Massiiviset tuulivoimalat hiertävät asukkaiden mieltä Porissa. He katsovat tulleensa höynäytetyiksi.

Timo Pohjolan mukaan tuulivoimaloiden humina on pahimmillaan tyynellä säällä. Pilvisellä kelillä niiden huipulla vilkkuvat valot tekevät lähialueelle jatkuvaa elosalamointia muistuttavan ilmiön.

Porin Peittoon korpeen ja Pahamäkeen nousevat yli 200-metriset tuulivoimalat ovat saaneet lähiseudun asukkaat takajaloilleen.

Voimaloiden melu-, valo- ja näköhaittojen katsotaan olevan paljon pahemmat kuin mitä annettiin ymmärtää. Ihmiset katsovat tulleensa höynäytetyiksi.

Kellahden Rantatien varrella Porin Ahlaisissa pienen ikänsä asunut Timo Pohjola sanoo sarkastisesti, että taitaa olla aika pistää sukutila myyntiin. Samaan hengenvetoon mies kuitenkin huokaa, että tuskin sitä kukaan suostuisi ostamaan.

Pohjolaa häiritsee heti talon takana avautuva näkymä. Yhdellä ja samalla seisomalla näkee neljä massiivista tuulivoimalaa, joiden siivet tuntuvat kohoavan pilviin asti.

- Ei se näkymäkään niin paha ole kuin ääni. Myllyistä kuuluu jo nyt uskomatonta huminaa, vaikka niistä on vain pari kerrallaan käynnissä. Ihan kuin suihkari lentäisi yli, Pohjola kuvailee.

- Kun koko tusina saadaan kesällä käyttöön, kuulostaa se varmaan jo Hornetin ujellukselta, yhtyy Helena Pohjola äimistelyyn.

Pahinta elämä on öiseen aikaan. Tyynellä kelillä ääni tulee rakenteiden läpi sisälle asti.

- Ilman korvatulppia ei saa nukuttua ollenkaan, ja kaiken kruunaa myllyjen huipulla vilkkuva valoshow. Se on ainakin varma, että makuuhuoneet pitää muuttaa toiselle puolelle taloa, mikä taas vaatisi ainakin väliseinien siirtämistä, Helena Pohjola tiivistää.

Eläimet levottomia

Pohjoloilla on toistasataa lammasta, joiden ulospääsyä pariskunta odottaa kauhunsekaisin tuntein.

- Pelko on, että eläimet vauhkoontuvat. Niiden aistit ovat nimittäin ihan eri luokkaa kuin meillä ihmisillä. Koirastakin on tullut ihan levoton sen jälkeen, kun ensimmäinen mylly pistettiin käyntiin.

Timo Pohjola vannottaa, ettei hänellä sinänsä ole mitään tuulivoimaa vastaan, mutta Peittoossa se on hänen mukaansa väärässä paikassa.

- Meiltä on matkaa lähimpään voimalaan vain 700 metriä, mikä on ihan liian vähän. Miksi ihmeessä niitä ei sijoitettu merenrantaan Meri-Poriin, missä tuulisi enemmän ja missä teollisuuskin olisi ollut lähempänä, hän kysyy.

- Ikävä sanoa, mutta meitä vedettiin höplästä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan voimaloiden piti olla huomattavasti pienempiä ja niiden rakenteidenkin erilaisia, Helena Pohjola sanoo.

Pässiä narussa

Esivanhempiensa jo 1800-luvun lopulla rakentaman savutuvan perheelleen kodiksi laajentaneen ja kunnostaneen

Anita Rantasärkän

talo sijaitsee lähempänä Peittoon tuulivoimaloita kuin kenenkään muun. Maanmittari

Viljo Määttäsen

vuonna 1937 tekemää vanhaa viljelykarttaa hyväkseen käyttäen hän laskee, että matkaa talon kulmalta myllylle tulee vain 500 metriä.

Anita Rantasärkän ja hänen miehensä Esko Ranta-Pantin talolta on lähimpään voimalaan matkaa ainoastaan 400 metriä.

Rantasärkkä sanoo olevansa syystäkin harmissaan.

- Onneksi vanha äitini nukkui pois vuosi sitten, eikä hänen tarvinnut enää kärsiä ylimääräisestä näkö- ja melusaasteesta. Jos hän olisi minua tuolla peräkammarissa synnyttäessään edes ounastellut jotain tuollaista, niin toimenpide olisi tuskin sujunut niin kivuttomasti kuin sujui, Rantasärkkä maalailee.

- Kun Avellanin kartanon nykyiset omistajat myivät voimaloiden alla nyt olevan alueen, vakuutettiin kaupungilta, että sinne nousee teollisuusalue. Minusta tuulimyllyt ovat jotain ihan muuta. Tuskin edes kaupungin päättäjillä oli oikeaa tietoa käytettävänään, kun he antoivat luvan niiden pystyttämiseen, hän ihmettelee.

Anita Rantasärkkä esittelee päiväkirjaansa, josta kaikki Peittoon tuulivoimaloihin liittyvä löytyy tarkasti kirjattuna. Arkistoissa on myös laaja lehtileikkeiden kokoelma.

- Meille ilmoitettiin, että voimaloiden ääni vastaa jääkaapin tai ilmalämpöpumpun hurinaa, mutta jo nyt tiedetään, että totuus on jotain ihan muuta. Kyllä meitä herkkäuskoisia on vedetty kuin pässiä narusta.