Tolv år efter amerikanske og britiske bombefly gik på vingerne for at bombe den irakiske diktator Saddam Hussein fra magten, har den amerikanske regering valgt at offentliggøre det efterretningsmæssige grundlag for Irak-krigen. I det 93 sider lange National Intelligence Estimate (NIE), som blev udarbejdet i oktober 2002, fem måneder før invasionen, fremlægger de amerikanske efterretningstjenester deres samlede vurdering af den irakiske trussel. Og den er væsentligt mere forbeholden end de skråsikre erklæringer, som amerikanske og europæiske politikere kom med op til krigen, både med hensyn til Iraks besiddelse af masseødelæggelsesvåben og med hensyn til det irakiske styres samarbejde med al-Qaeda.

»Det er tydeligt, at politikerne har læst efterretningerne, som Fanden læser Biblen,« siger professor i international politik Ole Wæver fra Københavns Universitet.

»De amerikanske efterretningstjenesters vurdering viser tydeligt, at beslutningen om at gå i krig var truffet, og så gik man bagefter på jagt efter en begrundelse,« siger hans kollega, lektor i statskundskab og specialist i Irak-krigen Tonny Brems Knudsen, Aarhus Universitet.

Forbehold ignoreret

Den Nationale Efterretningsvurdering (NIE) er de amerikanske efterretningstjenesters mest autoritative og koordinerede skriftlige vurdering af nationale sikkerhedsspørgsmål. Og det var også tilfældet op til Irak-krigen, hvor netop denne rapport fra oktober 2002 indeholdt de samlede beviser på Iraks besiddelse af masseødelæggelsesvåben og Saddam Husseins forbindelse til al-Qaeda.

I en detaljeret gennemgang af den frigivne rapport konkluderer det amerikanske netmagasin Vice, at Bush-regeringen systematisk valgte at se bort fra efterretningstjenesternes mange forbehold og i stedet præsenterede de forsigtige vurderinger som fakta.

Samme konklusion kom den amerikanske tænketank Rand til for nylig i en omfattende analyse af det hidtil hemmeligstemplede NIE.

Ifølge Bush-regeringen udgjorde Iraks besiddelse af masseødelæggelsesvåben og Saddam Husseins forbindelse til al-Qaeda en overhængende trussel mod USA og verdensfreden, men i det netop offentliggjorte NIE konkluderer de amerikanske efterretningstjenester, at de mangler »specifikke informationer« om »mange nøgleaspekter« af de irakiske våbenprogrammer. Rapporten er derfor fyldt med formuleringer som »antages«, »anslås«, »formodes«, »formentlig« og »sandsynligvis«.

Ifølge Ole Wæver viser det frigivne efterretningsgrundlag »for første gang sort på hvidt, hvor omfattende det politiske misbrug af efterretningerne om Irak-krigen var«.

Også Tonny Brems vurderer på baggrund af NIE, at »politikerne misbrugte de efterretninger, de fik op til Irak-krigen. Det fremgår tydeligt af NIE, hvor tyndt og usikkert grundlaget for Irak-krigen var. Og det valgte både de amerikanske, britiske og danske politikere fuldstændig at se bort fra«, siger han.

Intet atomprogram

Op til krigen rettede USA og dets allierede fire hovedanklager mod Irak og Saddam Hussein. En af dem var, at Irak i al hemmelighed forsøgte at fremstille atomvåben.

F.eks. påstod USA’s daværende nationale sikkerhedsrådgiver Condoleezza Rice til CNN, at Irak havde indkøbt store mængder aluminiumsrør, som »kun kan anvendes« i de centrifuger, som indgår i et atomprogram. Ifølge det frigivne NIE var de amerikanske efterretningstjenester imidlertid slet ikke enige om, at rørene kunne bruges til uranforædling. De var ikke i den rigtige størrelse. Det er »mere sandsynligt«, at de »passer til raketmotorer« vurderede det amerikanske energiministerium, og også det amerikanske udenrigsministeriums efterretningskontor, Bureau of Intelligence and Research, var uenigt i påstanden om, at Irak forsøgte at genopbygge sit atomvåbenprogram.

