Brysselillä on ollut tapana julistaa joulurauha putsaamalla pöydältä epämieluisat ja riitaiset asiat. Jos päätökseen ei ole kyetty, ongelma on siirretty seuraavalle vuodelle. Kunhan kinkut on syöty ja raketit ammuttu, on ollut mukavampi aloittaa uusi vuosi vaikka vanhoilla ongelmilla.

Vuosi 2017 oli Euroopan unionissa rankka ja ajoin kaoottinenkin, täynnä vaaleja ja yllätyksiä, mutta se päättyi silti mukavasti, melkein jouluisen lämminhenkisesti.

Britannian pääministeri Theresa May saatettiin ulos hänelle muutaman tunnin mittaiseksi jääneestä EU-huippukokouksesta taputtaen.

May oli tehnyt naisen työn!

Epäilijöiden iloksi May sai kuin saikin EU:n kanssa kasaan sopimuksen eroon liittyvistä pääkysymyksistä: EU-kansalaisten vapaasta liikkuvuudesta, Britannian eroon liittyvästä laskusta ja Irlannin tasavallan ja Pohjois-Irlannin välisestä rajasta.

Sopimus ei ole tyylipuhdas suoritus, ja se jättää erityisesti Irlannin saaren halkovan rajan osalta suuren määrän epävarmuuksia ja kysymysmerkkejä, mutta yritys oli hyvä ja aikomus todellinen.

Vaaramomentteja tähänastisessa suorituksessa Maylla on ollut lukuisia: kansan epäsuosio, hallituksen jäsenten niskoittelu, Pohjois-Irlannin unionistipuolueen tukeen liittyvät kahnaukset, oman konservatiivipuoleen jäsenten selkäänpuukotukset ja kaikista edellisistä johtuen varsin keikkuva pääministerin tuoli, suorastaan jakkara.

Siitä siis Mayn saamat aplodit.

*Nyt vaikeudet vasta alkavat, totesivat joulukuun huippukokouksen päätteeksi *Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Donald Tusk ja komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker.

Brysselissä odotetaan Britannialta kirjettä sen tulevaisuuden toiveista, lähinnä kauppasuhteesta, tammikuun loppuun mennessä. Epäviralliset keskustelut voisivat alkaa maaliskuussa. Siitä on vain vuosi eroon ja siirtymävaiheseen, jonka aikana Britannia on velvoitettu noudattamaan kaikkia EU:n sopimuksiaan vailla äänioikeutta.

Britannian yritykset ja rahoitusala ovat heikoilla ja ärtyneitä. Investoinnit ovat monella jäissä siitä yksinkertaisesta syystä, että tulevaisuus on suuri kysymysmerkki.

Viralliset vapaakauppaneuvottelut voivat alkaa vasta eron astuttua voimaan maaliskuussa 2019. Tätä päätöstä vastaan Britannia on taistellut päivittäin ja ymmärrettävistä syistä. Sillä on edessä satojen kansainvälisten sopimusten uusiminen, eikä se voi EU-sääntöjen mukaan tehdä uusia kauppasopimuksia ylimenokauden aikana.

Pääministeri May on toistanut kerta toisensa jälkeen Britannian halun aloittaa neuvottelut uudesta EU-suhteesta samanaikaisesti eroneuvottelujen kanssa. Britannian halu ymmärtää, mitä ero tarkoittaa, on ollut heikko.

Suurvalta – tai entinen suurvalta – toimii suurvallan elkein. Britannia haluaa kaiken antamatta juuri mitään.

Britannian tavoite on säilyttää maksimaalinen vapaakauppasuhde Euroopan mantereeseen ilman, että se on sisämarkkinoiden tai tulliliiton jäsen. EU:n tavoite on sinänsä samankaltainen, mutta perässä on hintalappu eikä se ole pieni.

Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Donald Tusk ja komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker 15. joulukuuta. Olivier Hoslet / EPA

Niin sanottua kovaa brexitiä tavoittelevat poliitikot ovat myyneet kansalle pajunköyttä.

Kansalliseen terveydenhuoltoon ei irtoa viikossa yli 300 miljoonaa puntaa, jonka Britannia säästää jäsenmaksussa. Brexit-neuvotteluista vastaava ministeri David Davis totesi hiljattain myös, että Britannia ei teettänyt minkäänlaisia selvityksiä EU-eron hinnasta ennen toissa kesän kansanäänestystä.

Olisi kannattanut.

Britannian riippumaton taloustutkimuslaitos NIESR julkisti syksyllä selvityksen, jonka mukaan Britannian kauppa EU:n kanssa laskee tavaroiden osalta 35 prosenttia ja palveluiden osalta peräti 61 prosenttia, kun maa poistuu sisämarkkinoilta ja solmii vapaakauppasopimuksen.

Uudet sopimukset BRICS-maiden, Yhdysvaltain ja Kansainyhteisön maiden kanssa tuovat vain muutaman prosentin kasvun.

Irlannissa vastaava taloustutkimuslaitos ESRI arvioi jo syksyllä 2015, että Irlannin ja Britannian keskinäinen kauppa kutistuu viidenneksen.

Britannian kaupan arvo Euroopan talousalueelle oli vuonna 2014 450 miljardia euroa.

EU-maat voinevat odottaa aluksi siis täysin epärealistisia toiveita ja tavoitteita.

Kanadan kaltainen, ainoastaan tavaroiden vapaaseen liikkumiseen keskittyvä CEATA-sopimus ei riitä. Brexit-ministeri Davis on puhunut CETA +++ -sopimuksesta, joka kattaisi myös palvelut.

Tämän toteutuminen on epätodennäköistä, koska EU:lla ei ole mitään aietta eikä tarvetta hyväksyä Britannian yritysten sääntöjä.

Norjan kaltainen sopimus on sekin sellaisenaan poissuljettu hinnan ja sääntöjen takia.

Britannian nykyjohto on myymässä kansalaisille illuusiota, joka ei voi toteutua. Globaalissa maailmassa ei ole yhtään valtiota, joka voisi yksipuolisesti sanella ehtonsa ja toimia globaalisti maksamatta siitä käypää hintaa. Tai olla noudattamatta kansainvälisiä sopimuksia jäämättä ulkokehälle, mikä ennen kaikkea tarkoittaa taloudellisia menetyksiä.

Yhdyn niiden kollegoiden, poliitikkojen ja asiantuntijoiden kuoroon, jotka vahvasti ennakoivat, että brexit-laiva ei ole satamassa, kun Britannian siirtymäaika umpeutuu.

Britannian keikkuva hallitus on ehtinyt kaatua moneen kertaan, ja myös mielipidekyselyissä näkyy brexitin vastustajien määrän kasvu.

Euroopan unioni näyttää puolentoista vuoden kuluttua erilaiselta. Europarlamenttivaalien jälkeen Brysselissä on uusi komissio ja uusi parlamentti.

Henkilökohtaisesti antaisin mielikuvituksen Nobel-palkinnon sille, joka keksii, miten Irlannin saaren halkova EU:n ulkoraja tehdään näkymättömästä näkyväksi niin, ettei se edelleenkään näy lainkaan. Pitkäperjantain rauhansopimuksella ja Irlannin tasavallalla on hämmästyttävän merkittävä rooli tulevissa kauppaneuvotteluissa.

Ettei vaan kävisi niin, että EU:lla on neuvottelukumppanina Iso-Britannian sijaan maa nimeltä Pieni-Britannia.