Går det Hareides vei vil Norge få sin første sentrum/venstre-regjering i historien. I hele etterkrigstida har regjeringene med to unntak, sentrumsregjeringene Korvald (1972–1973) og Bondevik (1997–2000), sprunget ut fra enten venstresiden eller høyresiden. En sentrum/venstre-regjering vil representere et politisk tidsskifte.

Hareide: Trygg på at mitt råd er det beste

Det blir en parlamentarisk sterk regjering som vil ha støtte fra et solid flertall på Stortinget, 89 av 169 representanter. Regjeringen vil sitte trygt stortingsperioden ut. Den vil ha de beste muligheter for å bli gjenvalgt ved stortingsvalget. Uten KrF med på laget klarer ikke Høyre, Frp og Venstre å stable på beina et styringsdyktig regjeringsalternativ.

Det politiske landskapet blir totalt forandret de neste årene, hvis KrF på landsmøtet 2. november følger lederens råd om å gå i regjering med Sp og Ap. Tyngdepunktet i politikken flytter seg fra høyre til sentrum/venstre. Norge går dermed mot trenden i mange andre europeiske land der høyrepopulistiske partier er i sterk framgang. Det var for øvrig et viktig poeng i Ap-leder Jonas Gahr Støres landsmøtetale før valget der han argumenterte for en allianse mellom venstre og sentrum for å stanse høyrepopulismens frammarsj.

Simonnes: Hareide har lagt hodet på blokka

Den politiske debatten har allerede tatt en ny vending etter Hareides tale. Det vil sette sitt preg på trontaledebatten i Stortinget. Den politiske interessen framover vil for det meste dreie seg om KrFs retningsvalg. Høyresiden er lamslått. Høyre og Frp har ikke forstått og sett hva som kunne komme. Statsminister Erna Solberg har vært så opptatt av å favne om Frp og Siv Jensen at hun har forsømt å pleie forholdet til Knut Arild Hareide og KrF.

Erna Solbergs regjeringsprosjekt går i oppløsning i det øyeblikket KrF velger Sp og Ap. Det er ikke lenger opplagt at Erna Solberg blir felles borgerlig statsministerkandidat ved neste stortingsvalg hvis hennes regjeringsprosjekt bryter sammen. Det kan hende at Frp da vil starte debatten om ny partileder. Sterke krefter i Frp vil at nestleder Sylvi Listhaug skal ta over for Siv Jensen når hun går. Kanskje vil det være best å skifte leder før stortingsvalget. Listhaug vil rendyrke den høyrepopulistiske profilen. Noen tror nok at det kan føre til et bedre valgresultat for Frp.

Hva som vil skje med Venstre, er det ikke godt å si. Regjeringsdeltakelsen må arkiveres som en flopp. Venstre vil få et historisk ansvar for å ha skjøvet KrF fra seg og for å ha svekket sentrum da det gikk i regjering med Høyre og Frp.

Høyre mobiliserer sine partitopper for å hindre at KrFs leder ikke vinner fram på landsmøtet. Det vil virke mot sin hensikt. Det er politisk skikk og bruk her i landet at partier får ha sine politiske prosesser i fred uten innblanding fra andre partier. Høyresidens forsøk på skremme KrF-folk med SV er for dumt til å bli tatt alvorlig.

Fra nå av og fram til KrFs landsmøte 2. november vil arbeidet i Stortinget gå på tomgang. Behandlingen av statsbudsjettet som legges fram mandag, blir satt på vent.

Blir det flertall på KrF-landsmøtet for regjeringsskifte vil SV, Ap, Sp og KrF forhandle om et alternativt statsbudsjett som de vil stemme for under finansdebatten i slutten av november. Statsminister Erna Solberg har da ikke annet valg enn å gå av etter at hun har stilt kabinettsspørsmål.

KrF må være innstilt på at regionreformen ryker i forhandlingene med Ap, SV og Sp. Finnmark kommer til å fortsette som eget fylke. Østfold fylke vil også bestå. Viken-regionen faller. KrF og SV vil presse fram økt barnetrygd og en bedre klimapolitikk. Oljeleting i Lofoten, Vesterålen og områdene utenfor Senja blir lagt bort for godt. KrF vil få beholde kontantstøtten. Det blir pensjon fra første krone. Statsbudsjettet får en annen skatteprofil enn det regjeringen foreslår. Skatten skjerpes på store formuer og høye inntekter. Kommunene får mer å rutte med. Distriktspolitikken og landbrukspolitikken vil bli lagt om. De fire partiene må gjøre det tydelig for velgerne at landet har fått en sentrum/venstre-regjering.

Det er høyst usikkert hvor flertallet på landsmøtet vil lande. Hvis det blir en diskusjon om de politiske sakene og KrFs verdier som Hareide har lagt opp til, vinner han trolig flertallet. Går debatten om følelser og gamle fordommer om KrF som et såkalt «ikke-sosialistisk» parti, ligger han dårligere an. Hvis flertallet forkaster Hareides forslag, kaster de også partilederen. KrF vil da framstå som et splittet parti uten leder. Det kan bli avgjørende for at Hareides linje vinner fram.