Suomen Sotilas tapasi tammikuussa 2016 puolustusministeri Jussi Niinistön (ps). Edellisen hallituskauden hieman vaisun elon jälkeen näyttäisi maanpuolustussaralla taas tapahtuvan niin hankinnoissa kuin suurissakin ratkaisuissa. Puolustusministeri kertoi Suomen Sotilaalle, mitä on luvassa.

Puolustusministeri Jussi Niinistö, ensin se suuri kysymys: Nato, pitääkö liittyä ja jos pitää niin koska? Pitääkö liittyä yksin vai yhteistoiminnassa Ruotsin kanssa ja yhtä aikaa sen kanssa?

– Olemme hallitusohjelman mukaan sotilaallisesti liittoutumaton maa. Natoa ei ole tämän hallituksen hallitusohjelmassa yksiselitteisesti suljettu pois, toisin kuin edellisen niin kutsutun sixpack-hallituksen ohjelmassa. Olemme tavallaan palanneet sitä edeltävään kantaan. Kanta on lieventynyt, vallitsee realistinen lähestyminen asiaan. Perussuomalaisten vaatimuksesta hallitusohjelmaan otettiin Nato-selvityksen tekeminen. Tämä tehdään ulkoministeriön johdolla, puolustusministeriö antaa tarvittaessa teknistä apua.

– Tavoitteena on, että Nato-selvitys antaisi faktoja niin poliittisille päättäjille kuin kansalaiskeskusteluunkin. Viimeisin tieto on, että selvitys valmistuu kesällä. Ainakin osia annetaan julkisuuteen, mutta voi olla, että virkamiestaso saa turvaluokitellun asiakirjan ja julkisuuteen annetaan sille tarkoitettu paperi. Aikanaan on tehty parikin selvitystä, mutta ne ovat jo vanhentuneita, Nato ja maailma ovat muuttuneet.

Nato-selvitys

– Me perussuomalaiset olemme sitoutuneet hallitusohjelmaan. Meille Nato ei ole ideologinen kysymys eikä mörkö, mutta ei myöskään mikään taikasana, jolla kaikki kansallisen puolustuksemme ongelmat ratkaistaisiin. Plussat ja miinukset on selvitettävä, tietoa puuttuu kansalta, josta osa elää edelleen kylmän sodan aikaisissa juoksuhaudoissa. Kaikki eivät ymmärrä, mikä Nato on tänä päivänä. Nato haki rooliaan kylmän sodan päättymisen jälkeen kriisinhallinnasta, mutta viimeistään Ukrainan kriisi palautti Naton juurilleen eli viidennen artiklan painottamiseen.

– Mitä tulee Suomen ja Ruotsin toimintaan tässä asiassa, niin totta kai maat katsovat toisiaan ja kummankin päätöksillä on vaikutuksia toiseen. Kumpikin kuitenkin tekee päätöksensä viime kädessä itsenäisesti.

– Aivan tuoreen, yllättävänkin, mielipidemittauksen mukaan ruotsalaisten Nato-kanta on se, että puolet on vastaan, 34 % on puolesta ja 16 % ei osaa sanoa. Muunkinlaisia, Natolle myönteisempiäkin prosentteja on naapurimaassa nähty. Meillä ei ole kovin suuria muutoksia vuosien mittaan tapahtunut, viime aikoina Naton suosio on hieman laskenut.

– Omasta puolestani olisin sellaisen ratkaisun kannalla, että jos Natoon päätetään mennä, niin ensin valtionjohto neuvottelee sopimuksen ehdot, ja sitten kysytään kansalta aivan kuten EU:hun liittymisessäkin. Perussuomalaisten mielestä kansanäänestys olisi oiva väline valtionjohdolle saada selville kansan tahto. Ratkaisu on vähintään yhtä suuri kuin aikanaan EU:hun liittyminen. Nato ei ota jäsenekseen maata, jossa liittymiselle ei ole kansan enemmistön tukea.

Viesti itään?

Olemme Naton kumppani, niin Nato-yhteensopiva kuin vain voi olla. Isäntämaasopimus on juuri solmittu. Onko tämä viesti Venäjälle siitä, että olemme puolemme valinneet, ja onko tämä ehkä jopa vaarallista?

