Muslimske mødre, nå må dere våkne! | Azra Gilani

Azra Gilani

28. sep. 2016 20:00 Sist oppdatert 27. desember 2016

Fra en pakistansk mor som skriver sitt første innlegg fordi hun er opprørt over hvordan enkelte muslimske mødre behandler sine egne barn: "Hvorfor står dere ikke opp mot denne behandlingen av jentene våre? Har ikke mange av dere opplevd det samme som deres jenter opplever?" Ane Hem

Det er uforståelig for meg hvordan enkelte foreldre påtvinger sine barn et levesett som vil gjøre dem ulykkelige og skape et gap mellom foreldre og barn.

Den siste tiden har debatten rast om jomfruhinnene til unge muslimske jenter. Foreldrene drapstruer egne døtre hvis hinnen ikke er intakt. Brødre blir oppdratt til å «passe på familiens ære, spesielt på jentene».

«Ære» og «skam»

Som muslim og pakistansk firebarnsmor til tre jenter og en gutt, ser jeg meg nødt til å uttale meg i denne debatten. For den angår oss pakistanske og muslimske foreldre like mye som den angår våre barn.

Debatten oppstår ut ifra grunnlinjen som er kjernen i våre barns oppdragelse. En grunnlinje som definerer begrepene «ære» og «skam» i det øyeblikket et jentebarn fødes i en muslimsk familie.

Har ikke mange av dere opplevd det samme?

Etter å ha bodd i Norge i 45 år, er det første gang jeg skriver et innlegg, for jeg er i grunnen svært provosert.

Jeg er oppgitt over at det finnes foreldre som kan oppføre seg slik mot egne barn. Mammahjertet verker ved tanken på at unge jenter blir drapstruet av egne foreldre, fordi jentene har kjærester eller ikke er jomfruer når de gifter seg.

For meg er det direkte sjokkerende. Som foreldre er det vår oppgave å støtte våre barn, uavhengig av barnas kjærestevalg eller seksuelle erfaringer.

Azra Gilani Privat

Det som opprører meg enda mer, er fraværet av stemmen til muslimske mødre i denne debatten. Hvorfor står dere ikke opp mot denne behandlingen av jentene våre? Har ikke mange av dere opplevd det samme som deres jenter opplever?

Jeg skriver for de tusener av unge muslimske jenter som ikke opplever kjærlighet og trygghet i eget hjem. Jeg skriver i et forsøk på å vekke foreldre som sover i timen, tafattheten kan få fatale konsekvenser, vi må handle nå.

Vi kjenner ukulturen fra innsiden

Til spesielt muslimske mammaer har jeg en klar beskjed: Det er kvinnene som må stå opp mot de mannsdominerte begrepene som ære og skam.

Pakistanske og muslimske mødre kjenner ukulturen fra innsiden, vi må stå opp for ungene våre og si at nok er nok! Dette aksepterer vi ikke. Jomfru eller ei, våre barn er mye mer enn sitt sexliv!

Da mine barn vokste opp, hadde vi en åpen kommunikasjon i hjemmet om et tema som opptar alle tenåringer i hele verden: kjærester og dating.

Som foreldre var vi veldig åpne med våre barn: Som alle andre ungdommer skal dere feile og lære. Vi var klare på at barna skal ta egne valg, de skal erfare gjennom feil og forhåpentligvis lære av dette.

På veien ga jeg dem et råd: Ikke tenk på nasjonalitet når dere skal finne deres fremtidige ektefelle. Det gjaldt like mye mine tre jenter som sønnen min. Vi oppfordret barna sterkt til å satse på utdanning, gjerne i utlandet, slik at de gjennom utdanning kunne bli selvstendige individer. Med alderen ville de være erfarne nok til å finne seg en passende partner.

Redselen for «det norske»

Rådene mine som mor var stikk i strid med den pakistanske og muslimske kulturen i Norge. Det brydde jeg meg ikke så mye om. Det viktigste for meg var at mine råd var til det beste for mine barn.

Jeg ignorerte pakistanske kvinner som snakket bekymringsfullt om sine døtre som var blitt «for norske». Jeg forsto aldri helt hva de mente med dette. Vi bor i Norge, hvordan kan man unngå at barna blir norske og hvorfor assosieres det med noe negativt? spurte jeg. Barna våre er født i Norge, de er de facto norske.

Flere pakistanske foreldre uttrykte overfor meg at de var redde for at barna skulle feste og drikke, det var synonymt med å bli «for norske».

Da spurte jeg om de hadde fått med seg at norsk kultur er så mye mer enn det: Hva med norske verdier som ærlighet, dugnadsånden, tillitssamfunnet og det egalitære samfunnet, åpenheten og de transparente systemene? Dette er også norsk kultur.

På sikt er det verdt å være den som tør å stikke hodet frem og ta et oppgjør med ukulturen og de som er med på å spre den.

Jeg anbefaler pakistanske foreldre å legge bort den trangsynte kulturen sin og i stedet prøve å se sine barn med nye øyne – hvor det tas hensyn til at barna har en sterk tilhørighet til Norge.

La oss ikke bli våre egne barns fiender

Det er like greit å innse det nå som senere; Hvor mye dere enn prøver, vil dere aldri klare å oppdra deres barn etter de kulturelle normene dere vokste opp med på landsbygda i Pakistan.

Ungene deres tilhører en annen generasjon, de er institusjonaliserte gjennom et skolesystem og et åpent samfunn til å tenke helt annerledes enn oss. La oss godta og respektere barna våre for disse ulikhetene og ikke bli våre egne barns fiender.

For å gi barna selvtillit og selvstendighet er foreldre nødt til å være mindre redde og stole på barna sine. Nøkkelordet her er tillit.

