Suomessa on meneillään hanke, joka tuo mieleen Jurassic Park -elokuvan idean luoda uusia hirmuliskoja sukupuuttoon kuolleiden lajien dna:ta kloonaamalla.

Tässä jättiprojektissa kloonattavat osat ovat ruosteen raiskaamia metallinkappaleita, lahonneita vanerirakenteita sekä hapertuneita rakennepiirustuksia.

Tikkakoskella ja Vantaalla ollaan herättämässä henkiin maailman ainoaa Myrsky-hävittäjää – suomalaisen lentokoneteollisuuden valmistamaa sotakonetta, jonka taru päättyi 1950-luvun alussa.

Hävittäjän runko alkaa jo hahmottua Suomen Ilmavoimamuseossa Tikkakoskella.

Tällainen oli Myrsky-hävittäjä.

Pula-ajan hävittäjä

Suomi oli keskellä sotaa, ja kalustosta oli huutava pula. Hävittäjiä ei saanut rahallakaan. Saksa tarvitsi omat koneensa, kuuluisia Messerschmittejäkin se myi Suomelle vasta jatkosodan loppupuolella.

Suomen ilmapuolustus kaipasi epätoivoisesti vahvistusta. Sen turvaamiseksi päätettiin kehittää oma hävittäjä, VL Myrsky.

Teknisestä osaamisesta ei ollut pulaa, materiaalista sitäkin enemmän. Lentokoneteollisuudessa käytettävää duralumiinia oli saatavissa erittäin rajoitetusti, joten kone jouduttiin valmistamaan niistä materiaaleista, mitä löytyi: metallin, puun ja kankaan yhdistelmistä.

Esimerkiksi koneen siipien alle kiinnitetyt pomminnäköiset lisäpolttoainesäiliöt tehtiin vanerista, kuten myös siipien ja takarungon verhoilukin.

Valtion lentokonetehdas ehti valmistaa kaikkiaan 51 Myrskyä Lapin sodan loppuun mennessä. Viimeinen niistä luovutettiin ilmavoimille kuukausi ennen sodan päättymistä keväällä 1945.

Myrskyt asetettiin lentokieltoon toukokuussa 1947 sattuneen onnettomuuden jälkeen. Kalusto romutettiin vuosien 1952-1953 aikana, koska koneita ei pidetty riittävän uudenaikaisina Pariisin rauhansopimuksessa määriteltyyn 60 hävittäjän kiintiöön.

Myrskyn ”varaosalaatikosta” on hahmoteltavissa ainakin ohjaamon kupu. Pertti Hänninen

Konservaattori Harri Huopainen ja museonjohtaja Kai Macklin sovittavat spinneriä järeän tähtimoottorin akseliin Suomen Ilmavoimamuseossa Tikkakoskella. Pertti Hänninen

Piirrokset piiloon

Sodan jälkeen rauhansopimuksen toteuttamista valvonut neuvostojohtoinen valvontakomissio oli perimätietojen mukaan hävityttänyt kaikki Myrsky-projektiin liittyvät suunnitelmat ja tekniset piirustukset. Niiden uskottiin kadonneen ikihyviksi.

Keväällä 1990 Kuoreveden Hallinportin Ilmailumuseon ränsistynyttä, vanerirakenteista autotallia tyhjentäneet partiolaiset löysivät vanhan roinan alta kasan isokokoisia piirroksia.

Nuoret olivat jo heittäneet paperit irtolavalle kaiken muun jätteen sekaan, kun lentokonetehtaan entinen yli-insinööri Jukka Raunio sattui kurkistamaan sinne. Hän ymmärsi heti, että kyse oli isosta aarteesta, yhteensä 700 alkuperäispiirroksesta.

– Joku oli ovelasti piilottanut ne erilliseen romuvarastoon vanhojen sanomalehtien ja rojun alle. Raunio siirrätti paperit heti omaan kellariinsa, kertoo restaurointiprojektin ”isä” Matti Patteri.

Hävittäjän rungon muoto alkaa jo hahmottua. Sen sisään asennetaan parhaillaan teknistä laitteistoa. Pertti Hänninen

Rungot romuttamolta

Vähitellen alkoi itää ajatus siitä, että Myrsky voisi – jos ei nyt nousta taivaalle, niin ainakin syntyä uudelleen.

Pitkän linjan ilmailumuseoaktiivi Pertti Virtanen oli jo 1970-luvulla pelastanut kolme ruostunutta ja vääntynyttä rungon aihiota jämsäläisen romuttamon pihalta. Hallinportin Ilmailumuseosta löytyi alkuperäinen puupotkuri, sen spinneri puolestaan Lentosotakoulun killan lasivitriinistä.

Myrskyssä käytetty yli tuhannen hevosvoiman tähtimoottori – samanlainen kuin Helsingin yllä usein jyrisevässä DC-3:ssakin – oli Suomen Ilmavoimamuseon kokoelmissa Tikkakoskella. Mittareita ja erilaista teknistä laitteistoa löytyi hapettuneista uudenveroisiin niin Ilmavoimamuseon varastoista kuin yksityisten vinteiltäkin.

Myrskyn aseistuksena oli neljä runkoon sijoitettua, tahdistettua eli potkurin läpi ampuvaa kotimaista 12,7 millin konekivääriä. Niitäkin löytyi museoiden varastoista entisöitäviksi.

Vapaaehtoiset entisöijät rakentavat parhaillaan Myrskyn siipiä Suomen Ilmailumuseon tiloissa Vantaalla. Vasemmalta Lassi Karivalo, Matti Kainulainen ja Jouni Ripatti. Risto Kunnas

Siivet hävisivät

Puisista siivistä ei kuitenkaan ollut enää mitään jäljellä. Myöskään laskutelineitä ei löytynyt.

Materiaalia oli kuitenkin niin paljon saatavilla, että hankkeen puuhamiehet päättivät käynnistää projektin.

Vapaaehtoisia entisöijiä oli tarjolla, enää puuttui rahoitus. Hankkeen pääsponsoriksi lupautui kotimainen puolustusalan konserni Patria, jonka edeltäjä Valtion lentokonetehdas oli Myrskyt valmistanut 75 vuotta sitten.

Tikkakosken museon palkatut konservaattorit ovat jo saaneet runkokehikon malliinsa. Koneen muoto on nähtävissä.

Mittareiden ja tekniikan asennus jatkuu kuumeisena. Vaikka valtaosa ohjauslaitteistosta ja muusta tekniikasta jää piiloon koneen sisään, Myrskystä pyritään tekemään juuri sellainen kuin se oli tuotantolinjalta lähtiessä.

Suomen Ilmailumuseon tiloissa Vantaalla vapaaehtoiset puolestaan rakentavat Myrskyn puusiipiä – projektin suuritöisimpiin kuuluvaa osuutta.

Mekaanikkojen lepohetki kesähelteessä Myrskyn siipien suojissa.

Osia hukassa

Projektin alkaessa runsas viisi vuotta sitten arveltiin, että siitä selvittäisiin 12 000-13 000 työtunnilla. Tunteja on kuitenkin kertynyt jo yli 18 000, eikä loppua vielä näy.

On arveltu, että Myrskyyn voi upota vielä 5 000 lisätuntia.

– Hyvä, ettei tämä ollut tiedossa hankkeeseen lähdettäessä. Olisi tullut heti rimakauhu, Matti Patteri naurahtaa.

Kaikkia osia ei ole vieläkään löydetty. Esimerkiksi alkuperäinen polttoainesäiliö samoin kuin öljysäiliö puuttuvat. Mikäli niitä ei kenenkään vintiltä tai ladon nurkasta löydy, ne joudutaan tekemään.

Joku on voinut käyttää niitä vaikka laituriponttoneina.

Myöskään laskutelineitä ei ole löydetty. Koska osa piirustuksista puuttui, sisäänvedettävät telineet jouduttiin rakentamaan uusiksi muun muassa vanhojen valokuvien perusteella.

– Paljon osia on jouduttu rakentamaan kokonaan uusiksi, Matti Patteri kertoo. Risto Kunnas

Termospullo varaosana

Materiaalipula oli sodan aikaan korvattava kekseliäisyydellä ja luovuudella. Esimerkkinä tästä on Myrskyn variometrin eli pystynopeusmittarin vastapainepullo. Vanhoista valokuvista näkyy, että pullon kyljessä luki Airam.

– Kyseessä oli Airamin puolen litran termospullo. Sellainen löytyi tehtaan erään työntekijän henkilökohtaisista muistoista. Hän lupasi lahjoittaa sen tähän projektiin, kertoo Suomen Ilmavoimamuseon johtaja Kai Mecklin.

Airamin termospullo oli Myrsky-hävittäjän tärkeä alkuperäisvaraosa. Risto Kunnas

Kippari ja hänen armaansa. Herkkä hetki sotakoneen ohjaamossa.

Museonjohtaja seuraa tiiviisti näyttelyhallin sivupajassa valmistuvan sotakoneen hahmottumista. Vaikka restaurointi toteutetaan museaalisia periaatteita noudattaen, Myrsky ei koskaan nouse taivaalle. Vanha putkirunko ei kestäisi rasitusta, ja onnettomuusriski olisi muutenkin liian suuri.

Entä voisiko edes Myrskyn moottorin käynnistää?

– Periaatteessa. Ehkä… Mecklin vastaa.

Sitä ei kuitenkaan aiota tehdä. Palon vaara olisi liian iso riski ja Myrskyn tuhoutuminen liian iso menetys.

Vaivan arvoinen

Valmis Myrsky oli tarkoitus vetää hallista tänä keväänä. Viimeisimpien arvioiden mukaan hanke vaatii kuitenkin kahden vuoden aikalisän. Koneen pitäisi siten olla valmis vuonna 2021 Patrian täyttäessä 100 vuotta.

– On tämä ihan omassa luokassaan työmäärältään ja kustannuksiltaan. Tuskin tulevat sukupolvet ryhtyvät aloittamaan näin suuritöistä restaurointiprojektia, museonjohtaja Kai Mecklin sanoo.

Hän kuitenkin pitää hanketta kaiken vaivannäön ja kustannusten arvoisena.

– Tämä on suuri hatunnosto sen ajan insinööritaidolle, tehtaalle ja tekijöille, mutta myös koko Suomelle. Köyhänä ja suljettuna maana se kykeni valmistamaan näinkin laadukkaita koneita.

Vanhat kuvat: Suomen Ilmavoimamuseon ja Suomen Ilmailumuseon arkistot.