HARSTAD (Nordlys.no): Som 19-åring valgte Michelle Isabel Rasmussen å forlate menigheta Jehovas Vitner i Harstadbotn. Som konsekvens nektes hun å ha kontakt med sin biologiske familie, og hver gang hun møter dem på gata eller i butikken, ser de bort og forlater. Nå ønsker hun å fortelle sin historie, for å gi et innblikk i hvordan livet er på innsiden av veggene i Rikets sal.

– Jeg var bare 18 år da jeg giftet meg med en mann innenfor menigheta. Vi var bare gift i ett års tid, og etter skilsmissen valgte jeg å forlate menigheta, sier den nå 21 år gamle kvinnen.

Ingen kontakt

Hele livet har hun følt at det ikke var riktig for henne å være med i et trossamfunn som Jehovas Vitner, og hun kjente godt til konsekvensen av å forlate.

– Jeg var observert med en røyk i hånda, samtidig som jeg ikke hadde deltatt på noen av menighetsmøtene. Til slutt ble jeg oppsøkt av de eldste, som ba meg angre mine synder og komme tilbake på møtene.

Michelle valgte det motsatte, og ga tydelig beskjed om at hun ikke ønsket at andre skulle styre hennes liv på noen måter. Siden dette møtet har hun ikke fått lov å ha kontakt med nærmeste familie. Moren har flyttet sørover, tanter, onkler, søskenbarn, og besteforeldre snakker ikke til henne. De har ikke tillatelse til dette av menigheta.

Levende død

Michelle ble presset ut og måtte klare seg uten familie.

– Etter skilsmissen flyttet jeg ut av vårt felles hjem, og tilbake til mamma. Kort tid etter valgte jeg å forlate menigheta, og måtte finne meg egen plass å bo.

Rundt seg har hun hele tida hatt venninnene, og etter ei stund fant hun også en ny kjæreste. Alle har de vært med å støttet opp rundt Michelle Isabel så godt de kunne.

– Det er ikke til å legge skjul på at det har vært vanskelig uten nærmeste familie rundt seg. Mennesker man har vært sammen med hele livet. For meg føles det som å være levende død for mine nærmeste, og det er ikke noe særlig å møte på de heller når de ikke prater til meg, sier Michelle.

Svart og hvitt

Livet på innsiden av Rikets sal er strengt, ifølge Michelle. Man skal ha minst mulig kontakt med personer utenfor menigheta. På skolen skal man helst ikke omgås andre barn, og man feirer ikke bursdag eller høytider. Først etter at Michelle brøt ut av Jehovas vitner begynte hun å gratulere folk med bursdagen.

– På skolen husker jeg at jeg måtte sitte mens de andre i klassen sto og sang bursdagssanger til vennene mine. Jeg ville gratulere vennene mine med dagen på lik linje med alle andre, men fikk ikke lov, sier hun.

Før hun brøt ut for omlag to år siden, hadde hun aldri feiret julaften. Nå har hun feiret to, og synes livet utenfor er langt mer behagelig.

– Forskjellene er som svart og hvitt. Det kan ikke sammenlignes. Jeg kan gå fritt, gjøre hva jeg vil, snakke og omgås hvem jeg vil, sier hun.

Michelle er svært forsiktig med å oppfordre andre ungdommer til å gjøre det samme. Påkjenninga med å måtte forlate familien er vanskelig, men hun sier likevel at det er verdt forsøket.

– Temaet er vanskelig, og jeg vil ikke skape splid. Likevel må jeg nok si at dersom andre på min alder har like sterk tvil som meg selv, så må de vurdere muligheten å forlate menigheta.

Bibelen anbefaler

Nordlys har forsøkt å kontakt den lokale menigheta uten at vi klarte å opprette kontakt. Vi ringte så det norske kontaktnummeret og endte opp i Danmark. Der fikk vi vite at Tom Frisvold er pressetalsmann for Jehovas Vitner i Norge.

Frisvold sier til Nordlys at det alltid vil være ulike framstillinger av hvordan livet i ei menighet er.

– Jeg kjenner ikke dette tilfellet, eller jenta i denne saken, men det vil alltid være ulike framstillinger om hvordan forholdene er i Jehovas Vitner, sier Frisvold.

Men han henviser til bibelen, og sier at det er riktig at omgangen med medlemmer av Jehovas Vitner begrenser seg etter at man har blitt ekskludert.

– Generelt sett når man blir ekskludert, så begrenses omgangen med andre medlemmer. Selv om det er nærmeste familie, sier Frisvold.

Han forklarer at årsaken til dette er at Bibelens anbefaling er at man forholder seg utelukkende til medlemmene.