27-vuotias Nita kokee, että hänen mielenterveysongelmiaan ei otettu huomioon ennen sukupuolenkorjausprosessin aloittamista. Suomessa on aloitettu selvitystyö siitä, kuinka paljon Nitan kaltaisia sukupuolenkorjausta katuvia on.

Nitan takapihalla on suden jälkiä. Olemme parin tunnin ajomatkan päässä pääkaupunkiseudulta, metsän keskellä.

Tämän tarkemmin Nita ei halua asuinaluettaan kuvailtavan.

Syy on arka aihe, josta Nita on päättänyt puhua julkisesti. Hän haluaa antaa haastattelun pelkällä etunimellään.

– Toivon, etten olisi koskaan lähtenyt transprosessiin, vaan että olisi ollut tarjolla muita tapoja käsitellä ongelmiani.

27-vuotias Nita on korjannut sukupuolensa naisesta mieheksi. Hän ehti elää miehenä useamman vuoden.

Nyt Nita on detransitioitunut eli haluaa elää jälleen naisena.

Nita haluaa kertoa oman tarinansa, koska hänestä transaiheesta on annettu mediassa liian yksipuolinen ja mustavalkoinen kuva. Nitan mukaan hänen tuttavapiirissään on useita henkilöitä, jotka ovat palauttaneet korjatun sukupuolensa alkuperäiseen.

– Toivon, ettei kenenkään tarvitsisi käydä läpi samaa kuin minä.

Suomessa kuten muissakin länsimaissa sukupuolenkorjaukseen hakeutuvien määrä on kasvanut voimakkaasti viime vuosina, etenkin nuorten biologisten tyttöjen kohdalla. Tarkkaa syytä tähän ei tiedetä ja asiaa selvitetään muutamassa valtiossa. Myöskään siitä, kuinka moni katuu myöhemmin transitiotaan ja miksi, ei ole olemassa kattavaa tutkimustietoa. Esimerkiksi Suomessa on aloitettu selvitystyö asiasta.

En koskaan halunnut olla mikään äijä, vaan ehkä pikemminkin sellainen feminiininen poika, Nita toteaa. Kuvia Nitasta, kun hän vielä oli poika. Kuva: Nitan kotialbumi

Testosteronin käyttäminen muutti äänen pysyvästi

Nita aloitti sukupuolenkorjausprosessin parikymppisenä. Hän sanoo suhtautuneensa muutokseen kevyesti, hieman kuin tatuoinnin ottamiseen.

– Muutaman vuoden ajan tuntui siltä, että jotenkin elämä muuttui paremmaksi. Koko transprosessi toi tietynlaista sisältöä elämään. Oli koko ajan päämääriä, joita kohti pyrkiä.

Osana sukupuolen korjausta Nita poistatti rintansa. Hän käytti kolme vuotta myös testosteronia eli mieshormonia. Se aiheutti hänelle äänenmurroksen. Omaa ääntään hän ei saa enää takaisin.

– Minua häiritsee se, että olen 27-vuotias nainen, mutta kuulostan välillä ihan teinipojalta.

Murrosiästä asti psyykkisesti oireillut Nita kertoo, ettei jossain vaiheessa tuntenut mitään yhteyttä peilikuvaansa. Muutaman vuoden ajan transprosessi tuntui tekevän elämästä parempaa. MOT:n haastattelema Nita. Kuva: Janne Järvinen / Yle

Sukupuolenkorjaus aloitettiin vakavista psyykkistä oireista huolimatta

Nita oli oireillut psyykkisesti murrosiästä lähtien. Hänellä on ollut vakavaa masennusta ja dissosiaatio-oireilua sekä ahdistusta, syömishäiriötä ja itsetuhoisuutta. Teinivuosina hänellä oli myös päihdeongelmia.

Nitan mielestä hänen mielenterveysongelmiaan ei otettu tarpeeksi huomioon ennen hoitojen aloittamista.

– Vaikka minulla oli ollut tosi voimakasta ja vaikeaa psyykkistä oireilua varhaismurrosiästä asti, sain ihan täysin mitään esteitä tai ongelmia transukupuolidiagnoosin itselleni.

Nita kertoo aina olleensa poikatyttö. Nuorena naisena hän rupesi lyhyessä ajassa samastumaan transsukupuoliseksi.

– Minulla oli tosi vahvasti sellainen tunne kun katsoin itseäni peilistä, että en oikein tunnistanut peilikuvaani. En tuntenut yhteyttä siihen, että henkilö peilissä olen minä.

Kuulin tosi usein väitteen, että kaikki epäilykset ovat oikeasti vain sisäistettyä transfobiaa. Siinä tilanteessa oli helppo työntää omat epäilykset pois. ― Nita

Nitan lähipiirissä oli useita transihmisiä.

– Meillä oli samanlaisia kokemuksia ja samanlaisia ongelmia. Näiden ihmisten kanssa aloin sanallistamaan omaa sukupuolikokemustani uudella tavalla. Ajattelin, etten ole nainen, vaan jotain muuta.

Hänen oli helppo rakentaa itselleen niin sanottu transnarratiivi. Hän ei ollut koskaan leikkinyt prinsessa- tai barbileikkejä. Myös teinivuosien pahoinvointi sopi hyvin tarinaan.

Ja jos oma ajatus horjui, ystävät tukivat.

Omat epäilykset oli helppo työntää pois

Nitan mukaan koko hänen ystäväpiirinsä muuttui sukupuolenkorjauksen myötä.

– Suurin osa ihmisistä, joiden kanssa olin aktiivisesti tekemisissä, identifioitui itse transsukupuolisiksi. Mikä tarkoitti tietenkin sitä, että tieto ja ympärillä kuullut tarinat olivat yksipuolisia.

Nita alkoi kyseenalaistaa epäilyksiä, joita hänellä heräsi sukupuolenkorjausprosessista. Hän alkoi pitää niitä luonnollisena osana isoa muutosta tai jopa transfobisina.

– Kuulin tosi usein väitteen, että kaikki epäilykset ovat oikeasti vain sisäistettyä transfobiaa. Siinä tilanteessa oli helppo työntää omat epäilykset pois.

Nita liittyi vertaistukifoorumeille. Sieltä löytyi uusia ystäviä. Foorumeilla kehotettiin katkaisemaan välit sellaisten ihmisten kanssa, jotka kyseenalaistivat omaa transidentiteettiään.

Vertaistukea sai myös siihen, mitä asioita tutkimuksissa kannattaa sanoa tai jättää sanomatta, että saisi haluamansa hoitoa.