Varallisuus kasvaa pienistä puroista, ja minä olen siitä esimerkki, kirjoittaa IL Rahan Merja Mähkä.

Alkuvuodesta jouduin elämäni ensimmäiseen kunnolliseen somekohuun.

Se alkoi Iltalehden haastattelusta, jonka annoin liittyen kirjaan Sijoittajaksi 7 päivässä. Olen sen toinen kirjoittaja. Sanoin haastattelussa, että jokainen voi sijoittaa, ja että sijoittajan ei tarvitse olla rikas. Kerroin myös, että sijoitusvarallisuuteni arvo oli silloin 300 000 euroa.

Vyörytystä kesti kolme päivää ja se oli satuttavaa. Tyypillisissä kommenteissa yhdistettiin kaksi asiaa. Se, että sanon sijoittamisen kuuluvan kaikille ja se, kuinka paljon sijoitusvarallisuutta minulla oli valmiiksi, kun aloin sijoittaa. Kerrataan se vielä tässä: 60 000 euroa.

Eli vitsi kuului näin: Sijoittaminen kuuluu kaikille, sanoo Merja, joka on saanut 60 000 euroa isältään. Hehhee!

Somekohun keskellä on ihan mahdotonta lähteä oikomaan faktoja, erityisesti jos ne ovat monimutkaisia. Ihmiset eivät kuuntele, jos he ovat saaneet jo mehevämmän ajatuksen mieleensä.

Jäin miettimään, mitä olisin voinut sanoa toisin. Olisiko pitänyt sanoa, että ei, sijoittaminen ei kuulu kaikille? Mutta eihän niin voi sanoa! Eikä ajatella. Kieltäydyn olemasta se tyyppi, joka ajattelee, että tähän eivät pysty kuin ne, joilla on käynyt poikkeuksellinen tuuri. Ei sijoittaminen ja säästäminen niin vaikeaa ole.

Kyse on periaatteesta. Minä uskon tänään, huomenna ja vuoden päästä siihen, että sijoittaminen ja vaurastuminen voivat kuulua ihan kaikille. Me voimme vaikuttaa näihin asioihin omalla tekemisellä, oli meillä rahallista alkupääomaa tai ei.

Viime kevään aikana selvitin itselleni myös niitä faktoja, minkälaisen lahjoituksen olin saanut ja milloin.

Vanhoista papereista kävi ilmi, että sain lapsena noin 25 000 markan arvosta osakkeita pääosin 80-luvulla. Nykyrahassa lahjoituksen arvo on noin 8 000 euroa. Summa vastaa seitsemän vuoden lapsilisiä, tai sitä, että koko lapsuuden ajan laitetaan 40 euroa kuussa sijoitusrahastoon. Onhan se tietysti paljon sekin, mutta se ei ollut ylivoimainen perheelle, jossa molemmat vanhemmat ovat keskituloisessa palkkatyössä.

Näiden lahjaksi saatujen osakkeiden arvo nousi vuosien varrella moninkertaiseksi. Juuri sen takia sijoittaminen on hienoa! Koska olin työelämässä säästänyt myös itse, kasassa oli 60 000 euron sijoitusvarallisuus, jonka pohjalta aloitin aktiivisemman sijoittamisen ja säästämisen vuonna 2012. Olin silloin 35-vuotias, joten potilla oli ollut aikaa kasvaa.

Kaikki muut tietysti unohtivat somekohun heti, kun se loppui. Mietin, että ihmisten pitäisi kyllä saada tietää, että pienilläkin summilla pääsee alkuun. Mietin sitäkin, että ihmisten pitäisi saada tietää sekin, että ne pienet summat kasvavat, kun antaa niille aikaa. Se on se sijoittamisen ja säästämisen hienoutta. Ja lopulta mietin sitäkin, että ihmisten pitäisi saada tietää, että omien raha-asioiden hoitaminen voi olla kivaa, kiinnostavaa ja palkitsevaa.

Lopputuloksena kiteytyi tämä ajatus: Tapa, jolla Suomessa ajatellaan ja puhutaan rahasta on edelleen synkkä ja ihan syvältä, huolimatta siitä, että tässä on nyt eletty viime vuodet jonkinlaista sijoitusbuumia. Ja se tapa pitää muuttaa.

Tässä sitä muutosta nyt tehdään.

Oman talouden laittamisen iloa tuottavaan asentoon ei välttämättä tarvitse olla mahdottoman vaikeaa, työlästä ja inhottavaa. Tarvitaan tietoa, esimerkkejä, optimismia, minä-pystyn-tähän-henkeä ja lopulta uusia toimintatapoja. Sen jälkeen uudet tavat täytyy sovittaa sellaisiksi, että niitä on riittävän helppo noudattaa.

Me aiomme nyt Iltalehdessä tuoda esiin niksejä, joilla omaa taloutta voi alkaa vääntää toiseen asentoon. Tuomme esiin myös ihmisiä, taloussankareita, jotka uskaltavat rikkoa rahaa ympäröivän vaikenemisen muurin, ja joiden tarinat innostavat.

Tervetuloa mukaan! Juttuvinkit voit laittaa myös osoitteeseen merja.mahka@iltalehti.fi. Muutetaan asioita yhdessä.