Linja-auto hiljentää vauhtia ja pysähtyy talon pihalle. Autosta purkautuu ulos viisitoista naista, joku avaa heille talon oven. Linja-autossa on venäläinen rekisteritunnus. On vuosi 1997.

Kun ilta tummuu, pieneen paitaan pukeutunut nainen kurkottaa ulos ikkunasta. Hän kiskoo isoa kaula-aukkoaan vieläkin alemmas, maiseman pitää näkyä kadulle hyvin.

Kotkan Punainen talo Punainen talo oli aikansa tunnetuin bordelli Suomessa

Se toimi vuosina 1996-2002

Parittajat ohjasivat talon toimintaa Venäjältä

Päätekijät tienasivat prostituutiolla yhteensä yli kolme miljoonaa euroa

Oikeudessa heidät tuomittiin 1-3 vuoden pituisiin vankeusrangaistuksiin

Kadulla talon edessä seisoo kaksi minihameeseen pukeutunutta naista. He pysäyttävät autoja ja ohikulkijoita. Punaiseksi maalatut suut käyvät – naisille on opetettu tarvittava määrä suomea.

– Hei komea mies. Seksi puoli tuntia, 300 markkaa.

Heitä tarkkaillaan. Vastapäisen kerrostalon tyhjään asuntoon on jalkautunut joukko poliiseja. Yksi poliiseista on Keijo Kolsi, tutkinnanjohtaja. Hän seuraa, milloin taloon menee miehiä – asiakkaita. Kun miehet tulevat pois talosta, heidät otetaan kiinni ja kuulustellaan. Tämä on jo rutiinia.

Poliisille on pitkään ollut selvää, että Punaisessa talossa myydään seksiä. Silti on erikoista, että tutkinnanjohtaja on kentällä mukana. Syynä on se, että talon omistajaa, paikallista lakimiestä, epäillään parituksesta. Asianajajapiireissä kuohuu, vastustus poliisitutkintaa kohtaan on kova. Kolsi varmistaa, että poliisi kestää paineet.

Lakimiehen lisäksi monet asiakkaat ovat jo tuttuja – kuten eräs paikallinen poliitikko. Hänelle talosta on tullut toinen koti.

Kukaan ei arvaa, että poliitikosta tulee aikanaan yksi jutun avaintodistajista.

Seksiä, viinaa ja tupakkaa

20 vuotta myöhemmin apulaispoliisipäällikkö Keijo Kolsi istuu Kotkan uuden poliisitalon kokoushuoneessa. Eläkkeelle on matkaa 13 tilipäivää.

Kolsi kieltäytyy kohteliaasti lähtemästä kuvattavaksi Punaisen talon edustalle.

Miehen edessä pöydällä lepää tukku papereita, mutta ei hän niitä tarvitse. Bordellin pyörittäjien nimet ja kasvot ovat kirkkaina mielessä. Kuten myös punainen tori, joka toimi Kotkassa jo 90-luvun alussa.

– Siitä kaikki alkoi. Venäläiset turistit möivät kadunnurkissa rihkamaa, viinaa ja tupakkaa. Naiset möivät itseään linja-autoissa.

Seksikaupan siirtyminen Punaiseen taloon oli poliisille kinkkinen pala. Poliisi teki taloon viina- ja tupakkaratsioita, mutta seksikauppaa se ei saanut kuriin. Kotkalaiset olivat ihmeissään ja harmissaan. Tuntui siltä, ettei poliisi tehnyt mitään.

– Kaikki tiesivät, että talossa myytiin ja ostettiin seksiä, mutta poliisilla ei ollut eväitä katkaista sitä. Seksin ostaminen tai myynti omasta tahdosta ei ollut rikos, jos sen takana ei ollut paritusta.

Mutta kun oli. Poliisin tietojen mukaan Punaisen talon toimintaa ohjattiin Venäjältä – siitä vain ei ollut todisteita. Keijo Kolsilla oli kova halu selvittää koko vyyhti.

– Siitä tuli sanomista poliisilaitoksen silloisen johdon kanssa. Yöaikainen tarkkailu kulutti poliisilaitoksen määrärahoja. Alkuun siihen ei saatu laajempia joukkoja. Näyttöä piti kerätä vähä vähältä. Rikoksen tutkinta oli pitkä ja kivinen tie.

