ACTAga liitudes paneb Eesti näiteks Elioni ja Starmani olukorda, kus neil võib kohtuasju kartes olla lihtsam ja odavam jälgida oma klientide andmesidet. Samuti muutub illegaalseks poest ostetust koopiate tegemine kui selle tarbeks eemaldatakse tehnilisi kaitsemeetmeid ja seda isegi siis, kui koopiaid kasutada vaid omaks tarbeks. ACTA võib pikas perspektiivis muuta igaühe elu ja seda nii tava- kui ka digimaailmas.

Riigi väitel ei muutu ACTA vastuvõtmisega mitte midagi. Tegelikkuses tuleb teha ümber hulgaliselt Eesti ja Euroopa Liidu õigusakte ja karistada võib saada tegude eest, mis seni olid lubatud.

Kuigi juba eelnevast on selge, et mõned muudatused on vajalikud, siis ei saa jätta tähelepanuta ka internetiteenuse osutajate positsiooni reguleerivast artiklit 27. Muret teevad kolm eraldiseisvat normi. Nimelt: Artikkel 23.4: Lisaks käesolevas artiklis osutatud rikkumistele, mille puhul lepinguosalised näevad ette kriminaalmenetluse ja -karistuste kohaldamise, kehtestavad lepinguosalised kriminaalvastutuse ka sellistele õigusrikkumistele üleskutsumise ja nendele kaasaaitamise eest.

Tähelepanuta ei saa jätta ka nüüdseks juba kurikuulsat artiklit 27.2. Nimetatud artikli pinnalt on tulenenud ka Vabariigi Valitsuse senised seisukohavõtud. Nimelt on riik adunud, et tänane kriitikalaine on peamiselt suunatud just nimelt selle ACTA pügala vastu, mistõttu on senini leitud, et kui ACTA artikkel 27.2. alusel seaduste muutmine ei ole vajalik, võib rahumeeli väita, et „ACTA Eesti seadusi ei muuda“.

Vastust vajab küsimus, kas isiklikust e-raamatukogust koopia tegemine (seega täiendavate e-raamatute ostmise kulu kokkuhoidmine) tagavara e-lugeri tarbeks on kaubanduslikus ulatuses kaudse kasu eesmärgil tehtud teoks. Vastust ei vaja aga küsimus, kas Eesti seadust peaks ACTA järgimiseks muutma. Vastus on — pigem peab.

Originaalkeeles on „kommertseesmärgil“ asemel mõiste „kaubanduslikus ulatuses“, millest tuleb ka sätte sisustamisel lähtuda.. Kehtiv karistusseadustiku kohaselt on piraatkoopia valmistamine karistatav vaid siis, kui see on tehtud levitamise eesmärgil. Kuigi mõiste „kaubanduslik ulatus“ on ebaselge ning avatud erinevateks tõlgendusteks on ka mittejuristile selge, et ACTA nõuded on oluliselt teistsugused karistusseadustiku omadest — ei ole vajalik levitamine, vaid piisab „kaubanduslikust ulatusest“ ning „kaudsest kasust“.

1. näide — tagavaraks kopeerimine ACTA sätestab artiklis 23.1, et iga lepinguosaline näeb ette kriminaalmenetlused ja -karistused, mida kohaldatakse vähemalt kaubamärgi tahtliku võltsimise ning autoriõiguse ja sellega kaasnevate õigustega seotud piraatluse korral, mis on toime pandud kommertseesmärgil. Käesoleva jao kohaldamisel hõlmab kommertseesmärgil teostatav tegevus vähemalt äritegevust otsese või kaudse majandusliku või kaubandusliku tulu saamiseks.

Riik on tänaseni selgel seisukohal — ACTA ei too kaasa seaduste muutmise vajadusi ning riik ei planeeri seadusi muuta. Vältides värvikaid näiteid ning kaldumisi vandenõuteooriatesse, analüüsin siinkohal riigi kirjeldatud väite paikapidavust.

Eesti riik on sedastanud, et ACTA ei laienda TRIPSis (intellektuaalomandit reguleeriv kaubanduslepe Maailma Kaubanduse Organisatsiooni liikmete vahel) sätestatut, ent sellega ei saa kuidagi nõus olla.

Rõhutan etteruttavalt, et minule teadaolevalt ei ole väidetud, et artikkel 27 nõuaks Eesti seaduse muudatusi interneti teenuse osutajate regulatsioonis. Küll aga, et see viib olukorrani, kus interneti teenuse osutajal ei ole muud majanduslikult mõistlikku ja majanduslikult ratsionaalset alternatiivi, kui asuda koostööle tõhusaks järelvalveks!

Kui mina oleksin internetiteenuse osutaja, tekitaksid need kolm artiklit minus nõutust ning omajagu paranoiat — omamata üksikuna selget sisu ning ohtlikkust, on neil siiski potentsiaalne koosmõju internetiteenuse osutajate eneseregulatsioonile.

