Psykologin mukaan aikuisen tehtävä on rankaista, kun lapsi tai nuori tekee väärin, mutta siihen ei tarvita minkäänlaista väkivaltaa vaan voi esimerkiksi rajoittaa pelaamista. Kuva: Toni Pitkänen/Yle

Psykologin mukaan aikuisen tehtävä on rankaista, kun lapsi tai nuori tekee väärin, mutta siihen ei tarvita minkäänlaista väkivaltaa vaan voi esimerkiksi rajoittaa pelaamista. Kuva: Toni Pitkänen/Yle Toni Pitkänen / Yle

Ylen aiemmin torstaina julkaisemassa ja paljon lukijoita keränneessä jutussa kerottiin Jouppilan nelosten perheen väkivallan varjostamasta lapsuudesta.

Suomen kuuluisin nelikko, 50-luvun alussa syntyneet Jouppilan neloset, istuivat pöydän alla ja odottivat vuoroaan piiskattavaksi. Median seuraamien lasten lapsuutta varjosti mielenterveysongelmaisen äidin kovalla kädellä säännöllisesti jakama kuritus.

Nykyään äidit ja isät eivät tartu enää vitsaan. Myös tukistaminen, sormille näpäyttäminen ja läimäyttäminen ovat Suomessa vähentyneet selkeästi viimeisen kymmenen vuoden aikana, selviää Lastensuojelun keskusliiton asenneselvityksestä (siirryt toiseen palveluun).

Ohjelmajohtaja Miia Pitkänen kertoo, että suomalaiset ovat erittäin hyvin perillä siitä, että laki kieltää lasten ruumiillisen kurittamisen.

– Tuoreimmassa eli vuoden 2017 asenneselvityksessä 95 prosenttia vastaajista tiesi 1980-luvun alkupuolella voimaan tulleesta laista, Pitkänen sanoo.

Psykologi Keijo Tahkokallio miettii Jouppilan nelosten lapsuutta. Aikakausi ei tukenut monikkoperheiden ongelmia, eikä mielenterveyspulmista välttämättä haluttu edes puhua hulluksi leimautumisen pelossa. Vitsan antaminen kuului arkiseen elämään. Hän muistaa itsekin elävästi, miten koivunoksien isku sai paljaat sääret kirvelemään. Tahkokalliotakin piiskasi äiti.

– Se oli ajan tapa silloin. Nykyään sentään on olemassa palveluja ja esimerkiksi mielen ongelmista uskalletaan puhua ääneen.

Ei satuteta, mutta uhataan sillä

Vaikka enää ei piiskata, lasten rankaiseminen ei ole nykykodeista kadonnut. Henkistä väkivaltaa, esimerkiksi satuttamisella uhkailua, käytetään Miia Pitkäsen mukaan enemmän kuin aikaisemmin.

Lapsille huudetaan, heitä nälvitään, vähätellään ja jätetään huomiotta. Silti vanhemmat pitävät henkistä väkivaltaa yhtä pahana, jos ei pahempanakin kuin fyysistä väkivaltaa.

Lastensuojelun Keskusliiton asennetutkimuksessa mies- ja naisvastaajat olivat asiasta yhtä mieltä.

– Tutkimuksemme näyttää, että vaikka asenne olisi kohdallaan, se ei takaa sitä, että arkivanhemmuudessa ei turvauduttaisi haitallisiin kasvatusmenetelmiin, toteaa Miia Pitkänen.

Psykologi Keijo Tahkokallio muistuttaa, että henkinen väkivalta jättää luunappia ja tukistusta vakavamman jäljen lapsen mieleen. Erityisen vahingoittavaa on uhata lasta hylkäämisellä.

– Se on lapselle ja miksei nuorellekin elämän ja kuoleman kysymys ja nakertaa todella pahasti luottamusta vanhempiin ja omaan turvallisuuden tunteeseen. En toki kannusta minkäänlaiseen väkivaltaan, mutta vertaan näin: mustelmat paranevat, mutta pitkään jatkuvasta henkisestä väkivallasta jää pysyvä jälki mieleen.

Vallankäyttö tuli väkivallan tilalle

Mitä alistaminen, pelottelu ja vähättely kertovat ajastamme? Tahkokallion mielestä kyse on hukassa olevasta vanhemmuudesta. Lapsen tunteenpurkauksia ei kestetä, vaan yritetään hallita kieroutuneella vallankäytöllä.

Lastensuojelun keskusliiton ohjelmajohtaja Miia Pitkänen uskoo väärien ratkaisujen kumpuavan vanhempien tai vanhemman kokemasta vahvasta uupumuksesta ja yksin olemisen tunteesta.

– Sorrut huutamaan tai vähättelemään lasta, vaikka kuinka tiedät, että se on väärin ja haitallista, hän miettii.

Keijo Tahkokallio muistuttaa, että aikuisen tehtävä on rankaista, kun lapsi tai nuori tekee väärin. Siihen ei tarvita henkistä eikä fyysistä väkivaltaa. Kätevintä on ottaa mieluinen etu määräajaksi pois eli esimerkiksi rajoittaa pelaamista tai vaikkapa ottaa puhelin pois. Toinen hyvä keino on laittaa lapsi tai nuori vastaamaan hyvällä tekemäänsä pahaan eli hyvittää jollakin yhdessä sovitulla tavalla tekonsa.

– Lapsi ymmärtää jo nuoresta, jos on tehnyt väärin. Hänen pitää kehittyäkseen myös oppia, että siitä seuraa jotakin. Vahingollista on, jos rankaisu tulee, vaikka lapsi ei olisi tehnyt mitään väärää. Silloin asiaa ei pysty ymmärtämään, Tahkokallio sanoo.

Oma lapsuus heijastuu kasvatukseen

Lastensuojelun Keskuliiton 2017 tekemästä asennekyselystä ei selviä, kumpi sukupuoli käyttää enemmän henkistä väkivaltaa lapsia kohtaan. Edelleen kuitenkin näyttää siltä, että miehet suhtautuvat ylipäätään kurittamiseen naisia myötämielisemmin.

Ohjelmajohtaja Miia Pitkänen uskoo, että Suomessa on paljon nuoria vanhempia, joita ei ole fyysisesti kuritettu. Se heijastuu myös fyysisen kurittamisen määrän vähenemiseen.

Omat lapsuuden kokemukset vaikuttavat voimakkaasti siihen, miten itse kasvattaa lapsensa.

Myös henkisen väkivallan käyttö peritytyy sukupolvelta toiselle. Alistamisesta ja uhkailusta ei jää mustelmaa. Siksi Pitkäsen mielestä olisi tärkeää, että esimerkiksi neuvolassa keskusteltaisiin vanhempien omasta lapsuudesta.

Lastensuojelun Keskusliitto lupaa uusia asenneselvityksen tuloksia 2021.

– Toivottavasti silloin alkaisi näkyä laskua myös henkisen väkivallan kohdalla.

Lue seuraavaksi: Nelosten äiti pahoinpiteli, nimitteli ja vähätteli – Suomen kuuluisimmat neloset vaikenivat perheväkivallasta tähän päivään saakka