Jahn satt død i sofaen i tre år

BREVIK (VG) Da Heidi og Leif bestemte seg for å gjenoppta kontakten med faren sin, hadde han sittet død hjemme i stuen i tre år.

DØDE HER: I denne sofaen i leiligheten i Konows gate i Oslo satt Jahn G. Bratein død i tre år. FOTO: PRIVAT

Jahn Gerhardt Bratein (70) sto hjemme på kjøkkenet og stekte seg kjøttboller til middag. Trolig fikk han et illebefinnende denne høstdagen i 2007. Jahn skrudde av stekeplaten. Han satte seg i den lyse hjørnesofaen i stuen, i leiligheten i fjerde etasje i Konowsgate 8 i Oslo. Han dro dynen over seg.

LAGDE MAT: På kjøkkenet lå det tre år gamle kjøttboller i stekepannen den dagen Jahn G. Bratein ble funnet død. FOTO: PRIVAT

Der døde Jahn, som var tobarnsfar og bestefar til fire, alene.

Kjøttbollene lå fortsatt i stekepannen da datteren Heidi Christie-Otnes låste seg inn i leiligheten i Konowsgate tre år senere.

Sofaen bar tydelige spor fra kroppen som nettopp var båret ut. Maten sto fortsatt i kjøleskapet. Stuebordet var preget av hverdagsrot. På gulvet lå dynen han hadde bredt over seg.

«De mange nordmenn som ligger alene på dødsleiet er et av Norges største, udekkede, humanitære behov.» Seniorrådgiver Einar Grøndalen i Norges Røde Kors.

– Jeg tenker at vi skulle ha besøkt ham tidligere. Da hadde ikke dette skjedd. Ingen fortjener en så uverdig avslutning på livet, sier, Heidi Christie-Otnes og får støtte fra broren Leif Birger Bratein hjemme i Brevik i Telemark.

Vonde minner og en uløst konflikt hindret dem i å oppsøke ham tidligere.

BESTEFAR: Jahn Bratein med sønnens barn i 1990. FOTO: PRIVAT

Siste gang Heidi Christie-Otnes så faren sin var i kusinens bryllup i 1992. Etter det snakket de av og til på telefon. Da han ble funnet død, hadde verken hun eller broren snakket med ham på over fire år.

– Jeg tenkte på ham rett som det var, og snakket med venninner om å ta opp igjen kontakten, men ble rådet til ikke å rippe opp i vonde minner.

Leif flyttet til Brevik i Telemark, Heidi flyttet til Nordmøre på Vestlandet. Hun sendte bilder av barnebarna, bursdagskort og julehilsener. Da han fylte 60 år bestilte hun bløtkake levert på døren.

– Jeg ville at han skulle vite at vi var der.

Leif hadde kontakt med faren frem til 2006.

– Til slutt møtte jeg bare en stengt dør. Han ville ikke høre på meg, opplevde han.

LILLE JAHN: Jahn Gerhard Bratein vokste opp på Tveita i Oslo med to brødre og en søster. Bildet er tatt på 1960-tallet. FOTO: PRIVAT

Jahn G. Bratein vokste opp på Tveita i Oslo på 1940-tallet. Han var nest eldst i en søskenflokk på fire. Han dro tidlig til sjøs, og i årene han var borte, trillet kona hans lille Heidi og Leif i vogn ned til dagmammaen, før hun tok t-banen til jobben i en barneklesbutikk i sentrum.

I 1974 kom Jahn tilbake.

– En gang samlet han med seg alle barna i gaten i den gamle Mercedesen sin, og tok oss med på Godlia kino for å se «Tarzan». Det var sånn han kunne gjøre, forteller Heidi.

På vinteren dro han ungene etter seg på kjelke.

– Han kunne være full av omsorg. Av og til stakk han en femtilapp til byens løse fugler. Han kunne lage middag til folk som ikke hadde et hjem, forteller Leif.

Da Heidi og Leif var 12 og 13 år gamle skilte foreldrene seg. Jahn tok ulike strøjobber, og etablerte seg etter hvert i en leilighet i Tøyengata hvor han bodde i over 30 år. De første årene var han helgepappa til barna ble så store at de valgte avstand.

FANT FAREN: Søsknene Heidi Christie-Otnes og Leif Birger Bratein hjemme i Brevik i Telemark. FOTO: ROGER NEUMANN

Da Heidi flyttet til brorens nabohus i Brevik i 2010, var det ingen som visste hvordan det sto til med faren deres.

– Vi bestemte oss for å ta kontakt med ham. Vi tenkte at noen måtte ta affære i tilfelle han trengte plass på sykehjem eller noe. Det var jo faren vår uansett, og han begynte å bli gammel.

– Jeg lette i hver krok, ringte politi og sykehus, og oppsøkte sykehjem, forteller Heidi.

Hun forsøkte å melde faren savnet, men politiet svarte at hun ikke hadde lett lenge nok. Dagen etter fikk hun vite av en slektning at faren hennes bodde i Konowsgate 8, dit han hadde flyttet i februar 2006. Der var det ingen som åpnet.

– Jahn gjorde veldig lite ut av seg. Han var dårlig til bens, og var lite utendørs. Jeg så ham kanskje tre ganger på de to årene han levde her, forteller vaktmester Lasse Refsahl.

