Danskerne vil gerne høre idéer og argumenter, men bliver spist af med indøvede floskler, som politikernes pressemedarbejdere har godkendt. Det mener tv-vært Clement Kjersgaard, som vil kvalificere den demokratiske debat i Danmark - blandt andet med et kursus på Rødding Højskole i denne uge

Den ultimative provinsialisme finder du hos politikerne og de landsdækkende medier i København. De færdes kun i en radius på én kilometer fra Christiansborg. De kunne fare vild på vej til Odense. Og de ser på befolkningen som forbrugere af politik. Ikke som borgere i et demokrati.

Den markante holdning tilhører den lige så markante tv-vært Clement Kjersgaard, der mener, at Christiansborg i disse år forsvinder helt ind i en sluttet cirkel, hvorfra der er meget langt til resten af landet.

Blandt andet derfor er han og det politiske magasin Ræson for andet år i træk medarrangør af kurset ”Folket og magten” i denne uge på Rødding Højskole. Her er det ambitionen at flytte folkestyret fra Christiansborg til den sønderjyske højskole. På programmet er blandt andre den nye konservative formand, Søren Pape Poulsen, tidligere finansminister Claus Hjort Frederiksen (V) og tidligere udenrigsminister Holger K. Nielsen (SF).

Deltagerne skal diskutere emner, der spænder fra terror over Danmark i verden til balancen mellem land og by.

Emner, som også de nye generationer ifølge Clement Kjersgaard er dybt engagerede i og vidende om.

”Danskerne vil gerne høre idéer og argumenter. De bliver spist af med indøvede floskler, som politikernes pressemedarbejdere har godkendt. Der sker så meget, når vi flytter magten væk fra Slotsholmen. Politikerne formulerer sig på en anden måde, og vi fra Ræson er gode til at fastholde et andet perspektiv og folde debatten ud. Alene ved at rette fokus tilbage på det, der er allermest væsentligt, frigør man energi og engagement,” siger han.

Og det er tvingende nødvendigt, at der sker en fornyelse af den demokratiske debat, hvis man spørger Clement Kjersgaard. Derfor har han og magasinet Ræson igennem flere år opbygget tilbagevendende arrangementer på en række højskoler og gymnasier over hele landet.

”Politikerne og medierne undervurderer borgerne i fatal grad. Man betragter dem som målgrupper og forbrugere. Nogle, der skal kategoriseres og mødes med udvalgte fortællinger og postulater. Det bliver ofte ren propaganda, når politikerne stiller op i debatter og giver interviews. Det undergraver en reel debat. Politikerne møder medierne med rent forberedte budskaber, som de gentager igen og igen. Der er ikke tale om, at de forholder sig til de politiske modstanderes argumenter eller journalisternes spørgsmål. De betragter ikke deres medvirken som journalistik, men som 'taletid'. Deres succeskriterium er ikke at kunne svare på spørgsmålene, men at undgå det.”

Og det skaber politikerlede.

”Den enorme turbulens, vi ser i meningsmålingerne, er et udtryk for en dyb skepsis over for politikere og måske over for politik som sådan. Det slår igennem, når vælgerne tilslutter sig Liberal Alliance, SF, i stort tal Dansk Folkeparti, og måske kan det også blive Alternativet til del. Selvom de politisk set peger i vidt forskellig retning, har disse partier hver på sin måde givet udtryk for en systemkritik. Mange vælgere, og ikke kun på yderfløjene, føler sig koblet af,” lyder hans analyse.

Et aftagende engagement i partiforeninger, partiernes professionalisering og en generel nedvurdering af borgerne har ifølge Clement Kjersgaard gjort det nødvendigt at opdyrke nye fora, hvor den demokratiske samtale kan finde sted.

”Det er ikke detaljedebatter, der kører i disse år. Der er blevet truffet store beslutninger vedrørende energi, folkeskole, skat og dagpenge. Hvis sådanne reformer vedtages gennem en politisk proces, hvor du ikke har taget en åben debat med borgerne, sker der en demokratisk afkobling.”

En afkobling, som Clement Kjersgaard bruger det meste af sit professionelle virke på at modvirke.

På tv, hvor han, til tider flabet, insisterer på, at politikere skal svare på de spørgsmål, han stiller. Også selvom spørgsmålene og svarene er komplekse og modsætningsfyldte.

”Fra politisk hold ønsker man at reducere kompleksiteten. Så siger de: 'Clement, nu bliver du for abstrakt. Vi skal også have seerne med.' Hvad er det for en kolossal arrogance? Hvis du ønsker et mandat fra vælgerne, må du knytte fortid til fremtid og tænke langsigtet. En 17-årig gymnasieelev ved, måske bedre end nogensinde, at verden er fyldt af modsætninger.”

Når han ikke sender fra tv-studiet, arbejder han med det politiske magasin Ræson, hvor en kerneværdi er, at man adresserer verdens kompleksitet og modsætninger fra en politisk og økonomisk uafhængig platform.

”Jeg er meget lidt tålmodig i et rum, hvor alle er enige. Verden rummer ægte dilemmaer og modsætninger. Jeg har altid været optaget af, hvor samfundet og historien bevæger sig hen,” svarer han på spørgsmålet om, hvad der driver ham i hans ambition om at forny den demokratiske debat.

Han er søn af afdøde Anita Elisabeth Behrendt og Erik Kjersgaard. Begge var de historikere, hun skolelærer og han folkekær formidler af historie på tv og museumsdirektør for Den Gamle By i Aarhus.

”Som historikere vidste de begge, at historien er sammensat og ikke har én retning. De vidste, at verden er kompliceret og modsætningsfyldt. Og spændende,” fortæller Clement Kjersgaard om sin bagage fra barndomshjemmet.

”Det er det frontalt modsatte af den segment-virkelighed, vi lever i i dag,” siger han og peger på, at målgruppetænkningen og den deraf følgende taktik betyder, at politikerne ofte putter med det, de i virkeligheden mener.

”Jeg er optaget af at få tingene ud i det åbne rum. Jeg bliver altid urolig, hvis kilder siger: 'Det, jeg siger nu, vil jeg nok ikke sige på tv'. Hvis folk ikke vil sige det på tv, vil jeg ikke høre det. Den form, hvor alt, hvad vi spørger om og svarer, er til citat, er så fin og spændende. Det er den demokratiske kvalitet. Det er i det åbne rum, vi finder ud af, hvad vi skal med vores samfund.”

Og et vigtigt forum for en fornyet offentlig debat er højskolerne og det, Clement Kjersgaard kalder ”Foredragsdanmark”.

”Her møder man et helt andet Danmark end det, du finder på tv og på nettet. Et Danmark med en enormt høj grad af engagement. Folk kommer til højskolen, forsamlingshuset eller menighedshuset, lige meget om det er koldt og mørkt udenfor, og det hele er så analogt, som det overhovedet kan blive. Det kolossale engagement undervurderer medierne og politikerne.”