Vi er altså part i et udviklingsprojekt med en leverandør, der slikker sig om munden. Systemet er budgetteret til 20 milliarder, og lur mig, om ikke vi skal være taknemlige, hvis vi "kun" går 4-6 milliarder over budget.

Problemet er som sædvanligt, at det egentlig måske ikke lige har været brugt til det, vi skal bruge det til (tæt banetrafik i komplekse områder), men kun til lange simple strækninger.

BaneDanmark skifter vores tog-kontrol-system, og jeg tror desværre, at vi har en ny skandale af Skat-agtige dimensioner på vej.

I Danmark har vi igennem tiderne oplevet den ene offentlige it-skandale efter den anden. Skat der smider vores penge væk, politiet der vælger dårlig leverandør, og nu er der så den formentlig dyreste it-skandale nogensinde under opsejling.

Vi dummer os på flere planer. For det første er det i strid med al god it-udvikling i ét hug at udvikle og implementere et sammenhængende, stort og komplekst system.

Lige siden den meget kloge mand Erik Bonnerup i sin tid publicerede Bonnerup-rapporten, har det været anbefalingen at starte simpelt, enkelt, med de vigtigste behov - og det i et lille område - og så bygge på/ud derfra.

Enkelt og indlysende, men INGEN af de store it-systemer, vi har lanceret i Danmark, er udviklet på den måde. Det er de ikke, fordi det offentlige vil have en stor altomfattende kravspecifikation, som alle - inklusiv dem selv - farer vild i, og derefter sætter de nogle stakler til at overvåge udviklingen, de farer så også vild.

Dem der får opgaven godter sig, de har fået en åben tegnebog, og de udvikler derudaf. Systemet kollapser under sin egen kompleksitet. Sådan er det stadig, og hver gang koster det milliarder.



Bonnerup læresætning nr 1: Start simpelt, enkelt, få skidtet til at virke og udbyg derfra.

Og så skal vi absolut købe, hvad, vi tror, er state-of-the-art. Og vi ender med noget bras som IC4-togene eller de nye helikoptere, vi har købt til forsvaret. Eller et nyt tog-trafikssystem, der er top-moderne, men uegnet til den opgave, vi skal have løst. Vi kan spare milliarder på at købe mere enkle løsninger og ikke lade indkøberne gå amok som små drenge i bolchebutikken.

Vi kunne have renoveret IC3-togene og elektrificeret for IC4-pengene. Vi kunne have sparet på helikoptere ved at købe en simplere og ikke livsfarlig model. Og vi kunne have sparet milliarder på at købe en meget enklere togkontrol-løsning - og have fået noget, der virker.

Læresætning nr 2: Det mindre avancerede er måske ofte i virkeligheden den bedste løsning (og det er i hvert fald billigere).

I biltrafik troede man i sin tid, at bilerne skulle køre på intelligente veje. Man talte om at investere milliarder i intelligente trafik-systemer til de dumme biler, men fik det heldigvis ikke gjort, for nu er bilerne jo kloge, sikre og snart selvkørende.

Så kloge biler kører på dumme (og billige veje). Der sparede vi for en gangs skyld milliarder. Samme logik er på vej ind i luftfarten. I Europa er man i gang med at kigge på et nyt free flight fly kontrol-system, der vil spare os for omkring 12 milliarder euro om året. Ligesom med bilerne er systemet baseret på decentralisering og intelligente fly.

Så er det jo tankevækkende, at lille Danmark bruger - hvad der formentlig ender med at være vanvittige 30 milliarder kroner på et system, der skal gøre skinner kloge. Måske skulle man overveje, om fremtidens tog ikke bliver lige så kloge som fly og biler? Og de 30 milliarder er spildt?



Læresætning nr 3: Kig lige på den teknologiske udvikling, inden du bliver kørt over - eller rangeret ud på et sidespor.