Mikä on olennaista sananvapauden kannalta juuri nyt? Tässä neljä vastausta ihmisiltä, jotka työkseen käyttävät sananvapautta tai valvovat sen käyttöä.

Jani Leinonen, kuvataiteilija

Jani Leinonen tunnetaan yhteiskuntakriittisistä teoksista. Vuonna 2011 hän sai sakot kidnapattuaan amerikkalaisen hampurilaisketjun maskotin, Ronald McDonaldin, patsaan. Tapaus liittyi Leinosen tekeillä olevaan videoteokseen.

Kuvataiteilija Jani Leinonen ei enää toisi romanikerjäläisiä osaksi taidenäyttelyä. Jussi Mankkinen / Yle

1. Sananvapaus jakautuu kuten vauraus

“Sananvapaus jakautuu epätasa-arvoisesti samalla tavalla kuin vauraus. Ne, jotka ovat yhteiskunnassa huonommassa asemassa ylipäätään, ovat huonommassa asemassa myös sananvapauden suhteen ja sen suhteen, miten he voivat vaikuttaa asioihin. Asemaan taas vaikuttavat muun muassa koulutus ja se, mihin vähemmistöön kuuluu. Suomessakin asuinalueet ovat eriytyneet: varakkaiden alueiden koulutetuilla vanhemmilla on paremmat kyvyt taistella esimerkiksi koulujen lopettamista vastaan kuin huonompien alueiden vanhemmilla.”

2. Internet tuo lisää sananvapautta

“Jokin on muuttumassa positiivisempaan suuntaan: internet antaa vähemmistöille aiempaa paremman mahdollisuuden puuttua syrjivään ja eriarvoistavaan toimintaan saman tien. Sosiaalisessa mediassa kriittiset ihmiset pakottavat meidät valtaväestön edustajat myös reagoimaan asioihin. Hyvin usein se reaktio on paniikki. Nykyisin kuitenkin, kun joku sanoo jotain rasistista, ei enää riitä vastaukseksi, että “te käsititte minut väärin, en tarkoittanut mitään tuollaista.”

3. Vihapuhe lähtee paniikista

"Jos ennen puhuttiin sananvapautta puolustavasta taitelijasta, nykyisin puhutaan valkoisesta miehestä, joka puolustaa oikeuttaan olla rasisti tai miehestä, joka puolustaa oikeuttaan olla sovinisti. Sananvapaus on usein valjastettu vihapuheen käyttöön. Vihapuhe taas lähtee usein paniikista: valkoiset heteromiehet pelästyvät kritiikistä ja alkavat masinoida kampanjoita, jotka muuttuvat vihapuheeksi. Vähemmistöjen sananvapaus on uhattuna. Moni ei uskalla omalla nimellään enää kirjoittaa tai blogata. Enää se ei ole vain natsit, jotka hyökkäävät ihmisoikeuksia puolustavia kimppuun, vaan myös tavalliset valkoiset kantasuomalaiset."

4. Suurin uhka on vähemmistöjen sananvapaus

“Olin seuraamassa erästä kiinnostavaa luentoa tutkimuksesta, joka koski saamelaisten sananvapauden rajoittamista. Oli hurjaa kuulla, millaisen hirveän vihapuheen ryöpyn voi saada päälleen, jos vähemmistön edustaja esittää asiallista kritiikkiä valtion tai tiettyjen henkilöiden toiminnasta. Näen suurimpana sananvapauden uhkana sen, että vähemmistöjen sananvapaus on uhattuna. Siellä on rasisteja, kolonialisteja, sovinsteja ja misogynistejä, jotka puolustavat oikeuttaan olla sitä, mitä ovat. Hyökkäykset ovat uuvuttavia. Valtaväestössä massaa on niin paljon, että sillä pystyy väsyttämään. Oman sananvapauden harjoittaminen tulee henkisesti todella vaikeaksi ja moni harkitsee hiljaa olemista.”

Teemu Hokkanen, rikoskomisario

Hokkanen toimi huhtikuuhun asti nettipoliisiyksikössä, jotka mm. puuttuvat nettikeskusteluiden laittomuuksiin.

