Vihreiden kansanedustaja Iiris Suomela sai aikaan melkoisen somemyrskyn toteamalla, että hänen ikäluokkansa on ensimmäinen, joka jää vanhempiaan köyhemmäksi.

Faktantarkastus ei varsinaisesti kuulu kolumnistien toimialaan, mutta kun aihe osuu omalle tontille, niin tehdäänpä kerrankin poikkeus.

Suomela on 25-vuotiaana eduskunnan nuorin kansanedustaja.

Lapsia saadaan Suomessa keskimäärin noin 30-vuotiaana, joten Suomelan vanhempien kohortti täytti 25 vuotta keskimäärin vuonna 1989. Maailma oli silloin melko erilainen.

Viro kuului vielä Neuvostoliittoon, Nokia vasta aloitteli matkapuhelintuotantoa, eikä Suomi ollut vielä voittanut yhtään jääkiekon maailmanmestaruutta.

Tilastot tuolta ajalta ovat kuitenkin koko lailla vertailukelpoisia nykyisen datan kanssa. Tilastokeskus mittasi jo tuolloin kotitalouksien tuloja Tulonjakotilaston avulla. Tämän tilaston keskeisin muuttuja on kotitalouden käytettävissä olevat tulot. Siis tulot, joista on vähennetty verot ja joihin on lisätty erinäiset tulonsiirrot, esimerkiksi opintoraha ja eläkkeet.

Tietojen päälähde on verottaja, joten vuoden 2018 tai 2019 tietoja ei vielä ole käytettävissä. Viimeisin Tilastokeskuksen verkkosivulta löytyvä tieto on vuodelta 2017.

Vuonna 2017 kotitalouksilla, joiden paremmin tienaava puolisko oli 25–34-vuotias, oli käytettävissä keskimäärin 27 467 euroa kulutusyksikköä kohti. Kulutusyksiköllä tarkoitetaan tilastoslangissa ihmisiä. Yhden hengen talouksissa kulutusyksikköjä on yksi. Kahden hengen talouden lasketaan jakavan kahvinkeittimen ja mahtuvan keskimäärin pienempään tilaan, joten siinä kulutusyksikköjä on 1,5. Kahden aikuisen ja kahden lapsen taloudessa kulutusyksikköjä on 2,1.

Kolmekymmentä vuotta aikaisemmin, vuonna 1987, samanikäisten kotitalouksien käytettävissä olleet tulot olivat Tulonjakotilaston mukaan keskimäärin 18 316 euroa kulutusyksikköä kohti. Summa on vuoden 2017 euroissa, joten inflaation vaikutus on puhdistettu luvuista pois. Tämän laskelman mukaan Suomelan ikäluokka tienaa siis melkein 50 prosenttia enemmän kuin vanhempansa samanikäisenä.

Hiukan nuoremmilla tulojen kasvu on pienempää, mutta tämä johtuu pääasiassa opiskelijoiden määrän kasvusta. Kaikesta koulutusleikkauspuheesta huolimatta opiskelijatalouksien osuus kaikista kotitalouksista on kasvanut Tulonjakotilaston mukaan 30 vuodessa 75 prosenttia. Silti opiskelijaikäisten alle 24-vuotiattenkin käytettävissä olevat tulot ovat kasvaneet 30 vuodessa reaalisesti noin 30 prosenttia.

Opiskeluaikainen köyhyys on onneksi useimmille tilapäistä. Koulutus kannattaa Suomessa suunnilleen yhtä hyvin kuin 30 vuotta sitten, joten köyhät opiskelijat voivat edelleen odottaa päätyvänsä valmistuttuaan ihan kunnolliselle tulotasolle.

Kaikki yllä mainitut numerot on laskettu Tilastokeskuksen verkkosivuilta löytyvän julkisen datan perusteella. Kiinnostuneet voivat tehdä niillä paljon muitakin laskelmia. Tuloja voi mitata eri tavoin ja kotitalouksia ryhmitellä monellakin tavalla. Nykynuoria ei silti tilastojen avulla saa millään vanhempiaan köyhemmiksi.

Samalla tavalla nykynuorten vanhempien elintaso on reippaasti nykynuorten isovanhempia korkeampi. Elintason nousu on Suomessa ollut huimaa, eikä varsinaista loppua ole näkyvissä.

Ellei mitään mullistavaa tapahdu, nykynuorten lapset ovat taas vanhempiaan varakkaampia. Tulevaisuuteen liittyvät toki suurimmat riskitkin. Ekokatastrofi tai maailmansota tekisi tällaiset elintasovertailut äkkiä tyhjänpäiväisiksi.

Tilastovertailut ovat aina hankalia. ”Menes valittaan nälkääsi niin lyödään semmonen rätinki eteesi, jossa todistetaan, ettei sinulla voi olla nälkä”, purnasi jo Tuntemattoman sotilaan Lahtinen.

Laskelmia voikin yrittää parannella vaikkapa ynnäämällä mukaan ilmaiset digitaaliset palvelut. Näitä nykysuomalaisilla on kännykässään enemmän kuin kellään olisi ollut 30 vuotta sitten varaa.

Ja jos tulot kuvaavat elintasoa huonosti, samanlaisia vertailuja voitaisiin tehdä vaikkapa itsemurhien määrästä tai odotetusta eliniästä.

Tulos on sama: ennen ei ollut paremmin.

Edes nuorilla.