1. võimalik vastutuse määr on „rikkumise võimaldamine“ (artikkel 23.2); 2. kehtiv regulatsioon infoühiskonna teenuse seaduses, mis piirab interneti teenuse osutaja vastutust, ei nõua, et vastutuse piirang kehtiks vaid juhul, kui õiguste omajate huvid on tagatud; 3. riik kohustub edendama koostööd eraõiguslike internetiteenuse osutajate ning õiguste omajate vahel võimaldamaks tõhusus…

Lugedes neid kolme artiklit koos, on interneti teenuse osutaja sunnitud tegema lihtsa järelduse, et jälgimine ja kontrollimine on pigem tarvilik, sest:

Artikkel 27.4: Iga lepinguosaline püüab edendada ettevõtjate koostööd autoriõiguse või sellega kaasnevate õiguste rikkumisega ning kaubamärkide võltsimisega seotud juhtumite tõhusaks lahendamiseks, säilitades samas seadusliku konkurentsi ning lepinguosalise õigusaktidele tuginevad põhiõigused, nagu sõnavabadus, õigus õiglasele kohtumõistmisele ja eraelu puutumatusele.

Allmärkus 16: Näiteks, ilma et see piiraks lepinguosalise seaduslikku õigust võtta vastu või säilitada kord, millega piiratakse internetiteenuse pakkujate vastutust või nende suhtes kohaldatavaid õiguskaitsevahendeid, tuleb tagada õiguste omanike õiguspäraste huvide kaitse.

Artikkel 27.2 allmärkus 16: Lisaks lõike 1 sätetele kohaldab iga lepinguosaline täitemenetlust digivõrgustikes toimepandud autoriõiguse või sellega kaasnevate õiguste rikkumise korral, mis võib hõlmata laialdase levitamise vahendite ebaseaduslikku kasutamist õigusrikkumise eesmärgil. Kõnealuste menetluste kohaldamisel tuleb vältida tõkete loomist seaduslikule tegevusele, sealhulgas e-kaubandusele, ning tagada kõnealuse lepinguosalise õigusaktide kohased põhiõigused, nagu sõnavabadus, õigus õiglasele kohtumõistmisele ja eraelu puutumatusele.

Nimelt, ACTA artikkel 16.1 sätestab lepinguosalise kohustuse kehtestada menetlus, mis on seotud kahtlaste transiitkaupadega või muude olukordadega, kus kaubad on tollikontrolli all, ning mille kohaselt tolliasutused võivad peatada omal algatusel kahtlaste kaupade vabasse ringlusse laskmise või need kinni pidada.

Nimelt ei ole Euroopa tollil pistmist kaupadega, mis tulevad väljastpoolt ELi ehk mida veetakse ühest kolmandast riigist teise. Selle põhjuseks on asjaolu, et intellektuaalomandi õiguste kaitse põhineb territoriaalsuse põhimõttel. Selle järgi võivad õigusevaldajad (näiteks suured filmikompaniid või ravimiettevõtted) keelata oma õiguste lubamatu kasutamise ainult nendes riikides, kus see õigus on kaitstud (näiteks Euroopa Liit). Seega transiiti (ka „kahtlast transiiti“) ei ole senini olnud õigusteomajatel alust takistada — sest transiitkaup ei pruugi olla kaitstud kauba valmistaja- ega sihtkohariigis. ACTA aga muudaks seda põhimõtet.

Maailma ajakirjanduses on palju analüüsitud nimetatud sätte ülimalt negatiivset mõju näiteks geneeriliste ravimite kättesaadavusele kolmandas maailmas ning ravimite hinnale. Tänaseni ei ole keegi hinnanud aga selle sätte mõju Eestile kui transiitmaale. Just analüüsi puudumine ning soovimatus seda teha ongi aga tänane etteheide riigile.

4. näide — tehnilised kaitsemeetmed

Tehnilised kaitsemeetmed on nn „tehnolukud“ kaitsmaks intellektuaalomandi õigusi digitaalmaailmas, näiteks kopeerimise vastane meede CDdel või regioonid DVDdel. Tehnolukkude lahtimuukimine ei ole keeruline ning iga arvutikasutaja mõistab seda — näiteks saab teatud pleieritega vaadata ka teistele regioonidele suunatud filme.

ACTA artikkel 27.5 kohaselt (koosloetuna artikliga 27.1) kohustub iga lepinguosaline tagama tsiviil- ja kriminaalõigusliku kaitse vähemalt juhtudel, kui rikkuja hoiab mõjusatest tehnilistest meetmetest ebaseaduslikult kõrvale, kusjuures ta on või peab põhjendatult olema oma rikkumisest teadlik.