Det är de icke-muslimska svenskarnas fel att unga muslimer blir jihadister och åker till Syrien för att bli mördare. Påståendet tycks paradoxalt, men under de senaste dagarna har denna åsikt förfäktats av den nya miljöpartistiska bostadsministern, Mehmet Kaplan, som bland annat sade att "Min förklaring till situationen när unga väljer att åka ner är att unga muslimer i Sverige kollektivt skuldbeläggs för att några individer åker ner." (SR 14/10) Representanten för Sveriges Unga Muslimer (SUM), Rashid Musa, (ABC 14/10) har uttryckt liknande tankegångar. De påstår att huvudproblematiken, som leder till att vissa unga muslimer åker till Syrien för att mörda andra muslimer och kristna, är att de i Sverige har erfarenheter av rasism och islamofobi.

Bakgrunden till dessa uppseendeväckande påståenden är den diskussion socialdemokraten Nalin Pekgul de senaste dagarna skapat kring vilken världsbild som råder inom delar av Sveriges muslimska organisationer och hur den nya bostadsministern Mehmet Kaplan ställer sig till denna. Tyvärr valde ingen av journalisterna att följa upp dessa uttalanden för att ge klarhet i vad de egentligen menar.

Är det Kaplans och SUM:s åsikt att jihadismen inte är ett problem skapat inom den muslimska gemenskapen utan ett problem skapat av det svenska majoritetssamhället?

Menar de på allvar att det svenska majoritetssamhället som har öppnat sina gränser för Sveriges muslimer, erbjudit skydd, försett med bostäder, erbjudit kostnadsfri utbildning upp till universitetsnivå, som ekonomiskt stöttat deras föreningar och religiösa samfund är så rasistiskt och islamofobiskt att det är en naturlig reaktion att unga muslimer förkastar detta samhälle och blir jihadister?

Om det är Kaplans och SUM:s åsikt är det inte bara problematisk för att den är så uppenbart skev utan för att de därmed också blir apologeter för en av islamismens huvudbudskap: att västvärlden förtrycker muslimer.

Det är också problematiskt därför att om denna åsikt är representativ för Sveriges muslimska gemenskaper - vilket jag varken tror eller hoppas - innebär det också att dessa skjuter ifrån sig ansvaret för jihadismen på andra. Problemet med jihadism blir något som inte löses genom självgranskning och reformer inom de muslimska gemenskaperna, utan något som är andras problem. På så sätt slipper man problematisera när muslimska organisationer bjuder in hatpredikanter till svenska moskéer och konferenser (som SUM gjort) eller att hylla döda muslimska krigare (som företrädare för SUM gjort). Inte heller behöver man inom den muslimska gemenskapen fundera över varför konvertiter ifrån islam, som exempelvis Mona Walter, måste fly under jord för att slippa hot och trakasserier.

Kaplan har tidigare kommit undan med tveksamma påståenden. Under Almedalen jämförde han svenskar som deltar i jihad med svenskar som deltog som frivilliga i finska vinterkriget och detta har inte ansetts vara besvärande nog vid ministertillsättningen. Det är högst anmärkningsvärt att Kaplan med svepande undanflykter kan komma undan från att utkrävas ansvar för sina ageranden. Lika märkligt är det att Miljöpartiets ledning inte tycks anse att situationen kräver ett ställningstagande från deras sida för att klargöra var partiet står i frågorna.

Nalin Pekgul har öppnat dörren till en diskussion som behöver bli bredare och där dels Miljöpartiet, men framför allt personer som Kaplan och Musa behöver ge tydligare svar. Hur agerar deras organisationer för att motverka segregering och radikalisering inom den muslimska gemenskapen? Menar de verkligen att det är det svenska majoritetssamhället som föder jihadismen och att de själva helt saknar ansvar?

Sara Skyttedal

Förbundsordförande, Kristdemokratiska Ungdomsförbundet