This is amazing, you’re on Know your Meme. I love my mother!

I love you too, sweetheart.

Domnule Harnagea (fost șef al spionajului românesc),

Domnule SRS (jurnalist cu niște zeci de ani de presă – ne rezumăm la partea bună),

Dragă Ana-Maria Roman (încă mai ai timp să pleci, ești tânără și frumoasă),

Am doi copii adolescenți, o fată și un băiat. Ei nu au stat “în genunche” pe cojile de nucă râncedă ale școlii românești; au fost educați acasă, încurajați să conteste autoritatea, inclusiv pe a mea. Ei nu se uită la televizor, consideră acest dispozitiv o năpădire despotică a spațiului lor vital. Sunt cetățeni universali care au reușit să-și formeze discernământul într-o lume haotică, comozi în toate ipostazele semantice ale libertății. Zilele trecute i-ați numit la televizor, prin extrapolare, anarhiști. Ați făcut-o cu aroganță suverană, captivi între fruntariile unui simulacru care s-a dus, nestingherit, dincolo de absurd. Fiindcă spiritele mediocre condamnă ceea ce le depășește înțelegerea, cum spunea deunăzi un mare înțelept contemporan cu voi. Premisa lui și premisa voastră se preling în aceeași zoarcă, le și văd cum se duc pe conductă în lumea pestilențelor patologice care fac prăpăd până și în cele mai fertile unghere subpământene.

Eu cred că nici copiii mei, nici telespectatorii voștri nu merită una ca asta. De aceea vă invit să parcurgem împreună un intermezzo din piesa unui dramaturg care n-a apucat să se uite la posturile de știri românești, l-o fi scutit Dumnezeu de mucenicie.

[…] Măcar i-ai convocat pe toţi, toate personajele, toţi proprietarii şi toţi savanţii?

Da, pe toţi proprietarii şi pe toţi savanţii. (Tăcere.)

Paznicii? episcopii? chimiştii? cazangiii? violoniştii? delegaţii? preşedinţii? poliţiştii? negustorii? clădirile? stilourile? cromozomii?

Da, da, şi poştaşii, hangiii şi artiştii, toţi ăştia care sunt cât de cât savanţi, cât de cât proprietari!

Şi bancherii?

I-am convocat.

Proletarii? funcţionarii? militarii? revoluţionarii? reacţionarii? psihiatrii şi psihopaţii lor

De-o frumusețe desăvârșită, aceste rânduri! Pentru că tustrei sunteți cât de cât pundiți, cât de cât spioni, cât de cât jurnaliști. Vorbiți unor scaune goale, locuite de un popor invizibil, pe care ați reușit să-l anihilați cu acul hipodermic de fiecare seară. Într-un moment de suprem partizanat, de nețărmurit atașament pentru o narativă, – cea a canalului de știri care vă plătește – ați reușit, destul de sublim, să creați o farsă tragică, plonjând în capcana magică a mitologiilor post-moderne. Cum zice un prieten de-al meu imaginar, mitul face economie de inteligență ca să-și izvodească o realitate convenabilă (a se citi ieftină). Mulți covrigi am mai dat de pomană la zi de sărbătoare pentru prietenul ăsta al meu.

Acum, hai, ridicați-vă din genunche, scuturați-vă de zgura care s-a prăvălit peste voi în cădere, că vreau să vă spun magica poveste a lui Kek, zeul întunericului și al haosului. El vine direct din mitologia antică egipteană, înfățișat sub chipul unei broaște. Unii spun că hieroglife de acum trei mii de ani îl înfățișează pe acest zeu înfiorător stând în fața unui computer și poate de aceea Kek-broscoiul s-a reîncarnat în Pepe-broscoiul, simbolul de pe Internet devenit popular pentru cei marginalizați. Pepe era numele unei trupe italiene din anii ’80, iar cântecul lor Shadilay, aflat pe un album al cărui disc avea pe copertă o broască verde, avea să devină imnul Kekistanului. Pepe este o satiră care se folosește de inversiune și umor ca să denunțe haosul social și minciuna suverană care ne înconjoară și pe care voi le proferați pe baze zilnice. Pepe e un meme sau o memă, după cum a intrat în DEX [: mémă, meme s. f. idee sau tipar comportamental care se răspândește prin imitație în cadrul unui grup]. Pepe e mit post-modern așa cum sunt, de pildă, Superman, Batman, Harry Potter, Han Solo sau, și mai nimerit, The Dude, Marele Lebowsky (care, a propos, a dat naștere tot unei religii-pastișă, așa cum e și Cultul lui Kek).

Mișcarea “kekistaneză” s-a născut în 2016 ca parodie a politicii identitare stângiste prevalentă în spațiul anglofon și acomodează o infinită diversitate de opinii. “Etnicii” kekistanezi luptă împotriva opresiunii post-modernismului apusean, dar luptă în egală măsură și împotriva monopolului stângist al mediului academic din SUA. Pentru că societatea cultivă războiul tuturor împotriva tuturor, așa cum faceți și voi cu acul ăla în fiecare seară, hrănind haosul, etnicii kekistanezi parodiază extremele ideologice, deopotrivă dreaptă și stângă. De aceea steagul de luptă kekistanez e o pastișă a celui nazist din anii ’30. Mișcarea kekistaneză înseamnă, deci, vocea celor marginalizați într-o lume haotică. Morfemul KEK, cel care v-a dus pe voi repede cu gândul la Ku Klux Klan este, într-o glumiță kekistaneză, o altă ipostază a lui LOL, ceea ce în slang-ul lumii on-line este acronimul lui laughing out loud (râd cu hohote). Râdem? Râdem, dar eu nu râd cu voi.

Iată de ce membrii mișcării kekistaneze, cei pe care îi numiți anarhiști, xenofobi, naziști sunt mai verticali și mai ortomani decât voi. Ei consideră că trebuie să fii un războinic al adevărului în lumea de azi, asta care-și negociază normele și valorile covârșită de ignoranță și impotență critică și de o fluiditate a majorităților și minorităților care nu mai știu cine sunt și în ce cred. Dar o fac cu umor, în nădejdea că lumea poate fi re-creată pe un fundament mai bun. Pepe e un supererou inversat, care a coborât înăuntrul haosului lui Kek precum Virgiliu în Infern, Iona în burta balenei, Frodo în Mordor, Ulise printre ciclopi, lestrigoni și sirene. E un fel de Joker care întoarce pe dos într-o oglindă post-modernă rolul oricărui nebun profund din dramaturgia clasică. Pepe broscoiul e o batjocură iscusită a lumii create de voi, domni și domnișoară. Lumea trolilor care cotropesc Internetul, spațiul public și, în cele din urmă, sinele bieților oameni. Voi, care vedeți numai monștri peste tot, dar n-aveți ochi pentru cei care zac în voi. Singura consolare pe care v-o pot oferi este că Liga Anti Defăimare din America l-a numit ea însăși pe Pepe simbolul urii – se-ntâmplă și la case mai mari, vă aflați, deci, într-o companie selectă. Poate de aceea v-oți fi gândit la Kabală.

Domnule Harnagea,

Domnule SRS,

Dragă Ana-Maria Roman,

Am doi copii adolescenți care n-au stat în genunche pe cojile de nucă râncedă ale școlii românești și nici pe scaunele de pe scena voastră absurdă. Ei au făcut un experiment. Au vrut să demonstreze că o mulțime de mii sau zeci de mii de oameni se poate trola cu succes. Au folosit inversiunea, au creat un simulacru, au avut umor. Apoi au coborât în infern, în platoul vostru, unde au fost ciuruiți. Ca la carte. Ca la Barthes, ca la Le Bon, ca la Baudrillard. Le-a ieșit cu brio și îi felicit pentru asta.

V-ați făcut de râs. Acum aveți datoria să aflați ce înseamnă KEK VULT.

Cu infinită nădejde,

Dorothea Ionescu

___________________

Mai jos se află transcriptul dialogului suprarealist petrecut în studioul unei televiziuni care nu trebuie numită: