Äänisuunnittelija ja muusikko Kasperi Laine suosittelee jokaiselle näkökulman avartamista oman kuplan ulkopuolelle. Yhteistä hyvää löytyy yllättävän paljon.

Laineen Kasperin itsenäisyyspäivänä julkistama kappale No Panik (siirryt toiseen palveluun) kuvaa "mustien, tummien, vaaleiden ja oman elämänsä jamesdeanien" kerrostaloa. Siellä Make pelkää pakolaista ja pakolainen Ahmed suomalaista.

Videolla uusnatsit kulkevat poliisisaattueessa Helsingin kaduilla soihtuineen.

Artistin Facebook-sivulla joku julisti välittömästi lopettavansa Laineen levyjen ostamisen ja kuuntelun: ”Hei tervetuloa Isis”. Ollaan sen ytimessä, miksi Laine ei ole ammattimuusikko, vaan pitää rap-hommat ammattimaisena harrastuksena.

Muusikko Laineen Kasperi haluaa pitää kiinni sananvapaudestaan. Se on mahdollista, sillä puuron pöytään tuo äänisuunnittelija Kasperi Laine.

Kasperi Laine edustaa Kasperi Lainetta

Kasperi Laine sai joulukuussa Suomi-palkinnon (siirryt toiseen palveluun) sekä äänisuunnittelijan ammatistaan että urastaan omaperäisenä rap-artistina.

Palkinnon perusteissa äänisuunnittelija Laine todetaan musiikin monitaituriksi, ”joka on loihtinut vangitsevia äänimaisemia ja sävellyksiä lukuisiin tanssiteoksiin, näytelmiin ja kuunnelmiin”. Laine on luonut äänimaailmoja muun muassa useisiin Q-teatterin esityksiin ja Uuden tanssin keskus Zodiakin Body of Workiin.

Yksi Laineen pitkäaikaisimmista yhteistyökumppaneista on Susanna Leinonen Company (siirryt toiseen palveluun), jonka tanssiteoksen Breaking the Fury Laine sävelsi Malmön oopperan sinfoniaorkesterille. Keväällä se nähdään Suomen Kansallisbaletissa.

Rap-artisti Lainetta Suomi-palkinnon jakajat puolestaan kiittelivät tavasta, jolla hän “luotaa suomalaisuuden syvimpiä tuntoja ja herättää pohtimaan vaikeitakin ajatuksia”.

Kasperi Laineen mielestä se, että joku puhuu totta, on hauskaa, kiinnostavaa ja koskettavaa. Kimmo Hiltunen / Yle

Mies, joka ei edes pikkupoikana pärjännyt hiihtokilpailuissa, luuli palkintopuhelua ensin piilokameraksi. Muutenkin ensimmäiset tunnot olivat ristiriitaisia. Ostetaanko tässä nyt yhteiskuntakriitikkoa hampaattomaksi?

– Sitten tajusin, että se on järjetön ajatus. Palkintohan kannustaa ja auttaa mua jatkamaan juuri sitä, mitä olen tähänkin asti tehnyt.

Laineen Kasperi ei kuitenkaan halua olla suomalaisen kulttuuripolitiikan kansikuvapoika.

– En ole minkään valtion, en puolueen, en edes naapuruston sanansaattaja. En tahdo olla kasvo suomalaiselle hiphopille tai millekään maailmankatsomukselle.

Laine sanoo edustavansa ainoastaan riippumatonta yksilöä ja rakastavansa asioita, jotka tapahtuvat juuri tässä hetkessä. Sen takia hän ei oikeastaan edes haluaisi tehdä äänitteitä.

– On tavallaan ärsyttävää, että jää todistusaineistoa. Äänite on tavallaan selfie, aina tietää, että olisi voinut ottaa paremman. Keikkaa ei voi itse arvioida, sitä todistavat muut.

Rakkaus nyt-hetkeen on myös teatterintekemisen takana.

– Teatteri on kuin salaisuus, joka tapahtuu tietyssä paikassa joitakin kertoja, ja sen salaisuuden jakaa vain rajattu joukko ihmisiä. Sen rituaalisuus kiinnostaa.

"Teatteria muistuttava teatteri ei ole kiinnostavaa"

Äänisuunnittelu voi Laineen mielestä olla luovempaa kuin biisien tekeminen. Teatterissa ei ole oikeastaan mitään sääntöjä, se on tutkimusmatka, jonka tekee ryhmä.

– Biisinteossa ei voi pyöräyttää kaikkea ympäri, jengi ei vaan ota sitä vastaan. Äänisuunnittelua tehdessä voi aina haastaa itsensä ajattelemaan uusiksi koko teatterin käsitteen.

