Min gamle arbejdsplads var et tårn, jeg selv sad i toppen af. Indtil man proppede så mange forskellige medarbejdere, som fysikkens love tillod, ind i bygningens nederste lokale. Det er godt for trivsel, produktivitet og vidensdeling – var meldingen fra chefen, før døren til chefkontoret på 20 kvadratmeter blev lukket.

Jeg tabte mig selv i støjen. For gode ideer kommer ud af intet. Kender du det? Det er den tavshed, som Kierkegaard talte om. Vi skal blot være som ’Lilien paa Marken’. Tavse. Kierkegaards tese var, at kun i tavshed gjorde man ... ikke det, man ville, men det, man skulle. Og ud af det kom (arbejds-)glæden. Jo mere vi derimod pirres sanseligt, jo mere bliver vi til lyst. Pligt og dedikation fordufter.

En sulten mand som mig kunne ikke single-taske – arbejde, om man vil – i bunden af tårnet. Jeg oplevede et pirrende bombardement af bimlende smartphones, Outlook-mails, højhælede sko, parfume og flirtende og ligegyldige bemærkninger over Excel-ark. Vi talte om alting og ingenting. Pludselig var der gået en time. Så en pause. Og så kom de hede skænderier om radiatoren ... efterfulgt af en kagepause. Jeg bandt mig sommetider fast til kontorstolen. Satte hørebøfferne på. Og lod sirenerne synge. Det krævede en munks disciplin at modstå.