Ønsket å være en god mamma

Hvorfor valgte jeg denne strategien i oppdragelsen av barna mine? Fordi jeg først og fremst ønsket å være en god mamma. En mamma ungene mine kan snakke med om vanskelige ting i livet, en de kan stole på og regne med å ha på sin side når livet blir utfordrende.

Jeg ønsket å være en mamma som ikke la unødvendige begrensninger på barnas livsutfoldelse. Men som i stedet kunne være en venn, en støtte og en sparringspartner i viktige beslutningsprosesser.

Like regler for min sønn og mine døtre

En annen viktig faktor i oppdragelsen er likhet mellom kjønnene i hjemmet.

Mine døtre og min sønn har opp gjennom årene hatt like regler når det gjelder innetid i helgene, valg av ektefelle eller kjæreste og deltagelse i aktiviteter og fritidssysler.

Jeg har vært yrkesaktiv frem til pensjonsalder og drevet med sport mesteparten av livet. Som håndballspiller i Lahore fortsatte jeg å være aktiv i lagsport da jeg kom til Norge tidlig på syttitallet. Det var derfor naturlig for meg at mine barn, både gutten og jentene, skulle delta i gymtimer, lære å svømme og gå på ski. Alt på lik linje med andre norske barn. Disse faktorene er med på å bygge selvtilliten til spesielt jentene.

Nødvendig å eliminere æresbegrepet

Min erfaring tilsier at det ikke er tilstrekkelig med kun ett tiltak for å komme bort fra ukulturen; Flere tiltak er nødvendig for å eliminere æresbegrepet. Vi må kjempe for at jenter har lik tilgang til å delta på arenaer sammen med guttene, ikke adskilt fra dem. Dette må inkorporeres som en naturlig del av oppdagelsen fra barna er små.

Parameteren som måler kvinners ære, må ta slutt. Det er i overkant ambisiøst å tenke at vi i vår tid vil klare å eliminere æresbegrepet i andre land. Men, det er absolutt ikke utenkelig at vi kan ta knekken på denne ukulturen her i Norge.

Ansvaret med å terminere æresbegrepet ligger hos oss muslimske foreldre – i samarbeid med skolen og helseinstitusjonene. I første omgang er vi foreldre ansvarlige for å oppdra våre barn til å vite at de er likeverdige uansett om de er født jenter eller gutter, om de forelsker seg eller ikke, om de gifter seg norsk, norsk-pakistansk, eller noe annet, bør være uten betydning.

Vi må elske våre barn og akseptere dem for den de er. Aksept skaper større åpenhet og trygghet.

La oss gi dem friheten!

La oss løfte jentene våre opp og frem. La oss gi dem friheten de har rett til. Vi mammaer har en spesiell rolle her, og barna våre trenger denne rausheten og ubetingede kjærligheten.

Det er uforståelig for meg hvordan enkelte foreldre påtvinger sine barn et levesett som på sikt vil gjøre barna ulykkelige, påføre dem psykiske problemer og skape et gap mellom foreldre og barn.

Alle som tar skrittet bort fra fellesskapets regler, blir uglesett og opplever alt fra sjikane til trusler. Men på lengre sikt er det verdt å være den som tør å stikke hodet frem og ta et oppgjør med ukulturen og de som er med på å spre den.

Glad jeg turte å være prinsippfast

Mine barn er i dag voksne og etablerte. Målt ut ifra statistikken Statistisk sentralbyrå (SSB) fører over ekteskapsmønsteret til norskpakistanere i Norge, har mine fire barn tatt utradisjonelle valg. Selvsagt har det kostet noe underveis.

I dag, når jeg ser mine lykkelige og vellykkede barn, er jeg svært takknemlig for at jeg turte å være prinsippfast og stå opp mot den mannsdominerte pakistanske ukulturen som snakket om ære og skam. Jeg var tro mot mine barn. Det ser jeg resultatet av i dag.

Dere må våkne opp!

Hvis jeg skal overføre noe av min erfaring til andre muslimske foreldre, har jeg en klar beskjed, spesielt til muslimske mammaer: Dere må våkne opp og ta grep!

Slutt seksualiseringen av jentene våre. Jeg anbefaler muslimske foreldre å løfte blikket, inngå dialog med barna sine og utveksle erfaringer med andre foreldre som opplever samme utfordringer.

Det finnes ingenting som heter ære tilknyttet jenters seksualitet. Den eneste æren er den vi foreldre oppnår når vi greier å oppdra barna våre til å bli skikkelige mennesker.



på Få med deg debattene hos Aftenposten meningerpå Facebook og Twitter

Les mer:

Ikke lov å kysse. Ikke lov å være alene. Ikke lov å ha sex før ekteskapet. Så hva gjør man når man forelsker seg? Slik dater unge muslimer

Vi anbefaler også disse innleggene - fra de skamløse jentene - på det varmeste!

Les også Innlegget fra Nancy Herz som startet debatten: «Vi er de skamløse arabiske jentene, og vår tid begynner nå»

Les også Her svarer Sofia Srour på Herz' innlegg: Om det å være vestlig er synonymt med å være fri, så er jeg vestlig – og stolt av det.

Les også Fathia Mahmoud (23) skriver om samme tematikk: Kjære innvandrerjente: Det finnes ingen ære. Det er noe som er oppfunnet for å kontrollere deg.

Les også Denne må du lese! Iqra Mahboob (18): Det brenner i våre moskeer. Og brannen er forårsaket av ingen andre enn oss selv.

Møt Bile, Herz og Srour i denne Si ;D-podkasten, hvor de diskuterer tematikken! Hør den med ett klikk her: