Maďarská šlechtická rodina pocházející ze Slovenska z Turčianského Svätého Martina (dnes Martin).

Rakouský šlechtický stav spolu s predikátem "von Kövessháza" na základě majestátu císaře Františka Josefa I. ze dne 25. listopadu 1873 pro Viktora Albína Kövesse, císařsko-královského plukovníka.

Maďarský stav svobodných pánů na základě nejvyššího rozhodnutí císaře Karla I. daného v Reichenau ke dni 17. srpna 1917 pro syna předešlého, Hermanna Albína Josefa Kövesse von Kövessháza jako držitele komandérského kříže Vojenského řádu Marie Terezie.

Erb (1873): Štít modro-červeně dělený. V horním poli tři zlaté klasy vyrůstající z dělící linie. Ve spodním poli stříbrná kvádrovaná hradební zeď s cimbuřím o sedmi stínkách, o prostřední větší se opírá loktem obrněné zlatě zdobené pokrčené rameno svírající v rukavici saracénskou šavli se zlatým jílcem, záštitou a hlavicí. Klenotem, na korunované turnajské přilbě s modro-zlatými a červeno-stříbrnými přikrývadly, je obrněné rameno ze štítu.

Erb (1917): Stejný jako 1873.

Kövess von Kövessháza, Hermann Albin Josef Baron (30.3.1854 - 22.9.1924), 1.11.1902 (11.11.1902) generálmajor, 1.5.1907 (27.4.1907) polní podmaršálek, 1.11.1911 (1.11.1911) generál pěchoty, 26.2.1916 (1.3.1916) generálplukovník, 5.8.1917 polní maršál, 19.12.1918 pensionován.

Kövess von Kövessháza, Viktor Albin (27.8.1821 - 8.12.1890), 1.5.1882 (7.5.1882) generálmajor, 1.5.1885 pensionován.

Hermann Albin Josef Baron Kövess von Kövessháza (* 30. März 1854 Temesvár † 22. September 1924 Wien) byl rakousko-uherský polní maršál a poslední vrchní velitel c. a k. branné moci.

Kövess se narodil v rodině císařského vyššího důstojníka 30. března 1854 v Temesváru. Pocházel z rodiny, která byla z otcovy strany maďarská a matka (dcera lékárníka) patřila k německy mluvící menšině usazené v Sedmihradsku.

Roku 1865 zaháji studium na kadetce v Hainburgu a po roce na ženijní akademii v Klosterbrucku nedaleko Znojma se přestěhoval na technickou vojenskou akademii (ženijní oddělení) ve Vídni.

Po ukončení studia byl 1. září 1872 vyřazen jako poručík a přidělen k 2. ženijnímu pluku. 1. května 1875 byl povýšen na nadporučíka. V letech 1876-78 studoval vídeňskou Válečnou školu (Kriegsschule) s výtečným prospěchem.

1878 byl štábní důstojník u 16. pěší divize v Sibiu. 1. listopadu 1879 byl za vynikající plnění služebních povinností povýšen na hejtmana. V roce 1879 byl důstojník generálního štábu 12. jezdecké brigády. V roce 1882 se účastnil vojenské kampaně v Jižní Dalmácii, která měla za úkol potlačit vzpouru v Krivosje.

Dne 5. října 1892, se v Gmundenu oženil s Eugenií svobodnou paní Hye von Glunek (1861-1941), dcerou významného právníka a c. k. ministra vnitra Dr. Antona svobodného pána Hye von Glunek. Pár měl tři syny: Adalberta († 1914 v akci jako poručík císařských myslivců), Eugena (Jenő) a Gezu (1896-1977).

Od roku 1882 Kövess sloužil jako hejtman na generálním štábu ve Vídni, v roce 1885 byl velitelem roty u pěšího pluku č. 38. Od listopadu 1886 do listopadu 1888 byl důstojník štábu I. armádního sboru v Krakově. V roce 1889 přešel do štábu pěšího pluku č. 56 ve Wadowicích.

1. Května 1890 byl povýšen do hodnosti majora u pěšího pluku č. 26. 1. května 1894 získal hodnost podplukovníka u pěšího pluku č. 72 v Bratislavě, 1. listopadu 1896 se stal plukovníkem a sloužil u pěšího pluku č. 52.

