de Marin Pana , 11.3.2018

Potrivit datelor publicate de Eurostat, nivelul de trai din regiunea București-Ilfov a fost în 2016 de 139% din media UE, conform PIB/locuitor la paritatea puterilor de cumpărare standard (ajustat cu nivelul preţurilor naţionale).

Astfel, zona Capitalei a devansat în termeni comparabili zone metropolitane europene precum Madrid (125%), Berlin (118%), Roma (110%) sau Lisabona (102%)

De reţinut, urmare a calculării unui nivel al preţurilor de doar 50,7% din media europeană, cele 20.500 euro/locuitor în valori nominale au echivalat cu 40.400 euro/locuitor ca putere de cumpărare, ambele praguri, cel de 20.000 euro şi cel de 40.000 de euro fiind depăşite în premieră.

Vestea bună este că România mai figurează acum cu doar trei regiuni de dezvoltare în topul celor mai sărace regiuni ale UE, faţă de cinci regiuni în urmă cu doi ani, şi regiunea Vest a reuşit să atingă un obiectiv mai vechi fixat la aderare, cel de 60% din media UE şi acum avem două regiuni care îndeplinesc acest criteriu, teoretic necesar pentru adoptarea euro.

Cresc sever decalajele interne între regiuni

Vestea proastă este că decalajele între zonele mai bogate şi cele mai sărace ale ţării s-au majorat în continuare iar falia dintre capitală şi restul ţării ( nemaivorbind de judeţele apropiate ) s-a majorat considerabil.

Semnificativ, dacă Bucureşti-Ilfov a urcat cu nu mai puţin de zece puncte procentuale în statistica Eurostat în decurs de doi ani, regiunea Sud-Est este singura care a bătut pasul pe loc, cu avans zero.

Cele trei regiuni ale României rămase la coada UE sunt:

Regiunea Nord-Est (aflată la 34% din media UE şi pe locul cinci în clasamentul sărăciei europene),

Regiunea Sud-Vest Oltenia (cu 42% şi locul 7)

Sud-Muntenia (cu 46% şi locul 12-13, alături de nordul Greciei, deşi se află „la o aruncătură de băţ” de Bucureşti )

Desigur, şi alţii „au faliţii lor”, de văzut şi plasarea pe locul secund în clasamentul sărăciei a unei regiuni din Franța, și anume Mayotte, care a înregistrat un nivel al PIB/locuitor de doar 33% din media UE.

În afară de aceasta, au mai apărut la coada celor 276 de regiuni europene analizate cinci regiuni din Bulgaria (din cel mai slab clasate șapte !), tot cinci din Polonia ( dar cu valori ceva mai mari ale PIB relativ) şi patru din Ungaria.

Totodată, se cuvine menţionată sărăcia în creştere, tot mai evidentă din Grecia, ţara care ne-a înlocuit cu două regiuni faţă de situaţia din 2014, ceea ce ar trebui să ne pună în gardă.

Dacă nu suntem atenţi cu politicile economice duse, ce creşte şi nu creşte sustenabil se poate duce şi înapoi în jos.

De altfel, Regiunea Sud a ieşit din topul sărăciei nu pentru că ar fi progresat ea, ci pentru că au regresat grecii.

De remarcat atenuarea uşoară a contrastului discret existent în jumătatea de est a țării (Macroregiunea Doi), între cele 36% ale regiunii Nord-Est ( care a reuşit să treacă pragul de 10.000 de euro pe locuitor la pps). Precum şi avansul destul de bun consemnat de nord-vestul ţării, care a trecut pragul de 50% din media UE şi a depăşit regiunea de pe diagonala naţională, cea de Sud-Est. De unde se vede importanţa infrastructurii, chiar şi a altora, dacă noi nu am fost în stare să înregistrăm progrese clare.

O atenţie specială ar merita şi diferența exagerată între aria București-Ilfov și Regiunea Sud-Muntenia din care face parte zona Capitalei.

Aceasta a depăşit raportul de 3 la 1.

Ceea ce implică faptul că o trecere din Giurgiu la București este echivalentă cu cea dintre Călăraşi şi Viena.

Pentru referință, menționăm că recordul nivelului de trai este deținut de Regiunea Inner London – West cu 611% din media UE.

Aceasta este urmată de Luxemburg (257%), Dublin (217%), Bruxelles şi Hamburg (fiecare cu câte 200%), Hamburg (200%). 19 de regiuni ale Uniunii au un nivel de trai cu 50% peste media UE ( dintre care patru în Germania trei în Marea Britanie și două în Austria).

Interesant, fie şi din perspectiva istorică a Imperiului Austro-Ungar, Bratislava (184%) depăşeşte cu puţin Praga (182%), iar ambele s-au distanţat de Viena (153%). Ceea ce nu reprezintă neapărat un lucru bun ci reflectă o dezvoltare dezechilibrată în teritoriu, care se regăseşte şi la noi. Unde dezvoltarea reţelelor de transport urban şi extinderea serviciilor locale ar cam trebui să descongestioneze Capitala.