Pind (29/2): At opfordre til at undlade ‘at rejse’ skaber grundløs panik, “Værre end den værste virus.”

Når vi taler klimakamp er alarmisme noget en dyd, men i forhold til den igangværende Corona-pandemi, så er det lidt ligesom med den danske udlændingepolitik. Dem der ikke tror det ender godt, må håbe det værste, og er hermed problemets kerne – frygt kun frygten. Tidligere justitsminister Søren Pind har længe været irrelevant, men han er dog stadig proponent for det internationalistiske status quo. I lighed med Pind, så jeg heller ikke faren ved Corona i slutningen af februar, men jeg gik i det mindste ikke til angreb på folk der havde en anden vurdering.

Kommentar af Søren Pind i Berlingske, 29. februar 2020 – Liselott Blixt spreder panik i en krisetid. Føj! (kræver login).

“… Lige såvel som man i USA har den narcissistiske og krisemæssigt uprøvede præsident Trump at bekymre sig om, ligeså tager man sig til hovedet, når et medlem af Folketinget som Dansk Folkepartis Liselott Blixt udtaler, at man skal lade være med at rejse i denne tid. … Det er i denne tid, man må glæde sig over, at denne type politikere for nærværende er sat uden for indflydelse i dansk politik rent magtmæssigt. Men det er ubegribeligt, at partier vil lade sig repræsentere ved sådanne holdninger.

Det er særligt i svære situationer, at det letbenede kavaleri viser sig. I disse situationer har befolkningen brug for, at dem, de har beæret med en position som deres tillidsmænd, udviser koldsindighed og ro – og ja, mod. At man i det mindste herfra må påregne en opbakning til myndighedernes rådgivning.

Og at man ikke ser en forskel i, hvad de myndigheder, de demokratisk valgte politikere i sidste ende er ansvarlige for, anbefaler og det, de selvsamme politikere gør. Det modsatte fører til en pandemi af panik. Fejhed smitter. Værre end den værste virus.

Og hvis man vil vise sig den tillid værdig at være folkets udvalgte, skal man ikke være fej. Synspunktet om, at man skal lade være med at rejse generelt, fører naturligt til, at man skal lade være med at bevæge sig ud, hvilket naturligt fører til, at hele vores samfund fra den ene dag til den anden går i stå. Uden grund.

Myndighedernes insisterende råd er i stedet, at man bevarer roen… Liselott Blixts repræsenterer det stik modsatte. Lad panikken få frit løb, sæt samfundet i stå. Red sig, hvem der kan. På den ene side er det godt at få fejhed udstillet så åbenlyst, at der kan rejses en skamstøtte over den. På den anden side er det forstemmende, at den form for ængstelse skal spredes fra Rigets Ting. Føj.“