Kona stilte opp for meg, jeg skal stille opp for henne.

I 1987 meldte jeg meg inn i FpU. Ønsket om å bidra til et bedre samfunn var drivende. Jeg har vært heldig. I lang tid har jeg fått prioritere min interesse for politikk og mitt sterke ønske om å bygge landet. Det er utrolig moro, og tidkrevende. Jeg har underveis gått fra å være single til å bli familiefar med to barn. Omstendigheter som endres, flere å ta hensyn til i hverdagen når kalenderen fylles. Likevel har vi klart å sette av tid til at jeg har fått være stortingsrepresentant, statsråd og nestleder i FrP. Det har krevd harde prioriteringer og mye planlegging av familielogistikken. Men det har vært verdt hver eneste natt med få timers søvn. Jeg har verdens beste arbeidssted.

I alle disse årene har jeg hatt en avtale med kona. Jeg stilte til valg til Stortinget to perioder på rad (2005 og 2009). Men så skulle det være hennes tur til å legge premissene dersom en unik jobbmulighet dukket opp. Hun stilte opp for meg, jeg skal stille opp for henne. Dette løftet har jeg stått ved hele tiden. For meg er det et lite offer for å vise familien at jeg først og fremst er ektemann og far. Familien er når alt kommer til alt det viktigste i livet. Derfor takket jeg nei til gjenvalg i 2013. Jeg forsøkte allerede da å snakke om mitt løfte til min kone. Jeg vet mange ikke trodde meg og i stedet spekulerte i andre årsaker. Men hadde jeg blitt innvalgt på Stortinget ville jeg være bundet i hele stortingsperioden, siden det er tilnærmet umulig å få permisjon fra rollen som stortingsrepresentant. Jeg var dog privilegert som fikk tjene landet som Statsråd. Jeg er takknemlig til både Siv og Erna for den tillit jeg ble vist. Jeg har prøvd å fylle rollen med et langsiktig perspektiv om hvor vårt land skal.

Les også Jon Georg Dale blir ny samferdselsminister

Den siste tiden har ting endret seg veldig raskt på hjemmebane. Min kone har fått mulighet til å jobbe ett år som lege på et av USAs største barnesykehus. Hennes unike mulighet dukket opp. En mulighet man ikke takker nei til. Om kort tid reiser derfor familien til Alabama. En ny hverdag venter oss. Ukjent og spennende.

Ett år i USA får noen følger for mine politiske verv. Jeg kan ikke være samferdselsminister med permisjon. Derfor går jeg av som statsråd. Jeg er ubeskrivelig stolt over å ha fått bidra i nesten fem år i landets regjering. Siv, Erna og Trine er tre særdeles dyktige ledere som holder hodene kalde og hjertene varme, selv når det stormer som verst blant journalister og opposisjon. De ser fremover samtidig som de kjenner nasjonens historie. Det gir trygg styring for vårt land.

Samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen (Frp) går av som statsråd for å bli med kona Tone Solvik-Olsen ett år til USA. Foto: Lise Åserud (NTB scanpix)



Jeg vil på sentralstyremøtet mandag diskutere åpent hvordan vi skal håndtere utfordringen min USA-reise gir partiet. Jeg trives i rollen som nestleder i FrP, men mener partiorganisasjonen må få drøfte og bestemme hva de mener gagner partiet best. Jeg er trygg på at jeg uansett vil få anledning til å støtte opp om partiets viktige arbeid og gjøre en innsats for FrP også i tiden jeg er i USA. Verden er digital og vi er ikke lenger unne hverandre enn en mail eller Facebook-live sending. Samtidig er det selvsagt begrensninger for hva jeg kan påta meg av oppgaver. Dette vil jeg diskutere med partiet mitt. Det er partiet, og ikke jeg som avgjør slikt. Mitt politiske engasjement er intakt, og ett år i utlandet svekker ikke det. Snarere tvert imot, tror jeg.



Jeg er stolt over hva FrP har oppnådd i regjering, og at vi viser oss som et effektivt og handlekraftig styringsparti. Det er en kontinuerlig kamp å bygge et bedre land for alle. FrP har vunnet mange viktige seire i regjeringssamarbeidet, men vi er langt fra i mål. Vi må skape nye arbeidsplasser og trygge de fremtidsrettede bedriftene vi allerede har. Vi skal få vår ungdom i jobb, bort fra NAV. Helsekøene er redusert, men ikke nok. Asylpolitikken må holdes stram. Vi bør finansiere vår infrastruktur uten kostbare bompenger. Vi må gjøre landet vårt enda tryggere for våre innbyggere. Alt dette har FrP gode løsninger på, og et sterkere FrP ved valget gir mer gjennomslag rundt forhandlingsbordet. Når jeg ser på alt vi har fått til, så er det til inspirasjon for den kampen vi står foran.



Dette er derfor på ingen måte et farvel til politikken – det er et "på gjensyn". Om ett år er jeg tilbake i Norge og klar for å drive valgkamp for FrP. Jeg vet godt at i politikken er det ikke du selv som avgjør din egen karriere, men jeg sier det tydelig først som sist – jeg stiller meg til disposisjon for Fremskrittspartiet også i fremtiden. For meg handler det om takknemlighet for de mulighetene jeg har fått gjennom årene som FrPer. Jeg har fortsatt mye å gi av innsats og kampvilje for partiet.

I denne stund står jeg for første gang uten jobb og uten sikkerhet om hva dagene skal fylles med det nærmeste året. Jeg tror likevel det blir bra. USA har et spesielt sted i mitt hjerte. Jeg har bodd hos en amerikansk familie i nær 4 år, og har min universitetsutdannelse fra USA. Jeg har jobbet i Disney World, det amerikanske senatet, og vært frivillig under OL i Atlanta. Forhåpentligvis får jeg en jobb som kan kombineres med at jeg bor i USA men har tilhørighet i Norge. Jeg har barn som skal gå på skole i fremmedspråklig land med de utfordringer og gleder det gir. Og jeg har en kone som får jobbe med det hun elsker i et utfordrende og spennende miljø. For oss vil opplevelsene stå i kø. Om et år er vi både erfaringer og minner rikere.

Tusen takk for støtten så langt, så tar vi kampen sammen når jeg er tilbake til valgkampen i 2019.