For tiden ser vi en generel tendens til, at alle følelsesmæssige tilstande, der afviger fra den jævnt muntre, sygeliggøres. Der er sket en forandring i vores forståelse af normalitet og psykisk sundhed. Vi kategoriserer flere og flere tidligere ’normale’ lidelsestilstande som sygelige.

Tolerancen for emotionelle og adfærdsmæssige afvigelser er faldet drastisk, og diagnosetænkningen vokser sig derfor mere og mere ind i den almindelige folkelige måde, hvorpå vi forstår og navngiver det, der er besværligt og anderledes. I takt med at diagnoserne udbredes, indsnævres grænsen for, hvad der kan betragtes som normalt og naturligt.

Eksempelvis diagnosticeres vedvarende tristhed som en klinisk depression, på trods af at tydelige udefrakommende faktorer som arbejdsløshed, tab eller skilsmisse kan forklare årsagen til følelserne. Det er dog ikke kun sorgen og tristheden, der sygeliggøres. Også glæden kan være patologisk.