612 km på en liter ethanol! Så langt kørte køretøjet Dynamo 9.0 i den internationale konkurrence Shell Eco Marathon, der fandt sted i maj i Rotterdam. Køretøjet er designet og bygget af studerende fra Danmarks Tekniske Universitet (DTU), og for femte år i træk kunne vores studerende løfte vinderpokalen i dysten om at bygge verdens mest brændstof-effektive køretøj. Lidt over en måned senere går omkring 10.000 festivalgæster rundt på Roskilde Festivalen med en bærbar mobiloplader, så deres mobiltelefon ikke løber tør for strøm. Opfinderne af den mobile opladning er tre civilingeniørstuderende fra DTU, som brugte blandt andet Roskilde Festivalen til at lancere deres opfindelse. I dag driver de virksomheden Volt med otte ansatte, der videreudvikler konceptet. I 2013 var Volt på 19 festivaler og 40 procent af omsætningen blev skabt uden for Danmark.

Omtrent samtidig med at festivalgæsterne får strøm på mobilerne foran den Orange Scene i Roskilde, modtager DTU rekordmange ansøgere til vores ingeniøruddannelser. For ellevte år i træk kan vi notere en stigende søgning; flere og flere unge vil være ingeniører. Siden 2002 er det samlede antal ansøgere til DTU’s uddannelser tæt på firdoblet. I sommer medførte det, at 12 ud af 15 bacheloruddannelser på DTU blev ’lukket med kvotient’ – altså fik adgangsbegrænsning. Kvalitetskravet til vores ansøgere er med andre ord stigende.

I vores dagligdag på universitetet kan vi mærke de unges motivation og gejst: De engagerer sig i kurser og konkurrencer, som træner deres innovative muskler, og ofte ser vi, at deres opfindsomhed bliver omsat til deciderede forretningsideer i små start-up-virksomheder akkurat som det førnævnte firma Volt. Og når universitetet indretter laboratorier og innovationsværksteder som eksempelvis FabLab, DTU Skylab og AppGarage, så strømmer vores studerende til og kaster sig ud i eksperimenter, hvor de får afprøvet deres nyeste viden og ideer. DTU-studerende stiller også op, når det gælder indflydelse i udviklingen af universitetet som eksempelvis vores millioninvesteringer med at forbedre studiemiljøet med nye bygninger, møbler og AV-udstyr i auditorierne.

Derfor kan vi slet ikke genkende det billede, der bliver fremstillet i medierne – senest i DR2 med dokumentaren Alle består – hvor universitetsstuderende bliver portrætteret som en sløv, slasket og uduelig generation af ’curling-børn’, der får en kandidatgrad nærmest uden at åbne en bog. I programmet får vi at vide, at de unge slipper af sted med det, blandt andet fordi vi her i landet har et såkaldt taxametersystem, hvor universiteterne får betaling for de unge, der klarer den – og ikke en krone for dem, der dumper.

Det får universiteternes undervisere til at se gennem fingrene med de unges manglende kompetencer, lyder argumentationen i DR2s dokumentar.

Dette billede genkender vi heller ikke på DTU. Vi har ikke nogen kultur, hvor underviserne lader de studerende bestå uden, at de unge kan deres stof. Men vi har også indrettet os med en ledelsesmodel, der sikrer, at der ikke er nogen automatisk sammenhæng mellem, hvor mange studerende, en underviser måtte se sig nødsaget til at dumpe, og så det beløb, underviserens institut modtager. På DTU samler vi indtægterne – heriblandt de såkaldte STÅ-bevillinger – i en fælles kasse. I forbindelse med vores årlige møder om strategi og udvikling mellem universitetsledelsen og ledelsen på hvert enkelt institut fordeler vi midlerne til institutternes aktiviteter herunder undervisning. Dette interne ledelsessystem betyder, at vores undervisere ikke bliver ansporet til at lade studerende bestå for enhver pris. På DTU dumper man, hvis man ikke kan sit pensum. Vi går ikke på kompromis med kvaliteten af vores uddannelser.

