Pyöveli katkaisi kovennetun kuolemantuomion saaneelta ensin käden, sitten pään. Sen jälkeen ruumis, käsi ja pää asetettiin korkeiden pylväiden päihin näkyville. Pyöveli oli tehnyt työnsä.

Mestauskirves Poliisimuseossa, terän leveys 26 senttiä. Alhaalla kaulakirves ja sen säilytyslaatikko Rikosmuseon kokoelmista. Poliisimuseo

Suomessa työskenteli 1600-luvulta aina 1800- luvun alkupuolelle lähes 100 pyöveliä, jotka ehtivät mestata miltei 3 000 kuolemantuomion saanutta ihmistä.

Alun perin oman sukunsa historiaa tutkinut Mikko Moilanen on selvittänyt suomalaisten pyöveleiden historiaa. Hänen kirjansa on Suomen pyövelit (Docendo 2019).

Pyövelin ammatti oli halveksittu, mutta välttämätön osa yhteiskuntaa. Usein pyövelin poika seurasi isäänsä ammattiin, mutta oli myös joitakin armahduspyöveleitä. Kuolemaantuomitulle saatettiin tarjota mahdollisuutta jatkaa elämäänsä, jos hän ryhtyisi pyöveliksi. Rangaistuksen merkiksi häneltä kuitenkin leikattiin toinen korva pois, tai sitten ihoon poltettiin suurehko merkki, joka muistutti häntä rikoksesta.

Ruhjominen

Ruotsissa ja Suomessa teloitus tapahtui katkaisemalla kirveellä pää tai hirttämällä. Joskus uhrin nivelet saatettiin kovennetussa kuolemantuomiossa ruhjoa hitaasti, niin että rintakehä ruhjottiin viimeisenä. Pyöveli osasi ammattinsa hyvin, jos uhri oli hengissä vielä ennen mestaustaan.

Vuonna 1706 pyöveli Yrjö Keikeli mestasi Kemiön kirkkoherra Henrik Florinuksen. Tämä oli palkannut kaksi alaistaan murhaamaan miehen, jonka vaimon kanssa hänellä oli suhde.

Floreniuksen mestaamista edelsi murskaaminen.

Tuomittu sidottiin selälleen paksuista laudoista rakennetulle lavalle Turussa. Sen jälkeen pyöveli löi lekalla tai pajavasaralla murskaksi raajojen nivelet yhden kerrallaan. Rintakehä sai saman käsittelyn.

Vasta sitten seurasi kaulan katkaisu.

Ruumis nostettiin telipuuhun. Pyövelille päivä oli tuottoisa, hän sujautti taskuunsa kolmekymmentä hopeataalaria, joka vastasi kymmenen kuukauden palkkaa.

Naisten ruumiita ei asetettu näytteille, vaan ne poltettiin roviolla. Saman kohtalon kokivat eläimiin sekaantuneiden miesten ruumiit.

Kuolemantuomio tuli muun muassa väärästä valasta, jumalanpilkasta, huoruudesta, taposta, sukurutsasta ja eläimeen sekaantumisesta. Myös rahanväärennös ja sotilaskarkuruus johtivat samaan lopputulokseen.

Mestauksen jälkeen uhrin pää, irti ranteesta hakattu käsi ja ruumis asetettiin kolmeen korkeaan teiliin.

Pyövelin taksat oli tarkasti säädelty. Mitä julmemmin mestaus tapahtui, sitä suurempi oli pyövelin palkka. Kuvassa poltinrauta. Kirjasta Suomen pyövelit (Docendo 2019)

Näytillä vuosia

Moilasen kirjassa on toinen toistaan merkillisempiä kertomuksia teloituksista. Ainut piirros mestauspaikalta on Moilasen mukaan englantilaisen Edward Clarkin piirros Siikajoelta vuodelta 1799.

Simo Matinpoika Storm karkasi armeijasta ja surmasi kirveellä kymmenvuotiaan tytön Pulkkilan Launolan kylässä.

Lääninpyöveli Heikki Louhuanmäki mestasi Stormin lokakuun alussa 1798 Siikajoella.

Tuomio sisälsi oikean käden irti hakkaamisen, kaulan katkaisemisen ja teilaamisen. Mestauspaikka oli aivan tien vieressä.

Teilipuut Siikajoen mestauspaikan lähellä. Piirros on englantilaisen tutkimusmatkailija Edward Daniel Clarkin paikan päällä tekemä elokuussa 1799. Kirjasta Suomen pyövelit (Docendo 2019)

Simo Stormin jäännökset roikkuivat teileissä neljä vuotta säiden ja haaskalintujen armoilla.

