Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

DAVOS (Dagbladet): Siden langrennsirkuset er tilbake på den arenaen der astmadebatten fikk en overdose for to år siden, er det grunn til å spørre med den erfarne kommentator Jacob Hård i Sveriges Television (SVT):

Hvor kommer Norge-hatet fra?

TV-veteranen er flau over oppførselen til mange av sine egne seere etter Martin Johnsrud Sundbys seier på Lillehammer sist helg:

- Det spys galle over Sundby og alle andre norske skiløpere i et omfang som kjennes direkte usmakelige, skriver Hård i en kommentar på svt.se før han punkt for punkt tilbakeviser sine svenske landsmenns anklager mot norsk langrenn:

- Nå må vi besinne oss. Det er på tide å få rett proposjon på det som har hendt, mener han.

BETENKT VETERAN: Rutinerte Jacob Hård (til venstre) før en av SVTs OL-satsinger, Veteranen liker ikke svenskehetsen mot norsk langrenn. FOTO: Scanpix/Cornelia Nordström. Vis mer

FOR SVT-kommentatoren og alle oss andre gjelder det fortsatt å ta en eventuell debatt når den internasjonale granskingskommisjonen kommer med sin faglige vurdering av de norske medisineringsrutinene over nyttår. Men der stopper det diskutable i norsk langrenn. Derfor spør Hård retorisk svenskene::

- Er det Norge som er den største faren for skisportens framtid? Er det Norge vi skal fokusere på i jakten etter de mest utspekulerte; de som truer idrettens ide og hele eksistens

For Jacob Hård er blant dem som såvisst har fått med seg at kommisjonen foreløpig har valgt å la de norske skiheltene bli medisinert som før, og legger lakonisk til:

- Det ser ut å være lett å glemme at halve det svenske landslaget også går på astmamedisin.

Hård holder seg til det som er etablert som sannhet i de ulike sakene, og konklusjonen hans er drepende ironisk om årsaken til den svenske hetsen:

- Så hvor kommer Norge-hatet fra? Neppe fra fakta om doping. Det kan vel ikke være den norske suksessen som provoserer hinsidig all fornuft?

DEN provokasjonen plager i så fall bare halve Sverige. Gjennomgående har de norske løperne fått støtte av sine svenske konkurrenter, og de som kjenner hverdagen i sporten.

For eksempel Aftonbladets meget dyktige kommentator Petra Thoren som selv gjennomførte en måneds treningsopplegg på astmamedisin for å få en følelse av hvordan slik medisinering fungerte på en idrettsutøver som ikke hadde et snev av ødelagte luftveier.

Det fungerte ikke. Thoren presterte dårligere fysisk på medisin hun ikke trengte. Hverken i denne helt uvitenskapelige moro-testen eller i de faglige solide arbeidene er det funnet tegn på at astmamedisinering gir en unormalt forbedret fysisk prestasjonsevne i utholdenhetsidrettene.

MEN for mange svensker holder det ikke med vitenskap. Selv ikke blant vitenskapsmennene. Dosent Lars Larsson, formann i Riksidrottsforbundets dispensasjonskomite, sa nylig at han var overbevist om at Sundby brukte astmamedisin for å dope seg. Det betydde visst ingen ting at heller ikke Larsson kunne dokumentere noen faglig støtte for synet sitt og at både dopingjegerne i WADA og dommerne i CAS har slått fast at Sundbys medisinering ikke var noe bevisst forsøk på å oppnå en prestasjonsfordel:

Svensk idretts medisinske ekspert følte det annerledes.

Eller som han ikke helt vitenskapelig presist forklarte sin underliggende dopingteori i Aftonbladet:

- Sundbys astmadosering kan ikke ha skjedd på så mange andre måter.

Nåja; her holder det vel med bare en annen måte. Nemlig at Martin Johnsrud Sundby ikke ønsket å svindle noen under verdenscupen i Davos for to år siden, men den renndagen bare prøvde å bli frisk nok til å få gå på ski på normalt nivå.

DET normale for halvparten av det svenske skipublikummet er blitt følelsene, og et par av de største mediene spiller opp. Da jeg forleden fortalte om hvordan svensk skisport manglet blodprofiler på stjernene sine, ble saken slått stort opp både hos Aftonbladet og Expressen.

Det deres sportsjournalister ikke brydde seg om å fortelle fra denne kommentaren var det grunnleggende ressonementet mitt at både svensk og norsk skisport i kraft av sin kultur er gjennomgående rene. Det passet ikke at en norsk sportskommentator trodde fullt og fast på svensk skisport til tross for et dårlig antidopingopplegg der de viktige blodprofilene manglet:

Avisene ville ha nabokrangel om doping; ikke en analyse som prøvde å forklare hvorfor denne barnslige snøballkastingen mellom Norge og Sverige er totalt meningsløs.

Først da jeg henvendte meg direkte til de svenske kollegaene, ble stoffet mitt satt inn i riktig sammenheng. Men bare i Aftonbladet. Expressen som til vanlig er Dagbladets nære svenske samarbeidspartner, lot feiltolkningen stå og klikkene bestemme.

SLIK blir det jo lettere for den gamle skilegenden Toni Gustavson plutselig å føle at Therese Johaug lyver og at den norske jenta egentlig hadde vært på apoteket selv for å skaffe seg en leppesalve med litt kjapt steroiddop. Og slik blir det utrolig nok fortsatt spalteplass på den mer enn rabiate sportskommentatoren Lasse Anrell som nylig spekulerte i hvorvidt det var Petter Northugs spurtkapasitet eller noe annet som gjorde at nordmannen etter hvert alltid vant over Sveriges Marcus Hellner inn mot mål:

ENDA EN NORDMANN FORAN: Marcus Hellner i skyggen av Petter Northug. Noe så banalt kan ikke være nok til å nære hat mot Norge. FOTO: Maja Suslin/TT / NTB scanpix. Vis mer

- Jeg har ingen anelse, jeg er ikke medisiner, liksom ertet Anrell i retning oss, men dette våset er ikke broderlig moro. Over tid ødelegger mistenkeliggjøringen for to nordiske skimiljøer som gjennomgående har konkurrert rent.

ALT for mange av det en gang så kunnskapsrike og rasjonelle svenske idrettspublikummet, har mistet realismen i vurderingen av nasjonalsporten langrenn.

Om det skyldes noe så banalt som at de er blitt utklasset i skisport de siste tiårene, har jeg ingen anelse om.

Og det har ikke noe å gjøre med at jeg ikke er svensk.