Flere danske eksperter og forskere oplever en stigende frustration over, at politikerne ikke tager klimaproblemerne alvorligt nok. Derfor er de gået aktivt ind i kampen mod klimaforandringer. Vi har talt med en glaciolog, en meterolog, en politolog, en historiker og en professor i naturressourcer om deres valg.

Jesper Theilgaard

– Hvornår blev du opmærksom på klimaforandringerne?

»I 1980’erne arbejdede jeg som meteorolog i lufthavnen. Mens vi her i Danmark havde de her stærke isvintre, så hørte vi, at man i Holland var begyndt at bygge diger på grund af forventede klimaforandringer. Det grinede vi lidt af. Men de var klogere end os. I 1990’erne begyndte jeg at skrive om klimaet, ganske kort, men jeg kunne godt se, at der var potentiale til, at det kunne gå galt.«

– Ved man som meteorolog noget om klimaet eller kun noget om vejret syv dage frem?

»Det kommer an på, hvem man er. Man kan nøjes med at beskæftige sig med det nære, der er ens arbejde. Men når der sker så meget rundt omkring, så var det for mig nødvendigt at tage det med.«

»I 1990’erne begyndte jeg at skrive om klimaet, ganske kort, men jeg kunne godt se, at der var potentiale til, at det kunne gå galt« Marie Hald

– Hvornår besluttede du dig for at gå mere aktivt ind i kampen mod klimaforandringer?

»I 2005 eller 2006 blev jeg af EU-Kommissionen inviteret til at være med i et netværk for tv-meteorologer fra Europa. Vi mødtes en gang om året i Bruxelles for at udvekslede viden. Alle havde det samme problem som jeg. Hvordan kunne vi komme til at formidle det problem, vi vidste eksisterede? De andre oplevede, at de havde svært ved at komme til orde, for det var ikke så anset dengang, at meteorologer gik ind i en seriøs debat om klimaet. Vejret er per definition ufarligt, og man mente, at de folk, som beskæftigede sig med vejret på tv, helst skulle holde sig til det.«

»Sidste år flyttede DR vejrredaktionen til Aarhus. I den forbindelse valgte jeg at blive selvstændig. Nu kan jeg gå all in. Jeg havde brug for at råbe lidt højere og fortælle, at det står værre til, end man hører i den almindelige debat.«

– Hvordan er du aktiv?

»Det meste er foredrag og indlæg på konferencer, men jeg har også lavet nogle klimakoncerter og ’Climate Planet’, en film og et event med en 24 meter høj globus. Filmen vises inde i globen på en mindre jordkugle. Den havde premiere i Aarhus sidste år og har blandt andet været til COP23 i Bonn. Nu kommer den til Islands Brygge her i september.«

– Det har været en historisk tør sommer. Hvis man taler med folk om sammenhængen mellem den tørre sommer og klimaforandringerne, nævner mange, at det var en regnfuld sommer sidste år, og at der derfor ikke kan være en sammenhæng. Har de ikke ret?

»Det er noget vrøvl. Årsagen til, at vi havde en regnfuld sommer sidste år, er, at vi lå på den forkerte side af polarfronten. Varmen var et andet sted, men den var lige så voldsom. De havde over 40 grader i lang tid i Østeuropa. Så der er en sammenhæng.«

Klimakampen uge for uge Hvis du vil modtage et overblik over ugens gode og dårlige nyheder for klimaet, kan du få ’Kampen for klimaet’ leveret direkte til din indbakke hver fredag. Tilmeld dig nyhedsbrevet her.

– Hvornår er du mest optimistisk for fremtiden?

»Når jeg hører om nye teknologiske fremskridt. For nogle år siden besøgte jeg et anlæg i Vancouver, hvor man tager CO2 ud af atmosfæren. De tilsætter brint og laver syntetisk brændstof. Det lignede en fabrik med rør og siloer, og så var der en stor blæser på omkring fire meter i diameter, hvor man trak luft ind. Det er faktisk en proces, som har stort potentiale. Forleden var jeg på Syddansk Universitet for at holde et foredrag, og det er også noget, de kigger på.«

Det er meningsfuldt at gå med i demonstrationer og vise, at som forsker sidder man ikke bare inde i elfenbenstårnet, siger Jesper Friis Lund. Peter Nygaard Christensen

Jens Friis Lund

– Hvornår er du mest bekymret for fremtiden?

»Jeg har to piger på syv og ti år. Når vi cykler i skole om morgenen, kører jeg bag dem og ser dem være så frie og ubekymrede. Den lille kører ofte og dasker til blade med fødderne. Så tænker jeg nogle gange på alt det, jeg ved om verden, som de ikke ved noget om endnu. De er store, så vi kan godt tale om miljøproblemer, at man ikke skal flyve for meget, og om problemer med plastik, men jeg har endnu ikke talt med dem om, hvordan verden kan blive i fremtiden.«

– Hvornår besluttede du dig for at gå aktivt ind i kampen mod klimaforandringer?