Se vei yli viisi vuotta, ja lopputulos jätti ison jäljen Suomen rikoshistoriaan.

Satu Krautsuk / Yle

1980-luvun lopulla punatiilinen talo jököttää tyhjillään Satamakadun varrella. Se on ollut vuosikymmeniä VR:n työntekijöillä asuinkäytössä, mutta viimeiset asukkaat ovat muuttaneet vuosia sitten pois.

Paikallisella lakimiehellä on suuri suunnitelma. Hän on ostanut talon yrityksensä nimiin ja haluaa saneerata sen arvoasunnoiksi. Kaikki näyttää hyvältä.

Sitten asiat alkavat mennä pieleen. 1990-luvun alussa tulee lama, ja lakimies ajautuu talousvaikeuksiin. Velkaa kasautuu miljoonia markkoja. Haave arvoasunnoista romuttuu. Rahapula on niin paha, että mies päätyy vuokraamaan talon armenialaiselle Igorille (nimi muutettu). Talosta tulee Mojdom 1, majatalo. Suomeksi Minun kotini.

Paitsi että oikeasti talosta tulee bordelli.

Mies ja lapset vilkuttivat äidille, joka lähti Suomeen työmatkalle. Keijo Kolsi

Miehet solmivat lukuisia sopimuksia venäläisten matkatoimistojen kanssa. Niiden kautta työntekijöille hankittaisiin viisumit. Ilotaloa alkaa pyörittää Igorin lisäksi venäläinen Olga (nimi muutettu). Myöhemmin kuvioihin tulee mukaan paikallinen järjestysmies, yksi talon portsareista.

Lakimies tuntee helpotusta. Nämä rahat voisivat pelastaa hänet ahdingosta.

Tarjolla "työtä, joka ei ole pölyistä"

Torstaina taloon saapuu uusi lasti naisia. Linja-autosta astuu ulos hämmentynyt nuori lääkäri. Olga-niminen nainen on joitakin viikkoja aiemmin tarjonnut hänelle hyvin palkattua työtä Suomesta.

Olin työtön ja valmis tekemään lähes mitä tahansa, jotta voin kasvattaa lapseni. Minulle kerrottiin vain, että työ ei ollut pölyistä. Bussissa oli minua vanhempia naisia, eikä kukaan puhunut matkan aikana mitään.

Näin nainen kertoi myöhemmin poliisikuulusteluissa.

Hänet saatetaan talon kolmanteen kerrokseen. Muut naiset ovat jo alkaneet ehostautua iltaa varten. Jotkut pukeutuvat kauniiseen mekkoon, toiset pelkkiin yöhepeneisiin tai alusvaatteisiin. Huonekaveri kysyy, miksei uusi nainen pukeudu.

Vastasin, että minulla oli mukana vain shortsit ja kudottu takki.

Naiselle alkaa valjeta, mitä talossa oikein tapahtui. Illalla taloon saapuu useita eri-ikäisiä miehiä.

Naiset seisoivat rappukäytävillä, huoneiden ovet olivat auki. Miehet kulkivat kuin kaupassa ja pysähtyivät sen tavaran kohdalla, joka miellytti. Yöllä talo muuttui täydelliseksi bordelliksi.

Seksin lomassa naiset ja heidän asiakkaansa kumoavat tahdilla viinaa. Kun kaikki ovat ympäripäissään, nuori nainen onnistuu pakenemaan talosta ja palaamaan kotiin Pietariin.

Jonkin ajan kuluttua hänen kotiinsa tulee kaksi miestä. Olga haluaa rahansa. Naisen on mentävä takaisin.

Minulle sanottiin, että jos en maksa velkaani, en näe enää lastani.

Punaisen talon sisätilat olivat erittäin epäsiistit. Kuvat otettiin viimeisen poliisiratsian yhteydessä. Tiina Jutila / Yle

Monet heistä olivat tavallisia, koulutettuja naisia. Opettajia, sairaanhoitajia ja kotiäitejä, jotka yrittivät selviytyä Venäjän talouskriisin ja romahtaneen ruplan raunioilla.

