Un reportaj cutremurător, despre copii români concepuţi în străinătate. Iar Digi24 a obţinut mărturiile unor mame. Sunt câteva mii de femei care merg în fiecare an în alte ţări europene pentru fertilizare in vitro cu ovocite donate, pentru că medicilor români le e teamă să facă procedurile aici. În opinia lor, legea este neclară şi ar putea fi, cu uşurinţă, acuzaţi de trafic cu celule umane.

În Parlament zace de 9 ani un proiect de modificare a legislaţiei, deşi oficialii din sănătate recunosc problema şi dau de înţeles că e nevoie de măsuri urgente. Anul trecut, în România s-au născut cei mai puţini copii din ultimii 50 de ani, iar infertilitatea afectează tot mai multe cupluri.

Pacientă: Această decizie de a merge pe fertilizare in vitro cu ovocite donate am luat-o după ce am consultat câțiva medici, care mi-au spus același lucru. Între timp aflasem că varianta de a obține sarcină cu ovocite donate în Romania nu există.

Mai bine de un sfert din cuplurile din România au probleme de infertilitate. Femeile nu pot face copii. Nu ai lor, în sensul în care ne-am obişnuit să gândim - cu ovocite proprii. De vină este rezerva ovariană insuficientă, care nu depinde mereu de trecerea anilor. 30-35 de ani nu mai sunt vârste care îi surprind pe specialişti.

Denisa Nica, medic obstetrică-ginecologie: Nu putem să ridicăm din umeri şi să îi spunem că nu mai putem face nimic pentru situaţia ei de sănătate. Femeia mă întreabă ce e de făcut. Îi spun: este această procedură.

Procedura nu se mai face în România deoarece nu e clar reglementată, iar medicii se tem

Mai exact, fertilizare in vitro cu ovocite donate. O procedură care în România nu se mai face deoarece nu e clar reglementată, iar medicii se tem.

Chadi Muheidli, medic obstetrică-ginecologie: Noi funcționăm după o lege a ANT unde există și o secțiune mică pentru FIV cu donate. Acolo se spune că donatoarea este cunoscută pentru că trebuie să meargă de mână cu cuplul la notariat, unde se face o declarație propria răspundere. Apoi se trece printr-o comisie de etică care aprobă actul donării. Spune că totul e OK, donarea este benevolă și gratuită și o face din mărinimie. Procesul e complicat, au fost clinici închise pentru că făceau trafic de ovocite, între ghilimele.

Statul român nu are dimensiunea problemei. Oficialii nu ştiu câte femei şi-ar dori să poată face mult mai simplu această procedură în ţară. Contabilizează doar cazurile aprobate, nu şi cererile făcute.

Radu Zamfir, director ANT: Media anuală este undeva la 30 de cazuri, datele sunt primite de la centrele care fac procedura.

Reporter: Aveți idee câte dosare sunt respinse?

Ioana Adina Rugescu, consilier RUAM în ANT: Doar clinicile pot răspunde, dacă au avut solicitări și dacă donatorul viu a trecut prin comisia de donare și a fost respins.

Reporter: De ce nu colectați de la clinici și astfel de date?

Ioana Adina Rugescu: Numărul de proceduri cu ovocite donate nu a fost relevant. E important, dar nu e așa mare.

Datele neoficiale vorbesc despre cel puțin 3.000 de cupluri care merg anual în străinătate

Am şti cât de mare este dacă am avea statistici oficiale. Datele neoficiale vorbesc despre cel puțin 3.000 de cupluri care merg anual în străinătate pentru această procedură. Bat mii de kilometri, cheltuie mii de euro şi sunt roşi de teamă şi emoţii. O experienţă apăsătoare despre care ne-a vorbit una dintre femeile care s-au chinuit să devină mame.

Pacientă: Nu este deloc uşor (începe să plângă). Îmi cer scuze. Acolo, întâi a fost soţul. A trebuit să se ducă, el este încă fertil. La mine e problema. Bineînţeles, bani de drum... Am ajuns acolo.

În cazul ei, acolo a fost Grecia. Pentru că acolo, la fel ca în Cehia, Ucraina, Ungaria, Spania, Polonia sau Cipru, legea e clară. Autorităţile străine au înţeles că e nevoie de reglementări limpezi, care să scutească de cheltuieli nişte cupluri care şi aşa au destule probleme. Peste tot în Europa, donarea de ovocite este voluntară și anonimă. Donatoarea primeşte tratamentul necesar şi facilităţi, dar nu este recompensată cu bani. La noi, prima propunere concretă pentru o lege a fost în 2011. Proiectul s-a blocat însă în Parlament.

Deputat: Legea, oprită. Cuprindea o serie de termeni care trebuiau definiți

Florin Buicu, președintele Comisiei de Sănătate din Camera Deputaților: Cuprindea o serie de termeni care trebuiau definiți. Vorbim de „mamă purtătoare” sau „mamă surogat”.

Reporter: El s-a oprit din cauza acelor prevederi legate de mama surogat.

Florin Buicu: Exact! Ar fi cazul ca specialiștii, Ministerul Sănătății, să înainteze un proiect nou, actualizat, astfel încât să trecem și să depășim această barieră.

Că e vital să depăşim bariera o arată statisticile. România e într-un declin demografic grav. 2019 a fost anul cu cel mai mic număr de nașteri din ultimele cinci decenii, potrivit INS. Infertilitatea este o boală care macină viitorul României, iar oficialii din sănătate recunosc problema. În prezent, statul decontează fertilizarea in vitro cu celulele unui cuplu, dar nu se ocupă de situaţia în care femeia are nevoie de material biologic donat.

Ministru: Avem o problemă reală de infertilitate

Victor Costache, ministrul Sănătății: Avem o problemă reală de infertilitate a cuplurilor. Și trebuie să ieșim din această situație. Ne împingem tinerele cupluri să plece în străinătate să caute soluții, încurajăm un turism medical în sensul rău al cuvântului și acest lucru trebuie să înceteze.

Chadi Muheidli, medic obstetrică-ginecologie: Ne dorim ca legislatorul să sprijine clinicile cu o lege clară ca să poată să facă cu ovocite donate în țară. Nu neapărat să o deconteze, dar să nu mai bage bețe-n roate.

Nicole Brunel, fondatoarea Asociației SOS Infertilitatea: O soluție ar fi să se facă și în România, cu donatoare anonimă, însă, tendința pe plan european este de ridicare a anonimității. Se consideră că este dreptul copilului de a-și cunoaște originile.

Fertilizarea in vitro, chiar şi cea cu ovocite proprii, rămâne un subiect controversat şi pentru o societate modernă. Biserica, de exemplu, respinge procedura. Prelații se opun pentru că femeile sunt deseori sfătuite să renunțe la unul sau doi embrioni pentru ca sarcina să nu fie pusă în pericol.

Pacientă: A patra oară am reușit să obținem o sarcină. Am obținut tripleți. Au fost 3 embrioni care s-au prins. Mi-a fost greu să renunț la doi dintre ei. N-am vrut să pun în pericol sarcina. Am renunțat la unul, unul s-a oprit din evoluție. Am reușit să obțin minunea pe care în momentul de față o avem.

Poziția reprezentanților Bisericilor Ortodoxă și Catolică

Ionuț Mavrichi, cosilier parohial Bisericii Ortodoxe Române: Există considerentul ăsta de natură bioetică, pentru copiii care vor fi eliminați pentru a favoriza pe frații lor să se dezvolte în continuare, e un lucru greșit. Poziția Bisericii, care este absolut firească, este că suntem persoane și avem drepturi din momentul concepției.

Francisc Doboș, reprezentant al Bisericii Catolice: Copilul, orice copil, nu e dreptul mamei, nu e dreptul tatălui. Copilul, pentru legea lui Dumnezeu este un dar. Dacă nu vine pe cale naturală, chiar dacă tehnologia permite, ar însemna să devină doar un drept. Adopția este una dintre soluții!

Subiect tabu și pentru familie

Subiectul e de multe ori tabu şi pentru familiile celor care apelează la fertilizare in vitro.

Reporter: Le spun rudelor?

Maria Ilie, psiholog: De cele mai multe ori aleg să nu spună pentru că apare o teamă de evaluare negativă. Apare ideea că dacă ovocitele sunt donate, copilul nu este al vostru. „De ce să faceți această procedură?!”

Fertilizarea in vitro cu ovocite donate costă aproape cinci mii de euro în străinătate. Costurile s-ar reduce la jumătate dacă ar fi făcută în ţară. Estimările arată că o lege clară ar putea urca numărul fertilizărilor in vitro la aproape 12 mii pe an, aproape dublu față de câte se fac în prezent.

Urmăriți în materialul video o discuție pe această temă cu doctorul Ciprian Pop Began, medic specialist în Obstetrică-Ginecologie la Spitalul Elias.

Editor web: Liviu Cojan