Måske husker du artiklen om den 57-årige Carol Rask fra Næstved, der som arbejdstræning blev sat til at kontrollere udløbsdatoerne på varerne i Brugsen, selv om hun var så godt som blind?

Nu sættes hun til en time to gange om ugen at kopiere linjer fra et regneark ind på en computer. Den tidligere tekniske tegner indgik i Informations artikelserie i august om førtidspension, men hun har ikke været lige så heldig som Christina Fleischer, der som omtalt på foregående side endelig har fået førtidspension efter 19 psykiatriske indlæggelser.

Læs også: Først efter 19 indlæggelser fik Christina Fleischer sin førtidspension

Ganske vist har Carol Rask nu mistet så meget af sit syn på grund af en uhelbredelige bindevævssygdom, at hun har kunnet blive medlem af Dansk Blindesamfund. Men det har ikke bragt hende nærmere en førtidspension. For trods det forværrede syn skal Carol Rask fortsætte i det ressourceforløb, hun blev placeret i af Næstved Kommune i februar 2015, da den afslog at give hende førtidspension.

Selv om hendes egen læge ikke mente, at Carol Rask havde nogen erhvervsevne tilbage, var kommunens rehabiliteringsteam af en anden opfattelse. De mente tværtimod, at der »fortsat er mulighed for generel udvikling af funktionsevnen« hos den næsten blinde kvinde, der også døjer med seneknuder i hænderne og sårdannelser på ryggen som følge af den uhelbredelige bindevævssygdom.

Som teamchef Jeanette Falkenstrøm fra Næstved Kommune formulerede det i sommerens serie, hvor Carol Rask fortalte om sine vanskeligheder, havde kommunen nemlig pligt til at undersøge, om den enkelte borger kan arbejde, også selv om det kun er et par timer om ugen.

»Vi prøver altid at undersøge det så skånsomt som overhovedet muligt. Det er ikke meningen, at borgeren skal få det dårligere,« tilføjede teamchefen tilbage i august.

Hovedpinepiller og så i seng

To gange om ugen bliver Carol Rask hentet i taxa på sin bopæl og kørt godt fire km til Næstved Ressourcecenter. Efter en times tid på centret bliver hun kørt tilbage i taxa. Sådan har det været siden november, og sådan skal det fortsætte i hvert fald til februar.

Når hun kommer hjem fra centret, er hun som regel nødt til at tage et par hovedpinepiller og gå på hovedet i seng, fortæller hun.

»Mine øjne svier, og det gør ondt, og jeg er bare så træt,« siger hun og forklarer, hvad hun sættes til på ressourcecentret: »Jeg sidder foran en computer og skal kopiere ting fra et regneark. Der er zoomtekst på skærmen og et tastatur med meget store bogstaver. Men det tager en krig for mig bare at lave én linje. Derude siger de, at det går meget godt, fordi jeg kan lave tre linjer på én time. Jeg har aldrig arbejdet med en computer før, men de siger, jeg er god, for hjernen fejler jo ikke noget.«

Selv synes Carol Rask, at det ligner pengespild, at hun skal køre i taxa frem og tilbage for at lære at håndtere en computer, når udsigterne til selvforsørgelse er så ringe, fordi hendes syn konstant forværres.

»Giv mig min pension og lad mig være i fred, så jeg kan få tryghed,« som hun siger.

Teamchef Jeanette Falkenstrøm vil ikke forholde sig til, om det er pengespild, når Carol Rask køres i taxa for at blive arbejdsprøvet i stedet for bare at få førtidspension. Hun afviser at udtale sig om konkrete sager, men oplyser, at kommunen slet ikke arbejder med den slags cost-benefit-analyser.

»Generelt kan jeg sige, at hvis vi skal lave arbejdsprøvninger, bruger vi specialister på området. Det kan godt være, at en taxa er dyr, men hvis det fører til en arbejdsevne på nogle timer om ugen, så kan det godt være, at det kan betale sig i det lange løb. Og under alle omstændigheder skal vi ikke se på, om pengene ’kan tjenes tilbage’,« siger teamchefen til Information.

