KOMMENTAR: Ni ud af ti indvandrerkvinder i Odense kan godt arbejde trods lægeerklæring. Det er godt for landet, dem selv og deres børn

Sidste år kritiserede jeg nogle læger for at være for rundhåndede med deres uddeling af lægeerklæringer til folk, der gerne via en lægeerklæring ville undgå arbejdsmarkedet, at lære dansk og opnå dansk statsborgerskab. Det fik jeg på puklen for, men noget tyder på, at jeg havde ret i min antagelse.



I Odense Kommune har de knækket koden til at få flere, som ellers har været på passiv forsørgelse, i arbejde. Hvor en lægeerklæring tidligere har stoppet alle initiativer for at få en borger i arbejde, har de i kommunen nu valgt at vende bøtten på hovedet og fortalt borgeren, at de skavanker, som har forhindret dem i at arbejde, sagtens kan håndteres på arbejdsmarkedet. Kommunen har gennemgået kontanthjælpsmodtagernes sager, og de fandt mange, ca 90 pct., der fejlagtigt havde fået blåstemplet status som ikke-jobparat. Den øvelse – hvor enkel den umiddelbart synes at være – har været en succes.



Blandt gruppen af indvandrerkvinder, der slap for at tage del i arbejdsmarkedet med en lægeerklæring i hånden, viste det sig i Odense, at helt op til ni ud af ti faktisk godt kunne bestride et job. Vanvittigt! OGSÅ for de kvinders skyld skal vi være glade for, at der nu kommer andre boller på suppen. Det her er rigtig godt for ligestillingen blandt indvandrerkvinder. For den befinder sig mange årtier bag etnisk danske kvinders ligestilling.



Det er ikke raketvidenskab at regne ud, at et stort antal kvinder uden joberfaring, med dårlige danskkundskaber og primært et mellemøstligt værdisæt sandsynligvis vil opdrage børn, der vælger samme livsvej. Ikke fordi de er dårlige mødre eller mennesker, men fordi de ikke får det skub ud på arbejdsmarkedet, som mere end noget andet vil lære dem, hvad det vil sige at begå sig i et moderne samfund. Og det smitter naturligvis af på deres børneopdragelse. Kvinder er vigtige kulturbærere. Børnene skal opdrages til at kunne klare sig i Danmark. Ikke i Mellemøsten.



Jeg bebrejder også mange af disse kvinders mænd. De spiller ganske givet også en væsentlig rolle i, at deres koner ikke kommer ud på arbejdsmarkedet. Så længe vi bliver ved med at parkere den kategori af mennesker på offentlig forsørgelse og lader indvandrerkvinder nyde livslang offentlig forsørgelse, så vil Danmark til stadighed blive dummere, fattigere, mere ulige, mere splittet og medføre, at der fødes alt for mange børn, der opdrages i en kultur, hvor de kun kan blive tabere, i opposition til det omgivende samfund, fyldt med følelser af underlegenhed, nederlag på nederlag og misundelse. For hvert eneste af de børn er konsekvenserne svære at overskue. For samfundet kan det, på mange planer, blive rigtig dyrt.



De sidste mange års forfejlede integrationspolitik er en katastrofe, der ikke kan overdrives. Vi har i årtier behandlet indvandrere som børn, og af frygt for at krænke eller stille krav eller blive kaldt racister – eller hvad der har været på spil – så har alt for mange bare fået papir på, at de ingenting kan, fordi de har en eller anden skavank. Og inden nogen går i rundhyl: Jeg taler selvfølgelig ikke om de mennesker, der er rigtig syge, og som slet ikke kan arbejde. Men jeg er sikker på, at mange flere faktisk kan. Jeg hilser Odense-modellen mere end velkommen – det er ren win-win.