Den liberale tænketank Cepos har netop udsendt et gratis undervisningsmateriale med titlen Uligheden i Danmark, som gymnasier landet over kan benytte sig af i for eksempel samfundsfagsundervisningen.

Men materialet er langtfra en nøgtern og balanceret gengivelse af temaet ulighed, mener økonomiprofessor Niels Kærgård fra Københavns Universitet, der er tidligere overvismand og bl.a. for nylig har redigeret et temanummer af det videnskabelige tidsskrift Samfundsøkonomen om ’Uligheden og dens virkninger’.

Information har bedt Niels Kærgård gennemgå undervisningsmaterialet, og ifølge professoren er der elementer i udgivelsen, som nærmest må betragtes som decideret »vrøvl«.

Undervisningsmaterialet åbner som en beskrivelse af faktuelle forhold, men glider derefter over i et mere rendyrket debatindlæg, vurderer Niels Kærgård.

For eksempel beskriver forfatteren, Gunnar Viby Mogensen, dem, som får indkomst fra det offentlige, som en ’velfærdskoalition’.

»Omfordelingen har nemlig efterhånden gennem det sidste halve århundrede sørget for, at et flertal på godt 60 procent af vælgerne nu enten får den væsentligste del af deres indkomst gennem overførsler fra det offentlige, eller selv er ansat i det offentlige. Denne ’velfærdskoalition’ af vælgere må jo ifølge sagens natur være tilhængere af en fortsat kraftig omfordelingspolitik,« skriver forfatteren og peger på, at i samfundsdebatten vil velfærdskoalitionen af vælgere »stå ekstra stærkt, eftersom »en betydelig del af samfundets medier, som for eksempel radio og fjernsyn, selv er en del af den offentlige sektor«.

Ingen gang på jord

Men konklusionen, at 60 procent af vælgerne skulle være positive over for en kraftig omfordelingspolitik, fordi de enten modtager ydelser eller løn fra de offentlige, har ifølge Niels Kærgård ingen gang på jord.

»Det er noget vrøvl, mener jeg. Der er ikke nogen ens holdning eller interessesammenfald mellem de højtuddannede chefer i staten og kontanthjælpsmodtagerne, selv om de får deres penge fra samme sted. Man har ofte set, at højtstående i staten ender med at blive chefer i det private sektor og omvendt. Det er i strid med al fornuft at rubricere offentlige chefer sammen med kontanthjælpsmodtagere i stedet for sammen med private chefer,« siger han og betegner dele af undervisningsmaterialet som »lommefilosofiske argumenter«, der er »uden belæg«.

Et andet element i undervisningsmaterialets udlægning af uligheden i det danske samfund, som Niels Kærgård vurderer til at være blottet for nuancer, er gennemgangen af den relative fattigdom. Gymnasieelever, der læser CEPOS’ tekst, bliver mødt med en kritik af den fattigdomsgrænse, den daværende S-regering indførte i 2014.

Fattigdomsgrænsen blev fastlagt til at være, når en person tre år i træk har haft en disponibel indkomst under 50 procent af medianindkomsten. Da Karen Ellemann (V) blev socialminister i 2015 gjorde hun op med fattigdomsgrænsen.

En tanketorsk

Gunnar Viby Mogensen sår tvivl om, hvor meget »fornuftig mening man kan lægge i begrebet« og eksemplificerer:

»På langt sigt har afgrænsningen sikret, at der altid vil være en fattigdom at bekæmpe. Den vedtagne relative fattigdomsgrænse svarer jo til, at man ville give vore politikere en saks og et stykke snor, og så bede dem klippe den nederste lille del af. Efter klipningen er der naturligvis stadig mulighed for at klippe den nederste lille del af. Så problemet vil aldrig kunne løses.«

»Det er jo simpelthen en tanketorsk, som burde være opdaget i korrekturen,« siger Niels Kærgård og tilføjer.

»Hvis man flytter indkomst fra toppen til bunden af indkomstfordelingen behøver man ikke flytte medianen, så problemet er langtfra uløseligt.«

Niels Kærgård er også uenig i, hvad han opfatter som forfatternes fortælling om, at større ulighed så længe alle bliver rigere, er positivt.

»Viby er meget hånlig over for argumentet om, at hvis alle bliver mere velhavende, men de rigere bliver endnu rigere end de andre, så kan man tale om fattigdom. Den relative fattigdom afviser han fuldstændig. Hvis alle bliver rigere, så er det kun misundelse, hvis ikke alle er glade for det. Det må man tage med et gran salt,« mener Niels Kærgård.

Forskellige former for fattigdom

Den relative fattigdom bagatelliserer Gunnar Viby Mogensen således i alt for høj grad, fortæller Niels Kærgård, som i stedet mener, man bør anerkende, at der kan være tale om forskellige former for fattigdom.

»Skal man være afbalanceret, er man nødt til at erkende, at fattigdom kan have to sider, en relativ og en absolut. De steder, hvor Viby laver den skelnen, er han meget kritisk over for den relative fattigdom. Men den relative fattigdom er et reelt problem – det er noget andet ikke have råd til iPhone, pc og ferie ved Middelhavet, hvis alle ens kammerater har, end hvis de heller ikke har,« siger Niels Kærgård og peger på den sociale ulighed, som hænger sammen med den relative fattigdom.

»Social ulighed er også andet end indkomstulighed,« siger Niels Kærgård.

»Man bør også se på f.eks. helbred, levetid og uddannelsesmuligheder, og her er det rimeligt at nævne, at der er næsten 10 års forskel i levetid på de bedst og dårligst stillede grupper, de højst og lavest uddannede. Og det er en forskel, der er i stigning. I 1987 var gabet på levetid mellem de højest og lavest uddannede fem og et halvt år, mens den i 2009 var steget til næsten ti år,« siger Niels Kærgård, der selv har diskuteret et bredere ulighedsbegreb i en artikel i det ovenfor nævnte temanummer af tidsskriftet Samfundsøkonomen.

Derfor finder han det kritisabelt, at et undervisningsmateriale om ulighed i Danmark slet ikke diskuterer den bredere definerede sociale ulighed, men kun forholder sig til den såkaldte Gini-koefficient.

Manglende henvisninger

Hvis elever undervist i CEPOS’ materiale skulle få lyst til at gå videre med Gunnar Viby Mogensens pointer og argumenter, så kan de støde på forhindringer. For eksempel henviser teksten til »en professor ved universitetet i Oxford« eller »en international gruppe af kvalificerede økonomer« uden henvisning til hvem, der er tale om.

Det er derfor ikke muligt at få indblik i kilderne, og det er kritisabelt, at man således har vanskeligt ved at gå bag om påstandene, mener Niels Kærgård.

Et andet problematisk punkt i undervisningsmaterialet er de tal, der bliver sat fokus på i materialet. Her mener Niels Kærgård, at forfatteren har udvalgt tal, som passer i hans fortælling – og at han i hvert fald ikke synliggør tallenes usikkerhed.

»F.eks. nævnes kun OECD’s tal for Gini-koefficienter, mens Eurostats tilsvarende tal, der viser en langt højere grad af ulighed i Danmark, ikke nævnes. I OECD-tallene, som Viby bruger, er vi sammen med Norge det mest lige land, mens der i Eurostats tal er en halv snes lande, der er mere lige end os,« siger Niels Kærgård og fortsætter:

»Ulighed er ikke objektivt og entydigt måleligt. Det er vanskeligt.«

I forordet i udgivelsen står skrevet, at »CEPOS lægger vægt på, at notaterne er skrevet af fagpersoner med solid viden og indsigt, så det faglige indhold er i højsædet.«

Niels Kærgård mener nu ikke, at undervisningsmaterialet kan bruges som selvstændig og eneste undervisningsmateriale:

»Det repræsenterer en bestemt synsvinkel, så hvis jeg skulle bruge det, ville jeg også bruge det til at vise, hvorfor der er behov for kildekritisk læsning af den slags tekster,« siger den tidligere overvismand.

Modsvar fra CEPOS

Da Information henvender sig til CEPOS’ direktør, Martin Ågerup, har han en uge forinden reklameret for undervisningsmaterialet på Twitter. Efter at være blevet forelagt kritikken fra Niels Kærgård, ringer han tilbage og forklarer nu, at det ikke var hensigten, at materialet om ulighed skulle stå alene.

Der er derimod tale om et oplæg til debat, der skal stå over for et undervisningsmateriale skrevet af en forfatter fra en anden økonomisk skole, og undervisningsmaterialet burde derfor ikke være blevet lagt ud for sig selv.

Det fremgår dog ikke af Gunnar Viby Mogensens tekst, at det ikke skulle kunne stå alene. Og det fremgik heller ikke af CEPOS’ hjemmeside, før tænketanken efter Informations henvendelse publicerede et undervisningsmateriale om ulighed af økonomen Finn Kenneth Hansen fra Center for Alternativ SamfundsAnalyse (CASA) og anførte på hjemmesiden:

»De to tekster udtrykker hver deres holdning til ulighed og kan derfor med fordel læses som supplement til hinanden.« Materialet fra Finn Kenneth Hansen var bestilt og leveret til CEPOS måneder inden Informations henvendelse.

Martin Ågerup understreger desuden, at han er helt uenig med Niels Kærgård, når professoren mener, at Gunnar Viby Mogensens undervisningsmateriale er farvet.

»Der er tale om to personer med forskellige holdningsmæssige udgangspunkter. Jeg ser ingen relevant faglig kritik, og de steder, hvor Kærgård går ind fagligt, så er han på tynd is,« mener Martin Ågerup, der blandt andet fremhæver Niels Kærgårds kritik af begrebet ’velfærdskoalitionen’.

»Han kan ikke have sat sig ind i den litteratur, der er om velfærdskoalitionen. Vi har sådan en som Martin Paldam (økonomiprofessor på Aarhus Universitet, red.), der har været med til at udvikle begrebet velfærdskoalition,og som vurderer, at det har en relevans, når man skal forstå dynamikkerne i velfærdsstaten,« siger Martin Ågerup.

Derudover mener han, at Gunnar Viby Mogensen er i sin gode ret til at bruge tal fra OECD til at beskrive ulighed, da Eurostat ifølge ham har databrud over tid og heller ikke bliver brugt af Finansministeriet og Det Økonomiske Råd.

Hvad fattigdomsgrænsen angår, skriver Martin Ågerup i en mail til Information, at Niels Kærgård teoretisk set har ret, »men i praksis kan det ikke lade sig gøre at flytte indkomst på den måde, som Kærgård beskriver.«

I mailen skiver Martin Ågerup desuden, at også »Vismændene, Finansministeriet, OECD, AE-rådet, CEPOS m.fl.« jævnligt udgiver skrifter, »som alene ser på økonomisk ulighed« og altså ikke også inddrager social ulighed, sådan som Niels Kærgård mener, at man bør.

Information har forelagt interviewet med Niels Kærgård om undervisningsmaterialet for forfatteren til materialet, Gunnar Viby Mogensen, men han har afvist at kommentere kritikken fra professoren med den begrundelse, at der ikke foreligger en skriftlig fremstilling fra Niels Kærgårds egen hånd.