Den officielle frikendelse af Irak for at udvikle atomvåben kom imidlertid først få uger før krigens start i marts 2003, da det Internationale Atom Energi Agentur, IAEA, i en rapport konkluderede, at Irak ikke havde noget atomprogram. Alligevel hævdede bl.a. den daværende danske statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) så sent som den 21. marts, da Danmark gik med i krigen, at Irak »snart vil råde over atomvåben«.

Tonny Brems understreger, at de må have talt mod bedre vidende hele vejen igennem.

»Det fremgår jo tydeligt af rapporten, at de amerikanske efterretningstjenester langtfra var sikre på, at Irak havde et atomvåbenprogram. Men det var ikke desto mindre det budskab, politikerne sendte helt frem til krigens start,« siger han.

Ingen terrorforbindelse

En anden hovedanklage op til krigen var Saddam Husseins påståede forbindelse til terrororganisationen al-Qaeda, der, året før krigstrommerne for alvor begyndte at buldre, havde angrebet World Trade Center i New York i USA.

»Vi har skudsikre beviser«, der forbinder det irakiske regime med al-Qaeda, sagde den amerikanske forsvarsminister Donald Rumsfeld bl.a. »Vi har meget pålidelige rapporter om kontakter på højt niveau gennem mere end ti år.«

Men også i dette tilfælde talte politikerne imod de amerikanske efterretningstjenesters oktober-vurdering. Her fremgår det, at oplysningerne om forbindelsen til al-Qaeda stammer fra »kilder af varierende pålidelighed«. De fleste oplysninger var ifølge NIE »andenhånds«. Vi ved ikke, »i hvilket omfang Bagdad er aktivt medvirkende« til al-Qaedas brug af irakisk territorium, hedder det bl.a. i den frigivne rapport.

Ifølge Vice kom en del af oplysningerne om det påståede samarbejde med al-Qaeda fra en terrormistænkt fange, som senere trak sine oplysninger tilbage under henvisning til, at de var fremkommet under tortur.

Tonny Brems Knudsen konstaterer også, at der er meget stor afstand mellem efterretningstjenesternes vurdering og politikernes påstande.

»Saddam Hussein blev beskrevet som en sammensvoren med al-Qaeda og derfor nærmest medansvarlig for 11. september. Men det fremgår af NIE, at det var en overordentlig usikker påstand baseret på et meget spinkelt kildemateriale. Der var ikke bevis for noget reelt samarbejde, selv påstanden om enkelte kontakter er tvivlsom,« siger han.

Misbrugte oplysningerne

Ifølge Ole Wæver har de mange krigsundersøgelser, som er gennemført i bl.a. USA og Storbritannien, påvist tre hovedproblemer i forhold til Irak-krigens grundlag.

»Først og fremmest er det påvist, at politikerne lagde et stort pres på efterretningstjenesterne for at få dem til at fremskaffe beviser, der kunne begrunde en invasion af Irak. Derudover begik de vestlige efterretningstjenester selv en masse interne fejl i deres bedømmelse af de oplysninger, de fik om forholdene i Irak. Og endelig misbrugte politikere så de oplysninger, de fik fra tjenesterne. Det er især det sidste punkt, vi nu er blevet klogere på,« siger han.

Det er Tonny Brems Knudsen helt enig i. Og han bakkes op af Flemming Splidsboel Hansen, lektor ved Københavns Universitet og tidligere analytiker i Forsvarets Efterretningstjeneste.

»Vi har jo hørt bl.a. den tidligere amerikanske udenrigsminister Colin Powell fortælle, hvordan han blev bedt om at stramme konklusioner og præsentere formodninger som fakta, da han skulle fremlægge begrundelsen for Irak-krigen for FN’s Sikkerhedsråd kort før krigen. Men efter offentliggørelsen af National Intelligence Estimate kan vi se sort på hvidt, at politikerne valgte de bidder, der passede dem bedst, og lukkede øjnene for resten,« siger han.

Læs USAs Irak-vurdering her: