Siden midten af 90’erne er det ikke lykkedes at sænke antallet af personer på overførselsindkomst, lød det i Dansk Arbejdsgiverforenings nyhedsbrev Agenda og Berlingske i begyndelsen af januar, men færre danskere fik i 2014 offentlige ydelser i forhold til i 1995. Det viser en analyse fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd (AE). Budskabet om de ustyrlige overførselsindkomster er blevet et mantra i dansk politik, men det er en skrøne, for antallet af danskere på overførselsindkomst er faldende, påpeger samfundsforskere.

Cheføkonom i AE Erik Bjørsted mener ikke, at Agenda og Berlingske tegner et retvisende billede af antallet på overførselsindkomst. Begge medier fokuserer på de seneste 50 år og altså en periode, som omfatter 60’erne og 70’erne, hvor velfærdsstaten stadig var under opbygning, og hvor der kom bedre ordninger for kvinder på barsel, arbejdsløse og ældre på arbejdsmarkedet. Men kigger man på de seneste 20 år og holder det op imod befolkningens størrelse, er andelen af personer mellem 16 og 64 år på overførselsindkomst faldet fra 27 procent til 22,5.

Læs også: Velfærdsstaten har glemt de nederste 20 procent

»Det er den mest konsistente måde at gøre det op på, og laver man den øvelse, er der et pænt fald på 130.000 personer. Især siden 2010 er tallet faldet, og det er ret bemærkelsesværdigt på trods af en ret alvorlig økonomisk krise,« siger Erik Bjørsted og påpeger, at det især blandt den ældre del af befolkningen er lykkedes at skabe en bedre tilknytning til arbejdsmarkedet.

Politisk udmelding

Professor på Aalborg Universitet Jørgen Goul Andersen, hvis speciale er velfærdspolitik, mener, at AE’s analyse er »fuldstændig rigtig«.

Når Dansk Arbejdsgiverforening og Berlingske prøver at skabe et billede af, at det ikke er lykkedes at få færre på overførselsindkomst, så handler det mest om politik.

»Der er vel politisk interesse fra arbejdsgiverside i at få strammet op, og så præsenterer man de her tal i et forsøg på at skabe en brændende platform om, at der er for mange på overførselsindkomst. Det har været mantraet i 20 år,« siger Jørgen Goul Andersen.

Læs også: Den offentlige sektor betaler (nærmest) sig selv

Formand for socialrådgiverne Majbrit Berlau mener, at antallet af folk på overførselsesindkomst har været definerende for hele diskussionen om, at det skal kunne betale sig at arbejde.

»De 800.000 på offentlige ydelser har været den varme kartoffel, der har sat en helt ny ramme for vores laveste sikkerhedsnet i samfundet. Men tal er jo taknemmelige at passe ind i ens politiske kram,« siger Majbrit Berlau.

Ikke siden de tidligere 1990’ere – og da der var historisk lav arbejdsløshed for otte år siden – har antallet af danskere på offentlige ydelser været så lavt, som det er i dag. Det viser en analyse fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd.

100.000 arbejder alligevel

Ifølge Jørgen Goul Andersen er de 800.000 også et tal, der skal tages med et gran salt, da over 100.000 af dem rent faktisk arbejder i fleks- og skånejob, i virksomhedspraktik, som voksenlærlinge eller som førtidspensionister.

»Til gengæld er det skam en vigtig opgave at sørge for, at vi får folk med, og at flere får et godt liv, men så skal vi gå ind og se på de konkrete grupper og glemme alt om de offentlige ydelsers størrelse, for den har i bedste fald kun betydning for de stærke grupper, der har et valg. Det er ansvarsforflygtigende og problemforvirrende udelukkende at tale om økonomiske incitamenter, for når det gælder de svageste grupper, skal der en helt anden langsigtet socialpolitisk indsats til,« siger Jørgen Goul Andersen.

Bent Greve, der er professor i velfærdspolitik på Roskilde Universitet, er enig i den udlægning.

»En del af vores overførselsindkomster dækker over folk på barsel, folk, der er syge, og folk på efterløn og revalidering. Derfor er det en misforståelse at tro på, at man kan bringe tallet længere ned ved at skære i indkomsterne. Hvor mange arbejdsløse vi har er afhængigt af konjunkturerne, men de fysisk eller psykisk nedslidte, de socialt udsatte og de syge fjerner vi ikke ved at skære i ydelserne,« siger Bent Greve.

Læs også: Er 800.000 danskere på passiv forsørgelse?

Han mener, at diskussionen om vores velfærd har rykket sig fra at dreje sig om det stigende antal ældre til at dreje sig om at skære på offentlige ydelser, så det kan betale sig at arbejde.

»At dagpengedækningen er faldet, har ikke fået flere i arbejde, så det er udtryk for en misforstået tro på, at hvis dagpenge og kontanthjælp bliver mindre, så kommer folk i arbejde. Det betyder kun, at flere bliver fattige,« siger Bent Greve.

Et utrygt Danmark

Majbrit Berlau er enig:

»Mennesker har bedst af at være på arbejdsmarkedet, men hvis vi stiller krav til folk, de ikke kan honorere, så får de det dårligere, og hvis det bliver comme il faut, så brister vore sikkerhedsnet i stedet for at fungere som en trampolin, der hjælper folk videre.«

Jørgen Goul Andersen mener, at vi fremover også kommer til at diskutere ulemperne ved at skære for hårdt i de offentlige ydelser, fordi det skaber en utryghed, som er politisk eksplosiv.

»Vores velfærd er stadig intakt, men du skal ikke blive for syg, nedslidt og arbejdsløs i længere tid. Det gør, at Danmark er blevet mere utrygt. Det bliver sværere at opretholde den sociale sammenhængskraft, hvis trygheden går fløjten, mens et samfund, der er trygt og hænger sammen, er nemmere at styre, så spørgsmålet er, om det er økonomisk rationelt, når forhistorien viser, at vores samfundsmodel har gjort folk lykkeligere, skabt stor social tryghed, samtidig med at vi er fulgt med økonomisk,« siger Jørgen Goul Andersen.