Trofejí Elsa oceněný televizní pořad Retro zpravodajské stanice ČT24 má své volné, knižní pokračování Retro ČS s podtitulem Co bylo (a nebylo) za reálného socialismu. Připravil je Michal Petrov, nyní konzultant v PR agentuře Bison & Rose, který před několika lety ještě jako šéfredaktor zpravodajství České televize pořad Retro vymyslel a v lednu 2008 jej s kolegy uvedl na obrazovku. V knize na zhruba 250 stranách dává nahlédnout do svého rozsáhlého archivu dobových propagačních materiálů.

AUTOROVA PŘEDMLUVA, KTERÁ V KNIZE NAKONEC NENÍ

Úvodem

Kdo se narodil do 60. let jako autor téhle knížky, moc stop někdejšího kapitalistického Československa, které sahalo od Aše po podkarpatské Mukačevo, už nenašel. Slýchal sice o bájné říši, které se říkalo první republika, přičemž ti starší říkali jenom „za republiky“, ale její existenci dokládaly jen dešti omyté reklamy a firemní štíty na fasádách. Ten, kdo se narodil do 60. let, si totiž neuvědomoval, že první republice vděčí za všechny ty krásné měšťanské domy v centrech měst, za spoustu školních budov, kde máčel svůj první piják do první kaňky v prvním sešitě, za většinu všech věcí, které ho obklopovaly. Kdo se narodil do 60. let, neprožil frustraci z potlačených nadějí osmašedesátého roku. Osmašedesátý byl vzrušujícím mystériem, o kterém takový člověk tu a tam slýchal od rodičů, ale byl příliš malý, aby s ním ty rozhovory kdokoli sdílel. Osmašedesátý byl mezník, rozdělující události na „předtím“ a „potom“, ale to bylo asi tak všechno, čemu občan ČSSR s datem narození 1965 rozuměl. Když se ho pak ujalo školství normalizačních sedmdesátých let, stejně ospalých jako krutých, dostalo se mu různou formou poučení o několika „skutečnostech“:

Nikde na světě se nemají líp, snad s výjimkou Sovětského svazu. Stále hrozí další světová válka, přičemž v té předchozí nebojoval ze spojenců nikdo krom Rudé armády. Svět by se neobešel bez českého skla, plzeňského piva, sušických zápalek, strakonických fezů, jablonecké bižuterie, kopřivnických tatrovek, traktorů Zetor, motocyklů Jawa, západočeských lázní a pražské šunky.

Životy se žily v absurdní směsici nulové státní suverenity, mizerné motivace a stopovými dávkami hrdosti na to, co bylo, a ještě stopovější mírou pýchy na to, co z toho zbylo. Vyjmenovaný (zdaleka ne úplný) artikl toho nejlepšího s visačkou „Made in Czechoslovakia“ ani dnes nestojí za posměch. Výkladní skříň tehdejšího Československa ale měla pramálo do činění s povahou režimu, snad jen v tom smyslu, že ji bylo ještě čím naplnit jemu navzdory. Chlouby socialistického průmyslu vznikaly pořád ještě na fundamentu prvorepublikové píle, ale ani takový základ nepředstavoval nevyčerpatelný zdroj energie. Stroj ekonomiky se fatálně zpomaloval. Nikde jinde to lidé nepociťovali bezprostředněji než u konzumu. Spotřebitelský průmysl od samého nástupu komunistického režimu patřil ve srovnání s ostatními odvětvími na chvost priorit; snad s výjimkou potravinářství, protože plný žaludek musí mít i budovatel nového světa, opírajícího se o doly a hutě.

Ambicí této knihy je zmapovat s nutnou mírou zjednodušení socialistický konzum; nikoli to, co bylo, ale to, co by bylo, kdyby všechno bylo. Pokud by na území tehdejší ČSSR existovala samoobsluha s absolutně přednostním zásobováním, pak by se tam všechny vzpomínané výrobky daly koupit. Jenže taková neexistovala, dokonce ani ve Slušovicích ne. Paměť je milosrdná, s ubíhajícím časem stále víc dovoluje zapomenout na útrapy, které přinášelo shánění i toho nejobyčejnějšího zboží. Leccos z toho, co tato knížka připomíná, jsme znali, dokonce jsme to kupovávali. Ovšem – když to bylo. Kdyby chtěl autor obhajovat režim, který padl v přelomovém roce 1989, tvrdil by nejspíš, že situace byla jiná, lepší, ale apologetika socialismu v Československu rozhodně není cílem knihy, kterou čtenář právě drží v ruce.

Jde v ní o něco jiného – o připomenutí některých osobních zkušeností, o zachycení dobových značek, designu, reklamy a v hrubých obrysech o popis dějin hlavních odvětví československého spotřebního průmyslu v těch několika dekádách před rokem 1989. Jde v ní ale i o to připomenout, že i v době, kdy klesla tuzemská míra motivace k bodu mrazu, působila u nás spousta nadšenců, kterým záleželo na tom, zda zboží, které nakonec zákazník dostane do ruky, bude kvalitní. Někdy dokázali i víc – přenést se přes hradbu administrativních i technických obtíží a prosadit do výroby inovace, na které lační zákazníci čekali s netrpělivostí, již si už lze jen stěží představit. Copak by dnes mohlo být událostí, kdyby se nějaký výrobce rozhodl uvést na trh třeba mýdlo s jablkovým aroma anebo obyčejnou čokoládovou tyčinku plněnou karamelem? Přesto na tu dobu leckdo nevzpomíná ve zlém. Je to logické – v každé době je někdo dítětem, v každé době si lze pořídit krásnou vzpomínku na první velkou lásku, ať už jsou okolní kulisy šedé, jak chtějí. Zejména proto – ale těch důvodů je víc - přicházejí vlny sentimentu po věcech, které už nejsou.

Ta první se pod označením ostalgie přehnala už v devadesátých letech přes území bývalé NDR a o něco později se přidaly i ostatní státy bývalého východního bloku. Dnes mluvíme o retrovlně, na níž se vezou i někteří výrobci, kteří pochopili posun obecného vnímání čtyř komunistických desetiletí. Uvědomili si, že jsou to předměty každodenní potřeby a spotřeby, které se pro spoustu lidí staly symbolem jejich nejlepších let. Odtabuizovány, rostou dnes z proklínané komunistické éry tradice řady výrobků. Kampaň připomínající půlstoletí výroby zmrzliny Míša, anebo nepřehlédnutelná „kofolonizace“ republiky, to jsou jen dva nejviditelnější příklady toho, jak u konzumní sféry pomalu mizí ostych přiznat předlistopadové kořeny. Neplatí to všeobecně. Třeba marketingové oddělení byšické Vitany, která je dnes v norských rukách, odmítlo byť jen pro potřeby této publikace poskytnout jakékoliv archivní materiály vztahující se k období po roce 1948. Zjevně preferuje tu část historie firmy, která se začala psát s její privatizací. Jiné firmy zase dávají přednost prvorepublikovým tradicím. Přístup se zkrátka liší. Ale čtyři desetiletí historie, třebaže něčeho tak banálního jako byl konzum, se mlčením nevymažou.

Michal Petrov