Carol Rask forklarer om sit svindende syn, at hvis andre kan se et kirketårn på 60 meters afstand, så skal hun ned på seks meter for overhovedet at kunne se det. Det ene øje er helt blindt, og der er stærkt reduceret syn på det andet.

»Hvis jeg skal se kontraster, skal jeg endnu tættere på.«

Hun har svært ved at forstå, at hun skal møde op nede i centret.

»Hvorfor bliver de ved og ved? Der sker jo ikke noget, og jeg kommer ikke videre. Skal jeg virkelig hver gang køre hjem og tage hovedpinepiller og gå i seng? Jeg har aldrig været vant til at sidde foran en computer og koncentrere mig. Det dur ikke.«

Carol Rask mener, der i stedet skulle være »en fond eller nogen, der kunne donere penge til os, der sidder med røven i vandskorpen. Hvorfor er der ikke nogen, der vil hjælpe os danskere? Jeg siger, hvad jeg mener. Jeg er så gal – alle de andre sætter sig bare og tuder – men jeg har altid passet mit arbejde og gjort, hvad jeg skulle. Hvorfor skal man behandles på den måde, når man bor her i landet,« som hun siger.

Krølles immunforsvar væk

Langt fra Næstved sidder stofbrugeren Krølle på Strøget og tigger for at finansiere sit cokeforbrug. Men det er kun, når hans kræfter rækker til det, og det er blevet mere sjældent.

Krølle var også med i Informations artikelserie sidste år ( se foregående side), og heller ikke han har været heldig som Christina Fleischer, selv om også hans helbred er gået ned ad bakke.

Efter at have givet afslag på førtidspension bestemte kommunen for tre måneder siden, at den 48-årige tidligere slagtersvend skulle i et ressourceforløb på foreløbig 12 måneder.

Selv om Krølle havde været intravenøs stofbruger i mere end 30 år og havde fået konstateret hiv, smitsom leverbetændelse, bylder i hjernen, livstruende lav blodprocent, hjerneskade efter en trafik-ulykke, sårdannelser på arme og ben samt formentlig indre blødninger, mente kommunen ikke, at han var tilstrækkelig syg til at kunne få førtidspension.

Tværtimod havde kommunens rehabiliteringsteam vurderet, at der fortsat var »mulighed for afklarende og udviklende indsatser efter beskæftigelseslovgivningen«.

For en måned siden viste en blodprøve, at Krølles såkaldte CD-4 celletal var »på blot 17«. Almindeligvis skal tallet være omkring 800, så konklusionen må være, at Krølles immunsystem er så godt som helt væk. Ifølge en samtidig socialmedicinsk undersøgelse har han oven i nu også fået tuberkulose.

Fuldstændig på linje med en række af de tidligere lægeerklæringer er den nye attest entydig negativ, når det gælder Krølles erhvervsevne og udsigterne til, at han på nogen mulig måde kan blive selvforsørgende og fungere på arbejdsmarkedet:

»Funktionsniveauet beskrives aktuelt som reduceret til det ubetydelige, borger kan knap nok tage vare på eget liv og helbred. Objektivt ved dagens undersøgelse findes borger at falde i søvn under samtalen, særdeles kronisk medtaget og miseriepræget,« hedder det fra den undersøgende læge på Frederiksberg Hospital.

Nanna Gotfredsen fra den private organisation Gadejuristen har tidligere hjulpet Krølle bl.a. med at få indsendt ansøgning om førtidspension. Hun forventer, at kommmunen snarest indstiller ham til førtidspension, fordi hans helbred forværres.

»Krølle håber nu bare på at nå at opleve at få førtidspensionen tildelt. Med den nye lægeerklæring må det være åbenbart, selv for Københavns Kommune, at han skal bevilges førtidspension nu og her,« siger hun.