Kriminalassistenten i Sveriges sjettestørste by, Örebro, var “jävla trött”. Det skrev Peter Springare, som han hedder, på sin Facebook-profil fredag den 3. februar.

Alene den foregående uge havde han i sit arbejde set tilfælde af voldtægt, røveri, trusler mod ordensmagten, mordforsøg og andre forbrydelser, skrev han. De mistænkte var angiveligt alle – på nær én – af anden etnisk herkomst end svensk.

“Det, jeg vil skrive herunder, er ikke politisk korrekt. Men det skider jeg på,” skrev Peter Springare.

Den svenske indvandrerdebat bliver med jævne mellemrum beskyldt for at fortie visse sandheder på grund af stive dogmer om multikulturalisme. Debatten raser følgelig:

Springares støtter hylder ham som whistleblower og bærer af en ubekvem sandhed, mens kritikerne stempler ham som generaliserende og fremmedfjendtlig.

Sagen får stigende opmærksomhed internationalt, også i Danmark, og et af de mest populære opslag i Facebook-gruppen Stå Upp For Peter Springare (som i skrivende stund har omkring 150.000 medlemmer), er skrevet af den danske kriminalassistent, Lars Skar, som arbejder for Københavns Politi.

“Jeg står 100 procent inde for Peter Springares udsagn,” skriver Skar. “Vi har nemlig nøjagtig samme problemer i Danmark. Der er stort set ingen danske navne på politiets døgnrapporter, og en meget stor del af politiets ressourcer bliver brugt på uopdragne, uintegrerbare fremmede.”

Selv om Danmark og Sverige typisk håndterer debatten om integration og indvandrere væsensforskelligt, er der fællestræk: Når først debatten raser, raser den så uhæmmet, at kendsgerninger og fakta har det med at blive glemt.

Det skred er aldrig sundt, hvis man ønsker en kvalificeret offentlig samtale. Så inden den svenske debat for alvor får tag i Danmark, har vi gravet os ned i statistikkerne for at kaste lys på kendsgerningerne om kriminalitet blandt nydanskere her til lands. For historien her er langt mere nuanceret, end den typisk fremstår i debatten. (Historien her fokuserer på de danske tal – og ikke de svenske).