I ett avsnitt av The Simpsons hamnar Homer i japanskt fängelse. Med karakteristisk sömngångarblick knallar han dock snabbt ut genom cellväggen - som är gjord av rispapper.

Expressen har i flera artiklar berättat om två kriminella bröder i Ronneby. Det är samtidigt en skildring av en migrationspolitik som tycks lika funktionell som en cell med järnlås och pappersväggar.

När brödernas mor, för drygt tio år sedan, fick avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd, gjorde hon klart för Migrationsverket att hon inte tänkte lämna Sverige. Trots det fick hon fortsatt dagpenning, om än nedsatt, och verket ordnade en lägenhet åt henne och de två sönerna - som också fick avslag - i Ronneby.

Där blev bröderna snabbt ökända. Storebror dömdes för bland annat rån och misshandel, men straffen blev knappast avskräckande: 150 timmars ungdomstjänst och skyddstillsyn.

Lätt att rymma från Migrationsverkets förvar

Fyra år efter asylavslaget, 2011, överlämnades hans utvisningsärende till polisen. Två år efter det togs han till förvaret i Åstorp - och rymde. Strax därefter sökte han uppehållstillstånd igen.

De närmaste åren upprepades historien: nytt avslag, nya domar, mer samhällstjänst och skyddstillsyn. Och nya rymningar från förvaren i Åstorp, Flen och Kållered.

Lillebror följde en liknande bana, begick en massa brott men har fått så kallad åtalsunderlåtelse. Först 2018, åtta år efter det första gripandet, fick han några månaders fängelse.

Båda bröderna har nu utvisningsbeslut och återreseförbud - men bara i två år. Och en ny asylansökan kan de snart lämna in, Storebror redan i februari.

Usel migrationspolitik göder skuggsamhället

Det är en charad. Ingenting är på allvar. Avslag, utvisning, förvar, straff, allt hanteras med vag sömngångarblick från myndigheternas sida.

Men detta haveri bär svenska politikers många fingeravtryck. De flesta partier insisterar visserligen på att migrationspolitiken ska vara generös men bestämd: ett ja är ett ja, ett nej är ett nej, och så vidare. Men lagar och regler är inte utformade för att upprätthålla ett sådant system. Tvärtom.

Den som inte vill lämna landet har vida möjligheter - och starka drivkrafter - att stanna. Utvisningsbeslut preskriberas generellt efter fyra år och då kan man ånyo ansöka om uppehållstillstånd. Förvaren är misskötta och lätta att lämna, tvångsutvisningarna har minskat kraftigt från redan låga nivåer, utlänningskontrollerna är få och ineffektiva.

Till vissa länder är det svårt att tvångsutvisa människor, men ingenting tyder på att Sverige systematiskt uttömmer de möjligheter till påtryckningar som finns.

Som en följd breder skuggsamhället ut sig. Medborgarnas tilltro till politiker och myndigheter undergrävs. Migrationspolitikens legitimitet äventyras.

I det senaste reportaget luftas tanken att Storebror och Lillebror kanske borde få stanna efter så många år i detta svenska limbo. Men det är just så man inte kan tänka. Ska Sverige ha reglerad migration måste reglerna gälla på individnivå. Annars faller systemet.

Läs också:

Vad hände med Ygemans mål om 80 000 utvisningar?