Riittävän korkea perustulo mahdollistaa hyvinvointivaltion uudistamisen markkinavetoisempaan suuntaan

”Tietyn minimitulon takaaminen jokaiselle [minimum income for everyone], tai eräänlainen pohja jonka alle kenenkään ei tarvitse pudota edes silloin kuin hän ei kykene pitämään itsestään huolta, [on] välttämätön osa […] Suurta Yhteiskuntaa.” – F.A. Hayek

Silloin harvoin kun ajattelemme sosiaaliturvaa, tuskin ensimmäisenä ihailemme sen dynaamista potentiaalia. Tälle on hyvät syynsä, sillä nykymuodossaan sosiaaliturva lähinnä hidastaa talouden spontaania kehitystä. Hyvinvointivaltio ja innovaatio eivät yleensä sovi samaan lauseeseen. Ja jostain syystä perustulon idea on kuitenkin iskenyt lujaa mm. Piilakson miljonääreihin. Monet uuden talouden gurut uskovatkin, että perustulo voi pelastaa rappeutuvan hyvinvointivaltion itseltään (edesauttamalla sopeutumista globalisaatioon ja nopeaan teknologiseen kehitykseen).

Perustulo, tai jokin sen tapainen, voi toimia entistä vapaamman ja reilumman markkinatalouden ensimmäisenä askeleena. Sen tuoman turvan avulla on mahdollista poistaa työmarkkinoiden sääntelyä ja päästää eroon TES:sien yleissitovuudesta. Ennen kaikkea se on ainoa taattu tapa tarjota automaattinen perusturva kaikille kansalaisille, kun valtio ja/tai markkinat epäonnistuvat.

Tarkoitan perustulolla kaikkien kansalaisten yhteistä, automaattista perusturvaa. Sen voi toteuttaa pääosin kolmella eri tavalla (näiden välillä ei ole suuria käytännön eroja): suorana tulonsiirtona (perustulo), negatiivisena tuloverona tai sosiaaliturvatilin (esim. perustilimalli) kautta.

Ehdotan, että riittävä ja toteuttamiskelpoinen perustulo Suomessa olisi n. €750-1250/kk jokaiselle kansalaiselle. Tämän rahoittamiseksi voimme purkaa olemassaolevia tulonsiirtoja.

Perustulo voidaan rahoittaa ilman tulonsiirtojen kasvattamista

Monet tahot ovat esittäneet, että ns. ”realistinen” perustulo on mahdollisimman pieni. Tämä lähtee siitä oletuksesta, että maltillinen perustulo on helppo rahoittaa ja rakentaa. Mutta maltillinen perustulo on itse asiassa yllättävän huono lähestymistapa. Mitä pienempi perustulo halutaan, sitä pienemmät sen hyödyt. Se ei kykenisi uudistamaan rakenteita tarpeeksi. Yksilöiden vapautta ja yhteiskunnan dynaamisuutta parantaa paremmin riittävän korkea perustulo, joka turvaisi kaikille elämän perusedellytykset, joka rahoitettaisiin uudistamalla runsaasti jäykän hyvinvointivaltion kalkkiutuneita tulonsiirtoja, ja jonka turvin olisi mahdollista purkaa työmarkkinoiden sääntelyä.

Monissa perustulon malleissa on taktisesti jätetty tiettyjä tulonsiirtoja perustulon ulkopuolelle. Näihin kuuluu esim. asumistuki, eläkkeet ja ansisidonnaiset tuet. Tämä on poliittisesti viisasta, mutta taloustieteellisesti epäoptimaalista. Mitä enemmän tukimuotoja yhdistetään kerralla, sitä parempi (eli riittävämpi, reilumpi, dynaamisempi) perustulon malli on mahdollista rakentaa.

Ehdotankin, että perustulon tulisi korvata lähes kaikki Suomen sosiaalimenot. THL:n mukaan Suomen sosiaalimenojan kustannukset olivat v. 2013 n. 62 miljardia euroa. Tämä on asukasta kohden €11.624 vuodessa, tai €967 kuukaudessa. Tällä summalla voisi korvata jo asumistuenkin.

Sosiaalimenot vuosina 1980–2013 vuoden 2013 hinnoin, mrd. € (lähde: THL)

Tietenkin käytännössä esim. kaikki eläkkeet ja toimintarajoitteisuuden tuet on vaikea yhdistää heti perustuloon. Lisäksi osaa palveluista ei ehkä haluttaisi tarjota rahan muodossa. Mutta on täysin absurdia sanoa, että perustuloa ei kyettäisi rahoittamaan vaikka heti. Se onnistuu täysin nykyisen rahoituspohjan sisällä, uudelleenkohdentamalla tulonsiirtoja tasaisesti kaikille kansalaisille. Lisäksi sen avulla on mahdollista säästää miljardeja hallinnollisissa kuluissa, kun Kela tekee itsensä (lähes) tarpeettomaksi, ja kunnallinen sosiaalitoimi voi keskittyä auttamaan ihmisiä tehokkaammin.

