Suomikin takaa osaltaan, että Kreikka voi maksaa ensi kuussa erääntyvät velkansa yksityisille riskisijoittajille. Näin käy nyt tiettävästi ensimmäisen kerran viiteen vuoteen, kirjoittaa Taloussanomien erikoistoimittaja Jan Hurri.

Euromaiden valtiovarainministerit huokaisivat torstaina helpotuksesta ja kiittelivät itseään päästyään kuukausien vatvomisen ja kinastelun jälkeen vihdoin sopuun Kreikan valtion seuraavastakin lainaerästä.

Europäättäjät sopivat torstaina, että Kreikka saa kolmannen lainaerän vuoden 2015 kesäkriisin jälkeen kootusta yhteensä 86 miljardin euron rahoitusohjelmasta, niin sanotusta Kreikka kolmosesta.

Kreikalle luvattu seuraava lainaerä on 8,5 miljardia euroa, ja se tulee tukalaan tarpeeseen ja vieläpä viime tingassa. Kreikan valtiolta erääntyy jo muutaman viikon kuluttua maksuun kuutisen miljardia euroa vanhoja velkoja ja kesän loppuun mennessä vielä miljardin verran lisää.

Ilman euromaiden takaamaa lisärahoitusta Kreikan valtiolta olisivat rahat loppuneet kesken kaiken. Kesällä maksuun erääntyvät vanhat velat ja niiden korot olisivat jääneet maksamatta, mikä olisi merkinnyt valtion maksukyvyttömyyttä ja kansanomaisemmin sanottua vararikkoa.

Tämän seuraavan lainaerän suurin kyseenalainen tyylirikko ei kuitenkaan se, että lainaerän ehtojen täyttymistä ja koko rahoitusohjelman jatkoa vatvonut kinastelu ja kiistely ehti venyä kuukausien mittaiseksi ennen kuin tuli edes puolivalmista.

Kiistely, kinastelu ja viivyttely eivät ole uusia ja yllättäviä tyylirikkoja vaan ne ovat ennemmin nyt jo kahdeksan kriisivuoden mittaan vakiintuneita menettelytapoja. Näiden jo tuttujen tyylirikkojen jatkoksi tulee ainakin yksi uusi ja ehkä vielä kiusallisempi tyylirikko:

Isohko osa tästä lainaerästä käy Ateenassa vain kääntymässä ja päätyy valtion kassan kautta finanssimarkkinoiden yksityisille riskisijoittajille, kuten kansainvälisille vipurahastoille ja pahamaineisille korppikotkarahastoille.

Näin käy nyt tiettävästi ensimmäisen kerran viiteen vuoteen – ja ensimmäisen kerran sen jälkeen, kun esimerkiksi Suomen hallitus kirjasi niin sanotun sijoittajavastuun vaatimuksen omaan hallitusohjelmaansa.

Sijoittajavastuu pelkkää pehmeää puhetta

Heinäkuussa erääntyy ensimmäisiä niistä velkakirjoista, joita Kreikan valtio kykeni kriisin lyhyeksi jääneen suvantovaiheen aikana vuonna 2014 laskemaan liikkeeseen kansainvälisillä rahoitusmarkkinoilla.

Silloin finanssimarkkinoiden tuoreessa muistissa oli vuonna 2012 väkisin toteen pantu ”vapaaehtoinen” yksityisten velkojien ”osallistuminen”. Se oli taloushistorian toistaiseksi mittavin velkasaneeraus, jossa Kreikan valtion yksityiset velkojat menettivät yli puolet saataviensa nimellisarvoista. Paperitappiot olivat noin sata miljardia euroa.

Suursaneerauksesta kului pari vaihteeksi hieman rauhallisempaa vuotta ennen kuin Kreikka tohti koetella velkakirjamarkkinoilla onneaan – ja ennen kuin rohkeimmat riskisijoittajat tohtivat sijoittaa varojaan Kreikan valtion uusiin velkakirjoihin.

Useimmille tavanomaisille velkakirjasijoittajille Kreikka oli yhä liian riskipitoinen sijoituskohde, mutta joukko tavallista suurempiin – ja houkutteleviin – riskeihin erikoistuneita finanssipelureita tarttui tarjoukseen ja sijoitti varojaan Kreikan valtion uusiin velkakirjoihin.

Näitä yksityisten sijoittajien hallussa olevia vuoden 2014 velkakirjoja erääntyy ensi kuussa noin puolentoista miljardin euron arvosta. Tieto käy ilmi esimerkiksi tietotoimisto Bloombergin kokoamista ja ylläpitämistä velkakirjamarkkinoiden tilastoista.

Tiettävästi suuri osa tuosta puolentoista miljardin velkakirjapotista on erilaisten yksityisten riskisijoittajien, kuten superrikkaiden sijoituksia hoitavien vipurahastojen ja varta vasten rahoituskriisien rahastamiseen erikoistuneiden niin sanottujen korppikotkarahastojen, hallussa.

Torstain lainalupauksilla Suomikin osaltaan takaa, että Kreikka saa lisää rahaa velkojensa maksuun – ja että riskisijoittajatkin saavat rahansa takaisin täyteen nimellisarvoon ja korot päälle.

Ja että sijoittajavastuun periaate jää pelkäksi pehmeäksi puheeksi.