– Naton jäsen joko ollaan tai ei olla. Sinne ei voi liukua, eikä isäntämaasopimus tarkoita muuta kuin, että tarvittaessa on helpompi toimia muun muassa kansainvälisissä harjoituksissa. Olemme olleet Naton kumppanimaa yli 20 vuotta, aluksi puhuttiin rauhankumppanuudesta, mutta nyt termi on kumppani. Noin vuoden verran olemme Ruotsin ja eräiden muiden maiden kanssa olleet mukana eräänlaisessa kehittyneemmässä kumppanuudessa.

– Tämä on merkinnyt sitä, että esimerkiksi viime aikoina harjoitustoimintamme Naton kanssa on lisääntynyt. Tämä on sotilaallisesti liittoutumattomalle maalle hyvä tapa kehittää puolustuskykyään.

– Venäjällä varmasti ymmärretään kumppanuuden ja jäsenyyden ero. Tämä ero olisi myös Suomessa ymmärrettävä. Ukrainan kriisi oli tästä selvä esimerkki. Naton jäsen saa liiton sopimuksen viidennen artiklan mukaista apua muilta, kumppani ei saa. Ukraina on kumppani, ei jäsen. Tämä on päivänselvä asia, ja se pitäisi meilläkin käsittää.

– Suomen osalta tämä on pitkän kehityksen tulosta. Suomihan ei ole ollut puolueeton maa sen jälkeen, kun liityimme Euroopan unioniin. Poliittisesti olemme puolemme valinneet, mutta emme sotilaallisesti.

– Itse asiassa kiinnostavampaa kuin Nato on tällä hetkellä EU:n keskinäisen avunannon velvoite ja sen selvittäminen, mitä Ranskan terrori-iskujen jälkeen tekemä avunpyyntö todella käytännössä tarkoittaa. Tämä on tärkeää erityisesti sellaisille sotilaallisesti liittoutumattomille maille kuin Suomi ja Ruotsi. Suomi on tarjonnut Ranskalle apua muun muassa kriisinhallintatehtäviin, mutta suoraa sotilaallista apua emme lainsäädäntömme takia voi antaa. Kaavailemamme toimet ovat olleet myös Ranskan toiveiden mukaisia.

– Helmikuussa on tulossa ulkoministeriön ehdotus siitä, millä tavalla voimmevoimme jatkossa antaa apua tällaisissa tilanteissa.

Pohjoismainen polku

Pohjoismaisesta puolustusyhteistyöstä on viime aikoina ollut taas puhetta, mutta tarkoittaako se itse asiassa vain puolustusyhteistyötä Ruotsin kanssa? Mitä konkreettista puolustusyhteistyö Ruotsin kanssa merkitsee ja tulee merkitsemään?

– Meillä on monenlaisia yhteistyötasoja, Pohjoismaiden lisäksi myös Baltian maiden kanssa. Kahdenvälisellä tasolla tärkeimpiä yhteistyökumppaneitamme ovat ehdottomasti Yhdysvallat ja Ruotsi. Yhdysvallat on tärkeä jo pelkästään Hornet-hävittäjiemme ja niiden asejärjestelmien takia. Ruotsin kanssa yhteistyö on viime vuosina ollut syvenemään päin. Olemme Ruotsin kanssa hyvin samankaltaisia sotilaallisesti liittoutumattomia maita. Norjalla, Tanskalla ja Islannilla on Nato-jäsenyytensä takia vähemmän tarvetta muulle yhteistyölle, vaikka toki sitä on Suomenkin kanssa.

– Ruotsi on maa, jonka kanssa tulemme syventämään puolustusyhteistyötä. Erityisesti tämä tulee koskemaan meri- ja ilmavoimia. Teemme yhteistyötä, kasvatamme luottamusta ja etenemme pienin askelin myös ihan konkreettisissa asioissa. Viimeisimpiä yksittäisiä tapahtumia on esimerkiksi viime syksyltä ruotsalaisen Gripenin laskeutuminen suomalaiseen maantietukikohtaan. Nyttemmin tehtyjen toimien ansiosta kummankin maan merivoimien alukset pystyvät jatkossa tukeutumaan toisen maan satamiin ja infrastruktuuriin.

