Norsk anstendighet? Bare hvis du er hvit og ikke muslim. | Thomas Hylland Eriksen

Thomas Hylland Eriksen Professor i sosialantropologi, Universitetet i Oslo

2. mai 2019

Innvandringspolitisk talsmann Jon Engen-Helgheim og nestleder i Frp Sylvi Listhaug ønsker at innvandrere skal sverge troskap til «norske verdier». Vidar Ruud / NTB scanpix

Vi gnir oss i øynene og klyper oss i armen. Skjer dette virkelig?

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Norge har i løpet av de siste årene begynt å ligne et drømmeland. Jeg må faktisk stadig gni meg i øynene og klype meg i armen. For det mest sannsynlige er da at det hele er en drøm?

Følgende synes jeg nemlig å ha fått med meg, men jeg tar forbehold om at jeg neppe kan være helt våken: Regjeringen har nektet å hente hjem norske statsborgere, så vel voksne som barn, etter et mislykket forsøk på å støtte et terrorregime.

Dette kan umulig være riktig, ikke minst tatt i betraktning at samme regjering nylig brukte store ressurser på å hente hjem en drapsdømt leiesoldat, som etter det jeg hører, skal være på frifot her i landet.

Andre nordmenn som sitter i fengsel utenfor Norge, får lite eller ingen hjelp, men de er gjerne brune eller svarte. Forskjellsbehandlingen, om den eksisterer utenfor drømmen, kan vel ikke ha noe å gjøre med at leiesoldaten var hvit?

Holder oss for nesen

Like etter foreslår en kjent og populær politiker å doble straffen for lovbrudd begått i bydeler med høy minoritetsandel. Og så foreslår et av regjeringspartiene at innvandrere skal sverge troskap til «norske verdier».

Dersom norske verdier har noe med dette partiets verdier å gjøre, tror jeg vi er mange som ikke bare vil betakke oss, men som aktivt holder oss for nesen mens vi gjør det.

Vi som trives med kulturelt mangfold, har jo et renommé å forsvare som nedlatende elitister uten bakkekontakt.

I våken tilstand ville jeg kanskje ha påstått at det er realistisk å anta at det kan regnes som en rettighet selv å ta stilling til verdispørsmål, uten å bli diktert av en stat.

De som blir indignert, orker i mange tilfeller ikke å si fra lenger. Det gjelder ikke minst kvinner med minoritetsbakgrunn.

Når de bruker ytringsfriheten, får de nemlig tilsendt så mye truende sjikane gjennom de elektroniske kommunikasjonskanalene at de trekker seg tilbake.

Behring Breiviks gamle parti

Men la oss, inntil det motsatte er bevist, anta at alt dette er en drøm. Det stemmer jo så dårlig med omdømmet Norge strever med å oppnå rundt omkring. Det kan umulig være tilfellet, som en kollega fra et annet europeisk land sa. Han hadde nemlig lest at Norge var kjent for sin anstendighet. Ja, svarte jeg, men bare hvis du er hvit og ikke muslim. Men kanskje dette også var en drøm.

Det er aldri lett å forklare utlendinger hvordan det kan ha seg at Anders Behring Breiviks gamle parti ble invitert inn i regjering bare et par år etter terrorangrepet. (Jada, selvfølgelig har deres syn på fremmede folk og kulturelt mangfold ingenting felles med hans. Og mor Nille er en sten. Det har hun forresten alltid vært.)

Enda mer kilent er det å gjøre rede for hvorfor de fortsatt befinner seg der, etter fem og et halvt år, eller hvorfor Politiets sikkerhetstjeneste (PST) fremdeles er mer interessert i islamister enn høyreekstremister.

Enkelte her i landet har hevdet at det ville fungere siviliserende på Fremskrittspartiet å måtte ta ansvar i en koalisjon. Andre har påstått at det er et helt alminnelig parti uten noe særlig felles med høyrepopulister i andre europeiske land. Dem om det.

Vi andre fortsetter å gni oss i øynene og klype oss i armen. Skjer dette virkelig, eller har jeg sunket ned i en tornerosesøvn? La oss håpe det siste.

Thomas Hylland Eriksen er sosialantropolog og medlem av Miljøpartiet De Grønne. Debattinnlegget signeres av ham som privatperson.

Les saker med lignende tema:

Følg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter