Det er tid for ny åndsverkslov, og plutselig er det som om de siste årenes lærdom er skylt vekk.

Søndagens Aftenposten var som en liten tidsreise for en som er opptatt av musikk og musikkbransjen. Under overskriften Nytteløst å stoppe tyveriene fra nettet, står rettighetsorganisasjoner i pent ordnet rekke og sier ting de sa gjennom mye av 2000-tallet. De får følge av en analytiker som sier:

EDIT: Lenke til artikkel – takk til NRKbetaleser henriko som klarte å finne en lenke til artikkelen.

Where to start?

Groundhog Day 2

Det er litt som i filmen Groundhog Day, hvor en fyr blir sittende fast i tid, for på ny og på ny våkne opp til samme dag. Bare at i denne virkelighetens Groundhog Day hadde faktisk musikkbransjen klart å komme seg løs og beveget seg et knepp videre, før den igjen svuppet tilbake til 00-tallsretorikken. I sommer sa direktøren for de store plateselskapenes organisasjon, IFPI, Marte Thorsby til Dagens Næringsliv i sommer i saken Pirater omvendes:

Vi har sett at streamingtjenestene har fått flere og flere brukere de siste årene […] Det er særlig interessant at 74 prosent av de under 30 laster ned mindre ulovlig enn de gjorde tidligere. Jeg mener dette betyr at vi har klart å møte forbrukernes ønsker om gode og lovlige tjenester. Marte Thorsby, IFPI til Dagens Næringsliv 18. juni 2011

Hun fortsatte rett nok med det noe mer programmatiske:

Vi ser en nedgang, men det betyr ikke at det ikke er et problem. Det lovgivningsarbeidet som nå gjøres rundt åndsverkloven er veldig viktig, akkurat slik tilbudet av lovlige tjenester er veldig viktig. Marte Thorsby, IFPI til Dagens Næringsliv 18. juni 2011

Mer Spotify = mindre nedlasting

Det er interessant (men kanskje ikke overraskende) å se at en høy andel av de spurte i Norstats undersøkelse for IFPI rapporterer at streaming dekker behovet for musikk:

Nå viser en ny undersøkelse fra IFPI, de multinasjonale plateselskapenes interesseorganisasjon, at piratkopieringen av musikk synker hos dem som tar i bruk streamingtjenester som er billige eller gratis.

[…] En tredjedel av de spurte sier at de bruker lovlige streamingtjenester. Den største er Spotify, som er brukt av 25 prosent av de spurte. 12 prosent sier at de bruker norske Wimp eller andre tjenester. Denne bruken får piratene til å stjele mindre musikk. Hele 57 prosent av de som bruker streamingtjenester sier at dette har ført til at de laster ned mindre musikk fra «ulovlige tjenester som for eksempel Pirate Bay, Norbits, Bear Share, Direct Connect eller lignende». I gruppen under 30, der de fleste og ivrigste piratene finnes, sier hele 74 prosent at Spotify og de andre streamingtjenestene har begrenset piratkopieringen. Dagens Næringsliv 18. juni 2011

Artikkelen spesifiserer ikke når undersøkelsen ble gjennomført, men disse tallene er altså for en gruppe der 25% bruker Spotify, 12% bruker WiMP etc. Ifølge TNS Interbuss har nå 45% Spotify og 19% WiMP – altså nær en dobling av begge tall. Man kan anta at doblingen ytterligere fremskynder avpiratiseringen av Norge.

Høy betalingsvilje

37% av disse Spotifybrukerne er nå betalende, noe som i og for seg ikke gjør så mye fra eller til for artistene, de får samme utbetaling pr lytting enten det er reklamelyttere eller premiumlyttere, men det sier noe om betalingsvilje. I gruppen med flest aktive fildelere, 15-29-åringene, er tallet langt høyere. Der har 80% Spotify, 41% av disse betaler. I tillegg har 21% WiMP.

Det ser ikke ut til at 99 kr/mnd oppleves som en uoverstigelig barrière. I den laveste inntektsgruppen, de som tjener under 200.000 i året, er det 40% av Spotifybrukerne som har tatt seg råd til abonnement. Inntektsgruppen med lavest antall betalende, 200 000-299 000, har 32% betalende. De øvrige sliter seg gjennom reklame og et mer amputert tilbud.

Utviklingen har vært slik siste 1,5 år:

Streaming virker

Da musikkbransjen etter endel motstand aksepterte streamingtjenester som Spotify, klarte de til slutt å komme seg ut av hullet de gravde for seg selv på 90-tallet ved å ikke tilby effektive lovlige nedlastningsmuligheter. Det er mildt ironisk at Spotify på mange vis fungerer som lisensordningen IFPI raste mot i 2009 – tjenesten var sågar et av eksemplene i Solhjells blogginnlegg.