– Joko heillä ei ollut töitä tai he saivat Punaisesta talosta enemmän rahaa viikossa kuin kahden kuukauden työstä opettajan tai sairaanhoitajan virassa Pietarissa, Keijo Kolsi toteaa.

Pietarissa jotkut naisista saatteli linja-autolle oma perhe.

– Mies ja lapset vilkuttivat äidille, joka lähti Suomeen työmatkalle. Viikko Kotkassa, viikko kotona ja taas viikko Kotkassa.

Perheenisiä ei kuultu poliisitutkinnassa, mutta heidän täytyi ainakin aavistaa vaimon työn luonne.

– Kun matkat olivat toistuvia ja puoliso tuli takaisin rahatukun kanssa, ei tarvitse kauhean paljon päässä liikkua laskeakseen asiat yhteen.

Punainen talo ei ollut ainoa. 90-luvun lopulla Suomessa oli useita motelleja, joissa venäläiset naiset hankkivat tienestejä. Kolsi muistaa, että niitä oli etenkin pohjoisessa ja pääkaupunkiseudulla.

– Se oli varsin arkinen ilmiö silloin. Punainen talo ei perustoiminnaltaan eronnut muista, mutta muualla tutkinta ei edennyt samaan mittakaavaan.

Miehen puheesta kuultaa läpi pieni ylpeys.

Kuluneet patjat

Punaisen talon aulassa on vastaanottotiski, sen takana seisoo järjestysmies. Näky vuoden 1997 ensimmäisestä ratsiasta on piirtynyt Keijo Kolsin mieleen.

Tiskin vieressä on nuhjuisia nojatuoleja ja kuvaputkitelevisio. Porrastasanteella hierotaan kauppoja. Yhdellä naisista tärppää, hän vie asiakkaansa tyhjään huoneeseen.

– Käytävillä seisoskeli hyvin vähiin vaatteisiin pukeutuneita naisia, joilla ei ollut juuri sillä hetkellä asiakkaita. Muutama mies harhaili käytävillä etsimässä sopivaa naista. Jotkut olivat huoneissa täydessä touhussa.

Olga ei tuntenut armoa. Jos nainen jäi hänelle velkaa, tämän piti lainata rahat muilta. Keijo Kolsi

Huoneiden ovet olivat kiinni. Niiden edessä seisoi järjestysmies pitämässä huolta, ettei sinne pääse häiriköitä eikä liian tukevassa humalassa olevia miehiä.

Likaa, sitä oli joka puolella. Huoneissa oli yksi tai kaksi sänkyä, niissä kuluneet patjat kauhtuneine lakanoineen.

– Sängyt oli tarkoitettu ennemmin pitkällään oloa kuin nukkumista varten.

Pöydillä lojui kondomipaketteja, käytettyjä oli heitetty lattialle. Lakanoissa näkyi vaaleita länttejä. Silti poliisin tutkimuksissa selvisi, että naiset oikeasti halusivat taloon töihin.

Satu Krautsuk / Yle

Värväys tapahtui yleensä Pietarissa. Kun Olga tai Igor saivat yhteydenoton töihin haluavalta naiselta, tämä kävi läpi tarkan seulan.

– Naisen tuli olla noin 20-30-vuotias ja lojaali toiminnan pyörittäjille. Ulkomuodon piti olla sellainen, että nainen pystyi hankkimaan tarpeeksi rahaa selviytyäkseen vaadituista päivämaksuista.

Naiset valmennettiin huolella. Olgalla oli Pietarissa pieni ruokakauppa, jonka tiloissa hän koulutti naisia. Naisille opetettiin, mitä poliisille ja rajaviranomaisille pitää sanoa. Tarina piti osata kertoa uskottavasti, sitä harjoiteltiin etukäteen.

– Rajaviranomaisille piti ilmoittaa matkailun syyksi turismi ja shoppailu. Poliisille ei saanut kertoa, että naiset joutuivat maksamaan päivämaksua kolmannelle taholle.

Aina prostituoiduksi päätyminen ei katsonut paikkaa. Yksi naisista oli menossa sisarensa luo, mutta päätyikin Punaiseen taloon. Joku oli tehnyt hänelle työtarjouksen turistibussissa.

Naisesta tuli talon vakituinen prostituoitu.

