Oslo før: Sist kommunen bygde selv

Oslo kommune skal nå vurdere å være med på å bygge utleieboliger. Det ble svært vellykket da Kristiania kommune gjorde det for 100 år siden.

Torshovbyen strakte seg langt opp i Sandaker og ble bygd med stolthet; hvorfor skulle søyler og symmetri kun være forbeholdt den finere del av Kristiania? Leif Gjerland

21. november 2016

Gjennom hele 1800-tallets store utbygging hadde private utbyggere tjent godt på å bygge utleieboliger for byens mange nye fabrikkarbeidere. Dette hadde ført til arbeiderstrøk med mengder av småleiligheter innenfor mørke og trange bakgårder, og byens dårligste oppvekstsvilkår i slumstrøk som var blitt til under en bortimot fraværende kommunal styring.

I 1899 forvandlet et stort boligkrakk den viltvoksende hovedstaden til en depresjonsby der all nybygging stoppet opp, og 10 prosent av byens befolkning måtte flytte.

Lys og luft

Denne utviklingen skremte de private boligbyggerne, så da boligbehovet vendte tilbake måtte fellesskapet trå til som utbygger. Ja, allerede i 1902 fikk Kristiania kommune bygget to store utleie-kompleks øst i byen.

Les også Dette er arkitektur som gir god helse

Der en utbygger fra 1800-tallet ville sett store muligheter for fortetting og større leieinntekter, skapte 1900-tallets kommunale boligbygging sunnere oppvekstvilkår og større menneskeverd. Leif Gjerland

Nå hadde dessuten nye idealer om å bygge med «Lys og Luft» endelig nådd Kristiania kommune, og en kommunal leiekontrakt ble tegn på hederlighet; både vandel, renslighet, giftermål og fast inntekt måtte være på plass dersom man skulle få komme i betraktning!

Skryteprosjekt

I april 1914 ble det så opprettet et kommunalt boligkontor som skulle sørge for boliger til «smaakaarsfolk og de mindre bemidlede» øst i byen. Kristiania bystyre kjøpte bl.a. storparten av de flate Torshovjordene ved datidens bygrense, og det kommunale boligkontoret sørget for bygging av det som skulle bli kommunens skryteprosjekt med bakgårder som parker og bolighøyder på sjelden mer enn tre etasjer.

Det stolte Ilakomplekset markerte slutten på epoken med ren kommunal boligbygging. Kanskje går vi nå inn i en ny epoke? Leif Gjerland

Mellomkrigstiden ble altså tiden for en stolt kommunal boligbygging som kommunen selv oppsummerte slik: «I nittiårenes kaserner kunde folk få husrum, i den moderne leiegård er det mulig å skape et hjem!».

Lagt på is

Så nådde byen 1930-tallet, og de konservative vant kommunevalget. Kommunal boligbygging ble lagt på is, Uelandsgates stolt prangende Ilakompleks fra 1930 ble det siste kommunebygde prosjektet det nystiftede OBOS overtok som kommunens byggende organ.

Og så vil årene fremover kanskje vise oss om en ny kommunal boligbygging vil bli like vakker og suksessfylt som mellomkrigstidens.

Leif Gjerland (leif.gjerland@gmail.com) er byvandrer og historieformidler. Han skriver i Aftenposten om historiske Oslo.