Det danske monarki er en demokratisk konstruktion. Kongehusets privilegier og begrænsninger er skrevet ind i den danske grundlov.

Det er ikke, som kritikere indimellem hævder, et udemokratisk levn fra autoritære tider, at vi i dag har et kongehus. Vi har et kongehus, som gør en masse mennesker glade uden at gøre nogen politisk skade.

Mest minder kongehuset om et fremragende kulturtilbud, der leverer heste, optog, slotte, spektakulære ceremonier og menneskeskæbner for hele Danmark. Det betyder, at vi har adskilt den symbolske og den politiske magt i Danmark.

Formelt er kongehuset hævet over loven, og myndigheden til at drage for eksempel kronprins Frederik til ansvar ligger hos dronning Margrethe, men reelt overvåges kongefamilien af en kritisk offentlighed og rådgives af centraladministrationen. Konstruktionen forudsætter, at kongehuset følger den rådgivning.

Den konstruktion blev pludselig usikker, da Statsministeriet i 2008 tillod kronprins Frederik at blive medlem af Den Internationale Olympiske Komité, IOC. Det er en komité, som forvalter stor magt – og tidligere har skabt skandaler ved at misbruge den magt.

Men daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen lovede på et pressemøde om Kronprinsens position i IOC, at »der ikke dukker et modsætningsforhold op imellem, hvad han gør og siger, og hvad der er den politiske linje«.

Fogh Rasmussen lovede, at en følgegruppe af embedsfolk ville holde kronprinsen orienteret og sikre, at kronprisen ikke begyndte at føre sin egen udenrigspolitik.

Men det kunne Anders Fogh Rasmussen ikke garantere, for som medlem af IOC er kronprinsen ikke bundet af regeringen. Han er forpligtet på sin egen dømmekraft.

En undersøgelse ledet af den canadiske advokat Richard McLaren dokumenterede i juli 2016, at den russiske regering, efterretningstjeneste og idrætsforbund havde arbejdet sammen om et dopingprogram, som skulle sikre russisk succes ved De Olympiske Lege i Rio de Janeiro.

Det var endnu et forsøg fra Putins Rusland på med ulovlige midler at sætte sig igennem globalt.

Regeringen og et stort flertal i Folketinget ville udelukke Rusland fra De Olympiske Lege, og kulturminister Bertel Haarder tog initiativ til en støtteerklæring for det internationale dopingagentur WADA, der blev underskrevet af 20 europæiske sports- og kulturministre. Putin angreb WADA, som han anklagede for at føre geopolitik.

Men kronprins Frederik tog parti for Vladimir Putin imod Danmarks regering og Folketinget. Som medlem af IOC fulgte han sit mandat og stemte imod udelukkelse af Rusland.

Information kunne i weekenden på baggrund af aktindsigter fortælle, at Kulturministeriet rettede henvendelser til kongehuset samme dag, McLarens afsløringer blev offentliggjort. Og at kongehuset ikke besvarede dem.

Kulturministeriet skrev igen den dag, støtteerklæringen til WADA blev udsendt. Og heller ikke denne gang svarede kongehuset. Kulturministeriet vil ikke oplyse om indholdet af henvendelserne, så vi kan ikke vide, hvad ministeriet har skrevet.

Som kongehuseksperten Jes Fabricius Møller udtalte:

»Det er ikke, fordi jeg selv tror på det, men det er en mulighed, at regeringen – og i dette tilfælde Bertel Haarder – nok har sagt udadtil, at man ønskede en udelukkelse af Rusland, men ikke har haft noget ønske om at provokere russerne og derfor har anmodet kronprinsen om at holde sig i ro.«

Det er en mulighed, men det er ikke sandsynligt, da den danske regering allerede havde markeret sin holdning, og da Bertel Haarder gennem sin politiske karriere har demonstreret politisk karakter til at modstå pres.

Aktindsigten bekræfter det indtryk, at kronprinsen gennem IOC har ført sin egen udenrigspolitik og er uden for politisk kontrol.

Det er i den henseende bemærkelsesværdigt, at hverken Brian Mikkelsen, som tidligere har ført an i kampen mod doping, eller socialdemokraternes kulturordfører, Mogens Jensen, der tidligere har anset det for usandsynligt, at kronprinsen skulle gå imod den danske regering, vil udtale sig om sagen.

Det er kun Enhedslisten og SF, som har mod til at fastholde, at kronprinsen ikke skal tage parti for Putin imod den danske regering.

Hele den danske konstruktion er sat på spil. Politikerne er så imponerede af kongehusets symbolske magt, at de ikke tør sige fra. Anders Fogh Rasmussen har givet et løfte, som han ikke kunne holde. Kronprinsen er tilsyneladende hinsides regeringens og Folketingets kontrol, fordi han er blevet en selvstændig politisk aktør.

Og kongehuset er blevet et demokratisk problem for Danmark.