Olgan naiset ja Igorin naiset

Punaisessa talossa saattoi työskennellä viikonloppuisin jopa 20 naista yhtä aikaa.

Linja-auto saapui torstaina ja lähti sunnuntaina. Naiset laskuttivat palveluistaan 300-500 markkaa kerralta.

– Asiakkailla oli myös mahdollisuus ottaa nainen kotiinsa. Kokonainen viikonloppu maksoi asiakkaalle noin 1500 markkaa, Kolsi muistaa.

Jako Olgan ja Igorin naisiin oli selvä. Parittajat pitivät tiiviisti yhteyttä keskenään ja tarkkaa lukua siitä, kuinka monta naista kummallakin talossa oli. Se oli selvää bisnestä.

Parittajat perivät naisilta aluksi 600 markan päivämaksua työskentelystä talosta. Myöhemmin hinta nousi 1000 markkaan. Kotkan meripäivät olivat sesonkiaikaa, asiakkaita riitti hetkittäin jonoksi asti. Päivämaksu tuplattiin 2000 markkaan.

– Jos yksi kerta maksoi asiakkaalle 300-500 markkaa, siitä voi laskea, montako miestä piti käsitellä että päivämaksu tuli hoidettua. Osa naisista jäi parittajille velkaa, Kolsi sanoo.

Se oli etenkin Olgan parittamille naisille huono juttu.

Satu Krautsuk / Yle

Olga vahti naistensa menestystä kuin haukka.

Osa naisista toimi liukuhihnameiningillä ja hoiti jopa kymmenen asiakasta yössä. Toiset lähtivät kotiin ilman yhtäkään.

– Olga ei tuntenut armoa. Hän oli hankala tyyppi, kylmäkiskoinen ja luja bisnesnainen. Jos nainen jäi hänelle velkaa, tämän piti lainata rahat muilta. Olga sai aina rahansa.

Rahanvaihto tapahtui yleensä lukitussa huoneessa. Velkaa jääneet naiset lähtivät huoneesta itkien pois. Jos asiakkaita ei ollut, nainen sai potkut.

– Hänellä ei ollut enää taloon asiaa. Itkevät naiset tuottivat parittajille ongelmia.

Toinen parittaja Igor oli Olgaa lempeämpi. Hän saattoi jopa päästää naisen lähtemään maksamatta, jos tällä ei ollut yhtään asiakasta.

– Igor oli yhteistyökykyinen myös viranomaisten suuntaan. Kun talossa tapahtui kerran törkeä pahoinpitely, Igor huolehti, että naiset kävivät poliisin luona kuultavana ennen lähtöään Suomesta. Kun jotain sovittiin, hänen sanansa piti.

Oikeudessa he esittivät, että minä olisin ohjannut toimintaa kaikkein ylimpänä parittajana. Keijo Kolsi

Ihan niin mukava mies Igor ei silti ollut. Oikeudenkäynneissä puolustus yritti vetää poliisia mukaan paritusvyyhtiin.

– He esittivät, että minä olisin ohjannut toimintaa kaikkein ylimpänä parittajana.

Kolsin mukaan poliisi oli toki yhteydessä talon pitäjiin, koska se halusi kitkeä kadulla näkyvää toimintaa.

– Talon edessä myytiin avoimesti viinaa ja tupakkaa. Kerroin talon pitäjille, ettei näin saa toimia. Jos tämä on toiminnan ohjaamista, niin siinä tapauksessa olen syyllinen.

Ensimmäiset tuomiot jaettiin vuonna 1998. Igor, naisten palveluksista vuokratulojen muodossa nauttinut lakimies ja yksi talon järjestysmiehistä saivat tuolloin sakkoja parituksesta.

Olgaa ei saatu nalkkiin.

Tuomiolla ei ollut mitään vaikutusta. Bordellin toiminta jatkui, poliisin työ oli vasta alussa.

Poliitikon toinen koti

Talon maine kiiri pitkin maata. Asiakkaita tuli pääkaupunkiseudulta ja Itä-Suomesta. Paikalliset nuoret miehet saattoivat myydä omaisuuttaan päästäkseen käymään talossa.

Niin, ja sitten oli se paikallinen kuntapoliitikko, talon vakiovieras.

