikke hadde gjort. Jeg kan stå inne for det jeg sa, som sikkert ikke var det lureste: Jeg er ingen pusekatt.

– Du angrer ikke på den uttalelsen heller?

– Den var ikke taktisk riktig, men den var sann. Men det å ikke være en pusekatt er ikke det samme som å ha gjort det jeg ble beskyldt for. Men at jeg har vært en krevende og tøff leder, ja, det var det jeg prøvde å si med å si at jeg ikke var en pusekatt. Det lever jeg godt med.

Heier på #metoo

Valla heier på #metoo-kampanjen som bølger over det politiske landskapet.

– Det som er bra er at den setter søkelyset på asymmetriske relasjoner. Noen har makt, er eldre, har posisjoner. Det er det som er kjernen, ikke flørt. At det renskes opp i kulturer blant sentrale politikere, enten ungdomspolitikere eller andre, og i fagbevegelsen for all del.

– Er det noe som burde vært rensket opp i tidligere?

– Ja. Det burde vi. Og selv om vi ikke skal gjøre alkohol til det alt kan ledes ut fra, er det klart at det har vært for mye alkohol.

– Hvorfor kom det ikke før?

– Fordi det var en kultur. Alt dette som ble sett på som helt normalt og greit, er gjennom #metoo kommet fram at ikke er greit. Det var slik det var.

Tror Ap kan vokse

Selv om Ap ligger lavt på målingene, tror Valla det kan snu.

– Jeg pleier å minne om at i februar 2002 fikk jeg en telefon om å kommentere en meningsmåling for Ap på 14,2 prosent. Så det er langt igjen til bunn.

– Kan Støre snu det?

– Ja. Men det er viktig at Jonas har noen rundt seg som kan mye om arbeidslivet, om innleie og utleie, hva som skjer på arbeidsplassene med sosial dumping, ting som betyr mye for LOs medlemmer. Folk som Jonas Bals. Jeg har ikke helt forstått hvorfor han ikke er der lenger.

Valla er fortsatt aktiv i ulike verv, men sier hun skal «ta det mer med ro» framover.

– Men jeg skal holde 17. mai-tale i Alicante, Spania, av alle steder. Det blir noe nytt, å skulle snakke om konge og fedreland, haha.

– Er ikke du republikaner?

– Jo. Jeg har ikke blitt bedt om å snakke om konge og fedreland, så jeg kommer nok ikke til å gjøre det heller. Men jeg vil nok snakke om at vi har det veldig bra i Norge. For det har vi.

paalh@klassekampen.no