Englantilainen tutkimusmatkailija Edward Clark pysähtyi paikalle. Hän piirsi teilit ja kirjoitti muun muassa: Metsän reunassa näkyy teileillä mestattu ruumis... Ihmisruumis asetettuna siten tien varteen lintujen ruoaksi ei voi olla sävähdyttämättä jokaista ohikulkijaa, näky puhutteli todella hirvittävällä tavalla…

Vuonna 1802 Ruotsin kuningas Kustaa IV Adolfin piti matkustaa samaa tietä pitkin. Pyöveli komennettiin purkamaan teilit ja hautaamaan Stormin luut maan uumeniin.

Kovennettu tuomio

Liisa Klemetinpoika surmasi kirveellä vuonna 1701 Vehkalahden Bambölen kylässä emäntänsä ja tämän kaksi lasta. Ryöstömurha tapahtui yöaikaan uhrien nukkuessa.

Uhrin mies, aatelisluutnantti von Köhler ei ollut paikalla. Myöhemmin hän vaati piialle ankarinta mahdollista rangaistusta, ja tuomio tulikin kovennettuna.

Kun Liisa Klemetinpoika totiin mestauspaikalle, pyöveli Antti Geidel nipisteli ensi töikseen hänen käsivarsiaan hehkuvan kuumilla pihdeillä. Sen jälkeen tuomitulta katkaistiin ensin oikea käsi ja sitten kaula.

Kirjan mukaan pihdit oli valmistettu erikseen juuri tätä varten. Pyöveli Geidel sai nipistelystä erillispalkkion, neljä hopeataalaria.

Mikko Moilasen kirja Suomen pyövelit (Docendo 2019)

23-vuotias Pekka Heikinpoika Leinonen sai viiden ihmisen murhasta ja ryöstöstä kovennetun rangaistuksen.

Ennen mestausta hän joutui kahtena päivänä istumaan Kajaanin kaupungin torilla kahlehdittuna ja paaluun sidottuna yhden tunnin. Pyöveli Niilo Rönblad antoi hänelle 45 raipaniskua kumpanakin päivänä. Sen jälkeen Leinonen sai toipua kahden viikon ajan, ja vasta sitten tapahtui mestaus ja teilaus.

Pyövelien elämä

Pyövelit seurasivat usein isänsä jalanjälkiä. Ammatin he aloittivat yleensä vasta yli 30-vuotiaina.

Aluksi ammatti oli erittäin halveksittu, oltiinhan siinä koko ajan tekemisissä ruumiiden ja tuonpuoleisen kanssa. Usein pyövelien luona majaili laitapuolen kulkijoita, pikkurikollisia ja palkkasotilaita.

Puinen mestauspölkky 1700-luvulta Norjan Trondheimissa. Kirjasta Suomen pyövelit (Docendo 2019)

Jos pyöveli meni naimisiin, vaimokin tuli aivan yhteiskunnan ala-asteikolta, kuten piiat.

1700-luvun aikana pyövelien arvostus hieman lisääntyi. Useimmat pyövelit olivat naimisissa ja saivat lapsia.

Mestaus tapahtui alussa kaupunkien keskustassa, myöhemmin hieman syrjemmässä yleisen tien varressa.

Yleensä pappi valmisteli ja saatteli tuomittua. Ryypynkin hän saattoi saada. Näin varmistui, ettei pahempaa häiriköintiä syntynyt.

Moilasen mukaan mestauspäivänä vallitsi usein markkinatunnelma, kaupustelijat, ilveilijät ja ennustajat häärivät yleisön seassa.

1800-luvulle tultaessa teloittamisen vastustus kansan keskuudessa lisääntyi yhä enemmän.

Viimeinen rauhanajan lakien aikana langetettu kuolemantuomio mestaamalla pantiin täytäntöön vuonna 1825.

Muutamia vuosikymmeniä myöhemmin pyövelin ammatti lakkautettiin tarpeettomana.

Lähde: Mikko Moilanen: Suomen pyövelit, Docendo 2019.

Juttua korjattu 1.7.2019 klo 16.03: Kuvassa oleva mestauskirves on esillä Poliisimuseossa, ei Satakunnan museossa, kuten kuvatekstissä alun perin kerrottiin. Kuva kirveestä on myös peräisin Poliisimuseosta.