Eksterne kommentarer: Dette er en debattartikkel. Analyse og standpunkt er skribentens egen.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Er utlendingsloven for rigid? Justisministeren vår kan synes å mene det. På politisk kvarter den 31. mai i år forklarer han at han har handlet i god tro når han og hans familie skulle skaffe seg au pair.

De hadde pliktskyldigst lest en gammel brosjyre, og dessuten forholdt seg til et svært profesjonelt byrå som i følge dem selv hadde fått muntlig avklaring på at det var OK at au pairen kunne flytte inn.

Disse forskjellige kildene viste seg altså i følge UDI å ikke stemme med lovverket. Derfor ble Kallmyrs au pair både bedt om å forlate landet, og straffa med et innreiseforbud.

Den unge kvinnen som skulle på kulturutveksling, har nå blitt stengt ute fra muligheten til å lære mer om norsk og europeisk kultur, men hun har i det minste fått et lite innblikk inn i en del av det norske samfunnet: vårt rigide og strenge lovverk overfor utlendinger, særlig de fra utviklingsland.

Denne praksisen kan jo mange av oss oppfatte som hjerteløs. Var det så farlig at au pairen flytta inn som gjest hos justisminsteren, der hun i følge Kallmyr har fått kose seg uten å trenge å gjøre husarbeid?

For min del kan reglene godt mykes opp, selv om det klokeste kanskje hadde vært å avvikle hele au pair-ordninga i sin nåværende form. Likevel er det verdt å merke seg den nye linja til Kallmyr overfor håndhevelsen av lovverket.

I akkurat dette tilfellet mener Kallmyr altså at brosjyrer, muntlige beskjeder og «vanlig praksis» skal veie tyngre enn de lovene og reglene han styrer over. Her bør nåde gå for rett, særlig med tanke på at han og familien har handlet i god tro.

Denne rausheten og fleksibiliteten hadde vært prisverdig hvis den gjaldt alle mennesker som må forholde seg til utlendingsloven. Om Frp, nå på sjette forsøk, kunne få en justisminister som var mer opptatt av rettferdige resultater enn av symbolsk strenghet, og innførte større grad av humanitære hensyn og rimelig skjønn i møte med utlendinger, framfor å behandle alle som potensielle minusposter eller sikkerhetstrusler.

Slik er det dessverre ikke.

For Kallmyr og Frp gjelder det nemlig å være streng overfor utlendinger, og håndheve lovverket uten mye rom for skjønn eller humanitære hensyn.

Slik er det hvis du er en vanlig nordmann som har vært så dum å forelske i noen fra et annet land utenfor Schengen.

Eller hvis du er en innvandrer som vil ha ektefelle og barn til landet og jobber hardt og spinker og sparer for å ha penger til å oppfylle de strenge kravene.

Eller hvis du er en flyktning som desperat forsøker å overbevise UDI om ditt beskyttelsesbehov.

Eller et barn som har bodd i Norge i årevis og ikke kjenner noe annet hjemland, og trues med å sendes «hjem» fordi foreldrene dine har gjort en feil for 20 år siden.

Når reglene skal anvendes på en velstående familie på Oslo vest som har lyst på billig hjelp i huset, mener Kallmyr at de må være menneskelig å feile. Men når de skal anvendes overfor vanlige folk, og sårbare folk i en utsatt situasjon, er det lite rom for feilsteg.

Au pair-saken er derfor ikke bare en fillesak, det er et vindu inn i mentaliteten til vår sittende regjering og deres håndhevelse av utlendingsloven:

Hard mot de myke, og myk mot de harde. Raus mot de som trenger det minst, og kjip mot de som trenger det mest.