Det at regjeringen ønsker å prøve ut et prøveprosjekt med anonymiserte jobbsøknader i forbindelse med ansettelser i departementene er en dyp erkjennelse av at etnisk diskriminering er et faktum.

BYSTYREREPRESENTANT: Nasir Ahmed (Ap). Vis mer

Det er litt underlig og svært skuffende, når kommunal– og moderniseringsminister Monica Mæland kategorisk definerer dette som en satsing som «vi ikke har sett maken til». Hun og regjeringen er sikre på at dette tiltaket alene vil bidra til å få flere med minoritetsbakgrunn inn i arbeid, og på denne måten vil samfunnet lykkes med integreringen. Og - på sikt skal det føre til at vi blir bukt med etnisk diskriminering. Helt ærlig, dette vitner om hvor liten kunnskap og forståelse regjeringen har om denne problematikken, og hvor liten vilje de viser til å gjøre noe med det.

Nylig lanserte regjeringen en egen integreringsstrategi for å flere innvandrere ut i arbeid, og slo fast at dette var et integreringsløft som på sikt vil styrke integreringen. Vel og bra, men strategien er begrenset til å gjelde nyankomne innvandrere, ikke dem som er født og oppvokst i Norge og som er høyt utdannede.

Det er alltid et fast punkt på festtaler å tale for det gode mangfoldet og null toleranse for diskriminering på grunn av etnisitet, kjønn eller legning. Men til tross for det, opplever 27 prosent av unge med minoritetsbakgrunn å bli etnisk diskriminert i arbeid, jobbsøking, utdanning og kontakt med helsevesenet, selv om de er født og oppvokst i Norge.

Monica Mæland, du burde derfor ha stilt deg spørsmål om hvorfor etnisk diskriminering i det hele tatt er et problem, og dernest, hvorfor må jobbsøknadene anonymiseres? Dette handler om holdninger og fordommer som anonymitet ikke løser, den flytter bare problemet videre til neste steg i en ansettelsesprosess. For å få bukt med denne problematikken på alvor, trenger vi en mer målrettet innsats på tvers av alle samfunnsområder.

En riktig start vil være å slutte å definere folk på bakgrunn av merkelapper i kombinasjon med bruk av hard og fordomsfull retorikk i samfunnsdebatten, også i politiske kretser, fordi det bidrar til å svekke tilhørigheten til storsamfunnet og øke følelsen av utenforskap ytterligere. Min påstand er at den harde og negative omtale om «brune nordmenn» i samfunnsdebatten bidrar til å danne holdninger blant noen potensielle arbeidsgivere, som gjør dem usikre og skeptiske til å ansette en som er ulik dem.

Begrepet å «integrere» betyr «å innpasse», eller «det å smelte sammen til et hele». Integreringsarbeidet generelt er begrenset til bare bekjempelse av patriarkalsk kultur og frigjøring av innvandrerkvinner fra dens handlinger. Å kjempe imot handlinger og tankegods som er uforenlige med våre demokratiske verdier, er nødvendig og viktig. Men burde ikke integrering også handle om å gjøre majoriteten kjent med det som for noen er fremmed?

Det er legitimt å vurdere å inkludere arbeid mot diskriminering i integreringsarbeidet, slik at vi lykkes med å styrke etnisitetsmangfold både hos offentlige og private arbeidsgivere. En internasjonal studie viser at i bransjer hvor det er kjønnsmangfold i ledelsen i en virksomhet, øker sannsynligheten for lønnsomhet med 15 prosent, mens sannsynlighet for økt lønnsomhet øker med 35 prosent hvor det er etnisitetsmangfold i ledelsen.

Det er trist at etnisk diskriminering er en realitet i Norge i 2019, men aller mest er det skuffende å se at regjeringen ikke forstår alvoret i dette, fordi anonymitet alene ikke løser problemet, men bare er en erkjennelse av at vi har et problem.