»Hvem er Danmarks bedste, klogeste og mest succesfulde person/kvinde med somalisk baggrund?«

Jeg oplevede i sidste uge, hvordan et spørgsmål på Facebook kan afføde stor debat. På ovenstående spørgsmål svarede jeg, at jeg ikke kan komme i tanke om en eneste. Helvede brød løs, og jeg blev angrebet af Nafisa Fiidow fra fraktionen, #SomaliskBerigelse, der ikke fandt mit svar acceptabelt. Men mit svar var min umiddelbare tanke. Jeg kender nemlig ingen somaliske kvinder. Og det er der jo en grund til. De fleste i Danmark går nemlig tildækket rundt i deres lejligheder på offentlig forsørgelse. Fiidow mente, at jeg skulle åbne mine øjne og glæde mig over de solstrålehistorier, hun og andre somaliske kvinder i Danmark er billedet på. Solstrålehistorier, Fiidow ikke mener, er et særsyn.

Jeg synes, det er godt, at somaliske kvinder tager et arbejde. Men det er altså ikke noget, der skal hyldes. Vi danskere skal ikke stå med flag og råbe hurra, fordi det sker for to ud af ti somaliske kvinder. Det er de somaliske kvinder, der skal tilpasse sig Danmark og vores værdier. IKKE omvendt. Og derfor skal vi også kunne forvente, at de uddanner sig, arbejder, taler dansk og smider deres kvindeundertrykkende hovedbeklædning.

I Danmark fører vi statistik med næsten alt. Det er glædeligt. På den måde kan vi nemlig debattere på et oplyst grundlag. Og det er jo ikke uden grund, at jeg går lidt hårdt til de somaliske kvinder. Statistikkerne bekræfter jo, at der er et kæmpe problem. Ifølge Danmarks Statistik arbejder 8 ud af 10 somaliske kvinder ikke. Derfor bliver jeg så provokeret, når journalister, politikere og somaliske kvinder står i kø for at finde og påpege solstrålehistorier. De kalder det kontrast. Jeg tillader mig at kalde det en meget ubalanceret kontrast og en hån mod de hårdtarbejdende danskere, som hver dag går på arbejde og betaler skat til glæde for somaliske kvinder, der hverken taler dansk eller arbejder.