At streaming virker og at andelen betalende brukere øker, viser at så lenge bransjen gir publikum et velfungerende tilbud, har publikum ikke problemer med å betale for det. Tall fra Spotify viser at gruppen som er mest interessert i musikk også er gruppen som oftest betaler abonnement. Vi kan se det i sammenheng med en canadisk undersøkelse som viser at det er de mest musikkinteresserte som både bruker mest penger på kjøp av musikk, og som også har vært de ivrigste nedlasterne (ikke så rart egentlig – jo mer interessert, jo mer er man villig til å satse. Vi har skrevet om dette tidligere i Historietime: Fildelerne – musikkbransjens mareritt). Dette bør bety at gårsdagens mest aktive fildelerne er dagens mest aktive streamingabonnenter. Det er jo musikk de er ute etter, ikke en kriminell løpebane for å spare tre kroner pr dag og streaming er betydelig mindre hassle enn nedlasting.

Dermed kunne man kanskje tenke problem solved – ny virkelighet akseptert av alle parter – livet går videre på den nye måten – alle er glade. Men nei. Midt oppi den nye virkeligheten kommer en artikkel lastet med retorikk som får den til å se ut som et opptrykk fra 2006 eller deromkring.

Hvorfor?

Løsningen ligger i avisens stikktittel: «Åndsverkloven» og ingressen: Mens politikerne finpusser på ny åndsverklov, rapper vi fra nettet i stor stil. Frustrerte opphavsrettaktører ser at anmeldelser ikke fører frem.. Det er en bearbeidelse av åndsverkloven på trappene. Kanskje ikke den store omskrivningen som etterhvert må komme for å tilpasse lovverket til Virkeligheten Etter Internett – for den krever nok at mange internasjonale avtaler justeres av land som er større enn oss – men kanskje et siste forsøk på å tøyle den nye virkeligheten. Og foran lovendringer har mange interessenter sine agendaer.

Vi som har vært i media en stund vet at det finnes firmaer, kommunikasjonsbyråer, som jobber med å lage ferdige pakker med saker – forslag til vinklinger, intervjuobjekter, ferdige sitater, tallmateriale og undersøkelser som viser det som passer – og vi vet også at mange redaksjoner med glede tar imot slike pakker, krydrer med noen egne intervjuer og trykker det. Denne saken hadde endel indikatorer på å være basert på en slik pakke: Intervjuobjektene som slapp til i de to faktasakene hører til i samme interessesfære; plateselskaporganisasjonen IFPI, komponistorganisasjonen TONO, Simonsen Advokatfirma som «har anmeldt flere hundre saker på vegne av opphavsrettsorganisasjoner» og Produsentforeningen. Men særlig at knaggen var en undersøkelse gjort for IFPI, for alt overmål ett år gammel, og dermed a) ingen nyhet, men også – og kanskje viktigst – b) en undersøkelse som er fullstendig utdatert: I mellomtiden er (som man kan se i grafen over) antall Spotifybrukere doblet og platebransjen har vel gått et stykke i å si at dette er effektivt mot fildeling. Så der sitter avisleser Hofseth søndagsmorgenfrisk med et glass appelsinjuice og alle antenner ute, og så sier en markedsanalytiker dette:

Hvem er det som er i ferd med å bygge opp musikksamlinger i 2011? Hadde han sagt bygge ned ville det stemt med indikatorene vi har sett de par siste årene, ref bl.a. artiklene Nowhere Man og Overlever musikken CD’ens død?

Det var ingen annen utvei for en vitebegjærlig herre enn å ringe journalisten mandag morgen og finne ut av hvordan denne saken var blitt til nær utgangen av streamingåret 2011.

Sannheten

Det viste seg at redaksjonen selv hadde igangsatt artikkelserien. Bakgrunnen var ny åndsverklov og høringsuttalelsene som var kommet. IFPIs høringsuttalelse (som antagelig er verdt et studium – har ikke hatt tid til finlesing, skal prøve igjen over helgen) brukte en Synovate-rapport for Norwaco som underlag for sine betraktninger om lovendringene. Og ettersom tallene fra undersøkelsen ikke hadde blitt omtalt tidligere, hadde de ønsket å gjøre noe på det.

Der lå altså forklaringen på hvorfor støvlaget nennsomt var børstet vekk fra en rapport som etterhvert kanskje hadde større historisk enn praktisk interesse. Men mysteriet markedsanalytikeren gjensto: På hvilket grunnlag uttalte han «mange er i ferd med å bygge opp sine digitale plate- og filmsamlinger»? Var det sakset ut ute av kontekst fra høringsuttalelsen? Nei. Det var et ferskt intervju, fortalte journalisten.

Hva analytikeren sa

Jeg ringte Synovate og ble satt over til en litt rusten Rune Eilertsen. For ham refererte jeg uttalelsen og spurte hva han baserte den på.

Han kunne fortelle at de hadde målt digital kopiering for Norwaco en gang årlig siden 2001/2. En periode så de en voldsom vekst i digitalkopiering. Da hadde vi et formatskifte. Når de så det flate ut, var den effekten borte, og folk gikk over til å fylle på med det som var nytt. (Beskrivelsen minnet endel om Platebransjen: Festen er over det er IKKE kake igjen.) Tallene deres viser at det var en peak i musikkopieringen i 2006 og det er perioden frem til da de har pekt på at en mulig effekt som kan ha bidratt til en ekstra boost, en slags akkumuleringseffekt i de foregående årene hvor man i en overgangsperiode hadde behov for å erstatte/konvertere eksisterende samling, som nå er erstattet med et mer normalt tempo. Så sitatet er tidsmessig upresist.

Aha. Analytikeren har beskrevet noe som ligger 5 år tilbake i tid, men i aftenpostenartikkelen har det blitt stående så det ser ut som det fortsatt er aktuelt. Han fortalte at han hadde full influensa forrige uke, og var for rask med sitatsjekken.

Dermed er det forklart. Det er ikke skjedd plutselige tilbakefall i utviklingshistorien. Verden har ikke skiftet retning de siste to månedene. Folk driver ikke og bygger opp musikksamlinger.

Høringsuttalelsen

I anledning lovendringene de ønsker, siterer IFPI fra en foreldet undersøkelse som taler til deres fordel, samtidig som de overser funn i Norstat-undersøkelsen de også har bestilt. Sistnevnte taler for at problemene er i ferd med å løse seg av seg selv, etter at bransjen i større grad tillater tjenestene publikum ønsker. De burde rukket å få det med om de hadde villet, høringsuttalelsen er datert 30.9.2011 – over tre måneder etter at IFPI uttaler seg positivt til DN i saken Pirater omvendes.

I høringsuttalelsen skriver de, som om alt er ved det gamle:

Til tross for at tilbudet av gode lovlige tjenester i dag er større enn noensinne, fortsetter krenkelsene av opphavsrett m.m. på Internett i et enormt omfang, noe som i tillegg til å påføre rettighetshaverne store tap også truer lønnsomheten til de nye lovlige tjenestene. IFPI Norge er enig med departementet i at det er vanskelig å konkurrere med det som ulovlig tilbys gratis og at en tilfredsstillende reduksjon av den ulovlige aktiviteten derfor også forutsetter muligheter for rettighetshavere til å håndheve opphavsrett m.m. på Internett

Deres egen undersøkelse og enkel logikk sier det stikk motsatte. For noen år siden formulerte en av våre lesere NRKbetadoktrinen. Den sier: The only way to control your content is to be the best provider of it. Det jevnt økende antallet betalende Spotifybrukere viser at det er fullt mulig å konkurrere med gratis ulovlig nedlasting så lenge tilbudet virker godt og er anstendig priset.

Hei, hva med stakkars meg da?

Høringsuttalelsen belegger behovet for – i praksis – bl.a. innskrenkninger i personvern og ytringsfrihet med vendinger som:

Mens internettilbyderne de siste 10 årene har opplevd en vekst i omsetningen fra under én milliard til over ti milliarder norske kroner, har rettighetshaverne til musikk, film og TV-serier som distribueres via Internett — til tross for store investeringer i nye lovlige tjenester — vært maktesløse tilskuere til at tapene ved denne utviklingen muliggjort av tjenester levert av nevnte internettilbydere langt har overskredet inntektene. Platebransjen har f.eks. i den samme 10-årsperioden opplevd et omsetningsfall på omkring 50 %.

NRKbeta foreslår at du leser sitatet én gang til med følgende endringer: «nye lovlige tjenester» erstattes med «tjenester publikum ikke har ønsket», «maktesløse» erstattes med «handlingslammede» og «omsetningsfall på omkring 50 %» bør suppleres med «kort etter en periode med tilsvarende vekst, som følge av et vanvittig gullrush du kan lese mer om i denne artikkelen.»

Fremtidshåpet

I denne Aftenpostensaken (som vel de fleste nå har forstått engasjerte og irriterte meg endel) er det i rettferdighetens navn også glimt av virkelighetens lys. Den inneholder et intervju med fire studenter om deres vaner. De forteller litt om virkeligheten de foreslåtte lovendringene vil møte:

– Man er jo selvfølgelig klar over at det ikke er lov, men det er vanskelig å ta lovverket seriøst når det er så mange som laster ned ulovlig. Det er nesten blitt en sedvane; man oppfatter det som lovlig fordi det er blitt så utbredt, sier Mats Gottenberg. […] – Jeg ser ikke noe behov for å laste ned musikk når det finnes gode betalingsløsninger som Spotify. […] – Det er jo så utrolig enkelt. De har et utrolig stort utvalg, og dét er noe man er villig til å betale for. Vi betaler hver måned, men ser ikke på det som noen stor investering, sier Anine Charlsen. fra artikkelen Vanskelig å ta lovverket seriøst, mener studenter i Aftenposten papir 20. november 2011

Og avslutningsvis er det statssekretær Lubna Jaffery i Kulturdepartementet:

Hun gir et håp om at departementet ikke automatisk vil gå dypt inn i urimelighetenes land for å gi en bransje som selv har plassert seg i en dårlig situasjon en vektøykassefull av gårsdagsløsninger for å kunne løse problemer som allerede er i ferd med å løse seg selv.