Olen työskennellyt vuosia mediassa yleisövuorovaikutuksen parissa. Kaiken hyvän ohella olen kohdannut myös valtavasti vihapuhetta. Äskettäin poliisi tavoitti miehen, joka toivoi anonyymissä nettikeskustelussa, että turvapaikanhakija tappaisi perheeni. Tapasimme toisemme sovittelussa. Tällainen kokemus se meille oli.

Tämän artikkelin voi myös kuunnella:

Lataa

Elokuussa 2017 Suomi elää Turun terroriteon pelokkaita jälkimaininkeja. Olen lähdössä töistä kotiin, mutta ennen sitä teen vielä tutun turvatoimenpiteen: googlaan itseni.

Vaikka itsensä googlaaminen saattaa kuulostaa narsistiselta, minun kohdallani tunne on aivan toinen. Tämä on työni pelottavin osa.

Tällä kertaa pelkoon on tavallista enemmän syytä. Olen aiemmin viikolla kirjoittanut Yle Uutisille näkökulman, jossa kerron, kuinka Turun tapahtumat ovat purkautuneet someen paitsi osanottoina ja asiallisina surun ilmauksina, myös huhuina, valheina ja vihana.

Kaikkien mieleen tekstini ei ole ollut. Ylilauta.org-foorumilta löytyy sitä ruotiva ketju, jonka kirjoituksissa sanoja ei säästellä: Koko Ylen toimitus pitäisi tappaa. Ketjun mukaan pyrin tuhoamaan suomalaisen perinteisen yhteiskunnan noudattamalla kulttuurimarxistista doktriinia. Minua kutsutaan juutalaisen maailmanvallan huoraksi ja maanpetturiksi, joka joutuu vielä maksamaan rikoksistaan.

Eräs Ylilaudan keskusteluun osallistuneista kertoo, että nauttisi, jos turvapaikanhakija tappaisi perheeni puukolla Turun torille. Viestiin on liitetty sarjakuvaruutu, jonka perusteella perheeni tapetuksi tulemista juhlistettaisiin kakkukahveilla.

Teen viesteistä ilmoituksen pomoille ja Ylen turvallisuusosastolle, joka auttaa tutkintapyynnön tekemisessä. Taas kerran. Edellisestä kerrasta on aikaa noin viikko.

Jos ei ole koskaan joutunut julkisen vihan kohteeksi, on helppo kysyä, eikö viestien voisi vain antaa olla. Ei voi, koska vihan takana olevaa todellisuutta ei voi tietää. Ja jos pienikin uhka kohdistuu perheeseeni, minun on pakko tehdä parhaani sen suojelemiseksi ja pyytää apua viranomaisilta.





Vihapuhe, rangaistava vihapuhe ja laiton vihapuhe Vihapuheen määritelmä Euroopan neuvoston ministerikomitean suosituksessa (R 97 20) vihapuhe on määritelty seuraavasti: Vihapuhetta ovat kaikki ilmaisumuodot, jotka levittävät, lietsovat, edistävät tai oikeuttavat etnistä vihaa, ulkomaalaisvastaisuutta, antisemitismiä tai muuta vihaa, joka pohjaa suvaitsemattomuuteen. Tämä koskee niin aggressiivista suvaitsematonta kansalaismielisyyttä kuin vähemmistöjen, siirtolaisten, ja siirtolaistaustaisten ihmisten syrjintää ja vihamielisyyttä heitä kohtaan. Rangaistava vihapuhe Rangaistava vihapuhe on viestintää, joka täyttää rikoksen tunnusmerkit. Yleisiä rikosnimikkeitä rangaistavalle vihapuheelle ovat kiihottaminen kansanryhmää vastaan, kunnianloukkaus, yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen sekä uskonrauhan rikkominen. Epäiltäessä rangaistavaa vihapuhetta joukkotiedotusvälinettä käyttäen syyteoikeus on asianomistajan lisäksi valtakunnansyyttäjällä. Poliisi suorittaa asiassa esitutkinnan asianomistajan vaatiessa rangaistusta tai valtakunnansyyttäjän määräyksellä. Valtakunnansyyttäjä voi määrätä syytteen nostettavaksi vain, jos erittäin tärkeä yleinen etu vaatii syytteen nostamista. Säännöksen voimassa ollessa valtakunnansyyttäjä ei ole vielä kertaakaan määrännyt syytettä nostettavaksi. Laiton vihapuhe Osa vihapuheesta on laitonta syrjintää yhdenvertaisuuslain nojalla, mutta ei täytä minkään rikoksen tunnusmerkkejä. Yhdenvertaisuuslain 14 §:n perusteella kiellettyä on sellainen puhe tai ilmaisu, jolla henkilön ihmisarvoa loukataan luomalla halventava, vihamielinen tai hyökkäävä ilmapiiri. Ihmisarvoa loukkaavan käyttäytymisen ei tarvitse kohdistua suoraan tiettyyn ihmiseen ollakseen häneen kohdistuvaa häirintää, vaan se voi kohdistua myös ihmisryhmään. Yhdenvertaisuuslain 14 §:n mukaista häirintää voi olla kirjoitettujen ja puhuttujen ilmaisujen lisäksi esimerkiksi ihmisarvoa loukkaavan materiaalin esillepano ja muu viestintä. Häirintä voi tapahtua viestintävälineestä ja -ympäristöstä riippumatta, esimerkiksi sosiaalisessa mediassa. Myös vihapuhetta sisältävien linkkien levittäminen voi olla laitonta häirintää. Lähteet: Poliisi, Yhdenvertaisuusvaltuutettu, mediasääntelypäällikkö Kirsi-Marja Okkonen, Yle

Kaikesta kohtaamastani vihapuheesta en raportoi eteenpäin. Siihen ei ole aikaa – vihaa on niin paljon.

