Forfatteren Anonym skrev i sin tid flere bøker om de fiktive spilloppene til politikere og næringslivstopper. Spesielt om Trond Giske. Men så la Anonym opp og sto fram som Per Kristiansen. De som ble utsatt for satiren har savnet latterliggjøringen. Nå har de fått nok av stillheten. De har bestemt seg for å trå til og lage en offentlig finansiert parodi på seg selv. De har lykkes usedvanlig godt.

Der Anonym fant på ville historier om utagerende samrøre mellom rikmannskjendiser, kongehus og Ap-topper, er Trond Giskes eget næringsdepartement nå på banen med storverket «Norge 2020», som kom mandag.

Fortvilelsen må være stor i Kagge forlag, som ga ut Anonym-bøkene. De nøyde seg med vanlig papir og kjedelige bokstaver, pent stilt opp etter hverandre. Næringsdepartementet knuser dem. Mellom stive, sjokoladebrune permer finner vi alt et hjerte begjærer. Uthevede sitater i jordfarget kursiv - som for eksempel denne perlen: «Jevnlig tilgang på informasjon betyr at folk forhåpentligvis får et mer balansert bilde gjennom innhenting av informasjon fra et stort antall kilder». 24 stilige fotografier signert Morten Krogvold. Duse kruseduller. Subtile illustrasjoner av trådløse nettverk, tannhjul og vikingdragehoder. Ord så luftige at de letter fra papiret og svever ut i rommet.

Det er Trond Giskes gründerutvalg som er forfatterkollektivet bak boka. Som vi alle husker startet det hele litt skjevt da det viste seg at kronprins Haakon skulle være med i denne glossy tenketanken. Etter litt om og men forsto Giske at det ikke var så lurt å gjøre kongehuset til et underbruk av Næringsdepartementet. Men gründerne og arvingene fortsatte ufortrødent sitt arbeid for land og folk.

Nå foreligger svaret, og det er så rikt på formfullendt svada at kronprinsen trygt kunne vært med. Hør bare: «Globaliseringen gjør at norsk næringsliv påvirkes av utviklingen i andre land». Jøss. «Norske kunnskapsmiljøer som blir oppfattet som interessante og relevante vil tiltrekke seg investorer, norske som utenlandske, som ønsker å investere i kunnskapsintensive virksomheter». Wow. «Bedriftene må ha motiverende insentiver for å satse på et utvidet samarbeid». Du store alpakka.

Sammenlignet med alle de tomme ordene til 2020-utvalget framstår en hvilken som helst tale fra et hvilket som helst medlem av kongehuset som en illsint, venstreradikal pamflett.

Arvingene ble etter noen måneder supplert med alibier fra fagbevegelsen da 2020-prosjektet ble skjenket oss i 2010. I to år har de strevd med Giskes brennende spørsmål: «Hva skal Norge leve av i fremtiden?» Svaret er at det ikke er så viktig med et svar. Det er viktigere med spørsmål. Det kunne man kanskje funnet ut av på en litt enklere måte. Man kunne for eksempel tatt en tur til en barnehage, der både undringskompetansen og interessen for naivistiske illustrasjoner er stabilt høy.

Men la oss stille noen spørsmål, da, siden det tydeligvis er det vi skal leve av i framtida. Hva kostet det å hyre Morten Krogvold til å fotografere statsråd Giske og de fleste andre utvalgsmedlemmene? Hvordan har man klart å bruke to år på å besvare et spørsmål med at «vi har prøvd (...) å sette de overordnede spørsmålene på dagsorden»? Hvorfor består rapporten av en endeløs rekke intervjuer der utvalgets medlemmer slipper til med selvskryt i lekker design?

Hva betyr illustrasjonen som består av et par strikkevanter, en bil, logoen til Stormberg (som har direktøren sin i utvalget) og en haug heksagoner?

Hvor mange ganger kan man si innovasjon uten å begynne å fnise? Er det for lite eller for mye med ti «innovasjon» på én side? Hvor mange ord kan man bygge rundt «innovasjon» hvis man anstrenger seg?

På dette siste punktet gir rapporten et fyldig, men ikke uttømmende svar, og foreslår prosessinnovasjon, innovasjonsdrivende, innovasjonsmiljø, innovasjonsbedrifter, innovasjonsløsninger, innovasjonsaktiviteter, innovasjonskraft og innovasjonsledelse.

Enda et spørsmål blir da om det er utvalgsmedlemmene selv som har produsert alle disse ordene og uttrykkene, eller om reklamebyrået Bouvet har bistått med sitt vokabular. De kan i alle fall fortelle dette på sin hjemmeside: «Vi opplever at kompetansemiksen mellom kundeopplevelser og reklame gjør at leveransene blir strategisk riktigere og kreativt bedre. Med vår tverrfaglige erfaring er vi i stand til å levere multikanale løsninger og sømløs kommunikasjon».

Det viktigste spørsmålet utvalget skulle ta stilling til var altså: «Hva skal vi leve av i fremtiden?» Som nevnt kom svaret i form av et spørsmål. Det samme spørsmålet, faktisk. Undertittelen på den lekre rapporten er nettopp «Hva skal vi leve av i fremtiden?»

Dette ekkoet leder oss på sporet av et annet, mer presist svar. Kanskje vi kan kalle det et innovasjonssvar? Eller fokus på en implementert, adekvat og relevant implikasjon av et utfordrende insentiv? Samma det. I framtida skal vi, i alle fall noen av oss, leve av offentlige rapporter i duse brunfarger og med stive permer.

Sånn ellers får vi håpe at vi ikke bare skal leve av de epokegjørende, velformulerte og spennende ideene til Giskes superutvalg. For de finnes ikke.