Heller ikke når regeringen beder os om at sikre fremdrift, så vores studerende når hurtigere gennem deres uddannelser. Vi vil ikke sikre fremdrift ved at sænke kravene til den faglige kunnen og derved lade flere bestå. Vi vil i stedet øge de studerendes muligheder for at gå til reeksamination, så de ikke spilder unødig tid med at vente på at komme videre i deres studier, hvis de dumpede den første eksamination. DTU arbejder på at indføre omkring 800 ekstra eksaminationer årligt for at sikre, at fremdriften ikke koster på kvaliteten af uddannelserne.

Når vi nu taler kvalitet, så noterede jeg mig, at DR2-dokumentaren forsøger at kvalificere påstanden om, at kvaliteten på universitetsuddannelserne er dalende ved at henvise til en rundringning til 4.400 undervisere på fem universiteter i landet. Det er helt uklart for os, hvorvidt disse meninger og holdninger fra rundringningen rent faktisk er repræsentative for universiteterne – i hvert fald er de ikke dækkende for DTU.

Grundlæggende skal vi ikke evaluere universiteternes uddannelser ud fra, hvad nogen måtte mene og tro. Der skal evalueres på baggrund af viden. Den får vi ved at se på de forhold, som er med til at sikre kvaliteten af universiteternes uddannelser, og som universiteterne i samarbejde med Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser er blevet enige om at levere:

Kvalitet er blandt andet, når man som studerende modtager forskningsbaseret undervisning: 94 procent af DTU’s undervisere er forskere. En DTU-studerende på første semester kan sagtens møde en professor som underviser. Vores professorer er ikke personer, vi gemmer væk og kun tager frem ved fine lejligheder.

Kvalitet er også, når undervisningen bliver gennemført: På DTU modtager studerende i snit 20 timers undervisning om ugen. Kun 0,2 procent af undervisningen bliver aflyst.

Når 96 procent af dimittenderne fra DTU’s kandidatuddannelser tilkendegiver, at de har taget en uddannelse af høj kvalitet, vidner det også om en gruppe civilingeniører, som i studietiden ikke har været vidne til, at deres medstuderende bestod eksamener uden at have knoklet for det.

Sidst, men ikke mindst er det også et udtryk for kvalitet, når aftagerne af vores uddannede ingeniører er tilfredse med de kandidater, vi uddanner.

I marts 2013 kunne DTU med glæde læse i rapporten ’Dimittend- og aftagerundersøgelse for DTU’s toårige kandidatuddannelse’ udarbejdet af analysevirksomheden Damvad, at arbejdsgiverne overordnet oplever DTU’s dimittender som fagligt dygtige, og at de lever op til virksomhedernes høje krav.

På DTU tager vi kvalitet alvorligt, og det er derfor, at vi blandt andet får udarbejdet rapporter, som ovennævnte. Vi måler, analyserer og undersøger mange parametre, så vi kan vurdere, om vi gør det godt nok. Desuden klæder det os på til at gå ind i debatten på et velfunderet grundlag. Vi taler ud fra det, vi ved, fremfor noget vi tror.

Det er en alvorlig sag, hvis debatten herhjemme undergraver troværdigheden omkring en hel generations kandidatuddannelser, fordi nogen tror, at kvaliteten af uddannelserne er dalende. Hvis vi fejlagtigt får overbevist hinanden om, at universitetsuddannelserne er af dårlig kvalitet, risikerer vi, at denne fejlopfattelse spreder sig. Tænk, hvis udlandet bliver smittet med den samme misforståelse! Det er Danmarks renommé, der står på spil – og i sidste ende vores konkurrenceevne. For hvilken international virksomhed ønsker at placere sig i et land, som selv mener, at den højtuddannede, yngre del af arbejdsstyrken ikke kan en pind? Og hvilket internationalt top-universitet gider indlede et forsknings- eller uddannelsessamarbejde med et dansk universitet, hvis danskerne tilsyneladende er så talentløse?

Stop al rygtespredning og lad os i stedet kigge på fakta.