Oveni foreslår S arveafgift på 30 pct. Det vil lukke mange familieejede virksomheder

Socialdemokraterne har foreslået at hæve kapitalskatterne. Det lyder måske som noget ret ligegyldigt for de fleste af os, men det er det ikke. I sidste ende bliver det dig og mig, der kommer til at betale regningen. I denne blog vil jeg forklare, hvordan kapitalskatterne virker, og hvordan det rammer os alle sammen at hæve dem. Du kan også se denne video på Facebook.

Det er ikke benzinen, der betaler benzinafgiften, men derimod bilisterne. På samme måde bliver kapitalskatter som alle andre skatter betalt af mennesker, og i sidste ende bliver det dig og mig, der kommer til at bære byrden, hvis socialdemokraterne forhøjer kapitalskatterne.

Skatter på kapital gør dobbelt skade: De har samme effekt på arbejdsindsatsen som skatter på arbejde, men derudover har kapitalskatter deres egne forvridningseffekter: De mindsker opsparingen og giver færre investeringer.

Det øger omkostningerne ved kapitalskatter yderligere, at de er meget høje. Umiddelbart ser kapitalskatterne ganske vist lavere ud end skatten på arbejde. Den højeste marginalskat på løn er 56,4 pct. Privates renteindtægter og aktieindkomster beskattes derimod ”kun” med op til omkring 42 pct. Men det er kun de nominelle satser.

Lad os sige, at Julie har en formue på 2 mio. kr., som hun placerer i aktier eller obligationer, der giver et afkast på 4 pct. om året. Det er omtrent det afkast, man på langt sigt kan forvente (mere om det nedenfor i mit appendiks for nørder). 4 pct. af 2 mio. kr. er 80.000 kr. De 80.000 kr. er Julies kapitalafkast.

De skal beskattes. De første 50.000 beskattes med 27 pct. Det er 13.500 kr. i kapitalskat. De resterende 30.000 kr. beskattes med 42 procent. Det indebærer, at Julie må af med yderligere 12.600 kr. af sit afkast. Den samlede skat er altså på 26.100 kr. Det giver en skatteprocent på 33.

For mange lyder det ikke umiddelbart af så meget. Indkomst beskattes jo som nævnt med 42 pct. eller 56,4 pct., hvis man betaler topskat. Socialdemokraterne begrunder da også blandt andet deres forslag med, at de synes, kapitalskatten er lav sammenlignet med skatten på løn.

Men det beror på en misforståelse. Man skal nemlig tage højde for inflationen. Vi kan regne med, at inflationen på sigt i gennemsnit er ca. 2 procent – nogle år lidt mindre, nogle lidt mere. En inflation på 2 pct. æder noget af Julies afkast. Man kan sammenligne det med, at inflation også æder noget af vores lønfremgang. Lad os sige, at Julies løn også stiger med 4 pct. på papiret. Det kalder man den nominelle lønstigning. Men hendes købekraft stiger ikke tilsvarende, fordi noget af lønstigningen bliver spist af inflationen på 2 pct. Hendes realløn vokser derfor kun med 2 pct. – altså halvdelen.

På samme måde er det kun på papiret, at Julie har haft et afkast på 80.000 kr. Inflationen æder halvdelen, så realafkastet er på 40.000. Det indebærer, at den realbeskatning, Julie skal betale, ikke er på 33 pct., men derimod hele 65 pct.

Det er jo allerede en meget høj skat, men Socialdemokratiet vil hæve den yderligere. Forslaget går ud på at hæve den høje aktieindkomstskat fra 42 til 45 pct. og lade skatten af renteindtægter stige til 52 pct.

Hvis det forslag blev gennemført, ville Julies realbeskatning stige til 68 pct. Med andre ord ville hun for hver 100 kr., hun fik i afkast, skulle aflevere de 68 til statskassen.



Hvis Julie havde investeret 5 mio. kr. i stedet for 2, ville Socialdemokraternes forslag indebære en skatteprocent på 92.

Og her har jeg faktisk fremstillet sagen så gunstigt for Socialdemokraternes forslag som muligt. For sagen er, at ser man på beskatningen af den sidst investerede krone, kan skatten faktisk komme op over 100 pct. med det socialdemokratiske forslag.

Der er desuden ikke taget hensyn til arveafgiften, som yderligere hæver kapitalbeskatningen ganske betydeligt. Og for at det ikke skal være løgn, foreslår Socialdemokraterne også at hæve arveafgiften for formuer over 3 mio. kr. fra 15 til 30 pct. og at sløjfe den lavere arveafgift på 5 pct. for familieejede virksomheder, så også de skal betale 30 pct. i arveafgift – sådan må forslaget forstås.

