Navne som Jacobsen, Mogensen, Wegner og Kjærholm gjorde Danmark til arnestedet for moderne møbeldesign. De formåede at gøre møbler til udødeligt kunsthåndværk, der kunne masseproduceres, men hvad de færreste ved er, at der i skyggen af de store arkitekter opstod en pibemager-generation, som pibeentusiaster fra hele verden er på fornavn med.

I en verden, hvor der bliver færre og færre rygere, synes piberygere at være en endnu sjældnere race, men der findes en lille elite af pibeentusiaster, som investerer i eksklusive, håndlavede piber. De dyrker piben som et kunstværk på linje med skulpturer og malerier, og de rejser langt for at få fat i pibernes svar på violinernes Stradivarius.

Hvad de færreste i Danmark ved er, at internationale pibeentusiaster rejser til små flækker i Danmark, for det er her de bedste, og mest eksklusive piber bliver skabt.

Berlingske har besøgt pibemagernes ypperste familiedynasti, Ivarsson, Lars og Nanna, far og datter, i deres værksteder ved henholdsvis Vig i Nykøbing Sjælland og Lellinge tæt på Køge. Begge steder langt fra alfarvej, men små husmandssteder med tilhørende værksteder, som jævnligt besøges af russere, kinesere, japanere og amerikanere.

Lars Ivarsson, 71 år, og datteren Nanna Ivarsson, 41 år, er henholdsvis anden og tredje generation af dynastiet, som begyndte med Sixten Ivarsson, der kom til København fra Sverige omkring 1930. Han forlod et Sverige i dyb depression. Uden uddannelse kunne han ikke finde et job. Hans svoger lokkede ham til København, hvor han gik til hånde.

Lars Ivarsson sidder i sidste værksted og tager et omhyggeligt blik på piben, inden den skal bejdses. Bejdsningen trækker årerne frem og giver piben en helt særlig farvenuance. Fold sammen Læs mere Læs mere

Han havde i de trange kår efter krigen lavet sin første pibe, men manglede et mundstykke. Tæt på hans hjem lå imidlertid en butik, som reparerede piber, og som lå inde med få mundstykker til piber.

Sixten Ivarssons held var, at butikkens pibereparatør havde brækket benet, så han måtte selv finde et mundstykke og reparere det. Det blev så godt, at butikken tilbød ham fritidsarbejde som pibereparatør, som efter kort tid blev byttet ud med fuldtidsarbejde.

Det blev startskuddet til pibemagertraditionen i Danmark. Sixten Ivarsson flyttede piberne fra maskinproduktion til kunsthåndværk. Han havde udviklet en ny måde at bore piberne på, så de kunne få større krumning og mere liv samt utroligt gode rygeegenskaber. Hans amerikanske gennembrud kom nærmest på samme måde, som Wegners ikoniske »The Chair«, som blev verdensberømt, da den blev brugt i en TV-duel mellem John F. Kennedy og Richard Nixon. Sixtens gennembrud kom, da Bing Crosby optræder med en af Sixtens lang-piber i filmhittet »White Christmas« i 1954.

Sixten Ivarsson hænger på væggen i Lars Ivarssons værksted. Sixten står bag generationer af danske pibemagere, og både sønnen Lars og barnebarnet Nanna har stået i lære hos Sixten. Fold sammen Læs mere Læs mere

Med et var Ivarssons navn slået fast i USA, og den position har Lars og Nanna Ivarsson overtaget. De bruger stort set samme teknik som Sixten, men formsproget er betydeligt anderledes.

»Jeg husker stadig den lørdag i 1973, da jeg 18 år gammel tog et opgør med min fars formsprog,« siger Lars Ivarsson, mens hans datter fortæller, at farens opgør siden da har præget formsproget for håndlavede piber.

»Vi laver ikke ens piber. De ligner måske hinanden ved første øjekast, men når vi kommer på de store messer som i Tokyo og Chicago, kan opkøbere på lang afstand sige, om det er en Lars eller Nanna-pibe,« siger Lars Ivarsson.

