Kommentar

Amerikanske tilstander

Av Hanne Skartveit

Noen ønsker å overføre de mest betente amerikanske konfliktene til Norge. Det er en dårlig idé.

22. september 2018

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over to år gammel

Vi kunne latt dem holde på i sine andedammer. Men debattklimaet de skaper, er smittsomt. Det kan spre seg, og forgifte den store norske samtalen. Det må vi unngå.

Viruset kommer fra USA. Det amerikanske samfunnet er dypt splittet. På universitetene nektes kontroversielle foredragsholdere adgang. Studenter krever advarsel dersom forelesningene kan komme til å inneholde noe de opplever som støtende, såkalte «trigger warnings». Krenkbare snøflak, fnyser høyresiden. Rasister, fascister og sjåvinister, roper demonstrerende studenter tilbake.

Selvpisking

Såkalt avkolonisering av akademia er en del av dette. Denne sommeren og høsten har denne debatten kommet til Norge. Tilhengerne mener at vestlig tankegang preger universiteter og høyskoler i for stor grad. De er kritiske til Vestens historie med kolonier og slaveri, og vil at andre teorier og tankesett skal få en mer sentral plass.

Selvpisking er i utgangspunktet en bra ting. Det er selvkritikken og evnen til å ta tak i problemer og mangler som har brakt vår del av verden fremover. Men det blir feil dersom vitenskapelige prinsipper legges til side, slik at prøvd og uprøvd kunnskap blir likeverdige størrelser. Dersom ideologi blir viktigere enn fakta, og hvem som skriver noe blir viktigere enn hva som skrives.

Skal for eksempel urfolks medisinske tradisjoner ha samme tyngde som etterprøvbar medisinsk kunnskap? Slik spør motstanderne av avkolonisering - uten å få gode svar.

Gjennomsyret av arroganse

Man kunne tro at debatten i utgangspunktet handlet om et ønske om å få mer mangfold på universitetene. Større bredde blant professorene, og flere perspektiver inn i undervisningen. For eksempel ved å få flere afrikanske forfattere inn i leselistene på afrikanske studier.

Slik er det åpenbart ikke. Tilhengerne av såkalt avkolonisering ser ut til å mene at vestlig vitenskap er gjennomsyret av arroganse og manglende erkjennelse av vår sivilisasjons mange historiske feil. De trekker frem vitenskapsfolk og forfattere som hadde et kvinnesyn eller syn på andre kulturer som vi i dag vil si er både kvinneundertrykkende og rasistisk. Hvordan kan vi fortsatt lese disse, og tro at vi har noe å lære av dem, spør de.

Som om vestlige filosofer og vitenskapsmenn for flere hundre år siden var de eneste som hadde et forskrudd syn på kvinner eller på andre folkeslag. Som om ikke samfunn over hele verden frem til ganske nylig var både kvinneundertrykkende og rasistiske. Det er få forfattere eller tenkere fra tidligere tider som tåler å bli målt opp mot dagens idealer om likestilling og toleranse. Det gjelder uavhengig av hvilke verdensdeler og kulturer de kommer fra.

Europas skam

I Europa skammer vi oss over mye av vår historie. Det er lett å glemme at det ikke bare er vestlige land som har invadert og kolonisert andre land og kontinenter. Men det er omtrent bare vestlige land som har tatt oppgjør med sin koloniale fortid. Når leste du sist en fremstående russisk akademiker som kritiserte sin nasjons mange invasjoner eller andre former for innblanding i naboland og nærområder? Eller en arabisk forsker om sitt regimes behandling av annerledes tenkende, eller om historiske erobringer med påfølgende undertrykking?

Slaveriet er et annet tema der Vesten har tatt helt nødvendige oppgjør - mens andre har unnlatt å gjøre det. Slaveri og slavehandel har pågått overalt, til alle tider. Det ble avskaffet i vår del av verden. I andre deler av verden tok det mye lenger tid. Mange steder foregår det fortsatt. I store deler av den arabiske verden behandles tjenere som slaver, de fratas reisedokumenter, er uten rettsvern og uten frihet.

Det er ikke disse perspektivene på kolonitid og slaveri tilhengerne av såkalt avkolonisering er opptatt av. De er opptatt av Vestens feil, ingen andres. Samtidig målbærer de en tanke om at bare de som er direkte berørt, er verdt å lytte til.

Vi - og de andre

Det er farlig hvis vi kommer dit at bare de som har opplevd noe - eller tilhører en gruppe som har en historisk erfaring, har meningsberettigelse. Hvis bare kvinner kan snakke om kvinneundertrykking, eller bare homofile kan snakke om homofiles rettigheter. Eller bare mørkhudede kan snakke om rasisme.

Da forlater vi den felles samtalen. Og vi avviser empatien. Evnen til medfølelse. Til å føle med dem som er undertrykket eller diskriminert. Da ender det med at vi holder oss til “vår egen” gruppe, til dem som har samme erfaringer som oss. Fordi de er de eneste som kan vite hvordan vi har det - fordi de har opplevd det samme som oss.

les også Kulturkrig er borgerkrig uten våpen

Samtalen om disse spørsmålene kunne vært annerledes. Det er et rimelig ønske at leselistene ved norske universiteter bør ha plass til akademikere med ulike perspektiver. Og at professorene alt for ofte er hvite, middelaldrende menn. Et større mangfold på toppen av norsk akademia er påkrevet. Flere perspektiver er alltid bra.

Skyttergravene

Men hvorfor importere en debatteknikk som er i ferd med å splitte det amerikanske samfunnet? Hvorfor velge ord som vi aldri har brukt hos oss, men som setter i gang en rekke assosiasjoner hos folk som gjør at de går i skyttergravene, umiddelbart? Alle disse nyordene. Som kulturell appropriasjon. No-platforming. Avkolonisering av akademia.

Slike ord lukker debatten. Skaper avstand og konflikt. Norge er ikke USA. I denne sammenheng er det mye å vinne på å erkjenne nettopp det.

Publisert: 22.09.18 kl. 08:04

Mer om Verdidebatt Demokrati Debatt USA Akademia Norge Universitet