»Jeg har arbejdet forskningsmæssigt med et lille hjørne af klimaproblematikken. Det gælder for alle forskere, ingen arbejder både med atmosfærisk kemi, iskerneboringer og de politiske og økonomiske processer, som skaber og styrer klimaforandringerne. Vi arbejder alle sammen med små hjørner. Men for nogle år tilbage skulle jeg undervise i klimaforandringer og global governance på klimaområdet, og så begyndte jeg at læse op på det større billede. Jeg læste blandt andet om de scenarier, som ligger til grund for Danmarks og andre landes målsætninger. De bygger på den forudsætning, at vi kan have negativ CO2-udledning efter 2050. Men jeg læste samtidig, hvor mange forskere som siger, at der slet ikke findes teknologi til at opnå negativ udledning i den skala. Der gik det op for mig, hvor meget i tolvte time vi er i forhold til at få gjort noget ved det her problem.«

»Jeg har ikke følt, at jeg ved at blande mig i debatten som den objektive forsker, der skriver læserbreve og kronikker og deltager i høringer, har været i stand til at påvirke noget. Derfor afsøger jeg de her andre muligheder.« Peter Nygaard Christensen

– Hvad er det seneste, du har gjort som aktivist?

»Jeg er med til at arrangere klimamarch i København. Fredag, efter at jeg var færdig med at undervise på universitetet, skyndte jeg mig ind til Studenterhuset, hvor jeg skulle mødes med nogle frivillige, som er med til at arrangere marchen, som løber af stablen den 8. september. Der sad vi to timer og diskuterede praktiske ting: budget, print af flyers, ruten. Jeg er gået ned i tid, både for at få mere tid til mine børn og for at kunne være aktiv i klimakampen.«

– Hvad ved du som forsker om klimaforandringerne, som vi andre ikke ved eller ikke er opmærksomme på?

»I løbet af det her århundrede, skal vi ifølge FN gå fra situationen i dag med en stor udledning til en situation efter 2050, hvor vi skal have en stor negativ udledning. Jeg tror ikke folk ved, hvor vanskeligt det er. Det europæiske forskningsråd kom for ikke så længe siden med en rapport, som siger, at vi ikke kan regne med de negative emissionsteknologier. Dem bliver vi nødt til at se bort fra. Klimarådet siger det samme i deres rapport fra maj. Men selv om det i forskningsverdenen er ved at være etableret, så er det slet ikke nået til det politiske niveau endnu. Det tror jeg ikke folk ved.«

– Burde du som forsker ikke holde dig til at forske?

»Jeg har ikke følt, at jeg ved at blande mig i debatten som den objektive forsker, der skriver læserbreve og kronikker og deltager i høringer, har været i stand til at påvirke noget. Derfor afsøger jeg de her andre muligheder. Det er også et spørgsmål om frustration, et behov for at gøre mere. Der er grænser for, hvor mange læserbreve jeg kan skrive. Og jeg føler, at det er meningsfuldt at gå med i demonstrationer og vise, at som forsker sidder man ikke bare inde i elfenbenstårnet.«

– Hvornår er du mest optimistisk for fremtiden?

»Det er for eksempel, når jeg deltager i planlægningen af en demonstration. Det kan godt være lidt trist at sidde alene og skrive læserbreve, men hvis man er i en gruppe af 20, som prøver at gøre noget sammen, det giver en følelse af mening.«

– Tror du, det rykker noget?

»Det er svært at sige. Men alternativet er ikke at gøre noget, og det er værre.«

Det bekymrer mig, at man ikke tager den situation mere alvorligt, men vi har ligesom opbygget en tolerance over for naturkatastrofer, siger Theresa Scavenius.

– Hvornår er du mest bekymret for fremtiden?

»Her over sommeren har vi haft den her lange tørkeperiode, som blandt andet går ud over landbrugsproduktionen. Det er for mig at se et konkret eksempel på, at der sker nogle skred i det, vi normalt ser som konstanter. Vi er vant til at gå ned i supermarkedet og købe alle vores ting, men hvis store dele af høsten slår fejl, så kan det ændre sig i fremtiden. . Det er lige op og vende i medierne, og så er det væk igen.«

»Over tid er jeg blevet mere og mere frustreret over, at politikerne ikke reagerer på den stigende bekymring hos borgerne og på de advarsler, der kommer fra klimaforskere.«

– Hvornår besluttede du dig for at gå ind i politik?

