Bemærk lige forskellen på Odense Havn fra 2001 til nu. Og tyg så lidt på spørgsmålet, om der er sket meget på havnen?

Annonce

Og her som den tog sig ud i 2001.

Er der i de seneste 15 år sket meget på Odense Havn, og er det, der er sket, det rigtige? Jeg skal ikke sætte mig til dommer om, hvad der er godt eller skidt på Odense Havn, men blot nøjes med at konstatere, at de dommedagsprofeter, der med vanlig odenseansk, ja fynsk, ”det la’r sig aldrig gøre”-attitude, ikke fik ret. Der er sket meget i den inderste del af Odense Havn, og der er et grundlag for, at havnen i de kommende 20-25 år kan blive et stort byudviklingsområde. Når man tager nogle små nedslag fra de seneste snart 20 år, dukker der et hav af mere eller mindre vidtløftige planer frem. Nogle er blevet til noget, andre har det godt i glemslens mørke.

Annonce

Perle eller mudderhul?

I marts 1999 så daværende kulturrådmand, afdøde Jørgen Lund (V), for sig en odenseansk pendant til Operahuset i Sydney. Endnu inden der overhovedet var skaffet penge til kulturinvesteringer, kom han med et dristigt bud om et kulturhus på havnen. Boliger lod sig slet ikke gøre på det tidspunkt, og så sent som i september 2000 blev der i byrådet sagt blankt nej til boligbyggeri på havnen. I februar 2002 lavede avisen en stor analyse om havnen og dens erhvervsliv og stillede spørgsmålet: ”Er det en kommende perle eller bare et mudderhul”. Meningerne var delte, og mange havde svært ved at se inderhavnen som en del af Odenses udvikling. Reglerne for at blande bolig og erhverv blev i 2003 stille og roligt lempet under en borgerlig regering via Venstres miljøminister Hans Chr. Schmidt, og langsomt voksede ønsket frem om at byudvikle inderhavnen.

Annonce

Der gik Odense i det

Planerne om at nytænke den inderste del af havnen modnedes og efter debat med borgerne, i avisen og mand i mand imellem vedtog byrådet i oktober 2003 den første lokalplan, som åbnede mulighed for boliger.

Som trækdyr til en udvikling på havnen blev også nævnt det vandkulturhus, som i årevis blev et symbol på, at ”der gik Odense i det” på den dårlige måde. Det skulle have ligget på Klosterbakken, men blev siden - i hvert fald i planerne - placeret yderst på det, der i dag er Byens Ø. Det var tegnet af den senere verdensberømte arkitekt Bjarke Ingels. Fra begyndelsen skulle det koste 100 millioner kroner, men den pris blev mere end fordoblet, inden det borgerlige flertal i byrådet med borgmester Jan Boye (K) i spidsen sagde stop. Det var forligsstof, så Socialdemokratiet og SF skulle lige have et par måneder til at sunde sig, inden de accepterede at sænke vandkulturhuset ned på havnens bund. De to røde partier valgte samtidig at give Jan Boye og Co. skylden. S og SF kunne bare have stået fast på beslutningen, men turde ikke med kun et år til byrådsvalget i 2009, fordi prisen undervejs var blevet fordoblet.

Pengene er i stedet blev brugt til småt og stort i for eksempel renovering af svømmehaller og diverse aktiviteter på Byens Ø, der i dag er mest kendt for det, mange betragter som det mest vellykkede byggeri på havnen, nemlig Nordatlantisk Hus.

Annonce

En rigmands-ghetto

Tilbage i 2005-2006 dukkede de første synlige tegn op på, at havneerhvervet måtte vige for byudviklingen. Fællesdomicilhuset blev bygget yderst på Englandskaj - Midtermolen - og de første ejerlejligheder i Havnehaven blev taget i brug. Andre investorer, der senere viste sig at være rene fantaster, proklamede byggeri af hundredvis af lejligheder i Promenadebyen. En kombination af udygtighed og finanskrise gjorde imidlertid, at de store planer kun i mindre omfang blev til noget. Nu er der kommet mere gang i sagerne, og den femte blok i Promenadebyen er godt over jorden, og der er lavet lokalplan for flere boligblokke op mod Toldbodgade. I området tættest mod byen er bygget store uddannelsesinstitutioner, og Byens Bro skaber en naturlig forbindelse til centrum. Frygten for, at havnen blev en rigmands-ghetto, er manet til jorden i den forstand, at der både er bygget almene boliger og senest almene ungdomsboliger. Det var i begyndelsen ikke med de borgerliges gode vilje, da K og V ønskede, at byggegrunde skulle sælges for højeste bud, men det var inden finanskrisen trak sine dyre spor hen over verden. Samtidig er det i havneplanen sikret, at alle har adgang til molerne langs med havnebassinerne - også til de nygravede tværkanaler. Det er altså ikke sådan, at enkeltpersoner kan vifte med tegnebogen og dermed holde folk væk.

Annonce

Gratis p-pladser