Laineella on tavallaan bändimeininki myös teatterintekemisessä. Bändin toinen jäsen on valolla, videolla ja visuaalisuudella työksentelevä Ville Seppänen.

– Meitä kutsutaan kaksipäiseksi hirviöksi. Me ollaan molemmat sitä mieltä, että jos teatteria tehdessä lopputulos muistuttaa teatteria sen perinteisessä mielessä, se on epäkiinnostavaa. On ihan sairaan kiehtovaa, miten monen erilaisen tekemisen summa teatteriesitys voi olla, miten paljon siinä on kerroksia ja mahdollisuuksia.

Kaksikko on ollut tekemässä muun muassa Q-teatterin Kaspar Hauseria, jota kuvailtiin kovimmaksi sukupolvikuvaukseksi miesmuistiin. Nyt työn alla on Kokki, varas, vaimo ja rakastaja KOMiin.

– Tekijänä pitää luottaa siihen, että sut on valittu oman laatusi takia. Mut pyydetään, kun halutaan sitä, mitä mä teen. Olen aina ollut rohkea ja uskaltanut tarjota eteenpäin sitä, mistä viehätyn.

Ei sellaista rohkeutta ole kaikilla, eikä se tule tyhjästä.

"En enää käy baareissa, vaan tuhlaan rahani näihin vehkeisiin, joilla voi luoda loputtomiin ääniä", sanoo Laine. Kimmo Hiltunen / Yle

"Intohimostaan voi tehdä duunin, jos jaksaa touhuta"

Laman runtelema Lappeenranta oli 1990-luvun alun Suomi ankeassa pienoiskoossa. Nuoren Laineen Kasperin ei ollut helppo paikkaansa pikkukaupungista, jossa kaikki paitsi ruumiillista työtä tekevät tai urheilijat olivat epäilyttävää hylkiöainesta.

Muitakin ulkopuolisia oli, kuten puolalainen taidekonservaattori Wojciech Burakowski, mies jonka rakkaus oli paiskannut kauas kotoa. Laine sai Burakowskilta neuvon, joka muutti nuoren miehen elämän.

– Lähde pois heti kun pääset miehen ikään. Kasperi, sinä olet lahjakas, eikä kukaan täällä tule sitä koskaan ymmärtämään.

Laine ei noudattanut Burakowskin lähtökehotusta, mutta sai tarpeellista uskallusta tavoitella omia unelmiaan ja ensimmäisen näytön paikan. Burakowski pyysi Laineelta 40 minuuttia äänitaidemusiikkia ja maalasi siitä vastineeksi musiikin inspiroimia tauluja.

– Burakowski sanoi sanansa oikeaan aikaan. Sillä oli todella iso merkitys. Jokaiseen nuoreen pitäisi valaa uskoa silloin, kun se kokeilee jotain. Sillä kipinällä voi mennä kymmenen vuotta eteenpäin ja siihen mennessä tulee jotain muuta, mikä saa jatkamaan.

Suomalaiseen kulttuuriin ei oikein kuulu, että lahjakasta kehutaan, harmittelee Laine. Kun rohkaisu puuttuu, voi jäädä puuttumaan myös itseluottamus. Silloin jää sanomatta ja tekemättä juttuja, joista olisi voinut tulla vaikka mitä.

– Kun jaksaa touhuta väsymättä, niin tässä maassa voi aika helposti tehdä intohimostaan duunin. Tiedän todella paljon ihmisiä, joiden tiellä on vain oma viitsiminen, uskallus ja kehtaaminen.

"Sitä on tottunut siihen, että kaikkee tekee, eikä sillä ole ihmeempiä jälkikaikuja", toteaa Suomi-palkinnosta yllättynyt Laine. Kimmo Hiltunen / Yle

"Ei ole mitään yhtenäistä Suomea"

Laineen Kasperi on aina yrittänyt aktiivisesti ymmärtää Suomea ja suomalaisia. Yksi syy on se, että hän ei ihan tarkkaan tiedä, miksei teini-iässä uskonut Burakowskia ja lähtenyt.

– Ehdin rakastua johonkin tässä maassa. Aloin tuntea kuuluvani tänne ennen kuin ehdin lähteä. Syy siihen voi olla se romanttinen Suomi, luonto ja juhannusyö.

Laine uskoo, että se on jotain ydinsuomalaista, joka koetaan samoin Hangosta Utsjoelle.

– Suomalaisessa elää vahvasti jonkinlainen unelmoija. Kesä on meille olemassa enemmän, koska sitä on niin vähän, että se on melkein pelkkää fantasiaa. Muita jaettuja kokemuksia ovat pimeys ja naapuriviha.

