Et skolebarn, en økologisk kaffebar, en jysk region, en kontoransat og en leder i jakkesæt har umiddelbart ikke særlig meget med hinanden at gøre. Alligevel er der én ting, de alle skal være.

Ja, det synes næsten at være et uomgængeligt krav i disse tider.

Du er ingenting, hvis du ikke er kreativ. Intet er noget som helst, hvis det ikke er kreativt.

Leg selv med det. Sæt ordet kreativ ind foran og vupti! Pludselig lyder det hele mere lækkert: Kreativ vækst, kreativt lederskab, kreativ læring, kreativ tænketank, kreativ træning osv. osv.

Den verdensomspændende besættelse af kreativitet som en slags redningskrans for alt fra nationaløkonomi til personlig lykke kaster adjunkt i kommunikation og kultur Jan Løhmann Stephensen fra Aarhus Universitet et kritisk blik på i sin nye bog ”Kreativitet”. I de senere år har vi gjort kreativitet til den dyd, der som et slags allround gødningsmiddel kan få byer, lande og personer til at blomstre mirakuløst op, lyder det.

Forskeren nærede i forvejen en stærk mistanke om, at kreativitet var blevet en masseproduceret vare. Alligevel blev han noget overrasket, da han for et par år siden på en bådtur i Andamanhavet i det Sydvestlige Thailand i bunden af longtail-båden fandt en sammenkrøllet thailandsk avis. Her opfordrede lederskribenten til, at denne del af landet skulle være en kreativ region.

»Det var ikke lige der, jeg havde forventet at se det. Problemet med kreativitet er, at det er sådan et glat begreb. Det glider rundt mellem fingrene som våd sæbe. Derfor har det også været let at anvende i alle mulige sammenhænge. Det er simpelthen blevet for populært. Det er blevet instrumentaliseret og tværet ud over alt fra kommunale kontorer til nationale handlingsplaner,« siger han.

Da danske virksomheder for alvor i 00erne begyndte at flytte produktionen til Kina, gik vi rundt og fortalte hinanden, at kineserne i hvert fald ikke var lige så kreative som os. I dag er den opfattelse fast forankret i nationalsjælen.

»Vi har bildt os selv ind, at hvis vi bare er kreative, så bliver alt godt. Det er også derfor, at vi nogle gange accepterer urimelige arbejdsbetingelser, fordi vi tror, at vi møder ind i et rum, hvor vi kreativt kan realisere os selv. Kreativitet er et tomt hurra-ord. Det er både økonomi, livskvalitet, det gode børneliv og en masse andet i en pærevælling. Jeg må ærligt sige, at jeg er ved at blive allergisk over for det.«

Adjunkt Jan Løhmann fra Aarhus Universitet har skrevet en bog om kreativitet, hvor han kritiserer vores overdrevne fokus på, at det hele skal reddes med kreative mennesker. Her er han fotograferet i Aarhus. Fold sammen Læs mere Læs mere

Kreativ på kommando

Jan Løhmann Stephensen kalder dem de lokale profeter. Typer som Thomas Blachman, Rane Willerslev og Knud Romer, der taler om den vilde kreativitet, der skal have lov til at eksplodere. Selv der sniger den økonomiske tænkning sig ind.

»Jeg tror, de i virkeligheden taler om den humanistiske kreativitet. Den, der er god for sjælen og det hele menneske. Alligevel er produktivitetsargumentet viklet ind i det: Hvis du er mere kreativ, kan vi se det på bundlinjen. Hvis du er mere kreativ, kan du se det i elevernes høje karakter. Hvis du får lov til at være kreativ, får du et bedre arbejdsliv. Hvis du er mere kreativ, vinder Danmark.«

Hvem rækker hånden op i et samfund anno 2018 og siger nej tak til mere kreativitet? Hvem vil lægge armene over kors og nægte at arbejde kreativt? Det vil ingen, fordi tidsånden kræver en kreativ idé.

»I bogen refererer jeg til den tyske sociolog Andreas Reckwitz, der har peget på, at vi i dag næsten ikke kan formulere et ønske om ikke at ville være kreative. Det er helt umuligt at forestille sig, at man på arbejdspladser og institutioner ville vælge kravet om kreativitet fra. Det er blevet en meget indgroet opfattelse.«

Hvad er årsagen til, at vi har løftet ideen om kreativitet til at være et ideal for både mennesket og økonomien?

»Den økonomiske tanke opstår i 80erne og 90erne. Kreativitet blev et bredt, demokratisk begreb i 70erne, hvor det kreative netop var en kritik af det eksisterende samfund. De unge mente, at det borgerlige og ritualerne hæmmede kreativiteten. Derfra skete der det, at man indoptager den idé og begynder at fortælle de unge, at de sagtens kan have et arbejdsliv, hvor de samtidig får lov til at være kreative. Man gentænker arbejdslivets rolle i livet som det sted, hvor man går hen og er kreativ på kontorpladsen.«

Samtidig begynder både musik- og filmindustrien at være interessant, fordi de vokser med stort overskud. Man begynde at måle på de her sektorer og undre sig over, hvad er kilden til alt det her? Hvordan kan man få mere ud af det?

»Vi begynder at tale om de kreative erhverv. Dernæst begynder vi at tale om, hvordan vi kan bringe kreativiteten ind i andre sektorer. Men det har hele tiden også den her undertone af selvrealisering, frihed og det gode liv,« siger Jan Løhmann Stephensen.

»Problemet med kreativitet er, at det er sådan et glat begreb. Det glider rundt mellem fingrene som våd sæbe,« siger Jan Løhmann Stephensen. Fold sammen Læs mere Læs mere

Gode ideer til alle

Historisk set er det et nyt fænomen, at vi tænker kreativitet som noget væsentligt for vores liv. Tidligere handlede det om at være loyal, finde sin plads, være gudsfrygtig og arbejdsom. Selve forestillingen om, at det er muligt for ethvert menneske at være kreativt, er også ny, fortæller han.

»Karl Marx har en berømt metafor, hvor han sammenligner mennesket med bien. Han siger, at mennesket er arkitekt, fordi vi gør os en kreativ forestilling om, hvordan bygningen skal se ud. Bierne bygger den bare, fordi det er de fra naturens side programmeret til. Det er væsensforskellen mellem os og de andre arter. Den tanke vandrer ind i ungdomsoprøret og bliver derfra demokratiseret. Nu er det ikke en evne forbeholdt geniet eller den store kunstner. Det handler i stedet potentielt om os alle sammen.«

Når man spørger Jan Løhmann Stephensen om, hvilke konsekvenser det har haft, at vi har demokratiseret kreativiteten, lister han først de positive effekter op.

»Hvis man abonnerer på ideen om, at kreativitet er godt for sjæl og legeme, har det frisat en masse mennesker til at kunne forfølge det. Det har formet kulturpolitikken og blandt andet givet os kommunale musikskoler. Ideen er blevet dybt indlejret i vores pædagogik, folkeskole og den måde, hvorpå vi har indrettet vores fritidsliv. Det er blevet en væsentlig del af velfærdsstaten og noget, der står til rådighed for os.«

Den helt store negative konsekvens af vores ivrige fokus på kreativiteten er, at den ikke har skabt det attråværdige arbejdsliv, som den stillede os i udsigt, lyder det fra forskeren. Mange af de problemer, som kritikken i 60erne og 70erne rejste, er næsten kommet til at fylde endnu mere i dag.

»Jeg synes ikke, at kreativiteten har holdt det, den lovede. Vi har ikke fået et lykkeligere arbejdsliv, og vi føler os ikke mere som hele mennesker. Vi er blevet endnu mere et arbejdssamfund end tidligere. Det kan godt ske, at arbejdstiden er blevet mindre. Til gengæld identificerer vi os endnu mere med, hvem vi er på arbejdet end udenfor. Der har forestillingen om kreativitet spillet en stor rolle. Du kan i princippet få gode ideer hele tiden. Det er sværere at lukke ned for arbejdet i dag.«

Det kreative menneske kommer i to forskellige former. Nummer et er den kreative type, der som en modreaktion mod klimakrisen forsøger at finde en anden måde at leve på. Der er kreativiteten et modsvar til kapitalismens krav om vækst.

Nummer to er det hypermoderne menneske, der er fleksibelt, omstillingsparat og produktivt. Det er typen, der bekender sig til ideen om, at den gode borger er kreativ og kan navigere i en kompleks verden.

»Det mærkelige er, at kreativitet ikke virker til at blive mindre populært. Det er gyldigt i alle mulige selvmodsigende sammenhænge. Det vokser bare, og vi har svært ved at sige fra over for det. Det hænger sammen med, at i vores verdensbillede er det at være menneske i den grad kædet sammen med det at være kreativ.«

»I en verden, hvor teknologien kører afsted, taler vi kreativiteten op til at være den unikke ting, vi kan bedre end algoritmerne og maskinerne,« siger Jan Løhmann Stephensen. Fold sammen Læs mere Læs mere

Business-bøgernes løfte

Den amerikanske konceptkunstner Jasper John har ifølge forskeren en af de bedste beskrivelser af, hvad kreativitet er. Det er simpelt, lyder det. Først tager du et eller andet og gør noget ved det. Så gør du noget andet. Det bliver du ved med i noget tid, og så har du noget. Når Jan Løhmann Stephensen ser, hvordan vi i dag taler om kreativitet, er der mange elefantskridt til ovennævnte, enkle opskrift.

»Det bliver hele tiden blæst op til at være noget særligt. Det er en fantastisk følelse, når man føler, at man rammer noget kreativt – uanset om du skriver musik eller maler. Omvendt er det en meget banal proces, som hans citat viser.«

Bare tag et kig på hylden hos boghandleren med businessbøger. Kreativitet går igen i titlerne, og hver gang Jan Løhmann Stephensen ser dem, er han lykkelig over, at de som regel kommer med et kort referat, så han er fri for at læse sig igennem dem.

»De kommer tit med en undertone af, at hvis du ikke er kreativ, er det fordi, at du ikke vil det. Du skal bare tage dig mere sammen. Men det er et forsimplet lukrativt budskab. Der er ikke nogen, der vil købe en bog, der siger, at du ikke kan gøre noget ved det. Det bliver også et selvhævdende argument. Du er bedre end de andre, hvis du er kreativ leder eller medarbejder. Det er i hvert fald det scenario, mange af bøgerne stiller op.«

På den ene side bliver kreativitet tegnet op som et organisatorisk værktøj, der får et corporate-fælleskab til at finde en helt ny vej ind i innovationens hellige haller. På den anden side er kreativitet en individuel evne, der gør eksempelvis en leder særligt egnet til at gå foran. Jan Løhmann Stephensen mener, at det igen er et eksempel på den glathed, selve begrebet har.

Sæt det ind foran alt, og vupti! Det lyder lidt bedre.

Han er selv mest bekymret for den måde, hvor vi har gjort kreativiteten til et fromt ønske – hvis vi bare er kreative, skal det hele nok gå, synes den fremherskende tanke at være.

»Kreativitet er blevet et humanistisk fix. Den er et løsen til at klare de samfundsmæssige udfordringer. I en verden, hvor teknologien kører afsted, taler vi kreativiteten op til at være den unikke ting, vi kan bedre end algoritmerne og maskinerne. Men det giver os nogle udfordringer, for der sker nogle store ting med robotterne og den kunstige intelligens. Kreativiteten er ved at blive posthuman. Vi bliver i hvert fald udfordret som mennesker, hvad det angår.«

Det samme gælder vores selvopfattelse som nation. Vi er ikke de eneste i verden, der vil bryste os af kreative skoler, kreative regioner og kreative kulturhuse i enhver kommune.

»Vi taler om Danish Design og om, at vi skal konkurrere med kreativiteten i bagagen ude på de store globale markeder. Sagen er den, at det gør de andre lande også. Den idé er jo for længst vandret ud til kulturkredse i andre lande.«

Mens vi i 00erne talte teoretikeren Richard Florida efter munden og gjorde den kreative klasse til dem, der skulle forvandle selv den mest hensygnende lille stationsby til et lækkert byrum med kaffebarer, festivaler og DJs, taler vi i dag om klimakrisen. Det er Jan Løhmann Stephensens håb, at vi sender kreativiteten på en velfortjent pause. Det vil i det mindste lindre hans egen allergiske reaktion.

»Vi siger, at det er de gode ideer, der skal skabe klimaløsningerne, men vi får ikke andet end gode ideer. Det er nok snarere andre dyder, vi skal have i spil. Tålmodighed, solidaritet og mod. Men det er ikke det, der bliver efterlyst. Det er igen den samme sang: Hvem har den kreative idé?«