Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Lars Kolbeinstveit fra tankesmien Civita har skrevet et svar til min tekst hvor jeg argumenterte mot Høyres misforståtte politikk for verdiskaping.

Jeg skrev at regjeringens skattekutt ikke synes å ha bidratt til verdiskaping, at det er uansvarlig å kutte i skattene samtidig som «inndekningsbehovet» i statsfinansene øker, at det grønne skiftet krever en betydelig endring i næringspolitikken, og at privat kapital i velferdstjenestene ikke bidrar til mer verdiskaping – det er snarere en dårlig anvendelse av en produktiv ressurs vi trenger andre steder. I sum er det vanskelig å se at Høyre fører en god politikk for verdiskaping.

Deres økonomiske politikk fremstår som uansvarlig.

Dette får Kolbeinstveit til å hevde at jeg har «et snevert syn på hvordan økonomien fungerer», «utdefinerer privat kapital fra tjenesteproduksjon» og «tar til orde for et svært radikalt og lukket økonomisk system».

Jeg vet ikke hvor han tar dette fra, og det er synd hvis debatten skal ligge på dette nivået. Vi trenger en fornuftig diskusjon om arbeidsdelingen mellom privat og offentlig sektor om vi skal løse fremtidens utfordringer, i fellesskap – slik vi også har løst utfordringer i fortiden.

Kolbeinstveit henger seg opp i mitt poeng om at «det er en næringspolitisk bommert å trekke privat kapital inn i oppgaver offentlig sektor kan løse fint – og bedre – selv. Vi har bruk for den private kapitalen andre steder.» Det synes han er et snodig argument.

La meg derfor prøve å forklare det igjen: Den private kapitalen har en alternativ anvendelse. Hver krone som investeres i velferdstjenester – eller, for den del – pøses inn i et overkjøpt boligmarked, er en potensiell krone ikke investert i produktivt næringsliv for fremtiden. Den private kapitalen må gjøre ting offentlig sektor ikke kan gjøre like bra. Det gir ingen ekstra verdiskaping at kommersielle aktører driver barnehager i stedet for kommunen.

Det var mitt hovedpoeng her. Men i tillegg risikerer vi at hensynet til privat profitt går på bekostning av kvaliteten i tjenestene.

Dette er ikke å «utdefinere privat kapital fra tjenesteproduksjon». Jeg var i butikken senest i morges, godt fornøyd med å få kjøpt det jeg skulle ha. Men å selge brød og kaffe er ikke det samme som å selge en sykehjems- eller barnehageplass – der brukeren er sårbar, og omsorg og faglighet er de sentrale kjennetegnene på virksomheten, ikke å selge mest mulig til lavest mulig pris.

Barnehagedrift er verdiskaping uansett om det er drevet kommunalt, ideelt eller kommersielt. Men i kommersiell drift er det også et element av verditaking på toppen av dette – deler av de kommunale tilskuddene til barnehagene havner i lommen på eierne. Det er unødvendig, ikke verdiskaping – det skaper ikke en eneste ny arbeidsplass.

Her virker det altså som Høyre og regjeringen fører en politikk for økonomiske særinteresser – det viktigste er å legge til rette for lettjente penger, og da er det ikke så nøye om det man tjener penger på, er nyttig for samfunnet?

Det er flere tegn som tyder på dette. Jeg påpekte at regjeringens skattekutt ikke synes å ha økt investeringene og etterspørselen i økonomien, og at det ville være «mer treffsikkert å bruke penger over statsbudsjettet, for eksempel ved å øke offentlige investeringer i grønn teknologi og industri.»

Dette synes Kolbeinstveit er svært radikalt. Men det er faktisk bare enkel økonomisk teori: Skattekutt har en indirekte og usikker effekt på etterspørselen. Skattekutt bidrar bare til økt etterspørsel og verdiskaping dersom de som får skattekuttene, velger å bruke mer penger. Så synes ikke å ha skjedd med regjeringens skattekutt, noe Kolbeinstveit overser fullstendig.

Penger brukt over statsbudsjettet har derimot en direkte effekt på etterspørselen. Om man i stedet hadde brukt pengene som har gått til skattekutt, til å øke investeringer (bygge lyntog, for å ta et eksempel), ville etterspørselen økt.

Skattekutt til folk med vanlige inntekter ville også vært mer treffsikkert enn skattekutt til de rikeste, fordi de rikeste sparer en større andel av sin inntekt, og sparing gir ingen stimulans til økonomien. Regjeringens skattekutt til de rikeste synes å bidra til lite annet enn å gjøre dem enda rikere.

Når det er sagt, er det selvsagt ingen garanti for at offentlige investeringer er vellykkede. Både private og offentlige investeringer kan feile - eller de kan lykkes. I tiden fremover vil det være helt avgjørende at vi lykkes med en grønn industri- og teknologisatsing – og da må vi legge til rette for at både privat og offentlig sektor jobber for dette målet.

Da trenger vi en politikk for verdiskaping som ved hjelp av reguleringer, insentiver og støtteordninger gjør det lønnsomt å investere i det grønne skiftet. Dette gjør vi allerede, men vi må gjøre mye mer om vi skal nå våre klimaforpliktelser. Staten kan, som en langsiktig aktør, gå foran og investere i prosjekter som fremstår for risikable for den private kapitalen – og slik bidra til å skape nye lønnsomme markeder som kan tiltrekke seg privat kapital.

Vi trenger en innovasjonspolitikk som forstår dette samspillet mellom offentlig og privat sektor, og deler risikoen mellom dem.

En slik satsing er også helt avgjørende for å sikre fremtidens velferd når vi må utfase petroleumsnæringen. Når Kolbeinstveit avfeier ønsket om slike diskusjoner med at jeg har «et snevert syn på økonomien» er det, for å si det forsiktig, lite konstruktivt. Og det bidrar i alle fall ikke til å svekke oppfatningen av at høyresiden er bundet av en ideologisk tvangstrøye i sin politikk for «verdiskaping».