Siihen se yhteinen sitten melkein jääkin. Pienen maan sisällä kulttuurierot ovat valtavia, toteaa pitäjästä pitäjään keikoillaan kulkenut Laine.

– On ongelma, että politiikassa yritetään tehdä yhtenäistä Suomea, kun ei sellaista ole. Pohjanmaan ja Etelä-Karjalan ero on kuin Amerikan ja Venäjän. Toisaalla on yksityisyrittäjyys ja maan omistaminen, toisaalla teollisuus. Toisaalla parasta on olla hyvällä työsopimuksella jonkun renki, toisaalla se on pahinta, mitä kuvitella voi.

Maailma ei näyttäydy samana pohjoisessa ja etelässä.

– Jos kysyt meikäläisen ikäiseltä ihmiseltä Inarissa ja Helsingissä mielipidettä aseenkanto-oikeudesta, saat kaksi aivan eri kantaa ja kaksi aivan eri motiivia.

Eroihin ei kuitenkaan pitäisi Laineen mielestä hirttäytyä.

– Nyt Suomessa ei edes voida osoittaa mieltä. Vaikka olisi mikä koko kansaa koskeva ongelma ja pitäisi tehdä vallankumous, aletaan barrikadeilla kinata siitä, että en mä voi olla sun kanssa tässä, koska sinä olet lihansyöjä ja minä vegetaristi.

Kasperi Laineella on ollut aikaa olla itsekseen ja havainnoida, kulkea kuplasta toiseen, vallatusta taloista oopperasaleihin. Hän suosittelee näköalan avartamista jokaiselle.

Pelko synnyttää vihaa ja keskinäistä kilpailua, harhaa siitä, että jos naapurin Pertti pärjää, se on minulta pois.

– Se, että ei tiedetä, mitä oman kuplan ulkopuolella tapahtuu, tekee ihmisistä arvaamattomia ja pelottavia.

Kasperi Laineen mielestä kaikessa ääriajattelussa on järjettömiä säännöstöjä, etikettejä ja käyttäytymismalleja. Kimmo Hiltunen / Yle

Suomalaiset ovat Titanicilla

Kasperi Laine toivoo, että suomalaiset tajuaisivat olevansa maailman parhaalla laivalla. Sen uppoaminen kannattaisi estää porukalla nyt, kun Titanic kulkee yhä vakaasti. Hyttikäytävillä vasta kiertää huhu, että jossain saattaa olla jäävuori ja kohtaamisen seuraukset voivat olla huonot.

Vesi ei vielä tule sisään, tai ainakaan kastele omia kenkiä. Törmäyksen estämisen sijasta buffetissa syytellään naapuripöydän väkeä siitä, että laiva uppoaa.

Yhteistä puolustettavaa on, erityisesti hyvinvointiyhteiskunta. Liian hyvään tottunut kansa ei vain oikein näe, mistä se on valmis luopumaan.

– Täällä ei ymmärretä sitä, mitä me voimme menettää. Jos hyvinvointivaltion kaikki elementit poistetaan, eivät ihmiset jää tänne perustamaan perheitään. Se on turvallisempaa tehdä jossain, missä ei ole koskaan pakkasta.

Edessä oleva jäävuori on Laineen mielestä se yhteiskunnallinen paradoksi, johon Suomi on ajautunut globaalin kapitalismin kovassa kyydissä.

–Suomi näyttää yhä hyvältä paperilla, on maksuton kouluruoka ja opiskelijoille jopa annetaan rahaa siitä, että ne opiskelee. Sehän on kuin utopiaa. Samalla Suomi kuitenkin haluaa pelata ylikansallisessa kaupassa, jossa on vastassa yhtiöitä, jotka ovat vahvempia kuin meidän valtiomme.

Laine arvelee, että keskinäinen kauna unohdetaan vasta viimeisessä hädässä. Sitten vuotoa aletaan paikata yhdessä.

–Ihmiset mielellään ajattelee itsensä solidaarisina. Historia osoittaa, että vasta kun menee tarpeeksi huonosti, me ollaan valmiita hyväksymään toisemme erilaisina ja näkemään se, että meitä yhdistävät tietyt asiat.

Laine perustelee käsitystään pula-ajan aikalaiskokemuksilla.

– Kenelläkään ei ollut ruokaa tai vaatteita ja kaikki oli paskasti, mutta pidettiin toisista huolta. Eihän käärmekään liiku oksaltaan, jos sille tuodaan ruokaa eteen. Se tekee muuveja vasta, kun on ihan pakko.

Tapaamme joka sunnuntai kulttuurivieraan, jolla on ajankohtaista asiaa.