Teemu Hokkanen. Yle

1. Kunnioitus estää itsesensuuria

“Jos keskustelu ei ole kunnioittavaa ja asiallista, se rajaa ihmisten halua tuoda julki mielipiteitään. Minkä tahansa äänekkään ryhmän palautevyöry voi johtaa vihapostiin. Se taas tukahduttaa akateemista keskustelua, tutkijoiden tuottamaa tietoa ja vaikuttaa toimittajien ja kansalaisaktivistien työhön. Enää ei halutakaan kertoa eriävää näkemystä, vaan aletaan harjoittaa itsesensuuria. Parodiaa ja huumoria voi tietysti harrastaa. Jonas Nordmanin Pelimies on loistava esimerkki siitä, miten vallassa olevia arvostellaan. Poliitikot saattavat kihistä imitaatioille ja karikatyyreille, mutta heidän täytyy julkisuuden henkilöinä sietää enemmän. Jos tavallista kansalaista matkittaisiin vastaavalla tavalla, kyse olisi jo kunnianloukkauksesta tai yksityiselämää loukkaavan tiedon levittämisestä.”

2. Yleistys on virhe ja se voi olla jopa rikollista

“Vihapuheen kohdalla kyse ei aina ole ymmärtämättömyydestä vaan tahallisuudesta. Kun ihmisiä arvostellaan vaikka etnisen taustan tai vammaisuuden perusteella, kyse on kiihottamisesta kansanryhmää vastaan tai kunnianloukkauksesta. Toki on sallittua puhua vaikka turvapaikanhakijoiden tekemistä rikoksista, mutta yleisin virhe on, että yleistetään yksittäisten ihmisten tekemät rikokset koskemaan koko ryhmää. Sitten on tietysti puhdasta rasismia ja usein asiat liittyvät toisiinsa. Rikoksista saa puhua ja rikosten tekijät eivät ole erityistä suojelua tarvitseva ryhmä, mutta yleistykset, jotka kohdistuvat haavoittuvaisiin vähemmistöihin, ovat rikos.”

3. Myös viranhaltijoiden pitäisi käyttää vapaata sanaa

“Soisi, että erilaiset viranhaltijat toisivat esiin oman alansa epäkohtia ilman että organisaatiot yrittävät rajoittaa. Joitakin vuosia sitten eräs tutkija sai varoituksen, kun hän oli ollut eduskunnan talousvaliokunnassa kuultavana ja oli esittänyt viraston kannasta poikkeavan näkemyksen. Oikeusasiamies otti asiaan kantaa ja totesi, että tutkijalla oli oikeus toimia kuten oli toiminut. Esimerkiksi terveydenhuollossa voi olla asioita, jotka kansalaisten ja päättäjien olisi hyvä tietää. Välillä vaikkapa vanhustenhuollosta liikkuu pelkkiä huhuja. Jos kukaan ei uskalla tulla nimellään ulos, asioita on vaikea selvittää. Myös poliisin. Voi olla, että ihmiset pelkäävät työpaikkojensa puolesta, eivätkä siksi nosta epäkohtia julkisesti esiin. Oikeusasiamies on antanut useammankin lausunnon viranhaltijoiden oikeudesta sananvapauteen.”

4. Sananvapauden suurin uhka ovat valeuutiset

“Yhä paheneva asia ovat valeuutiset ja disinformaation jakaminen, joiden kanssa taistellaan jo nyt. Ihmiset pystyvät tuomaan omaa mutuaan esiin uutisen muodossa, vaikka mutu ei perustuisi mihinkään tosiasioihin. Tämä näkyi työssäni nettipoliisissa, jossa asioita joutui oikaisemaan. Aina valetiedon jakaminen ei ole tahallista. Mediakin oli saattanut saada tiedon jostain lähteestä, joka osoittautui epäluotettavaksi.”

Jussi Tiihonen, kustannuspäällikkö

Tiihonen on kustannuspäällikkö Teoksella. Itsenäinen kustannusyhtiö julkaisee kotimaista tieto- ja kaunokirjallisuutta.

Jussi Tiihonen Heini Lehväslaiho

1. Näkökulmia tarvitaan enemmän kuin yksi

"Laki on laki julkaisijan vastuineen ja oikeuksineen, mutta kustantamisessa on kyse kirjallisuuden monimuotoisuuden ylläpitämisestä. On tärkeää, että meillä on sekä kokeilevaa, vaikeana pidettyä että marginaalista kirjallisuutta. Jatkuvasti uutta. Se osaltaan avaa ja pitää yllä uudenlaisen ajattelun mahdollisuutta. Omasta porstuasta voi tarkkailla maailmaa, mutta se ei totta vie ole ainoa näkökulma."