Liikuin eri kerroksissa ja kävin katsomassa vitriiniä. Ovet olivat auki ja tuotteet esillä. Meripäivien aikaan en käynyt talossa. En pidä jonottamisesta.

Alkuaikoina poliitikko vietti talossa kolme päivää viikosta. Hän tutustui siellä nuoreen naiseen, joka oli pahoissa veloissa. Samaan, joka oli aiemmin paennut talosta takaisin Venäjälle.

Hän kertoi, ettei pysty maksamaan velkaansa muuten kuin työskentelemällä talossa. Summa oli noin 4000-5000 markkaa, minulle hyvin mitätön raha. Maksoin velan ja vein hänet takaisin Pietariin.

Poliitikko vietti talossa niin paljon aikaa, että parittajat alkoivat luottaa häneen. Hän jopa kuljetti Olgaa ja talon naisia Suomen ja Venäjän välillä.

Näillä matkoilla ei juurikaan puhuttu Punaisesta talosta, koska tiedettiin, että se oli kultakaivos. Olgalla oli rahaa mennen tullen. Näin hänellä kuminauhoilla sidottuja 100 markan setelinippuja.

Poliitikkoon luottaminen oli parittajilta iso virhe.

Kymppi keräsi rahat

Poliisi sai poliitikolta arvokkaita tietoja.

– Hän oli yksi niistä harvoista asiakkaista, jotka pääsivät näkemään miten raha liikkui talon sisällä. Niillä kertomuksilla oli ratkaiseva osuus sekä esitutkinnassa että oikeudenkäynnissä.

Pelin palat loksahtelivat kohdalleen yksi kerrallaan. Talossa toimi esimiehinä naisia, "kymppejä". Samaa nimitystä esimiehestä käytettiin joskus rakennustyömailla ja tehtaissa. Punaisen talon kympit keräsivät päivämaksuja prostituoiduilta ja välittivät ne omalle parittajalleen Pietariin.

– Kymppi otti miehiä vastaan siinä missä muutkin, mutta oli käskevässä asemassa muihin verrattuna. Toimintaa oli helpompi peitellä, kun vain yksi henkilö vei rahat eteenpäin.

Myös päätekijät kävivät toisinaan talossa keräämässä rahaa.

Naiset eivät enää voineet kulkea Suomeen avoimesti turistibusseilla. Oli pidettävä matalaa profiilia. Naisia alettiin viedä yhä useammin Punaiseen taloon henkilöautoilla, jotkut tulivat tavallisilla vuorobusseilla.

Satu Krautsuk / Yle

Poliisi pyysi virka-apua Venäjältä. Paritusrikoksen lisäksi alettiin epäillä, että talon naiset salakuljettivat rajan yli huumeita. Kolsi lähetti Pietariin kaksi tutkijaansa.

– He olivat mukana, kun huumepalvelu kuulusteli virka-apupyyntömme nojalla Punaisessa talossa käyneitä naisia. Yhteistyö venäläisten viranomaisten kanssa toimi erittäin hyvin.

Telekuuntelu ei ollut sallittua paritusrikoksen tutkinnassa, mutta huumausainerikoksen tutkinnan yhteydessä poliisi alkoi kuunnella epäiltyjen puhelimia.

– Se tapahtui ihan loppuvaiheessa. Sitä kautta saimme tietoa, milloin naisia on tulossa Kotkaan ja pidimme tiiviisti yhteyttä rajalle.

Vaalimaalla rajavartijat tunnistivat Punaisen talon naiset helposti.

Heillä oli monesti vain yksi vaatekerta kylminäkin vuodenaikoina. Sen sijaan alusvaatteita oli hyvinkin runsaasti. Lisäksi mukana oli suuria määriä ehkäisyvälineitä, liukuvoiteita, hajusteita ja penisilliiniä mahdollisten tautien varalta.

Olgan ja Igorin kasvotkin tunnettiin. Igor laverteli Punaisesta talosta välillä hyvinkin avoimesti. Kerran hän mainosti, että rajavartijoille olisi tarjolla ilmaista seksiä Punaisessa talossa.

Sitten Igor murhattiin Pietarissa.

