At Poul-Erik Rasmussen i dag skulle kæmpe ikke bare sin egen men også Godhavnsdrengenes og Jytte Hessellunds sag i retten, havde han ingen anelse om, da han selvtilfreds efter en vellykket bådtur over Øresund vågner i Sverige og kan se Kronborg på den anden side at havet.



Men natten i Sverige har også været en af de bedre, for denne nat slap han for den angst, der altid opstod i kroppen ved sengetid på Godhavn.



Når lyset blev slukket på sovesalen, og drengene var gået til ro, begyndte de tunge skridt fra en af de mandlige ansatte at kunne høres.



Poul-Erik forsøgte altid at gøre så lidt væsen af sig som muligt ved at trække tæppet helt op over hovedet. Og det virker, for han slipper - hver gang.



Det gør den lille dreng i sengen ved siden af ikke, han bliver i stedet ført ind i det tilstødende værelse med den voksne.



Poul-Erik Rasmussen oplevede aldrig selv seksuelle overgreb, men var vidne til dem og husker det i dagg som noget af det værste.



Uden de bekymringer, men i stedet glade og opløftede over at være nået til Sverige, fortsætter de to drenge rejsen mod frihed. Gennemkolde, uden tøj og sultne er de nødt til at skaffe sig fornødenheder.



Jens og Poul-Erik bryder ind i ikke bare ét, men flere svenske sommerhuse for at få noget at spise og for at få varmen.



Sådan overlever de fra dag til dag, men hvad de ikke ved er, at rygterne om, at to godhavnsdrenge er stukket af og muligvis befinder sig i Sverige, er begyndt at svirre. Og der går ikke længe, før de bliver fundet af det svenske politi.



Poul-Erik er bange, for han ved, at politiet vil give dem de sædvanlige tæsk, som voksne gør, når børn stikker af. Men til drengens store overraskelse lægger betjentene ikke en hånd på dem.



De morer sig i stedet over de to danske drenge og deres opfindsomhed. Latteren fra betjentene bliver endnu højere, da flugtkongen Poul-Erik endnu engang forsøger at stikke af fra autoriteter.



Denne gang ud af politistationens vindue på toilettet for blot at ende i fangernes gård. Slukøret banker han på døren for at komme ind på politistationen igen.



- Betjentene var pragtfulde, husker Poul-Erik Rasmussen.

