Begrepet er tatt fra USA, som kjemper hardt mot brukere, selgere og bakmenn. I USA får du fengselsstraff for forhold som ville gitt forelegg i Norge, og med straffen følger tap av sosiale rettigheter. I Norge har ikke et rulleblad de samme konsekvensene, det er svært få yrker som krever en bøteattest, og fengselsstraffer er korte og lite belastende i forhold til amerikanske forhold. Store deler av Europa har heldigvis begynt å fokusere på å hjelpe brukeren.

Det skrives svært få forelegg for bruk i Norge. Du blir som regel bortvist eller fraktet til legevakt hvis du er for rusa, i praksis er bruk avkriminalisert. Men den som bruker, besitter også stoffet. For besittelse gis forelegg, men da må du bli ransaket. Du blir ransaket i forbindelse med noe annet enn rus, kanskje en ordensforstyrrelse, en voldshendelse eller fordi du var bortvist tidligere, og så finner politiet en brukerdose og oppretter straffesak.

Dette er Norges kamp mot narkotika. Foreleggene og påleggene. Det skrives altfor mange av dem. Og det er ikke rekreasjonsbrukeren som blir rammet, han kommer politiet aldri borti. De tyngste brukerne oppholder seg mye i det offentlige rom, der også politiet ferdes, og der møtes de på gatehjørnet. Det høye antallet forelegg er en skandale, og det har selvfølgelig ingen preventiv effekt.

Noen i politiet kaster brukerdosene i kloakken. Eller så ransaker de ikke veldig nøye når de står overfor en tung rusmisbruker. Jeg har selv gjort dette som politi. Men da bryter vi egentlig loven. Denne praksisen kunne vært satt i system. Vi kunne fått en forskrift som ga oss tillatelse til å destruere utenfor straffesak. Politiet kunne tatt med seg brukerdosen, fylt ut et skjema inne på stasjonen og sendt det til Kripos for destruksjon. Uten at brukeren fikk en form for reaksjon. Dette gjøres blant annet i Amsterdam, der bruk er lovlig mens besittelse er ulovlig.

Den tunge rusmisbrukeren blir også stadig vekk bortvist i Norge, et penere ord for å bli jaget, fordi han er ute på gata. Personen jages ikke fordi han er rusmisbruker, men typisk på grunn av en ordensforstyrrelse. Men det oppleves helt sikkert som å være uønsket. Vi bortviser sannsynligvis altfor mange. Og hvis personen bryter bortvisningen og kommer tilbake til området innen ett døgn, får han enda et forelegg. Det faktum at mange av disse bøtene ikke betales, men blir samlet opp og til slutt og sonet for, gjør det egentlig ikke mindre problematisk.

Mengden forelegg og antall bortvisninger må ned. Det har liten preventiv effekt og rammer de svakeste. Hvis dette ikke er ønskelig fra samfunnets side, burde det ikke være et av politiets mest brukte virkemidler. En ny forskrift som letter reaksjonene mot de tyngste brukerne, vil også virke styrende på politiets innsats. På sikt vil de trolig få være mer i fred. Vi trenger ikke å forandre straffeloven for å behandle mennesker på en fornuftig måte, men vi må forandre på noe.