Sâmbăta trecută am luat puțină pauză de la hărmălaia cu referendumul și am fugit în munți, la prietenii de la Tășuleasa Social, unde am inaugurat, alături de Andreea Esca, Tibi Ușeriu și Toma Coconea, primii 140 de km din Via Transilvanica, un traseu de drumeții de aproape o mie de kilometri care va trece prin 10 județe și care va pune Transilvania pe harta turismului pedestru din întreaga lume.

N-au trecut nici patru luni de când s-a lansat ideea acestui proiect la Alba Iulia, în prezența prințului Nicolae, strănepotul Regelui Ferdinand Întregitorul, și nu-mi vine să cred că avem deja 140 de kilometri cartografiați și marcați cu borne de andezit din kilometru în kilometru, gata să fie parcurși la pas sau cu bicicleta.

Succesul acesta nu este doar al lui Alin Ușeriu și al echipei Tășuleasa Social, cărora, fie vorba-ntre noi, le-aș da oricând pe mână să construiască o autrostradă și n-aș avea nicio grijă că nu va fi gata la termen. Este și succesul județui Bistrița-Năsăud, care s-a mobilizat exemplar. Poate să vi se pară floare la ureche, dar nu este deloc un lucru ușor să omologhezi un nou traseu turistic și să amplasezi borne și indicatoare pe domeniul public prin tot felul de comune, sate și cătune. Știți cum au reușit bistrițenii performanța asta în mai puțin de două luni? Secretul a fost că Radu Moldovan, președintele Consiliului Județean (și, mai nou, voluntar Tășuleasa Social), a fost cu echipa pe teren, toți cei 140 de kilometri, și a „netezit” astfel drumul birocratic pe care Via Transilvanica l-a avut de parcurs mai înainte de a deveni un drum adevărat, de pământ. E un detaliu care nu mi-a scăpat și am să vă explic mai jos de ce.

În weekendul acesta au venit la Tășuleasa reprezentanți ai tuturor Consiliilor Județene din toate cele zece județe prin care trece Via Transilvanica (șase președinți sunt de la PSD, doi de la PNL și doi de la UDMR) și au primit din partea județului Bistrița-Năsăud un manual în care sunt detaliați pașii de urmat pentru ca toți cei aproape o mie de kilometri ai acestui proiect să devină realitate. Cum bine a zis Andreea Esca, Bistrița-Năsăud le-a arătat celorlalte județe că, deci, se poate.

Știți de ce vă povestesc lucrurile astea? Pentru că mi se pare extraordinar că, în Anul Centenarului, o organizație neguvernamentală a lansat un proiect cu adevărat național și a reușit să adune atâția oameni cu convingeri și interese diferite în jurul lui. Într-un an în care aproape nimic altceva nu a reușit să ne unească, din nordul țării s-a născut un proiect despre care eu cred că are, peste decenii, potențialul de a deveni un adevărat liant național.

Încă de la Alba Iulia, când au spus „prezent” toate Consiliile Județene implicate, mi s-a părut ceva ieșit din comun. Iar sâmbătă la Tășuleasa am pășit din nou cu toții, mai zgribuliți de data asta, dar sub aceeași ploaie și pe același drum, iar la urmă ne-am adunat sub același acoperiș și am stat de vorbă, convinși că ceea ce ne unește e mai presus de ceea ce ne desparte.

Am auzit lucruri bune despre implicarea președintelui Radu Moldovan în proiectele sociale din Bistrița-Năsăud, unde Hope and Homes for Children îi ajută de ani de zile pe cei mai vulnerabili dintre copiii județului. Pe de altă parte, mi-e greu să uit că Radu Moldovan reprezintă un partid care se pretinde socialist, dar care promovează o politică tot mai conservatoare, un partid care una spune la Bruxelles și alta fumează la București, un partid care pare tot mai hotărât să scoată România de pe traiectoria sa europeană. Cred că istoria îi va reține ca autori morali ai acestui referendum al urii în primul rând pe „tradiționaliștii” ipocriți din PSD, în frunte cu Liviu Dragnea, și abia apoi pe talibanii sinceri de la Coaliția pentru Familie. Așa că, zilele astea, dacă văd pe cineva de la PSD, vă mărturisesc că nu-mi vin pe buze cele mai creștinești cuvinte.

Și totuși, la Tășuleasa m-am bucurat să-l văd pe Radu Moldovan și să aflu că, după 3 ani de când a făcut prima dată cerere, a fost primit în rândurile voluntarilor Tășuleasa Social. M-am bucurat pentru că știu că Via Transilvanica nu ar fi putut deveni realitate fără implicarea sa și, mai ales, pentru că, în felul acesta, le-a dat un exemplu foarte important celorlalți președinți de Consilii Județene, care vor trebui să se implice la fel de personal dacă vor ca acest drum să prindă viață și în județele lor.

Eu cred că e foarte important să facem abstracție de diferențele noastre de convingeri și de valori atunci când avem șansa să descoperim proiecte în care ne putem regăsi și la realizarea cărora putem pune cu toții pune umărul. Iar în România e tot mai rar să găsești proiecte susținute de oameni cu convingeri diferite.

Mi-am dorit tot Anul Centenarului să găsim o cale să ne înțelegem mai bine, să mai umplem din faliile care scindează tot mai mult societatea românească. Și s-a întâmplat exact pe dos. În jurul meu, toată lumea se radicalizează, toată lumea iubește să urască. Iar eu nu fac excepție.

La Tășuleasa mi s-a părut că întrezăresc un antidot: poate că soluția nu este, cum am crezut dintotdeauna, să discutăm despre diferențele dintre noi. Sau, mai exact, poate că soluția nu este să începem cu asta.

Poate că e mai bine să ne apucăm, pur și simplu, de un proiect sau de un drum. Să facem ceva împreună sau să pășim pe un drum împreună, fără să ne vorbim, doar cu o strângere de mână și o înțelegere din priviri.

Mi-a făcut tare bine să iau pauza asta. Duminică m-am întors la București și a reînceput hărmălaia. M-am întors la ura noastră cea de toate zilele. Poate că la anul o să pășim mai mulți pe Via Transilvanica și o să ne înțelegem mai bine. Cale bună!

Pentru ca acest drum să devină realitate, el are nevoie și de sprijinul tău. Poți face istorie pe www.viatransilvanica.com, sau pe Facebook!