1 av 10 eldre mangler en venn Ni prosent av nordmenn over 67 år er uten noen som står dem nær. 35 prosent har to eller færre personer de kan regne med hvis de får personlige problemer. 15 prosent synes det er vanskelig å få hjelp fra naboer. Syv prosent forteller at andre viser liten eller ingen interesse for det de gjør. Kilde: Statistisk sentralbyrå

Vaktmesteren var Jahns nærmeste nabo.

– Halvannet år før han ble funnet, snakket jeg med noen naboer om at det var lenge siden vi hadde sett ham. Vi kontaktet styret som opplyste at husleien ble betalt, så vi gikk ut fra at han var på sykehjem. Det er helt ille at man kan bo så tett uten å oppdage at naboen er død.

Vaktmesteren fikk en telefon fra Heidi, men hadde ikke myndighet til å åpne døren. De kikket i sikringsskapet, og oppdaget at det ikke hadde vært strøm i leiligheten på to år.

– Da visste jeg at han var død, sier Heidi.

I 8-tiden mandag morgen den 1. november 2010 kjørte Heidi og Leif sammen til farens leilighet. De ventet i første etasje, mens de hørte en politiet og vaktmesteren borre opp låsen. Bak den tette døren fant betjentene 70-åringen.

Seks uker senere ble leiligheten frigitt, og Heidi låste seg inn for å finne papirer for å avslutte farens liv. Heidi beveget seg rundt som en robot. Hun tok noen bilder, og skyndte seg ut igjen. I ettertid husker hun nesten ikke hvordan det så ut i leiligheten. På bildene kan hun se at den var enkelt møblert. Røde gardiner. Ingen bilder på veggene. På soverommet sto en ubrukt seng og en tom hylle. Bare stuebordet bar preg av farens siste liv. Fjernkontroller, matrester, lommebok, brilleetui og en kalender med en magnet som markerte dagene etter hvert som de gikk. Fra sofaen kunne han flytte blikket mot TV-reolen. Der hadde han innrammede bilder av barn og barnebarn.

KRANGLET: Forholdet mellom Heidi og faren Jahn Bratein var vanskelig. Bildet er tatt i 70-årslaget til Heidis farfar, da hun var 19 år. FOTO: PRIVAT NYOPERERT: Jahn Bratein hjemme i Tøyengata, med nyoperert ankel. På bildet er han rundt 65 år gammel. FOTO: PRIVAT TOMT: Soverommet i leiligheten i Konowsgate 8 var lite brukt. Jahn levde i stuen. FOTO: PRIVAT PÅ SJØEN: Jahns aske ble spredt der han likte seg best. FAKSIMILE: Politiet antydet først at Jahn kunne ha ligget død i to år. Men det viste seg senere å være lenger. FAKSIMILE: VG-FORSIDE 5.11.2010

Flere ligger døde lenge i egne hjem

Fellestrekkene for mange av de som ligger lenge døde, er at de levde ensomme.

De aller fleste er menn. Spredt i alder, bortsett fra de helt yngste. Noen var uten nær familie. Andre valgte det selv, selv om familien banket på døren.

– Bak de fleste personer som har ligget døde lenge står det en fortvilet familie, opplever politioverbetjent Knut Skjelvan i Oslo politidistrikt.

FINNER NAVNENE: Politioverbetjent Knut Skjelvan i Oslo politidistrikt. FOTO: ROGER NEUMANN

Han har årelang erfaring med identifisering og etterforskning av dødsfall med ukjent årsak.

– I mange av sakene finnes det familier som har forsøkt å holde kontakten, som gjentatte ganger har tatt kontakt, men som av ulike grunner har blitt avvist. Det kan være rustilfeller hvor familier ikke har gitt opp forsøket på å hjelpe, men hvor rusen har tatt overhånd og blir viktigere enn familien. Andre velger rett og slett ikke å ha kontakt.

– Noen mennesker velger å leve tilbaketrukket og alene. Det er en ekstrem reaksjonsmåte, men stort sett er det en følelse av å ha blitt såret, avvist eller å ha kommet til kort som gjør at mange trekker seg unna, sier psykolog og forsker Frode Thuen.

– Det kan være en måte å håndtere en nederlagsfølelse på. Tanker som «jeg kan ikke stole på noen» eller «ingen liker meg, ingen forstår meg» gjør at enkelte velger å søke tilflukt og ikke ser andre alternativer enn å isolere seg sosialt.

– Det beste for den som ønsker å være alene er at livet går videre for de andre i familien. Selv om det kan oppleves sårt og man sitter med mange spørsmål, sier psykolog Thuen.

Avisartikler fra hele landet de siste årene dokumenterer at titalls kvinner og menn dør hjemme, lenge før de blir funnet. Samtidig finnes det ingen statistikk over hvor ofte det skjer.

Nesten hver uke finner politiet en død person de ikke vet hvem er. – Vi ser en viss økning i antall tilfeller. Det skjer stadig oftere, sier Skjelvan.

I Norges største politidistrikt Oslo var det 50 såkalte ID-saker i fjor – i snitt omtrent én hver uke. Det vil si dødsfall uten åpenbar årsak, der det ikke var pårørende som kunne identifisere den døde.

– Mange av sakene genererer grundig etterforskning for at vi skal komme til bunns til avdødes identitet, i noen tilfeller kommer vi enklere til mål, sier Skjelvan.

Under kan du lese flere historier.