Nanna Ivarsson har sin egen stil. Hvis vi spørger, om de konkurrerer med hinanden om at lave de bedste og flotteste piber, lyder der et klart nej fra begge: »Vi inspirerer hinanden.«

Og de skal ikke være lang tid sammen, før de diskuterer hinandens piber, taler om en helt ny måde at sandblæse piber på, så den polerede del og den sandblæste del kan ramme hinanden på den perfekte måde. De diskuterer materialer på ringe, årer i træet og udfordringer med at få mundstykket til proportionalt at passe lige præcist til den bestemte pibe. Det eneste, de ikke længere deler, er tobakken, for mens Lars Ivarsson holder fast i sin pibe, er Nanna Ivarsson holdt op.

»Det er en stor glæde at have én så tæt på. Min far er den eneste, der ved præcis, hvad jeg mener. Vi kan være uenige, men finder sammen over proportioner og balance,« siger Nanna Ivarsson.

Nanna Ivarsson tager et grundigt kig på klodsens form, efter at den har været bearbejdet på en slibeskive. Hun vurderer, om linjerne i træet løber korrekt fra halsen til pibehovedet, ligesom træet skal være rent, uden nogen form for fejl. Derefter fortsætter hun med formgivningen. Fold sammen Læs mere Læs mere

Nanna Ivarsson er oplært af sin farfar, Sixten, men allerede i barndomsårene lavede hun piber i sin fars værksted. Hun var kun ni år gammel, da hun lavede sin første pibe og solgte den for 200 kroner og to kilo slik. De bruger begge farfarens oprindelige stempel an Ivarsson product, men familien har udviklet en kvalitetsvurdering, der rummer sin egen historie.

Det bedste kvalitetsstempel er nummer, årgang og en fisk, dog har Lars Ivarsson fem gange i løbet af sin pibemager-karriere givet en pibe en dobbeltfisk.

En almindelig pibe får et nummer og et årstal. Får den en fisk, betyder det, at den i Lars’ og Nannas øjne er usædvanligt fantastisk.

»Jeg skal kunne sige: Nej, det er løgn, kan jeg virkelig lave så flot en pibe,« fortæller Lars Ivarsson.

I gennemsnit laver han 1,7 piber om året, der fortjener stemplet fisk. De fem gange, han har givet en pibe dobbeltfisk, har han med vantro set på sin egen pibe og sagt: »Dette er ikke muligt. Har jeg virkelig lavet den.«

Nanna, der hvert år, laver 58-60 frihåndspiber, har valgt at bruge sin fars fiskestempel. Hun har samlet skabt otte piber, som hun selv mener, er en fisk værdig.

Formen er inspireret af et blomsterløg. Foden er sat på, fordi Nanna Ivarsson synes det var sjov at lave den dag. Piben er en såkaldt fisk, det fineste kvalitetsstempel, som Nanna Ivarsson anvender. Fold sammen Læs mere Læs mere

Det skal siges, at fisken ikke er en helt almindelig fisk, men er skabt efter inspiration fra den fugu, som kan være dødelig, hvis den tilberedes forkert. Når den japanske fisk indtager føde, puster den sig op og slår halen op i en vinkel, så den ligner formen på en pibe.

»Jeg har fået forespørgsler, hvor en agent ville bestille en pibe med stemplet fisk, og når jeg nu var i gang, kunne jeg også lave en til agenten. Den mail svarede jeg ikke på. Den type piber kommer ikke af sig selv, men opstår i et himmelsk øjeblik,« siger Lars Ivarsson.

Magien ligger i selve håndværket og i det øjeblik, de finder det perfekte stykke træ, hvor linjer og årer går op i en højere enhed, og hvor udformning, slibning, bejdsning, oliering, voks og polering giver et usædvanligt slutresultat.

For at forstå den fuldendte magi skal vi en tur til eksotiske bjerghøjder i Middelhavsområdet, De Canariske Øer eller Østafrikas bjerge. Her vokser en særlig lyngart, der hedder Erica arborea. Det er en lille træart, der er formet som en hård knold, og som vokser vildt i bjerghøjderne. Styrken i knolden er, at den tåler varme. Den kiselholdige, rødbrune træart vokset meget langt og giver derfor utrolig tætte årer.

Kloderserne er fra lyngarten Bruyere, som er en lille, langsomt voksende træart. Bruyere vokser naturligt og fældes i en alder af 40 til 60 år. Fold sammen Læs mere Læs mere

Når bruyere høstes i en alder af 40 til 60 år, bliver de bragt ned på æselrygge og afleveret på et savværk, som koger dem og lader dem tørre i to til fire år. Dernæst bliver knolden skåret op og lagt i poser med 50 eller 100 stykker træklodser, og de bliver købt ubeset for 16.000 til 35.000 kroner posen. Ud af en pose med 100 klodser kan Nanna og Lars Ivarsson kun bruge 20-30 klodser.