– Ei sodan ajankaan puolustusyhteistyö ole mitenkään poissuljettu. Nyt tehtävä yhteistyö on pitkä polku, joka voi siihenkin johtaa. Ei minulla sitäkään vastaan periaatteellisella tasolla mitään ole. Asia vaatisi kuitenkin valtiosopimuksen pohjakseen, yhteistyötä ja luottamusta rakennetaan koko ajan.

Ruotsi ei korvaa Natoa

– Yhteistyö Ruotsin kanssa ei ole vaihtoehto Natolle, mutta kummankin kanssa tehdään tänä päivänä syvenevää yhteistyötä. Ruotsin kanssa näyttää olevan sellainen tahtotila, että kumpikin maa haluaa nyt syventää yhteistyötään toisen kanssa.

– Näistä monenlaisista yhteistyötasoista ja -kumppaneista huolimatta paras tae turvallisuudellemme on kuitenkin se, että pidämme oman puolustuksemme teräksisessä kunnossa. Sille nämä yhteistyösuhteet eivät ole vaihtoehtoja, ja oman puolustuskyvyn suhteen on vielä paljon tehtävää.

– Eräillä tahoilla on pohdittu, että Ruotsi olisi kiinnostunut yhteistyöstä puolustusvälineteollisuutensa markkinoinnin takia. Ruotsin mittava puolustusvälineteollisuus varmasti tuntee kiinnostusta maidemme väliseen yhteistyöhön, eikä asia ole mitenkään uusi. Suomea on aikaisemminkin puolustettu ruotsalaisin asein, joko lainatuin tai ostetuin. Olemme Ruotsille luontainen markkina-alue, sen naapuri, jolla on yhteistä historiaa ja monin kohdin yhteinen kulttuuritausta.

Ilmapuolustuksen remontti

Ilmavoimien tulossa oleva uusi hävittäjähankinta ja siihen liittyvät hankinnat tulevat olemaan valtava kustannuserä suhteessa koko puolustusbudjettiimme. Mihin tehtäviin uusi ilmapuolustusjärjestelmä hävittäjineen hankitaan?

– Hankinta ei todellakaan tule sopimaan puolustusmäärärahojen puitteisiin. Poliittisten puolueiden välillä on ainakin tällä hetkellä selvä konsensus siitä, että tarvittava 5-10 miljardia euroa rahoitetaan puolustusbudjettien ulkopuolelta. Tähän mennessä esiselvitys on tehty, syksyllä käynnistettiin HX-hanke, ja nyt ollaan tietojenkeruuvaiheessa. Itse päätös konetyypistä jää seuraavalle vaalikaudelle ja sen aikana istuvalle hallitukselle.

– Hankinnassa on monitoimihävittäjä, joka pystyy ilmataisteluun ja ilmasta maahan -toimintaan. Vaatimukset tulevat vaikuttamaan aikanaan hankitta-vaan konetyyppiin, jota ei tässä vaiheessa voi oikeastaan tämän enempää ennakoida.

Merivoimien alushanke

Merivoimilla on suunnitelmissaan neljä korvettiluokan alusta korvaamaan poistuvia ja vanhenevia aluksia. Sopiiko tämä alushankinta normaaliin puolustusbudjettiin vai tuleeko siihenkin erillinen rahoitus? Alusten koko viittaa siihen, että niitä ehkä käytetään myös muualla kuin Suomen rannikoilla tai Itämerellä, eli niin kutsutuissa kansainvälisissä tehtävissä. Onko alusten käytöstä olemassa poliittinen päätös?

– Uusien alusten tehtävänä tulee olemaan lähtökohtaisesti oman maan puolustus. Jo laissa määritellään Puolustusvoimien tehtävät tärkeysjärjestyksessään: oman maan puolustus, virka-apu ja kansainväliset tehtävät. Tämä pätee Laivue 2020 -hankkeeseenkin. Alusten koko on muotoutunut erilaisista tehtävistä ja vaatimuksista, joita uudelle alustyypille on asetettu. Pelkän koon perusteella ei kannata tehdä johtopäätöksiä siitä, että lähdettäisiin ensisijaisesti “merta edemmäs kalaan.” Laivat ovat suuria, mutta niiden moninaiset tehtävät vaativat sen. Niillä korvataan seitsemän erilaista alusta sekä näiden tehtävät, ja mukaan tulee vielä uusiakin tehtäviä. Aivan kuten ilmavoimien HX-hankkeessa ei ole kyse pelkistä lentokoneista, ei tässäkään ole kyse pelkistä laivoista vaan koko meripuolustusjärjestelmän uudistamisesta.

– Hanke edellyttää toteutuakseen 1,2 miljardia euroa, mikä on iso raha, ja tämäkin toteutetaan erillisrahoituksella. Raha ei siis ole poissa normaaleista puolustusbudjeteista. Laivat tullaan todennäköisesti tekemään Suomessa, mutta toki ne sisältävät runsaasti erilaista tekniikkaa muualtakin. Haastetta laivojen hankinnassa aiheuttaakin tekniikan jatkuva ja nopea kehitys.

Entä maavoimat?

Lehtitietojen mukaan puolustusministeriö on hiljattain ollut huolissaan maavoimien kalustosta. Onko maavoimat saamassa edellä mainittujen puolustushaarojen tapaan jotakin merkittävää uutta lähivuosina tai ollaanko jotakin olennaista uusimassa?

– Maavoimien vuoro on tällä vaalikaudella. Viime vaalikaudella vedettiin läpi puolustusvoimauudistus ja toteutettiin merkittävät säästöt, mikä johti monen tärkeän hankkeen viivästyttämiseen, leikkaamiseen tai jopa kokonaan hylkäämiseen. Tällä vaalikaudella on tarkoitus korjata viime vaalikauden virheitä ja panostaa nimenomaan maavoimiin. Hallitusohjelmassa on Puolustusvoimille lisätty rahaa, puolustushallinto onkin ainoa hallinnonala, joka saa lisärahoitusta. Tämän vuoden lisämääräraha on 50 miljoonaa, ja siitä summa nousee 150 miljoonaan vuodessa vuoteen 2020 mennessä.

– Olen jo nyt päättänyt panssarintorjuntaohjuksista, viestijärjestelmään liittyvästä kalustosta ja tykistön ampumatarvikkeista. Ampumatarvikkeita tullaan tällä hallituskaudella muutenkin hankkimaan lisää, koska varastoja on syöty. Seuraavana listalla on muun muassa ampumatarvikkeita raskaille raketinheittimille sekä tykistön kalustohankintoja. Maavoimat on saamassa tehokasta kalustoa, mutta nämä eivät ehkä ole nousseet mediassa niin hyvin näkyviin kuin mediaseksikkäämmät lentokoneet tai laivat.

– Jo aikaisemmin on tehty päätöksiä, jotka ovat nyt toteutumassa, parhaina esimerkkeinä Alankomaista ostetut Leopard-taistelupanssarivaunut, NASAAMS- ja Stinger-ilmatorjuntaohjukset. Maavoimat on siis saanut ja saamassa uutta tehokasta kalustoa käyttöönsä, ei sitä ole mitenkään unohdettu.

– Eräänä yksityiskohtana voisi mainita, että tutkinnassa on mahdollisuus hankkia Ottawan sopimuksen sallimia, jalkaväkimiinat korvaavia välineitä. Itse sopimus jäänee voimaan, koska vain yksi puolue kannattaa siitä irtautumista. Kokoomuksen saman suuntainen puoluekokouspäätös ei näytä vaikuttaneen puolueen linjaan. Uusin tekniikka antaa kuitenkin mahdollisuuksia, vaikka sakara- ja putkimiinoihin tai muihin yksinkertaisiin ja halpoihin aseisiin ei olekaan paluuta.

Osaaminen

Kertausharjoitusten määrä on ollut pitkään vaatimaton, miten tulevaisuudessa? Onko harjoitusten määrään ja vuotuisiin harjoitusvuorokausimääriin luvassa lisäystä?

– Hallitus ei aio säästää varusmieskoulutuksesta tai kertausharjoituksista. Tänä vuonna tulee noin 18 000 kertausharjoituspäivää siitäkin huolimatta, että toimintamenoissa säästetään. Viime vaalikaudella säästettiin ja syntyi koulutuksessa vajetta, jota nyt yritetään paikata. Nyt mainittu kertausharjoitusvuorokausien määrä on korkeintaan tyydyttävällä tasolla, enempäänkin olisi kyllä tarvetta. Rahkeita ja resursseja ei kuitenkaan ole. Kertausharjoitusten osalta pelkästään raha ei ole pullonkaula vaan myös kouluttajahenkilöstön puute. Kun olen kiertänyt varuskuntia, niin selvä viesti on ollut, että henkilökunta on uupunutta. Henkilökunnan jaksamista on ministeriössäkin seurattava.

– Nykyinen henkilöstörakenne on myös pohdittavien asioiden listalla. Itse nostaisin esiin sopimussotilaiden aseman, heidän puoliaan täytyisi myös pitää. Kouluttajien määrässä tavoitteeksi on asetettu 2,5 kouluttajaa per joukkue, mikä monessa varuskunnassa on saavutettukin, mutta ei kaikissa.

Onko nykyinen vapaaehtoisen maanpuolustukseen osallistumisen muoto oikea? Olisiko muodoissa ja tätä kautta annettavan koulutuksen määrässä ja laadussa kehittämistä?

– Puolustusvoimauudistuksessa tuli käyttöön uusi paikallisjoukkokonsepti, ja itse näkisin sen yhteydessä mahdollisuuksia MPK:n roolin kehittämisessä. Sen tehtävä voisi olla nykyistä vastuullisempikin, ja siitä voitaisiin tehdä Puolustusvoimien strateginen kumppani.

Asedirektiivi

EU:n halussa kieltää kansalaisilta puoliautomaattiset ja täysautomaattiset aseet nähdään uhka Suomen maanpuolustukselle. Miten olisi reagoitava, jos EU-parlamentti kuitenkin päättää asettua komission asedirektiiviesityksen kannalle?

– Valtioneuvoston kanta EU:n komission esitykseen oli kielteinen, ja eduskunnan asianomaiset valiokunnat, viimeisenä yksimielisesti suuri valiokunta, olivat myös asedirektiiviä vastaan. Tarkoitus on vaikuttaa EU:hun siltä pohjalta, että asedirektiivin vaatimukset olisivat Suomen maanpuolustukselle hyvin vahingolliset. Tästä on hyvin laaja konsensus. Suomen lähtökohta on se, että Euroopan komission tehtävä ei ole puuttua Suomen maanpuolustusratkaisuihin. Vapaaehtoinen maanpuolustustyö ja siihen liittyvä ampumaharjoittelu on olennainen osa Suomen maanpuolustusta. Muilla EU:n mailla on pääsääntöisesti ammattiarmeijat, eli niiden tilanne poikkeaa Suomesta, ja tätä komissio ei ole mieltänyt oikein.

– Asia on valmistelussa, ja meillä vastuullinen asiaa seuraava taho on sisäministeriö, mutta puolustusministeriö tukee tarpeen mukaan, koska meillä on kuitenkin maanpuolustusintressi. Ennakkotietojen mukaan olemme saamassa jotain erivapauksia Suomelle. Olemme sisäministeri Orpon kanssa kaavailleet lähtöä yhdessä Brysseliin selvittämään kantaamme. Itse edustan tässä niin jyrkkää kantaa, että huonoimmassa tapauksessa tätä direktiiviä ei meillä toimeenpantaisi. Aselainsäädännön kiristämiselle Suomessa ei ole mitään tosiasiallista perustetta. Ongelmana ovat laittomat aseet, joita on levinnyt rikollisten ja terroristien käsiin suurelta osin Jugoslavian hajoamisen seurauksena.

– Maanpuolustus on tärkeämpää kuin joidenkin diletanttien asekielteisyys.

Katso Suomen Sotilaan nettisivuilta myös puolustusministeri Jussi Niinistön Maanpuolustuskiltojen liiton seminaarissa helmikuussa 2016 esittämä katsaus Itämeren nykytilanteeseen, mitä muutoksia on tapahtunut ja mihin ollaan menossa (http://www.suomensotilas.fi/puolustusministeri-suomi-oli-oikeassa-sailyttaessaan-yleisen-asevelvollisuuden/)