Kaiken kunnioituksen ansainneet Unicef ja Suomen Punainen Risti eivät enää ansaitse ihan kaikkea kunnioitusta. Ne lobbaavat hyväntekeväisyyttä vastaan, yrittävät estää yliopistojen ja hiippakuntien oikeuden kerätä rahaa rahankeräyksillä (tästä on lakiesitys valmisteilla sisäministeriössä).

Se on kuitenkin vain törkeyden huippu. Huippu, jonka alla on kokonainen törkeyden vuori nimeltä Rahankeräyslaki.

Rahankeräyslain tarkoituksena (1 §) on mukamas ”mahdollistaa yleishyödyllisen toiminnan rahoittamiseksi järjestettävät rahankeräykset ja estää epärehellinen toiminta rahankeräysten yhteydessä”.

Lain sisältönä on sääntely, jolla kansalaisten lahjoittamia rahoja ikään kuin jaetaan jo ennen lahjoitusta sopiviksi katsoituille tahoille, ja rahankeräys kielletään muihin, kuin sisäministeriön hyväksymiin tarkoituksiin. Rahankeräyslaki ensisijassa suitsii ja toisisijaisesti suuntaa ihmisten lahjoitustahtoa.

Unicef ja SPR kuuluvat järjestelmän hyötyjiin, privilegion haltijoihin. Viittamassani uutisessa on kyse siitä että ne eivät halua päästää yliopistoja ja diagonissatyötä samalle hillopurkille, josta ne itse saavat rahaa. Ihmisten hyvä tahto on niiden ”omaisuutta”, jota valtion tulisi turvata kieltämättä ihmisiä lahjoittamasta rahaa muille kuin luvansaaneille toimijoille.

Se on kertakaikkisen hävytöntä.

Rahankeräyslaki pitäisi uudistaa kokonaan. On kuvottavan kuvaavaa, että siitä pitäisikö yliopistojen tai hiippakuntien saada kerätä rahaa, syntyy minkäänlaista äläkkää. Niiden kohdalla ei ole vähäisintäkään vaaraa petollisesta ja epärehellisestä toiminnasta. Se totisesti todistaa sen, että rahankeräyslaissa ei ole pohjimiltaan rahankeräysten mahdollistamisesta tai epärehellisen ja petollisen toiminnan estämisestä, vaan hyvän tahdon osoittamisen rajoittamisesta ja suuntaamisesta.





Koska tuttuun tapaan poliittinen järjestelmä vaikuttaa olevan kyvytön tuottamaan nykyaikaista lainsäädäntöä, on Avoin ministeriö tuottamassa kansalaisaloitteen muodossa ehdotuksen siitä, miten petollinen toiminta voidaan estää ilman perusteetonta lahjoitustahdon rajoittamista. Ministöriö osaa myös huomioida valtion erityistarpeet: koska ehdotuksen toteutus edellyttää ohjelmistoa ja valtion tietojärejstelmähankkeiden track record on ollut sangen huono, on Avoin ministeriö tuottamassa siihenkin ratkaisun. SM:n nyhertäessä nyanssin kanssa on kolmannen sektorin toimija luomassa kansanedustajille avaimet-käteen lakipakettia, joka sisältää lain ohella softan ja domainin.

O tempora o mores.

PS. tämä on ensimmäinen kahdesta isosta kansanedustaja Lasse Männistönkin esiin nostamasta rahankeräyslain ongelmasta. Se toinen on ylitiukka soveltamisala, jolla tuntuvia haittavaikutuksia mm. joukkorahoituksen hyödyntämiseen. Joukkorahoitus voisi puolestaan soveltua hyvin digitaalisten immateriaalioikeuksien tuottamisen uudeksi ansaintalogiikaksi.

PPS. Korostan vielä uudestaan, että SPR ja Unicef tekevät erittäin erittäin tärkeää työtä, ja että ne tarvitsevat rahaa. Tämä kirjoitus ei ole kannanotto niitä vastaan, vaan sen puolesta, että ihmisille annetaan oikeus päättää rahoistaan ja lahjoittaa niitä kaikkiin sellaisiin asioihin, joita he pitävät hyvinä ja arvokkaina.