Er det venstreorientert å unnskylde islams reaksjonære sider? | Andreas C. Halse

Andreas C. Halse | Daglig Leder I Svenssonstiftelsen

11. april 2017

Det er helt andre skillelinjer enn høyre og venstre som best beskriver de ulike posisjonene, skriver Andreas C. Halse om islamkritikk. Ørn Borgen/ REUTERS/Damir Sagolj

Islamkritikk uten partitilhørighet.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Borgen, Ørn

DAMIR SAGOLJ / X90027

Jo lengre ut på venstre side av politikken du kommer, jo mer opptatt er folk av å dele inn i høyre og venstre.

Ifølge en tradisjonell forståelse på ytre venstre vil kritikk av islam være høyreorientert. Både fordi en del vil mene at det tar fokus vekk fra viktigere saker, og mange tolker det som å sparke nedover på en minoritet fremfor oppover mot makten.

Man kunne hevdet at det er motsatt.

Man kan fint påstå at islam har enorm makt i mange menneskers liv, også i samfunn der muslimer er en minoritet.

At kritikk av reaksjonær og kvinnefiendtlig islam står i en stolt tradisjon i en religionskritisk venstreside og derfor egentlig er mer venstreorientert.

Imidlertid er det nok helt andre skillelinjer enn høyre og venstre som best beskriver de ulike posisjonene.

Kort sagt tror jeg det er mer presist å dele opp i progressive og regressive standpunkter.

Grenseløs relativisering av urett

De regressive er stort sett mer opptatt av grupperettigheter enn individuelle rettigheter. Det kommer blant annet til uttrykk ved at alle med bakgrunn fra muslimske land blir antatt å være muslimer.

Kombinert med mange nordmenns lave kunnskapsnivå om islam får dette både latterlige og skadelige konsekvenser.

Som at ekstremistene i Islam Net blir brukt av både politi, ordførere og medier for å snakke om forebygging av ekstremisme.

Strategien til de regressive preges ofte av en grenseløs relativisering av urett

Den regressive posisjonen er regressiv nettopp fordi den ser seg så blind på at minoriteter er minoriteter.

Derfor er den knapt i stand til å anerkjenne den grunnleggende interessemotsetningen mellom reaksjonære imamer og kvinner som flykter fra religiøs undertrykkelse til et brennende ønske om frihet.

Strategien til de regressive preges ofte av en grenseløs relativisering av urett. Man er ofte opptatt av å trekke søkte paralleller til bedehusmiljøer på Sørlandet så fort man får øye på en imam som vil steine utro kvinner.

Når konservative kristne miljøer befinner seg i søkelyset er man imidlertid ikke like ivrige med tilsvarende relativisering.

Alles rett til å leve et fritt liv

Den progressive posisjonen tar utgangspunktet i individet og alle menneskers grunnleggende rettigheter. Det handler om å anerkjenne alles rett til å leve et fritt liv, uavhengig av religiøs eller kulturell bakgrunn.

Det er også en posisjon som setter individets rett til frihet over kollektive, religiøse krav om tilpasninger fra storsamfunnet.

Den progressive posisjonen vil neppe aldri klare helt å komme unna beskyldninger om fremmedfiendtlighet

De progressive anerkjenner at folk mener forskjellige ting og har ulike interesser selv om de selv eller foreldrene har flyktet fra samme geografiske område.

Den progressive vil også ha lavere skuldre for å kritisere undertrykkende praksiser eller reaksjonær islamistisk ideologi, fordi man vet at veldig mange i Norge med bakgrunn fra Midtøsten vil være enig.

Beskyldninger man står godt i

Den progressive posisjonen vil neppe aldri klare helt å komme unna beskyldninger om fremmedfiendtlighet.

Grupper som Islam Net, ledelsen i Islamsk Råd og andre som lar seg inspirere i større eller mindre grad av islam som den praktiseres i Saudi-Arabia, vil fortsette å stemple sine motstandere.

Det er imidlertid beskyldninger man står godt i. Et fritt samfunn blir ikke til uten motstand.

På Twitter: @achalse

Få med deg debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter.