Mistä on kyse? Esko Valtaoja on eläkkeelle jäänyt avaruustähtitieteen professori, joka tunnetaan kansantajuisista tieteen julkaisuista, kirjoista ja yhteiskunnallisen keskustelun ylläpitäjänä.

"Ennen oli kaikki paremmin" on sanonta sekä hokema, jota on kuultu kaikilla vuosikymmenillä.

Esko Valtaojan mielestä nykypäivänä kaikki on paremmin kuin ennen, ja asiat muuttuvat edelleen paremmiksi.

Ennen kaikki oli paremmin -sanontaa hokemalla halutaan kertoa, että nykyiseen tekemiseen tai elämänmenoon ei olla tyytyväisiä ja haluttaisiin palata takaisin johonkin entiseen.

Pätkiikö muisti vai onko aika kullannut muistot? Ennen vuodenaikoja oli neljä, autot olivat autoja, Kekkonen oli presidenttinä ja tiesi mitä tehdä, Nokia takoi Suomelle menestystä ja suomalaiset pärjäsivät urheilussa, mutta oliko sittenkään kaikki paremmin?

– Haluaisin tavata sen tyypin, joka ensin sen keksi, koska sen pöljempää sanontaa tuskin on vastaan tullut, ja mahtaakohan kukaan sanoa sitä kuin vitsinä, uskoo Turun yliopiston avaruustähtitieteen emeritusprofessori Esko Valtaoja.

Valtaojan mukaan menneen muistaminen parempana liittyy ihmisen suojamekanismiin. Susanna Pekkarinen / Yle

Eläkkeelle Turun yliopistosta Valtaoja siirtyi syksyllä 2015. Jäähyväisluennossa hän muistutti kaiken olevan paremmin kuin ennen ja siitä, että maailma on vasta alussa.

Saksasta tavoitettu Valtaoja kertoo, että taaksepäin katsottaessa ja lapsuutta muistellessa aurinko paistoi aina, eikä ollut huolia, senhän voi tarkistaa, jos on pitänyt pienestä pitäen päiväkirjaa.

Olihan se hidasta elämää, mutta oliko se jollakin tavalla parempaa, sitä sietää ihmetellä. Esko Valtaoja

Monella ihmisellä on aktiiviset mekanismit, joiden avulla he pyrkivät unohtamaan huonot asiat ja muistamaan hyvät asiat. Kysymyksessä on eräällä tavalla ihmisen selviytymistarina.

– Se helpottaa elämistä. Jokainen meistä tietää, että jos jämähtää kiinni johonkin negatiiviseen asiaan, muistoon tai epäonnistumiseen, niin sehän kasvaa isommaksi ja isommaksi riippakiveksi niskassa. Ehkä juuri siksi pyrimme tekemään menneisyydestä parempaa kuin se oikeastaan olikaan, sanoo Valtaoja.

70-luvun retkeilyauto. Yle

Köyhyydestä parempaan elämään

Globaalisti runsaan kymmenen vuoden aikana miljardi ihmistä on noussut köyhyydestä parempaan tilanteeseen.

Suomen bruttokansantuote oli viime vuonna 214 miljardia euroa, se on noin viisi kertaa suurempi kuin kansakuntamme bruttokansantuote vuonna 1980, jos inflaatiota ei oteta huomioon. Todellisuudessa bruttokansantuote on nyt vain noin kaksi kertaa suurempi kuin vajaa 40 vuotta sitten.

70-luvulle saakka työttömyyttä hoidettiin tarjoamalla hätäaputöitä rahallisen korvauksen sijaan. Työttömät passitettiin pääosin tietyömaille. Kalle Kultala

Jos nykypäivän nuoret sijoitettaisiin elämään esimerkiksi kultaiselle 1970-luvulle, voisi se olla aikamoinen shokki. Ei ollut sähköpostia, älypuhelimia, Internetiä, sosiaalista mediaa ja pelit olivat perinteisiä lautapelejä.

Yle Uutiset teetättivät Taloustutkimuksella vuonna 2013 kyselyn, jossa penättiin parasta vuosikymmentä. Tuolloin joka kolmas vastaaja ilmoitti, että parhaimmillaan elämä on ollut Suomessa 1980-luvulla. Vielä kauemmaksi taaksepäin katsottaessa elämä ei ole niin auvoisaa miltä se näyttää.

– En tiedä kuinka moni vastaaja oli edes elänyt sitä aikaa, mutta kun mennään ajassa vielä enemmän taaksepäin, niin kaikki nykyajan mukavuudet, kuten sosiaaliturva, terveydenhoito ja eläkkeet olivat tuolloin täysin tuntemattomia, luettelee Valtaoja.

Politiikkaa ja autojen korjaamista

Politiikka oli vielä 1970-luvulla erilaista kuin tänä päivänä. Se määritteli ihmisten elämää toisella tavalla kuin nykyään. Tuolloin elettiin vielä Kekkosen aikaa, jolloin oli oma vakiosanonta, että Paasikiven aikana ei ollut tällaista. Myös autot olivat toisenlaisia. Merkit erosivat toisistaan ja ne olivat persoonallisempia, joita tee se itse -mies pystyi myös korjaamaan, toisin kuin nykyisiä menopelejä, jotka ovat täynnä tietotekniikkaa.

– Kyllähän niissä 70-luvun autoissa riittikin korjaamista ja tuskin moni haluasi vaihtaa nykyisen auton kuplavolkkariin, jota piti ensin hakata ruuvimeisselillä, sanoo Valtaoja.

Vuoden 1952 kuplavolkkari kuosissa. Petri Aaltonen / Yle

Moni ihminen kaipaa ainakin jollain tavalla menneisyyteen. Tästä on osoituksena esimerkiksi naamakirjassa eli Facebookissa olevat Vintage-ryhmät, joiden suosio on melkoinen. Kysymyksessä on kuitenkin pieni raapaisu menneisyydestä.

– Onhan sitä mukava lukea historiallisia romaaneja ja sellaisia. Täytyy muistaa, että ne ovat hyvin kapea ja pieni otos siitä mitä se elämä oli silloin, muistuttaa Valtaoja.

1940-luvun lopulla lapsia syntyi jopa 100 000 vuodessa. Kuva on 1950-luvulta. Helsingin kaupunginmuseo

Muinaisessa Suomessa suurin osa kansalaisista eli kurjuudessa, köyhyydessä ja nälässä. Näistä ihmisistä ei kuitenkaan ole kirjoitettu romaaneja. Valtaojan mielestä historialliset romaanit ja muut kirjalliset tuotokset eivät kuvaa menneisyyden keskimääräistä todellisuutta, vaan paremman ja pikkurikkisen yläluokan elämää.

– Se on sama, kun on näitä hörhöjä, jotka kuvittelevat, että ovat eläneet aikaisempia elämiä. Eivät he koskaan olleet nälkään kuolevia surkeita orjia, vaan he olivat kaikenlaisia prinsessoja, pappeja ja muita vastaavia, täräyttää Valtaoja.

Kruununprinsessa Beatrix, prinssi Claus ja prinssit Willem-Alexander, Johan Friso ja Constantijn kesälomanvietossa Iralnnissa 1970-luvulla. Mulder / Hoff / EPA

Hidasta ja tylsää elämää

Nykypäivänä elämä on hektistä ja nopeaa. Tämän on mahdollistanut teknologian kehittyminen ja uudet keksinnöt. Ennen elämän meno oli paljon hitaampaa ja tylsempää, sillä tehtiin töitä ja niitähän riitti. Varsinkin tiedonvälitys on nopeutunut moninkertaiseksi, kun sitä verrataan esimerkiksi suomalaisten suosikkivuosikymmeneen 1980-lukuun.

– Nyt on valinnanvaraa, minulla ei ole älypuhelinta vaan vanha nokialainen, jossa ei ole edes kameraa. En halua olla näpyttelemässä ja jatkuvasti verkossa päivittämässä kymmentä erilaista sivustoa. Nyt on valinnanvaraa ja vapautta, sitä ei ollut ennen vanhaan, sanoo Valtaoja.

Radio oli tärkeä tiedotusväline ennen television yleistymistä. Kuva 1940-luvun lopulta. Yle Kuvapalvelu

Valtaoja eli lapsuutensa 1950- ja 1960-luvuilla Kemissä, jossa tiedonvälitys tarkoitti yhtä radiokanavaa ja yhtä sanomalehteä. Televisiota ei tuolloin vielä ollut.

– Olihan se hidasta elämää, mutta oliko se jollakin tavalla parempaa, sitä sietää ihmetellä. On syytä olla seuraamatta vartin välein, mitä uutisissa tapahtuu, sillä eivät ne todella tärkeät tapahtumat ole koskaan iltapäivälehtien lööpeissä eivätkä puoli yhdeksän uutisissa, painottaa Turun yliopiston avaruustähtitieteen emeritusprofessori Esko Valtaoja.

Päivitetty 17.5.2017 klo 15:40: Korjattu kuvatekstiin, että 1940-luvulla syntyi lapsia jopa yli 100 000 vuodessa, ei 1950-luvulla niin kuin tekstissä aiemmin luki. Bruttokansantuotteesta kertovaan kohtaan on korjattu ja täsmennetty, että todellisuudessa bruttokansantuote on vain kaksinkertaistunut, ei viisinkertaistunut.