Hvordan vinder man de afgørende debatter i den kommende valgkamp? Information har svaret: Man trækker Sverigekortet. En parallel til vores naboer er et stensikkert retorisk trick, der kan give din politiske modstander problemer. Her følger en udtømmende analyse af, hvordan de politiske fløje med fordel kan bruge Sverige som et eksempel til efterfølgelse – eller som et middel til at skabe afsky.

1. Arbejdsmarkedspolitik

Venstre, Liberal Alliance, Konservative: Slagsmålet om Sverige viste sig senest i denne uge, hvor Dansk Arbejdsgiverforening foreslog forringelser af sociale ydelser som førtidspension, sygedagpenge og kontanthjælp. Initiativerne var inspireret af Sverige, hvor den borgerlige regerings reformprogram Utanforskab ifølge Statistiska Centralbyrån (det lyder også federe på svensk) har fået 200.000 mennesker væk fra overførselsindkomsterne. Nedskæringer af velfærdsstaten efter svensk forbillede er det perfekte argument.

Venstrefløjen: De præcis samme udviklinger kan dog bruges af venstrefløjen til at argumentere for det modsatte: At mange er kommet i arbejde skyldes nemlig slet ikke de lavere ydelser, men den kæmpemæssige sociale indsats, som Sverige har gennemført over for langtidsledige. Derudover har de lavere ydelser medvirket til, at antallet af arbejdsløse og syge, som er fattige, er tredoblet på 10 år. Danmark bør derfor ikke gøre som i Sverige hvad angår nedskæringer, men dog massivt investere i sociale indsatser alligevel.

Tip: Endnu har ingen vist opdaget, at den nye svenske regering er på vej med en forhøjelse af dagpengesatsen og dermed går stik imod det, som Dansk Arbejdsgiverforening er inspireret af. Ifølge Informations analyse vil netop forhøjelsen af de svenske dagpenge være et effektivt argument i den kommende valgkamp for begge fløje som eksempel på det henholdsvis mest tåbelige og mest progressive – så svaret på de fleste politiske spørgsmål nok engang: Sverige.

2. Flygtning og asylpolitik

Udlændingepolitikken ser ud til at blive det helt store tema i den kommende valgkamp, og her er Sverigekortet nærmest en selvfølge. En hvilken som helst politiker med respekt for sig selv bør drage mindst én parallel til Sveriges flygtninge- og asylpolitik i løbet af valgkampen. Der er masser af tal at tage af. Sverige tager x antal flere flygtninge, får x gange så mange asylansøgere. Sverige tager flest i Europa, Sverige tager flest målt per indbygger. Sverige tager i det hele taget bare flest.

Dansk Folkeparti, Venstre og Socialdemokraterne: De mest højreorienterede partier i flygtningedebatten kan oplagt bruge tallene til at fremstille svenskerne som tossedumme og som skræmmeeksempel på, hvor galt det kan gå, når man er blødsøden. »Vi skal ikke ende som Sverige«, »Se hvor galt det er gået i Sverige, det var også sket her, hvis vi ikke havde strammet op« osv.

Enhedslisten: De venstreorienterede partier (som udgør Enhedslisten) kan bruge tallene til det præcis modsatte – nemlig at appellere til fællesskabsfølelsen og argumentere for, at det sagtens kan lade sig gøre både at tage ansvar for flygtninge og have en fungerende velfærdsstat. Åbne kasser og åbne grænser – det er intet problem – bare se på Sverige.

3. Sundhedspolitik

Der er formentlig ikke den helt store forskel på Danmark og Sverige på dette område: Også i Sverige er der ventetid til speciallæger og operationer. Men det er ikke det samme som, at der ikke kan trækkes paralleller til Sverige, når det kommer til sundhedspolitikken, der kommer til at fylde godt i valgkampen. Der er nemlig altid tal at finde, og danskerne har overordnet et billede af, at det svenske velfærdssamfund og dermed sundhedssystem fungerer langt bedre end det danske – det både kan og skal de politiske blokke udnytte.

Begge blokke: Det smarte ved at tale ind i en generel opfattelse er, at hvis det er småt med tal og statistikker, kan man bare sige, at man har hørt, at københavnske børnefamilier er begyndt at køre til Malmø, når deres børn er syge, fordi de er trætte af at sidde i syv timer i akutmodtagelsen på børneafdelingen på Hvidovre hospital.

Hvad den mere personlige sundhed angår, kan man som altid henvise til svenskernes kontrollerede forhold til spiritus. Det kan tjene som et skræmmeeksempel – »Vi skal jo ikke ende som Forbudssverige« – hvis man vil appellere til det liberale/frisindede segment. Men her kan svenskerne også bruges som moralsk forbillede, hvis man vil nå de vælgersegmenter, som læser Politiken og derfor er stærkt bekymrede for børns brug af iPad og teenageres druk i Prag.

En lille detalje i den forbindelse: I de senere år er danskerne begyndt at spise så meget slik, at Zetland har udgivet en single om det. Også her er Sverige interessant, for svenskerne spiser endnu mere slik. De blander lösgodis i kæmpemæssige beholdere med priser på helt ned til 40 svenske kroner kiloet. De sidder så og guffer det foran fjernsynet i stedet for at drikke vin med deres venner – det kan muligvis bruges i en ophedet debat, der også kan inkludere en diskussion om grænsehandel og det faktum, at københavnske slikbutikker køber billig lösgodis i Sverige og blander det i deres bland-selv-beholdere, og det er da bare for godt/dårligt.

4. Værdipolitik

Højrefløjen: Svenskerne er bedre og mere moralske mennesker end os. Det er et faktum. Spørgsmålet er bare, hvordan du bruger det til din fordel i den politiske debat. For højrefløjen er Sverige det klareste eksempel på, hvor galt det går, når den venstreorienterede moralisme bliver statsbærende. Det bliver et ufrit samfund, hvor man ikke må sige ’neger’ eller udtrykke sig indvandrerfjendsk i den offentlige debat, og hvem ønsker egentlig det? Her er der også mulighed for at sætte handling bag de anti-svenske holdninger og promovere sig selv ved at forslå asyl til det stærkt undertrykte svenske kunstnermiljø også kendt som Lars Vilks og Dan Park. På den måde kan man både vise, hvor ufrit Sverige er, og samtidig illustrere sin enorme respekt for de individuelle frihedsrettigheder.

Venstrefløjen: Netop for venstrefløjen er anstændigheden en svær balancegang, fordi Sverige på den ene side er det lysende fyrtårn med poststrukturalistiske børnehaver og feministiske partier, som man kun kan gøre alt for at stræbe efter, men på den anden side også for ofte tager den helt udover kanten og dermed for nemt ender i en ren foræring til højrefløjen. Som da den svenske Transportstyrelse gjorde det ulovligt at have tallet 786 på nummerpladen, da det – ifølge et par Google opslag – måske kunne være en henvisning til frasen Bismillah al-Rahman al-Rahim, og dermed være anstødelig for muslimer. Men undgår venstrefløjen de værdipolitiske svensker-fælder, højrefløjen opstiller, er der også stemmer at vinde her. Der er jo danskere, som synes, det er forbilledligt, når skiftende mandlige socialdemokratiske ledere erklærer sig som feminister.

5. Zlatan Ibrahimović

Venstrefløjen: Når det kommer til integration, har Zlatan Ibrahimović i en årrække været venstrefløjens foretrukne eksempel på, at den inkluderende svenske mentalitet er givtig for det svenske landshold og dermed samfundet generelt. Zlatan er 33 år, så han vil næppe være en attraktiv reference ved næste valgkamp, og det er derfor bare om at bruge ham nu. Gerne med det retoriske spørgsmål: »Hvor er den danske Zlatan?«

Højrefløjen: De fleste svensker-referencer fungerer perfekt for begge fløje, men Zlatan Ibrahimović er undtagelsen: Højrefløjen bør for alt i verden undgå at tale om ham. Der er ingen point at hente her, og man skal slet ikke begynde at lave sjov med hans forvoksede ego og fordrejede selvopfattelse. Dertil er han stadig for god til at spille fodbold.

6. Diverse Sverige

På journalistuddannelserne undervises der i at drage paralleller til Sverige i så mange artikler som muligt. Hvis man har et eller andet obskurt problem, man kan få en ekspert eller to til at problematisere i Danmark, så mon ikke, at de har løst det lidt bedre i Sverige? Partierne bør supplere deres egne ideer på samme måde, og de nævnte temaer er ingen begrænsing. Svenskerkortet kan altid spilles.

Venstre: Fremhæv alt, hvad den borgerlige regering gjorde, mens den var ved magten. Kritiser alt det, den socialdemokratiske regering nu vil lave om. Hold et godt øje til den svenske kriminalitets- og voldtægtsstatistik. Måske er der noget, der kan bruges til at minde om 90’ernes blødsødenhed?

Socialdemokrater: Det samme som Venstre. De danske Socialdemokrater har dog det problem, at Sverige rent faktisk stadig har et socialdemokrati med et venstreorienteret program. Derfor er svenske eksempler bedst, hvis det skal bruges som begrundelse for at skifte kurs fra den nuværende. Vi råder derfor til at holde lav profil med Sverige i denne valgkamp, men at bruge Sverige som det primære argument for at skifte kurs, når magten er tabt.

Enhedslisten: Sexkøb (hvis man altså stadig mener det skal være kriminelt – Information har mistet overblikket), affaldssortering (svenskerne sorterer helt vildt meget affald), familiepolitik (her får man selvfølgelig også flere og flere rettigheder i Sverige), alle former for socialkonstruktivisme i børnehaver, vuggestuer, skole, seksualitetsundervisning, rettigheder til mennesker med handikap, transportpolitik, landbrugspolitik, dyrerettigheder osv. osv.

Dansk Folkeparti: Intet. Der er absolut intet at lære af Sverige for Dansk Folkeparti, og partiet skal bare fortsætte kursen med at erklære Sverige som Europas DDR og bruge Sverige som eksempel alt, hvad der var galt med Danmark, før Dansk Folkeparti fik det stoppet.