Forfatter Jens Christian Grøndahl skammer sig ikke – selv om han er uenig i regeringens flygtningepolitik

Der er nærmest gået mode i, at kunstnere skammer sig over at være dansker.

Det er udlændingepolitikken, der er problemet.

Succes-filminstruktøren Thomas Vinterberg siger på filmfestivalen Berlinalen i Berlin, at han skammer sig over den danske regering.

Populære skuespillere som Sophie Gråbøl og Trine Dyrholm skammer sig også over regeringens udlændingepolitik.

Men hvad er egentlig grunden til, at der åbenbart er så stor enighed i kunstnerkredse om at vende ryggen til et stort flertal i det danske folketing, som bakker op om stramningerne? Og hvorfor er kunstnere næsten altid venstreorienterede, hvis de udtaler sig politisk?

BT har spurgt forfatteren Jens Christian Grøndahl, der lige nu opholder sig i Rom, mens han arbejder på et essay om flygtningekrisen og udfordringerne for de europæiske nationalstater.

»Det er ikke nødvendigvis venstreorienteret at være kritisk overfor den stramning, man har lavet af udlændingereglerne. Masser af folk langt ind i Venstre er jo lige så kritiske. Ellers er det rigtigt, at kunstnere tit indtager et venstrefløjsstandpunkt. Det har jeg også selv undret mig over – det virker som om, mange kunstnere ikke sætter sig særlig godt ind i tingene, men bare mener det samme som de andre i det miljø, de tilhører,« siger Jens Christian Grøndahl, der har skrevet en lang række romaner, bl.a. ’Lucca’ og ’Fire dage i marts’, og også er uddannet filminstruktør.

»At skamme sig er noget pjat. Sådan ville jeg aldrig udtrykke mig. Jeg er dybt uenig i dele af regeringens politik, men jeg skammer mig bestemt ikke over at være dansker,« siger han.

Jens Christian Grøndahl blev forleden interviewet af den italienske avis Corrierre della Sera om netop den danske flygtningepolitik.

Tre års-reglen er værst

»Jeg prøvede at være fair og forklare de italienske læsere, at vi ikke fratager flygtninge vielsesringe og ting med affektionsværdi. Det ved de jo ikke her. Men jeg udtrykte også, at der er områder, hvor jeg selv er uenig med mit lands regering.

Jeg synes især, tre års-reglen er dybt problematisk. Smykkeloven tager jeg knap så tungt. For det første tager man jo ikke vielsesringe og lignende, og for det andet har man lignende regler i andre europæiske lande. Men der er utrolig mange mennesker i bevægelse, hvor knap halvdelen er berettiget til asyl. Der har Europa spillet fallit. Vi konkurrerer om at være ubehagelige.

Lovene bliver jo vedtaget af et parlament der er demokratisk sammensat af vælgerne. Det er dog en mærkelig situation, at vi har et stort stærkt højreparti, Dansk Folkeparti, der trækker i trådene, men ikke vil tage ansvar. Det er et selvstændigt demokratisk problem, at DF ikke er gået i regering, så de kunne tage ansvar for stramningerne i stedet for bare at sidde og jage Venstre længere ud til højre,« siger Grøndahl.

Han synes ikke, det er mærkeligt, at kunstnerne åbenbart ikke er i trit med flertallet af befolkningen.

»Kunstnere beskæftiger sig med menneskers liv og skæbner på tværs af grænser. Derfor oplever mange af dem, at en stram og nærmest fjendtlig flygtningepolitik går imod de værdier, de selv står for. Sådan har jeg det også selv et langt stykke hen ad vejen. Og her i Italien oplever jeg også en større humanisme end i Danmark. At man er mere interesseret i at hjælpe mennesker end i at holde dem væk,« siger Jens ­Christian Grøndahl.

De skammer sig

Sofie Gråbøl, skuespiller, i The Guardian

Jeg vil gerne være stolt af Danmark. Men det er svært. Vi er et af verdens mest velhavende lande, og alligevel vil vi stille os op foran mennesker, der er i den mest sårbare situation, man kan forestille sig og har rejst i ugevis, og diskutere med dem, om deres guldkæde har sentimental værdi eller ej. Det er frastødende. Vi taler om mennesker, der har mistet alt.

Trine Dyrholm, skuespiller, i Berlingske

Jeg er ikke stor fan af den regering, vi har for tiden, og flygtningedebatten synes jeg er voldsom. Vi lever i en kompliceret tid, hvor vi skal gøre os umage med at være menneskelige og generøse og løse det her på den bedst mulige måde. Jeg synes godt, vi kan skamme os over, at vi laver love, hvor vi skal tage ejendele fra folk, der har rejst langt for at komme hertil.

Thomas Vinterberg, filminstruktør, i Jyllands-Posten

Jeg skammer mig over at være dansker og ville ønske, at vore politikere ville gå mere ind for at dele med andre end at ydmyge mennesker. Jeg skammer mig over det danske ansigt udadtil, og jeg skammer mig over den skræmmekampagne, der har været i gang. Men bag det politiske liv findes stadig en befolkning af godhjertede mennesker.

Medina, sanger, i DR P3

Lige nu står Danmark altså med nogle – undskyld mig – politiske værdier, der sender nogle rigtig, rigtig grimme signaler ud i verden. Jeg skammer mig over at skulle sige, at jeg kommer fra et land, der skulle stå for de værdier.

Sofia Helin, svensk skuespiller, til Se og Hør

Jeg er stolt over mit land. At vi sammen med Tyskland er dem, som tager bedst mod flygtninge. Og Danmark, I skal fandeme tage jer sammen. Engang havde I brug for at flygte fra jeres land, og det er ikke længe siden. Tag jer sammen!