Og så kan du måske tænke: Hvad rager det mig? Jeg har alligevel ikke 2 mio. kr. i kontanter, som jeg kan investere i aktier. Og jeg står ikke til at arve over 3 mio. kr. Men den meget høje skat på kapitalindkomst har omkostninger for os alle sammen. Den indebærer nemlig, at det ikke kan betale sig investere i især iværksættere og mindre virksomheder. De har derfor meget svært ved at skaffe kapital til deres investeringer, og det betyder igen, at vi går glip af nye jobs, der er bedre lønnet og ofte også mere lærerige og spændende end dem, vi har. Det reducerer innovationen og gør velstanden i vores samfund mindre. Og det problem bliver kun værre, hvis man hæver de i forvejen meget høje kapitalskatter, som Socialdemokraterne foreslår.

Det er især iværksætterne og de små og mellemstore virksomheder, som de høje kapitalskatter går ud over. Store virksomheder har adgang til de internationale kapitalmarkeder og kan få den kapital, de ønsker, fra investorer i andre lande, som betaler lavere kapitalskatter (her er selskabsskatten til gengæld en barriere).

Men små, nye og risikobetonede virksomheder har typisk ikke adgang til de internationale kapitalmarkeder. Kun investorer meget tæt på tør typisk binde an med at finansiere den slags virksomheder. I mange tilfælde er det iværksætteren selv og den nærmeste omgangskreds. Typisk vil finansieringen komme fra friværdi i boligen eller lavere pensionsopsparing. Men de høje skatter på afkastet af at investere i iværksættere afskrækker. Derfor er det meget vanskeligt for små virksomheder at skaffe kapital, og det vil socialdemokraternes forslag kun gøre værre.

Læg oveni arveafgiften på 30 pct. Det vil slå mange familieejede virksomheder ihjel. Som jeg tidligere har påpeget, er 9 af 10 danske virksomheder familieejede, og 60 pct. af alle ansatte i den private sektor er beskæftiget i en familieejet virksomhed. Socialdemokraternes forslag om at hæve arveafgiften til 30 pct. vil gå ud over dem.

Det helt skøre er, at vi faktisk ved et snuptag kunne sænke kapitalskatten til en flad skat på 25 pct. Uden at statskassen ville miste en krone i provenu.

Man skulle bare tilsvarende fremskynde den nedsættelse af rentefradraget til 25 pct., vi allerede er gradvist i gang med. Det kan lade sig gøre, fordi den nuværende kapitalbeskatning ud over at være meget høj også er meget uens på tværs af forskellige former for afkast, jf. figuren.

Systemet også er meget kompliceret.

Samtidig medfører de meget uens skattesatser på forskellige typer af opsparing, at skattesystemet skubber danskerne i retning af pension og boliger på bekostning af fri opsparing i eksempelvis aktier.

Ud over at være dyr og besværlig for skatteyderne og skadelig for iværksætteriet, så reducerer al denne skatteplanlægning også statens provenu. Det er derfor, en flad kapitalskat på 25 pct. kan indføres, uden at statskassen mister penge.

Beskatningen af kapital ville blive meget mindre kompliceret og dermed også lettere at forstå, og det ville kræve færre ressourcer at administrere og håndhæve det – og give Skat mindre at slås med.

Sidst, men ikke mindst: Lavere kapitalskatter ville medføre, at langt flere danskere ville investere hos iværksættere og andre små og mellemstore virksomheder, som i dag skriger på kapital for at kunne skabe fornyelse og dermed vækst og velstand til os alle sammen.

Den politiske udfordring er selvfølgelig, at det lyder godt i mange vælgeres ører at beskatte kapital i stedet for ”almindelige mennesker” – altså vælgerne selv. Men i sidste ende betales alle skatter af mennesker. Og de høje kapitalskatter i Danmark koster alle danskere dyrt. Socialdemokraternes forslag om at hæve kapitalskatterne vil blive betalt af os alle sammen i form af færre nye jobs, lavere lønninger og mindre innovation og velstandsfremgang.

--

Appendiks:



I beregningerne har jeg forudsat et årligt afkast på 4 pct. Det er udtryk for, hvad man kan forvente på længere sigt. I øjeblikket er renten lavere og den reale beskatning er derfor væsentligt højere end angivet. Når man skal vurdere skattesystemets virkning på incitamenterne til bl.a. at spare op, er det mest rimelige dog at se på mere normale tilstande.

Det er også forudsat, at aktier og obligationer giver samme afkast. På kortere sigt kan afkastet på aktier naturligvis godt afvige markant fra obligationsrenten og ofte ligge højere. Når der er grund til alligevel at anvende samme afkast, afspejler det tre forhold: For det første er aktieafkastet på længere sigt påvirket af sjældne, voldsomme hændelser, hvilket trækker afkastet ned (det har økonomiprofessor Robert Barro skrevet om her). De skal regnes med i det forventede afkast, selv om de ikke indtræffer ofte. For det andet skal afkastet på aktier korrigeres for den højere risiko – på samme måde som man korrigerer for inflation. Endelig ønsker vi at belyse, hvordan skattesystemet påvirker incitamenterne i sammenlignelige situationer.

Finansministeriet anvender en samfundsøkonomisk diskonteringsrente, som ligeledes er på 4 pct.