Od března roku 1898 do října 1902 velel pěšímu pluku č. 23 v Budapešti. Kolem roku 1900 byl Kövess jedním z nejznámějších důstojníkůů vídeňské posádky, zejména proto, že byl jedním z nejmladších plukovníků v celé armádě, byl protestant a měl speciální povolení nenosit vousy.

V říjnu 1902 převzal vedení 15. pěší brigády a 1. listopadu 1902 byl povýšen na generálmajora, od listopadu 1906 do dubna 1910 velel 8. pěší divizi v Innsbrucku. Během této doby (1. května 1907) byl povýšen do hodnosti polního podmaršálka. V dubnu 1910 byl inspektorem opevnění v Jižním Tyrolsku. V červnu 1911 převzal velení XII. armádního sboru v Sibiu a stal se velícím generálem v Sedmihradsku, 1. Listopadu 1911 byl povýšen na generála pěchoty.

V srpnu 1912 byl nevinně zatažen do náboženské aféry v Sibiu, když 400 zdejších německy mluvících katolíků konvertovalo k protestantismu po konfliktu s místním farářem Egonem princem Hohenlohe. To vyvolalo obrovský skandál, princ Hohenlohe obvinil generála Kövesse z nečinnosti, z ignorování problému a z podpory této konverze. Tato nafouknutá bublina se stala vítanou záminkou pro všechny důstojníky žárlící na Kövessovy služební úspěchy a očekávali jeho předčasný odchod do důchodu. Naštěstí se tak nestalo.

Když vypukla světová válka, ač generál Kövess již v seniorském věku i postavení, byl jmenován velitelem jen XII. armádního sboru. V srpnu 1914 vedl generál svůj sbor do války proti Rusku v Haliči, poté v sestavě III. armády se snažil bránit Bukovinu a linii na řece Dněstru.

Na začátku roku 1915 byl XII. armádní sbor rozšířen tak, že se z něj stala armádní skupina Kövess, která byla podřízena velení německého generála von Woyrsche. Během průlomu v linii Tarnów-Gorlice 2.5.1915 Armádní skupina Kövess postoupila až k řece Visle a v srpnu zaútočila na ruskou pevnost Ivangorod.

Dne 28. září 1915 se Kövess stal velitelem nově organizované c. a k. 3. armády pro boj proti Srbsku. 9. října 1915 3. armáda pod generálovým velením obsadila Bělehrad. Ve spolupráci s německou armádní skupinou von Mackensen v říjnu 1915 spolu s německou 11. armádou (Max von Gallwitz) provedla útok proti Srbsku.

Třetí Armáda se zaměřila ve druhé fázi útoku na dobytí Černé Hory a Albánie. Po okupaci Cetinje (13. leden) a Tirana (9. únor) byl dne 26. února 1916 povýšen na generálplukovníka.

V březnu 1916 byla 3. armáda převelena do Kotoru. Spojením 3. armády s 11. armádou generála Dankla byla vytvořena armádní skupina arcivévody Evžena a zahájila ofenzívu z Jižního Tyrolska do Itálie.

V červenci byla ofenzíva proti Italům zastavena a generál Kövess se opět přesunul do Haliče, protože se zde fronta díky Brusilovově ofenzívě zhroutila. V říjnu 1916 převzal generálplukovník velení 7. armády, která bránila karpatské hřebeny na rumunských hranicích.

V červenci 1917 získal zpět Bukovinu a počátkem srpna i ztracené hlavní město Czernowitz bylo osvobozeno vojsky generála Kövesse. Dne 5. srpna 1917 císař Karel, při návštěvě Czernowitz, vlastnoručně generála Kövesse povýšil na polního maršála.

Od ledna 1918 převzal velení tzv. Heeresfront Kövess v Sedmihradsku, ale tato jednotka byl v dubnu 1918 rozpuštěna v souladu s dohodami z Brestu Litevského a Bukurešti.

