Osim Zlatka Hasanbegovića i Jakova Sedlara, u izvješću američkog Ministarstva vanjskih poslova o stanju vjerskih sloboda u Hrvatskoj najgore je, skroz neočekivano, prošao pokojni blaženik, kardinal Alojzije Stepinac. Prošlogodišnja odluka Županijskog suda u Zagrebu o poništenju presude Stepincu 1946. godine ocijenjena je sramotnom!

U ono vrijeme suđenja kardinalu upravo je SAD, i vlasti i tisak, žestoko prosvjedovao protiv sramotnog, namještenog, montiranog, staljinističkog suđenja jednom kardinalu, koji apsolutno ništa nije učinio ni protiv čovjeka ni protiv čovječnosti. Naprotiv, spašavao je ugrožene manjine, osuđivao režim koji ih je progonio. I svi mu to, manje-više, danas priznaju, osim onih koji drže da sve to nije bilo dovoljno i da se sam trebao objesiti e da bi mu bio priznat status mučenika. I Ivan Meštrović je u ime te Amerike posredovao kod Tita tražeći milost za Stepinca.

Srbija im je važnija

I sad, šezdeset godina poslije, ta ista, ili možda drugačija, Amerika osuđuje odluku o poništenju jedne takve presude, koja nije samo rehabilitacija jednog nedužnog čovjeka i svećenika, nego je i rehabilitacija vjerskih sloboda, ljudskih prava, demokracije, civilizacije, zapadnih vrijednosti itd. Dakle, svega onoga što tobože predstavlja zapadne, pa onda i američke tzv. vrijednosti.

Kako se pobogu dogodila i kako se mogla dogoditi ovakva jedna povijesna inverzija na koju u Hrvatskoj uglavnom nitko, pa čak ni Kaptol, nije reagirao, valjda se povodeći za onim kako se nije dobro zamjeriti silnima i moćnima, možda smo već navikli primati ćuške kao staro magare, ili je sve ovo skupa ocijenjeno kao nešto irelevantno?

Bilo bi možda odveć naivno misliti kako se radi o pukom neznanju ili ignoranciji jedne ambasade, kojoj arogancija priječi upoznati povijest, ljude, događaje i prilike zemlje u kojoj se djeluje i živi. State Department, odnosno Veleposlanstvo u Zagrebu zapravo su prepisali stavove Aleksandra Vučića, Ivice Dačića, Milorada Pupovca et comp. o Stepincu i uopće o Katoličkoj crkvi. Odakle izviru ti stavovi, iz kakvih duhovnih vrela i političkih poriva nije teško pročitati. I nije od jučer.

Stepinac je, dakako, samo simbol ili jedan od simbola preko kojega valja stalno užarenom držati tezu o zločinačkoj prirodi jedne crkve i jednog naroda kako bi se trajno diskvalificiralo njegovo pravo na slobodu i nezavisnost. Potpaljivači ideološke vatre stalno trube o ugroženosti srpskog naroda, što je i do sada, a nije isključeno ni u budućnosti, dovodilo do nesreće i Hrvatima i Srbima. A Amerika je poslije Drugog svjetskog rata bila demokratski ideal, danas je svugdje prevladao pragmatizam. Danas joj je Srbija, iz određenih razloga, važnija od Hrvatske.

Izvor: Josip Jović/Slobodna Dalmacija; Foto: Ilustracija/HANZA MEDIA