Under sommaren 2014 påstod Adrian Kaba, (S) och förbundsstyrelseledamot i Socialdemokrater för Tro och Solidaritet, att terrororganisationen IS skulle vara tränad av den israeliska säkerhetstjänsten Mossad. Det var andra gången som han kritiserades för att sprida en antisemitisk konspirationsteori. Så tidigt som 2012 använde han begreppet “judisk-europeisk sammansvärjning” i en ledare i den socialdemokratiska tidningen Tro och Solidaritet. Ledaren togs bort efter omfattande protester.

Hatet mot judar är kanske mer aktuellt än någonsin, bland annat efter terrordådet mot Charlie Hebdo och en kosheraffär i Paris.

I Malmö har det anmäls fler antisemitiska brott än någon annanstans i Sverige. Judar där får utstå glåpord, äggkastning och försök till regelrätt misshandel. Men antisemitismen i Sverige kommer inte längre främst från nynazismen. Istället handlar judehatet om konflikten mellan Israel och Palestina. Något som vare sig riksdagsledamöterna Hillevi Larsson (S) eller Sestrajcic (V) borde vara omedvetna om. De har bägge, under mer än ett decennium, byggt sin politiska plattform på denna väljargrupp och torde var väl bekant med var olika personer står i sakfrågan. Att de med kort varsel ställde in sitt deltagande i dagens konferens i Malmö, där de var två av huvudtalarna, måste skett brådstörtat och under extern press.

Socialdemokraterna har sedan Göran Perssons ministär en lång tradition av att ta religiösa hänsyn i utformningen av sin politik. Nu i regeringsställning faller allt fler pusselbitar på plats. Mehmet Kaplans roll i regeringen klarnar allt mer när även Tobias Peterssons redogörelse läggs till detta. Peterson redogörelse av organisationen FILISTIN är ingående samtidigt som kopplingarna mellan Muslimska Brödraskapet och AKP synliggörs.

Nu står Sverige där vi står. Vi har erkänt Palestina men då ställer det även krav på såväl vår regering som våra valda riksdagsledamöter och sido-organisationer. Främst Hillevi Larsson är väl förtrogen med den palestinska politiska miljön varför hennes aningslöshet om var företrädare står i förhållande till antisemitism bör betraktas som orimlig. Lika orimlig som Mehmet Kaplans visade omedvetenhet om extrema politiska ställningstaganden i den turkiska diaspora som han rör sig i.

Inför Stefan Löfvens besök i Vita Huset, där han tillsammans med de övriga nordiska regeringscheferna kommer diskutera extremism och terrorism är det inte osannolikt att han kommer få en rad med frågor från situationen i Malmö och antisemitism till inom biståndsområdet och socialdemokratins relation till extrema rörelser.

Det pågår idag ett arbete att sätta ihop arbetsmaterialet i Vita Huset där framför allt finansieringen av terrorrörelser kommer komma upp på dagordningen. I spåren efter ”The Panama-papers” har forensiskt material kunnat visa hur olika länders biståndsmedel slussats vidare till organisationer utan verksamhet för att sedan försvinna. Stefan Löfven gör sannolikt klokt i att säkerställa att Sverige inte återfinns bland de länderna som har dålig kontroll på var pengarna hamnar i slutändan. Har han inte det kommer det bilaterala samtalet bli något pressat.

Vi kan inte ha en ordning där vi har positiva nära relationer med organisationer som förespråkar folkmord lika lite som vi bör ha bristande uppföljning och styrning av biståndsmedel. Ingen vill att vårt bistånd dyker upp i Panama, eller ännu värre – som medel för terrorfinansiering. Stefan Löfven gör sannolikt oss en tjänst om han kan säkra upp bra svar på de frågor han nu kommer få på tu man hand.