Polní maršál odcestoval do Vídně a poté proti své vůli na dovolenou. Na konci září 1918 byl Baron Kövess znovu povolán do služby, na základě císařova rozkazu převzal velení Heeresgruppe na západním Balkáně. Jeho úkolem bylo chránit říšské hranici podél Dunaje, zejména po vystoupení Bulharska z války, ale tváří v tvář situaci, která se vyvinula v říjnu bylo prostě nemožné úkol splnit.

Z Bělehradu ustoupil do Neusatz, kde se nalodil na parník a po Dunaji se vrátil zpět do Budapešti a poté do Vídně. Během této cesty dostal depeši, ve které jej císař Karel informoval a své abdikaci, ale zároveň jmenoval polního maršála Barona Kövesse vrchním velitelem celé rakousko-uherské armády!

Kövess dorazil do Vídně 11. listopadu 1918. Armeeoberkommando bylo mezitím převedeno z Vídně do Badenu, ve funkci setrval do 20 prosince 1918 jsa v trvalém konfliktu s novými vládci. 19. Prosince 1918 ze své funkce odstoupil.

Nakonec polní maršál baron Kövess odešel do civilu, nadále žil ve svých bytech ve Vídni a Budapešti. V květnu 1919 byl požádán některými maďarskými důstojníky, aby převzal velení nad jednotkami "bílých" sil proti "rudým" republikánům v Maďarsku, ale on odmítl. Argumentoval poměrně překvapivě: 1. neměl zájem o politiku a 2. dle svého názoru se potýkal s velkým nedostatkem ve znalostech maďarského jazyka.!

Během následujících let působil jako kancléř Vojenského řádu Marie Terezie a často navštěvoval setkání veteránů v Rakousku a v Maďarsku. 22. září 1924 zemřel ve Vídni ve věku 70 let na mozkovou mrtvici. Poté, bylo jeho tělo přepraveno s velkou slávou do Budapešti, kde byl se všemi poctami uložen k poslednímu odpočinku.

Hermann Albin Josef Baron Kövess von Kövessháza byl za svou vojenskou kariéru poctěn mnohými vyznamenáními, např.: 1890 bronzová vojenská medaile za zásluhy (Signum Laudis) na válečné stuze, 1882 Rytířský kříž Řádu italské koruny, 1902 Řád železné koruny 3. třídy, 1908 Rytířský kříž Leopoldova řádu, 1914 Řád železné koruny I. třídy, 1914 získal válečnou dekoraci na dříve udělený velký kříž Řádu železné koruny, 1915 Velký kříž Leopoldova řádu s válečnou dekorací, 1915 Vojenský záslužný kříž 1. třídy s válečnou dekorací, 1916 stříbrná Vojenská záslužná medaile (Signum Laudis) s válečnou stuhou, 1916 Zlatá vojenská záslužná medaile (Velké Signum Laudis), 1917 komandérský kříž Vojenského řádu Marie Terezie (180. promoce 17. srpna 1917), 1918 Velký kříž Řádu svatého Štěpána, 1918 Velký kříž za zásluhy o Maltézských rytířů. 1911 titul tajného rady a stal se majitelem pěšího pluku č. 95. (Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der Freiherrlichen Häuser 1927,1929, 1931,Antonio Schmidt-Brentano, Die k.k. bzw k. u. k. Generalität 1816-1918 Österreichisches Staatsarchiv 2007, s. 93, Wiener Genealogisches Taschenbuch Band 1 (1926), 2 (1927/28), 3 (1929/30).)

Autor: team heraldikaerby

Štítky: Kövess-von-Kövessháza, erby-světová-válka, rodová-heraldika, heraldická-znamení, historie-heraldika, wappen, coat-of-arms, heraldry, heraldik

sponzorují domácí potřeby, potřeby pro zkrášlení vašeho vzhledu, které nabízejí svým zákazníkům hit pro vytvoření jarního účesu, extra široké natáčky 40 cm. Extra široká natáčka je širší a objemnější a proto natočíte větší pramen vlasů. Spotřeba natáček je menší oproti jiným klasickým natáčkám. Pro zájemce viz též http://heraldikaerby.tumblr.com/post/90824709843/kovess-von-kovesshaza

Kategorie - rodová heraldika

Klíčová slova - heraldika|genealogie|marie terezie