- Den egentlige krigen skjedde i nord

Norges egentlige krigshelter ble mistenkeliggjort og oversett.

Hammerfest i brann i februar 1945 etter at tyskerne brukte den brente jords taktikk. Byen ble fullstendig rasert. SCANPIX

17. juni 2009 22:44 Sist oppdatert 16. oktober 2011

Skjebnen til de over 75000 tvangsevakuerte i nord har fått lite plass i krigshistorien. Alle ble jaget fra sine hjem etter hvert som tyske soldater brente og ødela alt av bygninger og infrastruktur i Nord-Troms og Finnmark. Regjeringen i London lovet hjelp, som ikke kom.

Hjemmefronten i Oslo ba folket i nord motsette seg å bli evakuert. Mer enn 23000 rømte til fjells og overvintret i huler og gammer. Nærmere 50000 ble med våpenmakt tvunget sørover.

I ettertid ble mange beskyldt for å være dårlige nordmenn, siden de ikke motsatte seg kravet fra 200000 bevæpnede tyskere. Høsten 1944 er brent inn i minnet til alle eldre i Nord-Troms og Finnmark. De var livredde, følte seg maktesløse og sviktet. I offisiell statistikk omkom 33 nordmenn som ble jaget fra hjemmene sine i Nord-Troms og Finnmark høsten 1944.

Flere døde.

Forfatter og historiker Arvid Petterson har brukt over 20 år på å samle kunnskap om hva som egentlig skjedde. Han har intervjuet flere hundre eldre, oppsøkt kirkegårder over hele landet og studert lokalhistorie.

I en ny bok slår Petterson fast at 339 mistet livet, ti ganger så mange som i den offisielle krigshistorien. Forfatteren er svært kritisk til at Norges største tragedie er oversett av historikerne. Boken Fortiet fortid — tragedien Norge aldri forsto inneholder nytt om konsekvensene av krigshandlingene i nord. Petterson trekker frem ukjente krigshelter og kvinner og barn som overvintret i fjellhuler. Han fokuserer også på de norske soldatene som hadde lengst tjenestetid i felt, og de sivile hjelperne, som forfatteren mener bør få sin rettmessige plass i krigshistorien.

Tragedier.

–Kong Olav kalte tvangsevakueringen for landets største tragedie siden svartedauden. De mange evakuerte er uten tvil Norges egentlige krigshelter, og det er ikke for sent å rette opp det skjeve bildet som har festet seg, sier Petterson. I boken beskriver han mange menneskeskjebner evakueringsvinteren 1944-45. Om barnefaren som i april 1945 ble skutt mens han prøvde å finne mat til familien som bodde i en hule ved Altafjorden. Her fortelles om et eldre ektepar fra Kvænangen som etter krigen ble funnet ihjelfrosset på sitt skjulested. Mange menn i Finnmark var med på både krigshandlinger ved fronten i Narvik i 1940 og illegalt motstandsarbeid for allierte i England eller Sovjet. De rømte til fjells i stedet for å evakuere, og de deltok i kamphandlinger mot krigens slutt.

Historikeren Arvid Petterson ble selv født i Finnmark noen måneder før 9. april 1940. Sammen med sin familie evakuerte han fra Brennelv i Porsanger til Halden og kom tilbake til et utbrent fylke sommeren 1946.

Motstanden.

–Under krigen var det 200000 tyske soldater i Finnmark. Det var her krigen egentlige foregikk. Befolkningen ble hardt presset. Likevel deltok mange kvinner og menn i den livsfarlige motstandsbevegelsen for de allierte i England og Sovjetunionen. Folket fra Finnmark og Nord-Troms kom hjem til ruiner. Hjemmene var jevnet med jorden, og de måtte i stor grad klare seg selv under gjenoppbyggingen, sier Arvid Petterson.

–Først langt ut på 1970-tallet satte man seg ned for å skrive bygdehistorier om krigen, evakueringen og gjenoppbyggingen. Da var den offisielle norske krigshistorien allerede gammel, og tragediene i nord har etter min mening fått altfor liten plass, sier Petterson. Han setter spørsmålstegn ved Hjemmefrontens krav til finnmarkingene.

–Hjemmefronten etablerte seg aldri i Finnmark, men forsøkte å styre Nord-Norge fra Oslo. De må ha hatt dårlig med opplysninger da de oppfordret lokalbefolkningen til å motsette seg tvangsevakuering. Samtidig saboterte Hjemmefronten jernbanen i sør, som de evakuerte var tvunget til å bruke. Dette førte til forsinkelser, sykdom og død, sier Petterson.

Mistenkeliggjort.

Han mener at kravet fra Hjemmefronten på et fullstendig feilaktig grunnlag stemplet dem som evakuerte, som dårlige nordmenn.

Mange fikk derfor ikke den hjelpen de trengte da de kom sørover med hele sitt jordiske gods, ca. 20 kilo bagasje.

–I Aschehougs tolvbinds norgeshistorie, som kom i årene 1994-98, er tvangsevakueringen av Finnmark og Nord-Troms ikke nevnt.

–Tragedien er i ferd med å forsvinne ut av norsk historie, samtidig som motstandsinnsatsen i Oslo sentrum blir minnet i rikt monn gjennom filmer og bøker, sier Arvid Petterson. Forfatteren vil ikke kritisere oppmerksomheten rundt for eksempel Max Manus, men minner om at det fortsatt lever krigshelter og pårørende i nord som føler seg glemt, oversett og forlatt.

Ukjent historie.

Historiker Berge Furre har selv jobbet som prest på Sørøya i Finnmark, og kjenner den lokale krigshistorien.

–Mange i Norge er ikke klar over hva som skjedde i Finnmark. Hendelsene her burde fått større plass i historien, og bør for all del ikke glemmes av de kommende generasjoner, sier han.

Skolelæreren i Gamvik og noen av barna han fikk ansvaret for utenfor en jordhytte de bodde i. Barnas foreldre var kommet bort under evakueringen. Scanpix

En bolig i fiskeværet Gamvik i 1944, et skur bygd av lemmer og en båt. Scanpix

Mor og barn i Finnmark prøvde å innrette seg som best det lot seg gjøre i en provisorisk hytte. Scanpix

Fakta Evakueringen av Finnmark og Troms Russiske soldater kom 18. oktober 1944 inn i Norge via Kirkenes, og presset okkupantene ut. 25. oktober var Kirkenes gjenerobret. Tyskerne trakk seg vestover.11. november kom den første norske militære styrken på 230 mann til Sør-Varanger, via Murmansk. Etter nyttår kom polititropper fra Sverige.Den tyske brenningen av Finnmark og Nord-Troms startet 28. oktober 1944, etter direkte ordre fra Hitler. Ca. 200000 soldater trakk seg da sørover.Det meste av infrastruktur og bygninger i Finnmark og Nord-Troms ble jevnet med jorden.Ca. 12000 hus, ca. 500 industribedrifter, 150 skoler, 20 kirker, 15 prestegårder, ca. 350 broer og ca. 200 fiskebruk ble brent eller sprengt.Tyskerne raserte grundig for å hemme russernes fremrykning. Over 22000 telegrafstolper ble kuttet. Båter, fyrlykter, kaier, broer og veier sprengt.Helt øst i Finnmark ble steder som Hamningberg og deler av Vardø og Vadsø, som ikke var bombet, bevart.Av en total sivil befolkning på ca. 75000 ble ca. 23000 igjen. Mange overvintret i gammer og fjellhuler. Flere ble skutt av tyskere da de motsatte seg evakuering. Vis mer