Milloin viinaa on liikaa, milloin liian vähän, se ei ole ihmiselämässä muuttunut sitten keskiajan. Alkoholinkäyttöä viime vuosisadoilla tutkinut professori on selvittänyt suomikännin syyt ja seuraukset.

Heti alkuun yllätys: Suomen historian professorin Kustaa H. J. Vilkunan mukaan suomalaista juomakulttuuria ei ole olemassakaan. Alkoholi on osa suomalaista kulttuuria – jos sellaistakaan on olemassa.

– Alkoholi on keskeinen osa tapoja, käytäntöjä, politiikkaa ja kaikkea muuta. Se rakentaa väistämättä meidän olemassaoloamme vieläkin. Noina pitkinä vuosisatoina luotiin meikäläinen tapa juhlia.

Paloviina oli merkittävimpiä eurooppalaisia innovaatioita. Professori Kustaa Vilkuna

Vilkunan mukaan alkoholiin liittyvät tavat ovat esimerkiksi siirtyneet alueille, joissa alkoholia ei käytetä: esimerkiksi nykyiset juhlat, jopa lastenkutsut, järjestäytyvät paljolti samalla tavalla kuin aikoinaan miesten illanistujaiset. Toisaalta joitakin piirteitä on hävinnyt, kuten kirkossa juovuksissa oleminen.

– Sitten on myös pysyviä ilmiöitä. Alkoholista ja sen käytöstä on niin viranomaisten kuin kansan tapa puhua: aina mielipide on puolesta tai vastaan, mutta ei koskaan siltä väliltä.

Vilkuna on perehtynyt suomalaisjuomareiden valtakuntaan jo 20 vuoden ajan. Muiden töiden sivussa syntynyt kirja Juomareiden valtakunta: suomalaisten känni ja kulttuuri ilmestyy syksyllä.

Kirja sai alkunsa, kun Suomen historian professori kiinnostui kirkossa juovuksissa toikkaroineista ihmisistä.

Eurooppalainen juomatapa illuusiota

Vilkunan mielestä suomalaisten alkoholinkäyttö ei poikkea muista juuri mitenkään.

Esimerkiksi 40 vuotta sitten Ranskan alkoholinkulutus oli moninkertainen Suomeen verrattuna. Ei sellaista määrää juoda sivistyneesti. Professori Kustaa Vilkuna

– Sivistynyt, länsieurooppalainen juomatapa on illuusiota. Esimerkiksi 40 vuotta sitten Ranskan alkoholinkulutus oli moninkertainen Suomeen verrattuna. Ei sellaista määrää juoda sivistyneesti.

Vilkunen mukaan illuusio syntyy, kun käyttäytymistä ja kulutusta seurataan paikoissa, joita ei voi verrata keskenään. Esimerkiksii fiinissä pariisilaisravintolassa juomatapa voi olla sivistynyt, mutta maaseudulla kyläjuhlissa toimintatapa ei eroa suomalaisesta mitenkään.

Ylipäätään ainoa muutos suomalaisessa tavassa juoda on Vilkunan mukaan tapahtunut juomissa.

– Aikaisemmin viini oli ylemmän väen juoma, mutta nykyisin se on kaikkien saatavilla.

Pohjolan viini

Milloin alkoholia on liikaa, milloin liian vähän, se ei ole ihmiselämässä muuttunut sitten keskiajan. Merkittävä parannus viinanpuutteeseen tapahtui 1600-luvulla, kun paloviinan valmistustapa ja juominen levisi nopeasti kuin kulovalkea.

1700-luvun suosikkijuoman kaltaisen makuelämyksen voi nykyään saada lisäämällä punaviiniin reilusti sokeria. Professori Kustaa Vilkuna

– Voi sanoa, että paloviina on merkittävimpiä eurooppalaisia innovaatioita. Ylijäämävilja sopi valmistamiseen hyvin, hieman huonolaatuisenakin. Polton jälkeen vilja oli helposti kuljettavassa muodossa.

1700-luvun alussa vähintään joka neljännessä talossa oli välineet viinan tekoon, parhaassa talossa kahdetkin.

Ennen paloviinan keksimistä väkevät olivat tuontitavaraa ja Suomessakin juotiin etupäässä olutta, joka nautittiin mielellään makeana, hunajalla lantrattuna – hunaja oli Pohjolan viini.

– Makea maistui suomalaisille, ja hapanta karsastettiin. Esimerkiksi viinit olivat pitkään makeita. 1700-luvun suosikkijuoman kaltaisen makuelämyksen voi nykyään saada lisäämällä punaviiniin reilusti sokeria.

Historiaan on kuulunut, että viina oli miesten ravinto ja ratto.

– Viina oli miehille aivan keskeinen lämmike ja ruoka-aine. Esimerkiksi talonpojilla oli oikeus olla 5,2 litraa viinaa mukanaan, vasta sen jälkeen virkavalta saattoi oikeutetusti epäillä myyntitarkoituksia. Alkoholi oli myös ratto: se oli kaikkein nopein tapa hankkia mielekästä tekemistä.

Pullo viinaa ja puoli pulloa viiniä

Vilkunan mukaan alkoholin kulutusmäärät olivat menneinä vuosisatoina huimia. Esimerkiksi 1790-luvulla Levander-niminen mies majoittui ravintoloitsija Ekströmin taloon hakiessaan Hämeenlinnasta sihteerin paikkaa lääninhallituksesta.

Neljäs on kiukkuisten pikari. Professori Kustaa Vilkuna

Mies jätti jälkeensä maksurästejä, joista pystyttiin laskemaan Levanderin kolme viikkoa kestäneen vierailun päivittäiseksi alkoholiannokseksi litra viinaa ja puoli pulloa viiniä.

Ruotsissa puolestaan 1820-luvulla selvitettiin, että kansa kulutti vuodessa 46 litraa suunnilleen vodkan vahvuista viinaa henkeä kohden. Määrän käyttivät lähes yksinomaan miehet, vaikka naisetkin olivat tilastossa määrää jakamassa.

– Katkaisuhoitoa oli jo 1600-luvulla. Jos joku nainen oli selvästi humalassa, hänen tilaansa pidettiin heti sairautena, vaikka miehelle moinen oli aivan normaalia käyttäytymistä.

Naisten tehtävänä oli hoitaa tila ja lapset, kun miehet eivät humalaltaan kyenneet – myös kapakoiden ylläpito oli usein naisten työtä.

Ennätyksellisen vihaiset pässit

Vilkunan mukaan kolmen juoman sääntö on peräisin paljon pidemmältä historiasta kuin 1500-luvulta. Sen mukaan kolme ensimmäistä juomaa ovat sallittuja, koska ne nostavat ilon pintaan.

– Sitä ennen miehen ei katsottu olevan humalassa. Samaan sääntöön tuntuvat rattijuopot tai tehtävissään törppöilevät nykyäänkin vetoavan: otin vain kolme. Vasta neljäs on kiukkuisten pikari.

Viinanpoltto-oikeuden vienti oli omiaan vahvistamaan talonpoikaista poliittista tapaa, jolla vastustetaan aina kaikkea uutta. Professori Kustaa Vilkuna

Kolmeen juomaan vetoaminen lienee nykypäivänä uskottavampaa kuin historiallisempi selitys huonolle käytökselle.

– Tuskin missään maassa on ollut yhtä paljon pässin puskemia miehiä kuin Suomessa. Siihenkin vedottiin, jos humalassa tehtiin tyhmyyksiä.

Isäntämiehet alkoivat raitistua 1800-luvulla, kun esimerkiksi metsille tuli arvoa ja sitä kautta talviksikin työtä.

1850-luvun puolivälissä tullut kahvi ei Vilkunan mukaan syrjäyttänyt viinan juontia, vaan korvasi sen.

– Säätyläiskodeista viina ei tosin hävinnyt. Esimerkiksi säätyläisnaisille kuuluivat samppanja ja punssi aikana, jolloin talonpoikasnaiset eivät alkoholia käyttäneet. Hienojen juomien ei ajateltu päihdyttävän.

Sääntelyn perusteet aina samoja

Sääntely on ollut oma lukunsa viinahistoriassa, erilaisia kieltovaiheita on ollut lukuisia. 1700-luvulla sota-ajat tai katovuosi saivat aikaan viinanpolttokiellon, joka saattoi olla hyvinkin paikallinen. 1770-luvulla tuli ensimmäinen täyskielto, ja viinapannujen kupari kierrätettiin esimerkiksi kahvipannujen materiaaliksi.

– Sen jälkeen talonpojat saivat poltto-oikeuden, kunnes se taas vietiin. Se oli omiaan vahvistamaan talonpoikaista poliittista tapaa, jolla vastustetaan aina kaikkea uutta.

Onnistuvaa täyskieltoa ei Vilkunan mukaan voi enää koskaan tulla, mutta sääntelyyn liittyvät perusteet eivät koskaan muutu.

– Vaikka esimerkiksi hinnannostoa perusteltaisiin esimerkiksi terveydellisillä syillä, päätöksessä painavat myös yleiseen järjestykseen ja talouteen liittyvät asiat. Päättäjiä kyllä ymmärrän: jotain on tehtävä, mikäli muutosta haluaa.