Heikolla ylläpidolla olevien keskustelualustojen olemassaoloa puolustetaan sananvapaudella, mutta vihapuheen sallimisella ei ole mitään tekemistä sen kanssa. Päinvastoin – vihapuhe on nousemassa itseään ruokkivaksi kansalliseksi turvallisuusuhaksi, joka tukee eriarvoistumista ja radikalisoitumista sananvapauden ja tasa-arvon kustannuksella.

Vihapuheesta raportoiminen ei ylipäätään houkuttele: ilmiö jatkaa arkipäiväistymistään, eikä lainsäädäntömme tunne vihapuheen käsitettä. Toki edistystäkin on tapahtunut. Nykyään esimerkiksi poliisi suhtautuu vihapuheongelmaan usein asiantuntemuksella. Resurssit ovat kuitenkin yhä pienet.





Sovittelu on hyvä asia, mutta uskaltaako siihen suostua?

Pilvipoutaisena iltapäivänä kesäkuussa 2018 istun mietteliäänä Pasilan poliisitalossa. Vanhempi rikoskonstaapeli on juuri kysynyt, suostuisinko sovitteluun.

Lähtökohtaisesti sovittelu on hyvä asia – siitäkin huolimatta, että vastapuoli voi jäädä ilman rangaistusta. Rangaistuksia enemmän minua mietityttää poliisin tavoittaman henkilön tapaaminen. Hänen, joka kirjoitti viime kesänä, että nauttisi siitä, jos "turvis" eli turvapaikanhakija tappaisi perheeni puukolla Turun torille.

Sami Koiviston sitaatti: "Entä jos vastapuoli osoittautuu täydelliseksi sekopääksi?"

Suostumistani jarruttavat myös tapaamisen mahdolliset seuraukset. Vaikka olisi kiinnostavaa selvittää, mikä saa ihmiset tuuttaamaan vihaa nettiin, minun on huolehdittava myös omasta jaksamisestani. Entä jos sovittelu epäonnistuu? Entä jos vastapuoli osoittautuu täydelliseksi sekopääksi?

Kotona tai kaveripiirissäni en ole kertonut viestistä mitään, koska en halua kuormittaa läheisiäni näillä asioilla enempää kuin on pakko. Olen vain hiljaa luottanut siihen, että poliisi, esimieheni ja Ylen turvallisuusasiantuntijat kantavat vastuunsa ja osaavat tarvittaessa auttaa minua ja perhettäni.

Asiaa mietittyäni vastaan rikoskonstaapelille, että suostun sovitteluun.





Mitä on sovittelu? Rikosasioiden sovittelu on maksuton palvelu, jossa rikoksesta epäilty ja rikoksen uhri voivat kohdata toisensa luottamuksellisesti puolueettoman sovittelijan välityksellä. Sovittelussa käsitellään rikoksesta uhrille aiheutuneita henkisiä ja aineellisia haittoja ja pyritään löytämään rikoksen osapuolia tyydyttävä ratkaisu niiden hyvittämiseksi. Sovittelu on vapaaehtoista, ja se edellyttää aina sekä uhrin että rikoksesta epäillyn suostumusta. Jos osapuoli myöhemmin peruuttaa suostumuksensa, sovittelu keskeytetään. Päätöksen rikoksen ottamisesta soviteltavaksi tekee paikallinen sovittelutoimisto. Varsinaisen sovittelun hoitaa tehtävään koulutuksen saanut vapaaehtoinen sovittelija. Jos rikoksen osapuolet päätyvät sovintoon, sovittelija laatii siitä kirjallisen sopimuksen. Sovittelussa saavutettu sovinto voi joidenkin lievempien rikosten osalta johtaa siihen, että asian käsittely esitutkintaviranomaisessa päättyy. Sovittelu saattaa johtaa syyttäjän syyttämättäjättämispäätökseen. Mikäli asia etenee tuomioistuinkäsittelyyn, sovittelu voi vaikuttaa tuomioon lieventävästi. Vuonna 2017 sovitteluun ohjattiin yhteensä 15 168 rikos- ja riita-asiaa. Lähteet: Syyttäjälaitos, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL

Kohtaaminen kadulla nostaa palan kurkkuun

On musta marraskuun päivä. Jouluvalot valaisevat Mannerheimintietä. Astun tavaratalon ovesta kadulle ja siinä hän on – matkalla kohti Helsingin kaupungin sovittelutoimistoa, kuten minäkin. Tunnistan hänet, koska minulle on kerrottu hänen nimensä ja olen googlannut hänen kuvansa.

Katseemme kohtaavat silmänräpäyksen. En ole varma, tunnistaako hän minut, mutta käännämme joka tapauksessa katseemme pois heti niiden kohdattua.

En ole koskaan pohtinut tarkemmin, miltä vihapuhuja voisi näyttää. Mutta ainakaan tuollaiseksi en olisi osannut häntä kuvitella. Hän näyttää ennemmin viattomalta hipsteriltä kuin natsilta. Hänen katseensa on terävä, olemuksensa lempeä ja pukeutumisensa rentoa.

Voiko tuon näköinen ihminen oikeasti olla vihaaja, rasisti tai uusnatsi? Entä jos hän onkin valesuvakki?! Hermostuksissani naurahdan ennakkoluuloilleni ja lähden kävelemään hänen peräänsä.

Miehen selän katsominen parinkymmenen metrin päästä saa minut kuitenkin voimaan pahoin. Vaihdan ensin kadun toiselle puolelle, sitten muutan reittini kokonaan toiseksi.