Lasketaan perustulon rahoituspohjaksi sitten koko tämä 62 miljardia, tai maltillisemmin vaikka esim. 20 miljardia, niin se riittäisi varsin hyvin rahoittamaan lähes kaikki muut tulonsiirrot korvaavan perustulon. Tosiasiassahan perustulon nettokustannukset ovat huomattavasti pienemmät kuin sen nimelliset bruttokustannukset, koska suuri- ja keskituloisilta perustulo peritään pois verotuksessa; heidän kohdallaan perustulo näyttäytyy automaattisena veronpalautuksena.

Korkea perustulo mahdollistaa julkisen sektorin pitkälle viedyn ulkoistamisen

Perustulokeskustelussa tarkoitetaan ”korvaantumisen” asteella sitä, kuinka pitkälle perustulon on tarkoitus on korvata hyvinvointivaltion muita funktioita. Esim. Kelan tutkimusjohtaja Olli Kangas on heittänyt ilmaan, että perustulon aikana voitaisiin ottaa käyttöön yliopiston lukukausimaksut. Tämä on kuitenkin vain yksi esimerkki. Käytännössä mitä korkeampi perustulo, sitä enemmän hyvinvointivaltion privilegioita ja eturyhmäkohtaisia tulonsiirtoja on mahdollista korvata kaikille kansalaisille maksettavalla yhtenäisellä tukimuodolla, joka kohtelee kaikkia samalla tavalla.

Tietenkin ensimmäinen askel on sosiaaliturvan eri muotojen yhteenniputtaminen ”yhden luukun” (tai ”nollaluukun”) periaatteella. Mutta perustuloa ei tule nähdä pelkästään tukien rationaalisena yhdistäjänä. Julkiset tulonsiirrot eivät nimittäin rajoitu varsinaiseen sosiaaliturvaan. Sulle-mulle-kähminnän mukaan rakennettu hyvinvointivaltio sisältää tuhansia erilaisia subvention muotoja.

Näiden takia julkisen sektorin tulonsiirtojen todellinen suuruus, ja täten perustulon potentiaalinen rahoituspohja, on paljon korkeampi kuin yleensä ajatellaan. Tähän ryhmään kuuluvat erilaisten suorien rahansiirtojen lisäksi erilaiset julkiset palvelut, valtiolliset monopolit, lupakäytännöt, verovähennykset, jne. Mitä enemmän näitä korvataan perustulolla, sitä enemmän ihmisten peruspalvelut on mahdollista tuottaa kilpailuttamalla, ulkoistamalla ja yksityistämällä. (Tämä ei välttämättä tarkoita, että optimaalinen hyvinvointivaltion korvaantumisen aste on 100%.)

Jo yksin verotukien (esim. verovähennysten) arvo on tässä maassa jopa 25 miljardia (lähde: VATT). Verotuet ovat tulonsiirtoja siinä missä sosiaaliturvakin. Ne kohdistuvat poliittisesti suosituille eturyhmille. Valtaosan verotuista voisi perua jo ihan sen takia että järjestelmästä tulisi selkeämpi. Tästä koituvat säästöt voisi kohdistaa perustulon rahoittamiseen ja yleisen veroaskeen laskemiseen.

Mitä enemmän julkista sektoria likvidoidaan, eli lisätään tulonsiirtojen likviditeettiä, lisätään samalla ihmisten vapautta ohjata rahojaan esim. parempaa palvelua tarjoaviin yrityksiin. Perustulon avulla varmistetaan, että kaikilla on varaa terveysvakuutukseen ja peruspalveluihin, ja pidetään myös huoli, että kustannukset pysyvät kurissa, sillä tulonsiirroille asetetaan selkeä katto: jokainen saisi sen n. 1000 euroa kuukaudessa, plus tietyt julkiset palvelut, mutta ei yhtään enempää.

Reformi on mahdollisuus vapauttaa markkinoita ja purkaa kuormalasteittain turhaa sääntelyä. Perustulon avulla on mahdollista poistaa absoluuttinen köyhyys (myös globaalisti: ks. GiveDirectly ). Perinteinen sosiaaliturva on ”luovan tuhon” edessä yhtä impotentti kuin siveä munkki ilotalossa. Ja kuitenkin tarvitsemme talouden dynaamisuutta, jotta hyvinvointi voi kasvaa.

Perustulo, joka olisi riittävän antelias korvatakseen hyvinvointivaltion tulonsiirtoja ja eturyhmäkähmintöjä, olisi vapaan markkinatalouden tehokas viimekätinen turvaverkko.



Blogit Liberan blogiin kirjoittavat eri alojen asiantuntijat tai muuten vain mielenkiintoiset henkilöt. Blogit ovat kirjoittajiensa mielipiteitä, eivätkä välttämättä edusta Liberan virallista kantaa.