Viimeinen isku

Kun poliisi sai tiedon murhasta, Keijo Kolsi teki päätöksen. Oli aika iskeä Punaiseen taloon – viimeisen kerran.

– Tiesimme, että Olga on tulossa lähipäivinä Venäjältä Suomeen. Päätin, että on pärjättävä niillä todisteilla mitä meillä oli.

Punaiseen taloon mentiin kymmenen miehen voimin loppiaisaattona vuonna 2002. Poliisi pidätti lakimiehen ja tukun talon järjestysmiehiä. Igorin asuntoon Kotkassa tehtiin kotietsintä. Löytyi 120 000 markkaa rahaa – näitä rahoja Olga oli mahdollisesti tulossa hakemaan. Rikoskumppanin murha ei hillinnyt häntä eikä muita tekijöitä.

– Venäjältä oli jo tulossa uusia parittajia jatkamaan toimintaa.

Olga napattiin rajalla ja vangittiin myöhemmin käräjäoikeudessa. Sama kohtalo odotti yhtä talon järjestysmiehistä.

– Olga ei ollut lainkaan yhteistyöhaluinen eikä myöntänyt paljon mitään. Koko näyttö rakentui pitkälti muiden kertomuksiin. Lakimieshän lähti siitä ettei hänellä ollut salattavaa, koska hän ei ollut syyllistynyt mihinkään.

Mutta hän oli. Tutkinnassa selvisi, että päätekijät tienasivat prostituutiolla yhteensä yli kolme miljoonaa euroa.

Satu Krautsuk / Yle

Olga passitettiin kolmeksi vuodeksi vankilaan parituksesta. Lakimies sai 1,5 vuoden kakun, vahvimmin toiminnassa mukana ollut järjestysmies selvisi vuodella.

Naiset olivat jutussa parituksen uhreja, joten heitä ei tuomittu. Ei myöskään todistajana toiminutta poliitikkoa ja muita asiakkaita.

Olga sai kovimman mahdollisen tuomion. Kolsille ja oikeuslaitokselle se ei riittänyt. Lakiin tarvittiin muutos.

– Käsittelyn aikana tuli selväksi, että rangaistus oli liian pieni teon vakavuuteen nähden. Osin tämän tutkinnan siivittämänä paritusrikokselle saatiin törkeä tekomuoto. On vaikea kuvitella, ettei tekoa tuomittaisi nykypäivänä törkeänä parituksena.

Punainen talo on nykyään asuntokäytössä. Maali peittää alleen paljon nähneiden seinien tarinat.

Prostituutio upposi piiloon

Poliisi on kirjannut kahden viime vuoden aikana 27 ilmoitusta paritusrikoksista Suomessa. Seksikaupan kohteena olevan henkilön hyväksikäytöstä tai sen yrityksestä ilmoituksia on kirjattu yksi.

Kun bordellin valot sammuivat, prostituutio alkoi upota piiloon. Nettiin.

– Siellä voidaan sopia, meneekö asiakas seksipalveluja tarjoavan luo vai myyjä asiakkaan luo. Silloin paikat hajautuvat ja tutkinta on vaikeampaa.

Moni asia on muuttunut Punaisen talon päivistä. Nykyisin törkeän parituksen maksimirangaistus on kuusi vuotta. Asiakkaillekin voitaisiin nyt jakaa sakkorangaistuksia, sillä seksin ostaminen parituksen uhrilta on rangaistava teko. Mutta rikolliset ovat taitavia.

– Nettisivuja voidaan pyörittää sellaisten palvelinten kautta, ettei koneiden ip-osoitteita ole kovin helppo saada selville.

Kolsi ei osaa arvioida, esiintyykö prostituutiota nyt enemmän vai vähemmän kuin 20 vuotta sitten. Paljastettujen paritusrikosten lukumäärä on vähentynyt, mutta ilmiönä prostituutio ei ole kadonnut mihinkään.

Jutussa on käytetty lähteinä apulaispoliisipäällikkö Keijo Kolsin haastattelua, poliisin esitutkintapöytäkirjoja, Kotkan teknisen rikostutkimuskeskuksen valokuvakoostetta, käräjäoikeuden pöytäkirjoja ja aikalaisten kertomuksia.

Parittajina toimineiden Olgan ja Igorin nimet on muutettu.