Ühiskondlikud narratiivid

See, mis kujul on info lugejale esitatud, mõjutab tugevalt lugeja suhtumist kurjategijasse ning ohvrisse. Meedias kajastatud ohvrid on inimestele üldjuhul tundmatud ning seetõttu on nendega raske suhestuda. Uuringud on näidanud, et kui meedia kirjeldab olukorda ohvri seisukohast – juhtunu detailid, ohvri kannatused ja tagajärjed –, hindavad lugejad ohvrit negatiivsemalt, sest neil on raske ette kujutada, et kannataja on süütu inimene ning meedias kirjeldatud koledused tekitavad vajaduse sündmusi ratsionaliseerida. Samas, kui väljaanne kirjeldab juhtunut kurjategija seisukohast, hinnatakse ohvrit positiivsemalt ning kaastundega ning hukkamõistu pälvib kurjategija.

Kognitiivne dissonants tekib ka kurjategijate lähedastel või juhul, kui kurjategija on armastatud kuulsus. Tihti üritatakse juhtunut ratsionaliseerida. Näiteks seksuaalrünnakus süüdi mõistetud Brock Turneri isa püüdis kohtus kaitsta oma poja tegu – teadvusetu naise seksuaalne ärakasutamine prügikasti taga – sellega, et poeg õpib väga hästi ja tal on potentsiaal saada heaks sportlaseks. Nimelt ei soovinud Turnerite pere, et poja kuritegu mõjutaks negatiivselt tema karjääri. Ohvrile heideti ette vastutustundetust ning eriti rõhutati asjaolu, et ohver ise oli otsustanud tarbida liigses koguses alkoholi. Seksuaalkurjategija otsust naist ära kasutada kirjeldas perekond aga samas sõnadega me kõik teeme vigu. Brock Turner veetis vanglas vaid kolm kuud.

Õiglase maailma hüpotees mõjutab ka seda, kuidas inimesed maailma ja selles toimuvat laiemalt tajuvad. Suhtumine vaestesse, haigetesse, kodututesse ning sõjapõgenikesse lähtub tihti samuti õiglase maailma hüpoteesist – sageli mõeldakse, et inimesed on oma kehvades oludes ise süüdi, sest kui see nii ei oleks, siis poleks ka eduka inimese saavutused pelgalt tema enda tegevuse tulemus. Ometi on võimatu kindlaks määrata, kuivõrd on inimesel ühes või teises keskkonnas võimu, vahendeid või oskust kujundada oma elukäiku. Kas õiglase maailma hüpoteesist lähtuv seisukoht, et iga saavutuse või staatuse taga on vaid inimese enda panus, on õige, on samuti raske hinnata. Teemapüstitus ei pisenda inimese panust või rolli ühiskonnas ning oma elutee kujundamisel, vaid pelgalt juhib tähelepanu sellele, et enne, kui inimene oma elutee kujundamist alustab, on mingid tegurid tema eest juba paika pandud (geograafiline sünnikoht, vanemate majanduslik staatus ja haridustase, vaimne ja füüsiline tervis). Näiteks on kindlaks tehtud, et vaesusesse sündinud lastel on keskmisest madalam IQ-tase – kas siis raseduse ajal tekkinud toitainete puudusest või sellest, et vaesuses kasvanud laste vanematel on vähem aega ning ressurssi laste arengusse panustada. See aga tähendab, et vaese pere laps ning keskklassi pere laps ei alusta oma eluteed võrdselt positsioonilt. Ometi, kui mõlemad täiskasvanuikka jõuavad ning paremates tingimustes kasvanud inimene edukam on, suhtutakse vaesuses kasvanud inimesse ükskõikselt – näiliselt olid tal ühiskonnas teistega võrdsed võimalused.