2. Uuden pelko näivettää

"Uskollisuus uudelle ja totuudellisuudelle ovat tärkeitä asioita kustantamolle. Vähän ylevältähän tuo kuulostaa, mutta jos kirjailijoille ei anna mahdollisuutta kokeilla, etsiä ja löytää jotakin uutta ja todellista, vaarana on näivettyminen. Marginaalit katoavat jonnekin pimentoon, maailma jumiutuu vielä vähän enemmän paikoilleen, ja sitten ollaan vain siellä porstuassa."

3. Sananvapaus ei poista totuuden vaatimusta

"Erityisesti tietokirjallisuuteen liittyy totuudenmukaisuuden vaatimus, joka ei nykyään ole niin itsestään selvä, että sen voisi vain ottaa annettuna.".

Kai Kotiranta, asianajaja

Kotiranta on tunnettu juristi, joka mm. avustaa Helsingin Sanomia viestikoelaitokseen liittyvän uutisen oikeuskäsittelyssä.

Yle

1. Sananvapaus takaa demokraattisen yhteiskunnan

“Demokraattisessa yhteiskunnassa pitää olla vapaa journalistinen yhteisö, joka välittää tietoja ja näkökulmia erilaisista yhteiskunnallisista teemoista ja ilmiöistä. Suomessa toimittajan työ on aina ollut arvostettua. Arvostus ja vapaus kulkevat käsi kädessä. Toki on erilaisia ilmiöitä, kuten vaikka Sipilä-case, joilla koetellaan vapaan journalismin rajoja. Se kuuluu journalismiin, mutta tapausten pitää olla läpinäkyviä ja jälkipyykki pitää hoitaa läpinäkyvästi. Mielestäni näin tapahtui ja Sipilä-case ei vaikuttanut sananvapauteen. Me emme tunnista, emmekä tiedä oikeuksiamme, jos niitä ei välillä testata.”

2. Oleellista on vapaus

“Sananvapaudessa painottuu ilmaisu ”vapaus”. Vapaudella tarkoitetaan muun muassa sitä, että journalistinen yhteisö saa tehdä toimituksellista työtään ennakkosensuurista vapaana. Kaikissa eurooppalaisissa demokraattisisissa yhteisöissä ennakkosensuurin puute on keskeinen asia. Perusoikeuksia koetellaan jatkuvasti. Jos meillä on vapauksia niitä pitää pystyä koettelemaan. Ihmisoikeustuomioistuimen laaja ratkaisukäytäntö osoittaa, että perusoikeuksien rajoja myös haetaan.”

3. Moniääninen yhteiskunta vaatii monta ääntä

"Moniarvoistuvassa ja monikulttuurisessa yhteiskunnassa myös viestinnän pitää moniarvoistua ja monikulttuuristua. Sananvapaus on yhteiskunnallisesti muuttuva käsite ja viestinnänkin pitää huomioida yhteiskunnassa tapahtuvat muutokset. Heitän palloa valtamedioiden päätoimittajille: kun he miettivät, keitä palkkaavat, moniäänisyyden pitäisi näkyä myös toimittajakunnassa. Median tehtävä on kertoa eri näkökulmia, jotta yleisö voi tehdä omat johtopäätöksensä."

4. Anonyymius on uhka

“Se, että meillä on monipuoliset viestintäkanavat kaikkien käytössä, antaa mahdollisuuden anonyymiin palautteeseen. Toimittajat esiintyvät omilla nimillään, mutta kritiikin antajat piiloutuvat usein nimimerkkiensä taakse. Silloin voi esittää kovaakin kritiikkiä. Kova kritiikki taas saa usein julkisuutta. Tämä voi johtaa siihen, että toimittajat joutuvat työssään paineiseen tilanteeseen ja sitä kautta tosiasiallisesti sananvapautensa rajoittamiseen. Toimittajat eivät saa pelätä työssään. Se kääntyy sananvapautta vastaan ja tuhoaa sen. Viittaan toimittaja Rebekka Härkösen julkisuudessa olleeseen juttuun. Tämä on demokraattisen ja vapaan tiedonvälityksen suurin uhkakuva."

Torstaina vietetään kansainvälistä lehdistönvapauden päivää, ja lehdistön- ja sananvapauden teemat näkyvät monissa medioissa.

Korjaus 3.5. klo 20.35: Päivän nimi on tarkennettu kansainväliseksi lehdistönvapauden päiväksi.

Lue myös nämä:

Testaa sananvapauden rajoja – mitä netissä saa sanoa?

Testaa, tunnetko sananvapauden rajat: Mitä saa jakaa, ketä kuvata, saako poliisista tehdä parodiaa?