Marja-Liisa ja Matti asuvat vesitornissa – kotiin kiivetään 167 porrasta: ”Vain kerran olen ajatellut, ettei tässä ole järkeä”

Nilsiäläiset Marja-Liisa ja Matti Kuosmanen ovat asuneet jo 22 vuotta vesitornissa. Hissiä ei ole vielä rakennettu. – Jotkut menevät kuntosalille, me urheillaan portaissa, naurahtaa Matti.

Nilsiä näyttää erilaiselta kuin useimmat muut muutaman tuhannen asukkaan taajamat Suomessa. Se on kahden rakennuksen ansiota: satumaisen kaunis kirkko ja karu vesitorni erottuvat sinitaivaan, vesien ja metsän keskeltä heti, kun nykyään Kuopioon kuuluvan pohjoissavolaisen paikkakunnan raja ylittyy.

Päältä ei arvaisi, että vesitorni on jonkun koti, mutta Kuosmasen perhe on asunut siinä jo 22 vuotta. Vesitornista on tullut kuin Nilsiän Muumitalo, muuten matalasti rakennettua taajamamaisemaa hallitseva betonisuppilo, jonka sisällä loputtomat portaat ja ovet johtavat yhä uusiin huoneisiin.

Kuosmasten koti hallitsee Nilsiän katukuvaa.­

Marja-Liisa ja Matti Kuosmanen ostivat vesitornin silloiselta Nilsiän kaupungilta 1993 ja muuttivat siihen jouluaatonaattona 1994, vuoden ja neljän kuukauden remontin jälkeen, vaikka keittiötäkään ei vielä ollut ehditty rakentaa.

Ennen ostopäätöstä Matti vakuutteli Marja-Liisaa kolmen tunnin saunareissun ajan: hyvin tämä menee. Maa oli lamassa eikä taloudellisen varmuuden jatkumisesta ollut takeita. Marja-Liisa oli luopunut vakituisesta työstään luokanopettajana ja Matti insinöörinä, ja he olivat perustaneet oman yrityksen.

Jotakin repäisevää kuitenkin piti keksiä, kun kerran Suomessa taas oltiin: pariskunta palasi maahan pitkän maailmanympärimatkan jälkeen hylättyään suunnitelman Australiaan muuttamisesta. Vaimo myös tiesi, että hänen miehensä miettii hulluimpienkin päähänpistojensa perusteet tarkoin.

– Vain kerran olen ajatellut, ettei tässä ole järkeä: eräänä 1990-luvun päivänä, kun kiipesin rappusia pieni lapsi selkärinkassa ja toinen kantokopassa ja kaksi ostoskassia käsissäni. Laskin, että minulla oli 37 kiloa kantamuksia, Marja-Liisa kertoo.

Torniin johtavassa porraskäytävässä on 167 rappusta, ja asuintiloissa portaita piisaa lisää.­

TORNIIN johtavassa rappukäytävässä onkin 167 porrasta. Tottumaton hengästyy jo puolivälissä ilman kantamuksiakin, mutta Kuosmaset ovat tottuneet kiipeämään raput useita kertoja päivässä. Hissille on tehty rakenteet valmiiksi, mutta toistaiseksi perhe on löytänyt rahoilleen parempaa käyttöä. Nyt hissipysäkit palvelevat varastohuoneina.

­– Jotkut menevät kuntosalille jumppaamaan, me urheillaan portaissa. Jos hissi tulee, talo menettää osan erilaisuudestaan, Matti toteaa.

Rappukäytävässä on lämmintä ja kosteaa. Tuoksu on juuri sellainen kuin vesitornilta voi odottaa: märänraikas. Porraskävelyn päässä odottaa asuin- ja seurustelutiloja kolmessa kerroksessa. Huoneet tuoksuvat ja näyttävät vauraan perheen kodikkaalta tyyssijalta. Huoneita 300 neliömetrin kokonaisuudessa on kymmenen: pelkästään keskikerroksessa on perheen neljän lapsen huoneet ja Marja-Liisan työhuone.

Sisustuksessa on noudatettu samaa kaavoihin kangistumatonta pelottomuutta, joka aikanaan sai Kuosmaset ostamaan vesitornin: keittiön viereisen oleskeluhuoneen sohva on tehty rikkinäisestä flyygelistä, makoilusijana ja joululahjarekenä toimii musta puureki, keskikerroksen aulassa tervehtii espanjalainen metallihaarniska, ja niin edelleen. Toistuva teema pöydistä lamppuihin ja kynttelikköihin on pyöreys, vesitornin muodon mukaisesti.

Matti ja Marja-Liisa Kuosmanen ja heidän 26-vuotias Dani-poikansa saavat vesitornikodissaan nauttia avarista maisemista. Sisustuksessa on keittiön pöytää ja kynttelikköä myöten käytetty pyöreitä muotoja tornin muodon mukaisesti.­

Keskikerroksessa on omat huoneet Kuosmasten neljälle lapselle, vaikka osa on jo lentänyt pesätornista.­

KUOSMASET tunnetaan tällä seudulla hyvin. Marja-Liisa, 51, on luonut nimeä iskelmämuusikkona ja Matti, 52, liiketoimillaan. He ovat pyörittäneet 1990-luvulta asti Tahkovuoren matkailualueen keskusvaraamoa. Tänä kesänä perhe on viettänyt vesitornissa vähemmän aikaa, sillä heidän kesäkotinsa on Nilsiän Louhosareenalla.

Ensimmäiseen kerrokseen kuuluu kuntosalin ja tv-huoneen yhdistelmä, kolme makuuhuonetta ja pieni sauna, jonka massiiviseen pukuhuoneeseen koko Kalpan jääkiekkojoukkue kerran mahtui. Toisessa kerroksessa on keittiö, ruokailuhuone, terassi ja lisää makuuhuoneita.

Toinen kerros on 26,2 metrin korkeudessa, ja aikanaan se oli vesisäiliön katto. Kuosmaset kuitenkin lisäsivät torniin vielä yhden kerroksen, jossa on nyt avara työtila, makuuhuone, valkokankaalla ja dvd-tykillä varustettu elokuvanurkkaus ja kirjahyllyllinen Aku Ankkoja.

– Laskimme tarkkaan, ettei vesitornin korkeus sentään nouse kirkon ristiä ylemmäs, Matti sanoo ja osoittaa ikkunasta näkyvää kirkontornia. Hänen mukaansa risti on alle metrin korkeammalla kuin vesitornin huippu.

Ikkunoista riittää muutakin katsottavaa kuin kirkko. Kuosmaset rakensivat betoniin 57 ikkunaa, ja käytännössä asuttujen kerrosten jokaisesta kolkasta näkee ulos. Ikkunoista avautuu koko Nilsiän pieni keskusta toreineen ja kauppoineen, Syväri-järveen laskeva Kankaisen lampi, Tahkovuori, Nilsiän kirkko, Louhosareena – ja silmänkantamattomiin henkeäsalpaavaa suomalaista luontoa.

Flyygelistä on tullut ruokailuhuoneen sohva.­

– Jokainen ikkuna on kuin taulu, joka vaihtuu aina uuteen, Marja-Liisa sanoo.

– Syksyllä on pimeää, kesällä joskus niin valoisaa, ettei unta saa.

Myrskyilmalla vesitorni saattaa huojua.

– Muuton jälkeen jouluna 1994 oli kerran julma myrsky ja torni huojui. Marja-Liisa kysyi, että oletko varmasti laskenut, että rakennus pysyy pystyssä. Mutta kärpäsestähän siltakin taipuu, Matti nauraa.

VESITORNIN ostaminen ei ollut läpihuutoasia. Kuosmaset joutuivat perustelemaan tarkkaan sekä kunnalle että pankille, miksi rakennus tulisi myydä heille.

– Minä menin pankkiin ja sanoin, että tarvii rahhoo. Ensimmäinen ei myöntänyt, mutta onneksi oli toinen. Lupasimme kunnanhallinnolle, että annamme paikalle myönteistä julkisuutta, kymmenen työpaikkaa ja satatuhatta markkaa.

Viranomaiset pelkäsivät myös, että perhe pilaa vesitornin kulttuurihistoriallisen arvon muuttamalla sen ulkonäköä. Lopulta Kuosmaset kuitenkin kuittasivat tornin sadalla tuhannella markalla. Remontti maksoi vajaat miljoona markkaa.

Aluksi paikalliset ihmettelivät Kuosmasten vesitorniasumista. Nykyään pihan tuntumassa pörrää väkeä uudesta syystä: paikassa on Pokémon Go -pelin stoppeja.­

Kuosmaset ovat rakentaneet torniin lisäkerroksen.­

­– Ensimmäinen homma oli ryömiä katolle kulmahiomakoneen kanssa leikkaamaan peltiä, kertoo Matti.

JULKISIVUA ei uutta kattokerrosta lukuun ottamatta muutettu, mitä nyt seinään myöhemmin ruuvattiin kiipeilykiinnikkeitä Suomen silloin ehkä korkeimman kiipeilyseinän aikaansaamiseksi.

Mattoja ei ole, sillä siivoamista riittää näinkin – ellei lasketa kokolattiamattoa, joka peittää makuuhuoneen yhteydessä sijaitsevan suihkun ja wc:n yhdistelmän lattiaa.

Matti poimii pyöreältä koristehyllyltä käteensä vessapaperirullista kootun monitornisen linnan. Viritys on tehty vuonna 2000, ja se on pienoismalli unelmasta, joka on toistaiseksi toteuttamatta: omasta linnasta.

Jos Kuosmaset päättävät sellaisen rakentaa, vesitorni saattaa vaihtaa omistajaa. Matti kuitenkin sanoo, että se voisi ottaa koville. Pariskunta on kasvattanut vesitornissa neljä lasta ja tehnyt siellä elämäntyönsä. Rakennus on nähnyt kaksi lamaa ja Tahkon nousun vilkkaaksi turistikeskukseksi.

– Tässä on kiinni paljon sydäntä.