Helena ei saanut koskaan äitiään uskomaan, mitä hänelle lapsena tapahtui.

Helena ei saanut koskaan äitiään uskomaan, mitä hänelle lapsena tapahtui. Yle Uutisgrafiikka

Monen suomalaisen oikeustajua koettelee 10-vuotiaan tytön tapaus.

Hovioikeus päätti, ettei se muuta Pirkanmaan käräjäoikeuden päätöstä, jonka mukaan 23-vuotias mies ei ollut syyllistynyt 10-vuotiaan tytön törkeään raiskaukseen.

Mies tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen törkeästä seksuaalisesta hyväksikäytöstä.

Hoitoalalla työskentelevä Helena on seurannut keskustelua tarkkaan. Helena ei ole hänen oikea nimensä.

Helenaa hyväksikäytti vuosikausia perheen lapsenvahti, oma “pappapuoli". Pappa oli mummon on-off -miesystävä.

Pappa oli Helenan ja hänen pikkusiskonsa ja -veljensä lapsenvahti siitä lähtien, kun hän oli neljän kuukauden ikäinen siihen asti, kun Helena täytti kuusi vuotta.

Siksi 10-vuotiaan tytön oikeuskäsittelyä koskevat jutut herättävät Helenassa monenlaisia tunteita. Raivoa, vihaa ja avuttomuudentunnetta.

– Vihaa tuomioistuinlaitosta kohtaan. Siellä istuvat tanakat miehet, jotka odottavat 10-vuotiaalta näyttöä siitä, että hän olisi vastustellut. Tai voi olla, että siellä oli naisiakin, Helena sanoo.

Lapsi ei ymmärrä tehdä vastarintaa

Helena ihmettelee, mihin oikeudelta unohtui se, että aikuinen on 10-vuotiaalle auktoriteetti. Lapsi joutuu sokkiin, kun häntä satutetaan. Ei hän välttämättä osaa eikä ymmärrä tehdä vastarintaa.

Hän itse yritti ottaa hyväksikäytön puheeksi äitinsä kanssa, kun pappa vielä hoiti Helenaa ja tämän pikkusisaruksia. Äiti ei uskonut.

– Muistan, kun äiti tuli kotiin ja alkoi paistaa lettuja. Asuimme omakotitalossa ja koko huone oli tyhjä. Silloin pyysin, ettei hän enää koskaan lähtisi töihin ja jättäisi minua ja pikkusisariani yksin.

Odotin, kunnes äiti tulee kotiin

Helena kertoo selvinneensä hyväksikäytöstä päivä kerrallaan. Hän keskittyi odottamaan, että äiti tulee töistä kotiin.

– Ensin ajattelin, että elimme ihan normaalia elämää. Sitten ymmärsin että jotain papan käytöksessä on väärin. Vatsa oli jatkuvasti kipeä, oksetti, enkä pystynyt syömään.

Koska äiti ei uskonut, Helena päätti, että hänen on selvittävä yksin. Lääkäri ihmetteli, miksi Helena oli kalpea ja laiha ja kyseli, eikö tyttö ulkoillut tarpeeksi.

Teini-ikä meni juopotellessa ja miehiä iskiessä. Helena ajatteli, että se kuuluu aikuisten elämään. Sitten hän ryhtyi etsimään turvaa seurustelusta.

Muiden auttaminen toi avun myös itselle

Jokaisessa elämänvaiheessa apu “tuli jotenkin”. Siltä ainakin tuntuu.

– Kun tapasin lasteni isän, päätin että haluan oman lapsen. Halusin jotain mitä suojella. Halusin jotain omaa, koska en osannut suojella itseäni.

Helena kertoi hyväksikäytöstä miehelleen. Ammattiapua hän sai vasta toisen lapsen synnyttyä. Lapsella oli erilaisia sydänvikoja ja vammaisen lapsen vanhemmille annettiin synnytyslaitoksella terapiaa.

– Kerroin terapeutille ja hän alkoi itkeä. Hän ihmetteli, miten olen voinut selvitä. Mutta minähän olen tällainen savolainen maatiaishevonen.

Helena on hankkinut elämänsä aikana monenlaisia hoitoalan tutkintoja, pyörittänyt omaa yritystä ja tehnyt vapaaehtoistyötä.

– Olen ommellut vaatteita Viron lapsille, kerännyt käytettyjä silmälaseja ja auttanut Pietarin katulapsia.

Terapiaa ja melontaa

Helena on lukenut kaiken mahdollisen hyväksikäytöstä ja yrittänyt suhteuttaa omia kokemuksiaan toisten kokemuksiin. Hän on huomannut, että joillakin on ollut vielä vaikeampaa.

– Toinen terapiasessio alkoi viisikymppisenä. Ajattelin silloin, että elämäni on ohi. Itkin itseni kuiviin. Se kesti kolme vuotta.

Helena uskoo, että hänestä on enemmän apua hoitoalalla, koska hän osaa tulkita toisia ihmisiä.

– Kun on itse joutunut elämään valheessa, osaa nähdä paremmin, millaisia ihmiset ovat. Kun auttaa toisia, saa apua myös itselleen.

Pappapuolta ei tuomittu

Helena päätti jo vuosia sitten, ettei halua hienoa autoa eikä korkeaa asemaa. On parempi etsiä mielenrauhaa. Hän on opetellut myös antamaan anteeksi. Myös äidilleen.

– Kävelen koiran kanssa pitkiä lenkkejä, uin, melon ja vaellan. Pidän pieniä lomasia Lapissa ja katson taivasta ja ajattelen, miten pieni ihminen on.

Helenan pappapuoli muutti vuosia sitten Keski-Suomeen ja kuoli siellä. Häntä ei koskaan syytetty eikä tuomittu.

Äiti elää yhä, mutta ei vieläkään myönnä tapahtunutta.

Helenan nimi on muutettu.