»Det har været en længere proces. Jeg ved godt, at man ikke kan ændre det hele overnight, men man kunne i det mindste forsøge at gøre et eller andet.«

»På et tidspunkt begyndte jeg at lave noget bestyrelsesarbejde i den andelsforening, hvor jeg bor, og der fik jeg øjnene op for, at man kan gøre meget. Et lille eksempel var, at vi fik sat brandalarmer op i alle opgangene, hvor de var blevet taget ned fem år tidligere, fordi de var gået i stykker. I stedet for at gå og være bekymret for mine og naboens børn, fordi der ikke var brandalarmer i opgangene, fandt jeg ud af, at der ikke skulle mange møder til, før alle i bestyrelsen var blevet enige om, at det var en god idé at sætte dem op. Vores demokrati er jo faktisk baseret på, at borgerne varetager en masse administrative opgaver i samfundet. Det gælder i skolebestyrelser, ejerboligforeninger og så videre, men det gælder også i forhold til nationalpolitiske initiativer. Vi skal blot udnytte de muligheder og sætte os sammen og få tingene til at ske.«

– Hvad er du i gang med i dit politiske arbejde?

»Jeg er ved at bygge en politisk kampagne op, hvor jeg forsøger at rekruttere frivillige til at hjælpe mig med at blive valgt. Forleden mødtes jeg med en gruppe frivillige. Vi snakkede blandt andet om, hvordan vi kommer i gang med at lave kaffemøder med borgerne i min kreds i Nordsjælland. Vi skal også finde ud af, hvad vi skal gøre med hjemmesider og plakater til lygtepælene. Alle sådan nogle ting.«

– Hvad ved du som forsker om klimaforandringerne, som vi andre ikke ved eller ikke er opmærksomme på?

»Min forskning er samfundsvidenskabelig. Det, jeg ved noget om, er den dybe institutionelle forankring, som klimapolitikken forudsætter. Jeg ved for eksempel, at vi er dårlige til at håndtere udfordringerne forbundet med klimaforandringer, fordi vores institutioner ikke er i stand til at respondere på store udfordringer.«

– Burde du som forsker ikke holde dig til at forske?

»Jeg har valgt et meget clear cut. Jeg er forsker, men når jeg stiller op til Folketinget, er det ikke i rollen som forsker. Jeg stiller op som borger, fordi jeg har en viden, jeg gerne vil bringe med ind i politik.«

– Hvornår er du mest optimistisk for fremtiden?

»Det er, når jeg sidder til politiske møder med andre og snakker om, hvordan vi kan skabe en politisk forandring. Der sidder man ikke bare for sig selv med sine bekymringer. Man får følelsen af, at man gennem de demokratiske kanaler faktisk kan ændre noget.«

Da jeg blev forælder, fik jeg en klar fornemmelse af, at det her problem landede på mit bord, siger Stefan Gaarsmand Jacobsen. Jakob Dall

– Hvornår er du mest bekymret for fremtiden?

»Det rammer mig tit, når jeg har fri. Hvis jeg sidder på mit kontor og forsker, så er jeg mere optaget af at få detaljer på plads end af at være bekymret. Det bliver jeg først senere, når jeg har tid til at reflektere over de større linjer i min forskning, eller når jeg læser på noget af det mere overordnede.«

»Nogle gange er jeg kommet til at læse bøger om emnet lidt for sent om aftenen. De opsamlende værker, som beskriver konsekvenserne af klimaforandringer bredere kulturelt, de er simpelthen gift at læse for sent. Jeg kom til at læse en kulturvidenskabelig klimabog, The Ends of the World, en sen aften i en sommerferie. Selv om den ikke er så teknisk præcis, og jeg er uenig i meget af det, forfatterne skriver, så ramte nogle af deres fremtidsforestillinger ret hårdt, og tankerne blev ved med at fare rundt til langt ud på natten.«

– Hvornår besluttede du dig for at engagere dig i klimadebatten?

»Da jeg blev forælder, fik jeg en klar fornemmelse af, at det her problem landede på mit bord. I min søns levetid vil der være risiko for, at verden vil ændre sig markant i forhold til den, vi kender i dag. Hvis der kommer en tre eller fire graders opvarmning, som der er tale om nu, så vil det få en stor betydning for vores liv, for eksempel i forhold til hvor mange fødevarer vi er i stand til at producere. Det virker ikke som nogen god opskrift på en fredelig fremtid.«

»I min søns levetid vil der være risiko for, at verden vil ændre sig markant i forhold til den, vi kender i dag.« Jakob Dall

– Hvad er det seneste du har gjort som aktiv i klimadebatten?

