28. januar hevder Arild Knutsen og Thomas Kjøsnes i et innlegg at «kriminalisering er et sjansespill med ungdommene våre». Vi er enige i at unge ikke skal straffes.

Det er derfor Actis er for en avkriminalisering. Det må gjøres på en klok og ansvarlig måte og tilpasses norske forhold. I Norge har vi generelt lav narkotikabruk, så her er potensialet for økning stort dersom det ikke får noen reell konsekvens å bryte forbudet.

NOUen som nå er fremlagt er et oppspill til en bred offentlig debatt om hvordan vi best mulig kan gjennomføre en overføring av samfunnets reaksjoner for bruk og besittelse fra justis til helse. Debatten vil bidra til å få frem sider ved forslaget som kanskje ikke er godt nok belyst og som bør justeres. Så blir det opp til politikerne å ta den endelige beslutningen om hvordan vi best kan gjennomføre overføringen.

Ulike typer avkriminalisering

Avkriminalisering er ikke en klart definert modell. Det er mange måter å gjennomføre en avkriminalisering på, og det er et bredt spekter av tiltak og reaksjonsformer innenfor en slik modell. Portugal har for eksempel en rekke reaksjonsmuligheter i sitt lovverk. Det viser at det er mulig å ha flere typer reaksjoner for brudd på forbudet også ved en avkriminalisering.

Det er viktig å holde ungdoms rusbruk lav fordi unge mennesker er spesielt sårbare for de negative konsekvensene av narkotika. Det innebærer både fysiske og psykiske plager, avhengighet og reduserte livsutsikter hvis de faller ut av skolen og blir stående uten utdannelse.

En del ungdommer prøver cannabis første gang på videregående, det vil si når de er mellom 16 og 18 år gamle. Vi ser at bruken av stoffet øker betydelig i løpet av videregående skole, særlig i enkelte miljøer og i Oslo. Heldigvis slutter de aller fleste etter noen få gangers bruk. Men noen fortsetter.

Et presset barnevern

I utvalgets forslag til reform skal foreldrene vanligvis varsles ved mindreåriges rusbruk. Men unge mellom 16 og 18 år kan velge om de vil gjennomføre kartleggingssamtalen alene, eller med foreldre eller andre tillitspersoner.

Dersom en mindreårig ikke møter til samtalen hos kommune, foreslår utvalget at barnevernet skal kobles på. Vi vet allerede fra dagens situasjon at barnevernet er svært presset på ressurser, og at det ikke har stor tillit blant dem de er ment å hjelpe. Barneombudets nye rapport «De tror vi er shitkids» underbygger dette. Den viser at mangel på tidlig innsats fører til at mange unge utvikler psykiske problemer, rusavhengighet og havner i kriminelle miljøer mens de venter på riktig hjelp.

Rapporten forteller også om manglende tillit til hjelpeapparatet, samt manglende involvering og medvirkning. Vi er bekymret for at konsekvensen blir at vi ikke klarer å fange opp de som er i en tidlig fase av eksperimentering med rusmidler. Det viktigste innen rusforebygging er å komme inn før problemene blir for store og avhengigheten for sterk. Denne muligheten kan vi miste slik reformforslaget nå foreligger.

Forvirring om avkriminalisering

Det er viktig hvordan endringen i loven kommuniseres og praktiseres i en avkriminalisering. Endringer i lovparagrafer i seg selv er ikke avgjørende, de færreste av oss finleser lovverket når vi gjør våre valg, og allerede hersker det stor forvirring om hva avkriminalisering faktisk innebærer. Håndhevingen av regelverket er en stor del av kommunikasjonen. Vi tror det vil være krevende å kommunisere at bruk og besittelse er forbudt dersom det oppleves at det ikke er reelle konsekvenser å bryte forbudet.

Knutsen og Kjøsnes hevder at «WHO anbefaler fullstendig avkriminalisering». Det er ikke riktig. FN og WHO har et globalt perspektiv og anbefaler alternative reaksjoner fremfor fengsel for bruk og besittelse, og peker på avkriminalisering som en mulighet. Det foreligger heller ingen anbefalinger om en konkret modell.

Samtidig anbefaler de en rekke tiltak vi allerede har i Norge, som skadereduksjon, tilgang til substitusjonsbehandling, rettferdig behandling i rettssystemet, retten til advokat, unngåelse av vilkårlige arrestasjoner og tortur. De anbefaler også et folkehelseperspektiv som vektlegger forebygging, behandling og rehabilitering, og som har et recovery-perspektiv.

Vi ønsker oss en ansvarlig rusreform som sørger for at samfunnet tilbyr hjelp til de som trenger det, og som ikke snur ryggen til ungdom på vei i en uheldig retning.