Det er vanskeligt at finde en passende grimasse, når erhvervsminister Brian Mikkelsen nedsætter, hvad han kalder et ekspertudvalg til at udarbejde nationale retnings­linjer for dataetik. Er der noget, som regeringen og de myndigheder, den står i spidsen for, blæser på, så er det netop etik i behandlingen af de dybt personlige oplysninger om borgerne, som myndighederne har adgang til.

Eksemplerne er så mange, at vi kunne fylde flere avissider med dem, men vi kan jo begynde med nogle af de tilfælde, hvor regeringen og myndighederne direkte forbryder sig mod loven. Det gælder naturligvis den logningsbekendtgørelse, som i over et år har krævet af teleselskaberne, at de skal masseovervåge danskerne, selv om EU-Domstolen har kendt overvågningen ulovlig. Det gælder også politiet, som undlader at følge pligten til at journalisere. Konsekvensen er, at e-mails bliver slettet for evigt, når chefer forlader deres stillinger, og derfor kunne Tibet-kommissionen ikke finde frem til andre end menige som ansvarlige for at nægte borgere retten til at demonstrere.

Samme problem med slettede mails er både Statsløsekommissionen og Skattesagskommissionen stødt på. Eller når Styrelsen for It og Læring ganske enkelt nægter at slette persondata, som er indsamlet ulovligt i en trivselsundersøgelse på landets skoler.

Så kære Brian Mikkelsen, et oplagt sted at starte for regeringen havde været at overholde landets love. Når ministeren i stedet vælger at nedsætte en dataetisk ekspertgruppe, var det måske en idé at kigge på sammensætningen af den. Ikke et ondt ord om de dygtige erhvervsfolk, men 2 medlemmer ud af 11 med udtalt interesse for at beskytte privatlivet er for lidt.

Omvendt flugter sammensætningen fint med regeringens tidligere handlinger. F.eks. arbejder Danmark direkte mod EU-Parlamentets forslag om, at browsere som standard skal afvise de cookies, som er et af it-giganternes redskaber til at følge vores færden rundt på nettet og ude i geografien. Netop den praksis har en række eksperter tidligere kritiseret.

Så Brian Mikkelsen nedsætter et panel til at se på, hvordan virksomhederne ‘kan gøre ansvarlig data­anvendelse til en konkurrencefordel’ – data, som med hans egen velsignelse er indsamlet i strid med al etik bag om ryggen på befolkningen.

Helt grotesk bliver det, når man ser på det offentlige Danmarks egen glubske brug af persondata. Det springer i øjnene, at regeringen vil hastebehandle et lovforslag, som vil gøre en hidtil uhørt samkørsel af data om borgernes personlige forhold mulig. Forslaget kommer fra en kommunal familiechef i Gladsaxe, som i bedste mening og iver efter at stoppe mistrivsel blandt børn vil indføre markant overvågning og pointsystem for alle kommunens familier. En ureflekteret socialminister nøjes ikke med at klappe i hænderne og give Gladsaxe lov til at gå videre, men vil overføre pointsystemet på hele befolkningen, selv om der ingen evidens er for, at det skulle være en bedre metode end dem, vi allerede har.

Sådan kunne vi desværre blive ved og ved, for grundlæggende har både regeringen og dens embedsværk fået helt galt fat i, hvad etisk forsvarlig udnyttelse af de data, som borgerne betror den, består i. Det skal der langt mere end et ekspertpanel til at rette op på.