Når de står med et stykke bruyere, er det svært for almindeligt dødelige at se, at det skal blive til en pibe.

Men Nanna og Lars Ivarsson tager et lille stykke i hånden, studerer årernes forløb, og med en blyantsstreg skitser de, hvordan pibens form kan tage sig ud i netop dette stykke træ.

Ved slibeskiven formes træklodsen, og inden længe ser vi konturerne til piben. Det grove arbejde går stærkt, men derefter skal træet igen vurderes. Er der små fejl, ryger klodsen over i en skuffe. Er der ingen fejl, fortsætter slibearbejdet, pudsningen og udboringen af tobakskammer, røgkanal og taphullet, der gør plads til mundstykket eller spidsen, om man vil.

»Der findes ikke noget bedre end det første pust i piben. Det skal være lydløst, ingen fløjten, ingen resonans, men bare en langsom luftstrøm,« siger Lars Ivarsson.

Nanna og Lars Ivarsson sætter streger på bruyere-kloderne for at skitsere, hvordan der kan komme en pibe ud af klods. Klodsens struktur bestemmer pibens formgivning. Fold sammen Læs mere Læs mere

Nanna og Lars Ivarsson fortæller om frihåndspiberne med en indlevelse, som er svær at oversætte, men som er naturlig, når de står i deres værksteder.

»Når jeg først har fundet den rigtige klods, begynder jeg at studere linjerne i træet. Det er det magiske øjeblik. Håb, drømme, forventninger og spænding opstår, men også skuffelser. Jeg bliver aldrig vred, når et stykke træ ikke arter sig, som jeg havde regnet med, for så tager jeg blot et nyt stykke træ og begynder forfra,« siger Nanna Ivarsson.

Prisen for en pibe taler de ikke om. Den deles kun med de indviede, og når det kommer til stykket, er prisen også flydende, for de sælges til agenter, som sælger dem videre til entusiaster, samlere eller mellemmænd. For hvert led løfter prisen sig et markant niveau op. På hjemmesider, hvor piberne præsenteres, står der ofte sold, og i de ganske få tilfælde, hvor piben ikke er solgt, står der ask for prize.

Pibe-entusiaster køber ikke en pibe uden nøje at have studeret den med lup. Løber træets årer forkert, bliver det straks påpeget. Er der blot den mindste mislyd i pibens røgkanal, får du en anmærkning. Det er der ikke plads til, når du vil tilhøre eliten af pibemagere.

»Glæden får jeg ved at lave piben. Det er processen, der betyder noget, og så responsen fra dem, der sælger og køber vores piber,« siger Nanna Ivarsson.

Berlingske besøgte Nanna og Lars Ivarsson, umiddelbart inden de skulle til en messe i Japan. De rejste af sted med få piber, men de ved på forhånd, hvem der skal modtage de enkelte piber. En særlig pibe er afsat til en amerikansk agent, fordi han sørger for, at den kommer i et katalog med billeder og en anmeldelse, også selv om den måske er solgt på forhånd.

»Vi har agenter, som har købere i kartoteket, og så ryger piben videre uden om kataloger og uden en anmeldelse. Det føles tomt, for jeg vil så gerne vide, hvordan mine pibe bliver modtaget,« siger Nanna Ivarsson.

Ideen til piben udspringer oprindeligt fra et agern, som Lars Ivarsson blev inspireret af. Den er ru i bunden og har en glat top, præcis som et agern. Fold sammen Læs mere Læs mere

Men det skorter ellers ikke på fans og anmeldelser. En amerikansk pibesamler og forlægger har skrevet en bog om skandinaviske pibemagere, og en kinesisk mangemillionær har skrevet en omfattende coffee table-bog alene om familien Ivarsson.

I den verden er du ikke blot piberyger, du har en nærmest fanatisk, frygtindgydende respekt for håndens arbejde, eller som en anmelder har skrevet om Nanna Ivarssons piber:

What else can you say about a Nanna Ivarsson pipe, but a true amazing work of art!