Uutisanalyysi: Jos vihreiden johto olisi kertonut medialle selkeämmin Elina Moision roolin ja taustan, koko mediakohua tuskin olisi syntynyt.

Monissa uutismedioissa on viime päivänä kohkattu lobbareista. Muun muassa Helsingin Sanomat kertoi, että Antti Rinteen (sd) johtamissa hallitusneuvotteluissa vihreitä edustanut Elina Moisio on viestintätoimisto Miltton Networkin osakas. Syntyi mediamölinä lobbaamisesta, demokratiasta ja jopa korruptiosta.

Iltalehden toimittaja Lauri Nurmi kirjoitti, ettei Moisio -asetelma kestä moraalista arviointia.

Nurmi pähkäili, että lukuisat yritykset ovat Miltton Networksin asiakkaita ja monilla yrityksillä on taatusti yhtenä tavoitteena pyrkiä vaikuttamaan suomalaisten työmarkkinoiden lainsäädäntöön.

”Nyt niiden lobbari istuu neuvottelemassa juuri tästä aihepiiristä hallitusneuvotteluissa”, Nurmi kirjoitti analyysissään, joka kritisoi muidenkin puolueiden viestintätoimistovalintoja hallitusneuvotteluiden kirjoittajiksi.

Iltalehden ja Helsingin Sanomien uutisoinnista syntyi niin kova julkinen paine, että Elina Moisio ilmoitti jättävänsä tehtävänsä työelämää kehittävässä työryhmässä. Ryhmään kuului Moision lisäksi kymmenkunta puolueiden nimeämää asiantuntijaa. Ryhmää johti ja johtaa edelleen Antti Lindtman (sd).

Elina Moision roolin voi nähdä ongelmallisena, mutta sen voi nähdä myös normaalina asiantuntijatyönä. Vihreät halusi nimetä juuri hänet puolueen neuvottelijaksi, ajamaan vihreiden näkemystä työelämän kehittämisessä.

Moisiohan on työskennellyt Ville Niinistön (vihr) erityisavustajana Jyrki Kataisen (kok) hallituksessa ja ennen tätä työministeri Tarja Cronbergin (vihr) ja Anni Sinnemäen (vihr) erityisavustajana. Moisio on lisäksi Helsingin kaupunginvaltuutettu. Vihreää taustaa siis riittää, ja Moision ”urapolku” on hyvin tyypille erityisavustajalle: monen työura jatkuu poliittisten tehtävien jälkeen viestintätoimistossa.

Toimitusten sähköposteihin putkahtaa päivittäin jonkin etujärjestön tai lobbarin ”ohjeet” hallitusohjelmaa kirjoittaville poliitikoille. Vaikuttamispyrkimyksiä tulee kymmeniä, jos ei satoja.

Näitä ohjeita satelee esimerkiksi luontojärjestöiltä, jotka ovat huolissaan hakkuiden määrästä tai soidensuojelusta. Ay-liike rummuttaa työntekijöiden liian pienistä palkoista ja työhyvinvoinnista, Elinkeinoelämän keskusliitto liian suurista palkoista ja liian kireästä verotuksesta.

Ihmisoikeusjärjestöt tasa-arvosta – ja esimerkiksi Panimoliitto oluen verokohtelusta.

Oluen verokohteluun liittyy yksi konkreettisimmista vaikuttamispyrkimyksistä, joka on läsnä poliittisessa kamppailussa lähes joka viikko. Päätökset alkoholipolitiikassa vaikuttavat ravintolakulttuuriin, juomatapoihin ja kansanterveyteen sekä verotukseen, alkoholin menekkiin kaupoissa ja sitä kautta myös työpaikkoihin.

Panimoliitto lobbaa ahkerasti, sillä Suomessa alkoholiverotus on heidän mielestään korkealla tasolla: Moni suomalainen hakee juomansa Virosta tai Latviasta, ja tämä on pois kotimaisilta oluenvalmistajilta.

Panimoliitto toimikin rekrytoinnin suhteen kuin viestintätoimisto Miltton ja palkkasi toimitusjohtajaksi poliittisen kentän tuntevan henkilön.

Pestin sai marraskuussa 2018 keskustalainen Riikka Pakarinen.

Pakarinen siirtyi oluenvalmistajien leipiin suoraan pääministeri Juha Sipilän (kesk) EU-asioiden neuvonantajan tehtävästä. Entisellä EU-mepillä on hyvät suhteet keskustapoliitikkoihin, ja hän tuntee hyvin koko poliittisen järjestelmän.

Etujärjestön näkökulmasta katsottuna siis oivallinen lobbari ja alan äänitorvi.

Keskustalaiset kannattavat tunnetusti tiukkaa konservatiivista alkoholipolitiikkaa. Nyt keskustalainen lobbaa keskustalaisia, jotta Panimoliitto saisi kevyemmän verokohtelun ja Riikka Pakarinen palkkansa.

Riikka Pakarisen ja Elina Moision roolit ovat erilaiset: Moisio teki hallitusohjelmatyötä vihreiden pyynnöstä, ja päivätyönään hän edustaa sitä tahoa, joka hänen palkkansa maksaa. Oli se sitten ay-liike tai yksityinen yritys. Pakarinen taas tekee lobbausta Panimoliiton edustajana. Siitä saatiin näyte 10. toukokuuta, kun Panimoliitto lähetti tiedotteen, jossa Pakarinen vaatii panimoalalle suotuisaa alkoholiverotusta.

Poliitikkojen ja heidän erityisavustajiensa siirtymiset terveysfirmoihin, viestintätoimistoihin tai etujärjestöihin eivät näytä olevan kovin suuri yhteiskunnallinen ongelma.

Uutismedia kertoo lyhyesti nimitysuutiset, ja jotkut välineet jaksavat jopa kaivaa taustoja esille.

Kohuja syntyy silloin tällöin. Välillä kohuista on hyötyä, sillä parhaimmillaan media nostaa esille yhteiskunnallisen epäkohdan, joka voi johtaa jopa lakimuutokseen.

Suomessa kiristettiin esimerkiksi virkamiesten ja poliittisten erityisavustajien karenssilakia vuoden 2017 alussa. Taustalla oli kohu kokoomuslaisten poliitikkojen ja erityisavustajien siirtymisistä yksityisiin terveysfirmoihin sote-valmistelun tiimellyksessä.

Karenssisopimuksia ei ole laista huolimatta juuri allekirjoitettu, ja Sipilän hallituksessa toimineet ministereiden avustajat ovat loikanneet vähitellen eri yritysten tai lobbareiden kelkkaan. Karenssilaki ei koskenut heitä, mutta seuraavien erityisavustajien kohdalla karenssiharkinta on astetta tiukempaa.

Toisaalta erityisavustajienkin pitää saada mahdollisuus työskennellä jossakin poliittisen avustajauran jälkeen, vaikkapa lobbausfirmassa.

Yleisön ja demokratian kannalta olisi kuitenkin kohtuullista, että lobbauspelin säännöt olisivat kaikille selvät. Henkilöiden eri roolit ja taustat pitää selittää yleisölle riittävän avoimesti ja ymmärrettävästi.

Jos Elina Moision tai muiden asiantuntijoiden roolit ja taustat hallitusneuvotteluissa olisi kerrottu medialle ja yleisölle selkeämmin ja hyvissä ajoin, koko mediakohua tuskin olisi syntynyt.