»Jeg var med til at samle en række forskere om at skrive et opråb i Politiken i maj. Faktisk havde jeg et halvt år i forvejen diskuteret med de øvrige initiativtagere, fordi vi mente, at der er et for stort gab mellem det, der bliver diskuteret internt blandt klimaforskere, og det, der bliver diskuteret blandt meningsdannere og politikere på Christiansborg. Under et forskningsophold i London fik jeg endelig fundet tid til at formulere problemet. Vi samlede derefter en gruppe af eksperter inden for feltet og begyndte at formulere en tekst, som vi gerne ville have andre til at medunderskrive. På et tidspunkt gik det op for os, at vi kunne samle ret mange.«

– Hvad ved du som forsker om klimaforandringerne, som vi andre ikke ved eller ikke er opmærksomme på?

»Det forekommer mig, at mange ikke er klar over implikationerne af klimaforandringerne. Én ting er at opstille modeller for temperatur- og havstigninger. Man kan lave et kort over, hvor meget havene stiger og påvirker forskellige områder. ’Hvor højt ligger mit hus?’ vil folk spørge sig selv. Det er ikke et irrelevant spørgsmål, men der er en hel masse andre forandringer som følger af temperaturstigninger og havvandstigninger, som folk måske har sværere ved at forholde sig til. Vejrforandringer og storme, men også at det påvirker planteliv og dyrkningsforhold på jorden.«

Jason Box

– Hvornår er du mest bekymret for fremtiden?

»Når jeg zoomer ud. Som forsker bruger jeg det meste af min tid på at zoome ind. Hvis jeg skriver en rapport, så bruger jeg meget tid på de numeriske analyser eller på at finde medforfattere. Man mister nogle gange overblikket over det store billede. Men når jeg har tid til at kigge på det, så siver det ind, hvad det er, der sker.«

– Hvornår besluttede du dig for at blive aktivist?

»Da jeg skulle være far. Risikoen blev langt mere virkelig. Forældre bruger meget tid på at beskytte deres børn, og det at engagere sig i kampen mod klimaforandringerne er det samme. Det er en måde at beskytte sit barn på.«

– Hvordan har du været aktivistisk?

»Tidligere har jeg været til adskillige mobiliseringer, hvor vi stod med bannere og flag og forsøgte at få politikernes opmærksomhed. Jeg har også været med til en sit-in foran Det Hvide Hus mod Keystone XL (olierørledning i Nordamerika, red.). Det er ikke tilladt at sidde der, så man bliver anholdt.«

»Jeg var mere aktiv, inden jeg flyttede til Danmark. Dengang var jeg professor på et universitet, og det var mere socialt og politisk acceptabelt at engagere sig. Nu arbejder jeg for det offentlige, GEUS (De Nationale Geologiske Undersøgelser for Danmark og Grønland, red.), og jeg skal være mere forsigtig. Jeg er nødt til at lave en skarp skillelinje mellem mit arbejde og min rolle som borger.«

– Hvad ved du som forsker om klimaforandringerne, som vi andre ikke ved eller ikke er opmærksomme på?

»Jeg bruger al min tid på et emne og forstår de fysiske sammenhænge, så jeg kan godt sige til folk: Jeg har læst litteraturen og forstår de fysiske sammenhænge, og min professionelle vurdering er, at vi har et problem. Vi skal have 900 billioner tons CO2 ud af atmosfæren. Det er vi ikke rigtigt begyndt på. Derudover så gør det en forskel, at jeg har rejst til Grønland flere gange om året for at lave målinger og har været vidne til, at landskabet har ændret sig. Når du med dine egne øjne ser, at landskabet forandrer sig i løbet af få år, og ser meget store områder, hvor isen bliver tyndere og ender i havet, så bliver det mere virkeligt for dig. Mere virkeligt end et diagram i en rapport.«

– Burde du som forsker ikke holde dig til at forske?

»Det korte svar er, at forskere også er borgere. Forskere har også børn. Forskere stemmer også og kan også bruge deres rettigheder ved at stemme. Nogle gange vurderer man som forsker, at det ikke er nok. Det er en personlig vurdering, og der vil være en risiko ved at komme med en anbefaling af en bestemt politik på området eller ved at blive anholdt i en demonstration. Så ja, det er et dilemma. Men nogle har argumenteret for, at politikere ligefrem bør være aktivistiske, fordi de ved mere end de fleste andre om emnet. Og hvis du har fakta i orden, så bør man kunne sige, hvad man vil.«

– Hvornår er du mest optimistisk for fremtiden?

»Der sker meget i virksomhederne og regionalniveau, for eksempel i USA i byerne og staterne. Ikke på landsplan. I Washington har der ikke været en substantiel politisk beslutning på området siden 1996, men det kommer der fra Google, Tesla og virksomheder som dem.«