Siinne kogukond poleks osanud uneski näha, et 30 aastat pärast iseseisvuse taastamist peavad eestlased justkui võõrvõimult hakkama Eesti Vabariigilt nõudma emakeelset gümnaasiumi.

Tallinnas istuvad ametnikud ja valitsuse liikmed on nimetanud eestikeelse kooli eest võitlejate argumente loosunglikeks ning emotsionaalseiks. Ent kas saab süüdistada inimesi liigses emotsionaalsuses selle eest, et nad tahavad oma lastele head haridust ja emakeelset koolikeskkonda? Kuhu on neil taganeda nüüd, kui nende kodupaigast kaob viimane tugev eestikeelne ja -meelne gümnaasium? Seda enam, kui silme ees on näide analoogsest Jõhvi kakskeelsest gümnaasiumist, kus pole näha ka palju lubatud kvaliteeti ja eesti keel on nurka surutud.

Kõige häbiväärsem, et haridusminister Mailis Reps pole julgenud tulla kogukonnale asju selgitama ning saatis vaid meedia vahendusel pressiteate, kus ütles, et eestikeelsest gümnaasiumist ärgu kohtlajärvelased unistagu, sest see pole suuruselt viiendas Eesti linnas võimalik.

Samal ajal kui riik rajab Narva ja Tallinna eesti keele maju, hävitatakse tegelik ja toimiv eesti keele maja Kohtla-Järvel. 2735

Ma pole nõus siseminister Katri Raigiga, kes ütleb, et küsimus pole tänapäeval kooli keelsuses. Ida-Virumaal on küsimus just eelkõige selles, sest eesti kool ei ole siin pelgalt haridusasutus. Samal ajal kui riik rajab Narva ja Tallinna eesti keele maju, hävitatakse tegelik ja toimiv eesti keele maja Kohtla-Järvel.

Häda on selles, et viimased 30 aastat on osas Ida-Viru haridusasutustes vaid mängitud eesti keele õppimist. See on ka põhjus, miks ei ole paljudel õpilastel keskkooliikka jõudes piisavat riigikeeleoskust. Eestlased ja eesti keele omandamisest huvitatud muukeelsed inimesed on aga aina olnud sunnitud eesti keele rindel taganema − alates eestikeelse huvihariduse nappusest ja lõpetades nüüd ka emakeelse gümnaasiumi lämmatamisega.

Üks Kohtla-Järvel elav eesti ema kurtis mulle nädalapäevad tagasi, et pani lapse lasteaiarühma, mida ametlikult nimetati eesti rühmaks. Ent eesti vanemad said peagi aru, et nii see pole, ning lõpuks jäi rühma vaid üks eestikeelne laps. Suurem osa õppetööst ja tegevustest olid venekeelsed.

"Mu laps ei oska ennast enam eesti keeles korralikult väljendadagi," kurtis ema. Viimane piisk temale oli see, kui tütar teatas, et nad vaatasid lasteaias Venemaa-teemalist filmi ning voolisid Vene lippu.

Tekib küsimus: kes vastutab Eestis selle eest, et meie haridusasutustes ei levitataks võõrameelset ideoloogiat? Miks arvatakse, et eesti vanemad tahavad oma lapsi saata kooli, kuhu tulevad ka lapsed Kohtla-Järve Järve vene gümnaasiumist, mille direktor paneb demonstratiivselt 9. mail rinda Georgi lindi ning kelle juhitud koolis tähistatakse sel päeval ideoloogiliselt laetud üritusi? Muide, see direktor on meie pea- ja haridusministriga ühes parteis.