On vaikea, jollei mahdoton keksiä etunimiä, joihin pieni ihminen on ikänsä tyytyväinen. Sen sijaan ei ole temppu eikä mikään keksiä nimi, joka on vaikea muistaa, lausua tai kirjoittaa, ja joka todennäköisesti aiheuttaa sekaannuksia. Liika kikkailu kostautuu. Katleena Kortesuo ja Liisa-Maria Patjas ajattelivat, että voisi olla etunimikirjan paikka.

Kun vanhemmat miettivät lapselle nimiä, he saattavat selata läpi nimipäiväkalenteria, keksiä jotakin uutta ja erikoista jolla pienokainen erottuu muista tai kuunnella suvun vinkkejä perineenä kulkevista tai edellisiä sukupolvia muistavista nimistä. Etunimiä pitää mallata sukunimeen ja miettiä miten mielikuva nimestä kuvaa lasta. Entä tulevatko mieleen erilaiset sanamuunnokset, sivumerkitykset ja muut sudenkuopat? Ja anteeksi oliko se Niko vai Nico?

Kun nimi alkaa kuulostaa klingonilta, se todennäköisesti ei ole se paras vaihtoehto Katleena Kortesuo

On mahdoton tietää nimeä, johon nimettävä on varmasti ikänsä tyytyväinen. Mutta varmasti pystyy kehittämään nimen, joka on epäkäytännöllinen, hankala tai tuottaa sekaannuksia. Ensi vuoden alussa Katleena Kortesuolta ja Liisa-Maria Patjakselta ilmestyy uusi etunimikirja, jossa he antavat vinkkejä toimivista ja toimimattomista nimistä.

Nimet saattavat elää omaa elämäänsä

– Tiedän ihmisiä, joille on annettu virallinen ristimänimi, sanotaan vaikka Michelle tai Anna-Riikka, mutta heitä on lapsuudesta saakka sanottu Mimmiksi tai Akuksi. Ja lempinimi on heille identiteetti, jolloin he virallistavat tuon tutun lyhyen nimensä. Tai voi olla Anna-Kaisa, jota on aina kutsuttu Kaisaksi. Nimi on virallisesti väärässä, ja Kaisa törmää siihen aina kun hän saa nimirekisteriin perustuvaa postia. Se voi tulla aina Annalle, sanovat Katleena Kortesuo ja Liisa-Maria Patjas.

Ja anteeksi oliko se Niko vai Nico? Katleena Kortesuo

– Pahinta on, että kun on keksinyt nimen johon ei liity mitään ikävää sivumerkitystä, ja joka on helppo kirjoittaa, että nyt on hyvä nimi, niin eikö silloin tule julkisuuteen joku törttöilevä rattijuoppo silikonisalarakas, joka on juuri lapsesi kaima. Ei voi koskaan antaa nimeä, joka ei koskaan nolota.

Kaksiosaiset ovat hankalia

Toimittajana jäi miettimään, että kun Katleena Kortesuo ja Liisa-Maria Patjas puhuivat Anna-Riikasta ja Anna-Kaisasta, niin etteivät vain olisi Annariikka ja Annakaisa.

– Itse olen Liisa-Maria. Aina pitää muistaa sanoa, että se on Liisa viiva Maria. Eikä siis Marja vaan iillä. Silti selopputulos saattaa olla jotakin muuta. Ja Katleena joka on täysin toimiva suomalaiseen ääntämyksen sopiva nimi, niin joku haluaa korjata sen Kati-Leenaksi. Näissä voi mennä metsään, vaikka nimi tuntuisi kuinka turvalliselta valinnalta, selittää Liisa-Maria.

Eikö silloin tule julkisuuteen joku törttöilevä rattijuoppo silikonisalarakas, joka on juuri lapsesi kaima Liisa-Maria Patjas

– Jos oikein väkisin haluaa etsiä hankaluuksia, niin kannattaa laittaa nimeen x, c, g ja y, ja mieluusti mahdollisimman pitkä yhdistelmänimi, kuten Yannina-Angelica. Ja kun vokaalien määrä kirjoitetaan ja lausutaan eri tavalla ja pituisena, siinä on kaikki petattuna niin varmasti että kirjoitusongelmia, ääntämisongelmia, pitkän nimen käyttöongelmia tulee, miettii Katleena Kortesuo.

Ääkkösiä ja erikoisuuksia?

– Usein halutaan kansainvälinen nimi. Kuitenkin lähtökohta on, että lapsi syntyy Suomeen, käy täällä koulunsa ja todennäköisesti asettuu asumaankin. Ensisijaisesti pitäisi valita nimi, joka toimii tässä kieliyhteisössä, vielä toistaiseksi on todennäköisempää, että lapsi asuu Suomessa kuin muuttaa ulkomaille, vastaa Liisa-Maria Patjas.

Aina pitää muistaa sanoa, että se on Liisa viiva Maria Liisa-Maria Patjas

– Toivottavasti kirjasta on hyötyä niille vanhemmille, jotka antavat vauvalle nimeä. Ettei tule puskista yllätyksiä, kuten vaikka sukunimen kanssa jokin hassu sanamuunnos. Kyrön perheeseen ei kannata kastaa Sirpaa. Nimessä on muutakin mietittävää, kuin että se tuntuu kivalta. Miten sitä pystyy käyttämään, miten sitä taivutetaan, onko se liian pitkä, onko sillä hassuja sivumerkityksiä, listaa Katleena Kortesuo.

– Etunimeen voi liittyä sukuun liittyvää painolastia, jonka pitäisi periytyä. Mutta toimiiko se kokonaisuutena ja nykyaikana, etunimi ja sukunimi sekä kaikki muut mahdolliset etunimet. Ja mikä on lain vaatimus. Erikoisuuden tavoittelussa voi totta kai koetella rajoja, kun varautuu mahdollisuuteen, että nimi hylätään, sanoo Liisa-Maria.

– Nimi voi olla erikoinen, mutta ei sen tarvitse olla omituinen. Kun nimi alkaa kuulostaa klingonilta, se todennäköisesti ei ole se paras vaihtoehto, nauraa Katleena.