”Jeg har tidligere anvendt fedme og livsstilssygdomme som eksempel. Her vil du se sociologen analysere problemet med baggrund i sociale strukturer, juristen vil anvende en regulativ-lovgivningsmæssig synsvinkel, medicineren vil finde det oplagt at se på gener og appetitregulerende signalstoffer, mens historikeren vil vende sin opmærksomhed mod gamle, underliggende traditioner. Kommer alle disse synsvinkler på banen, vil økonomens opmærksomhed på incitamenter blive et værdifuldt bidrag i stedet for den eneste mulige løsning. Men hvis økonomen får hele banen for sig selv, får de økonomiske modeller og teorier for stort råderum – og kan fx føres helt ind i ægtesengen. Der er økonomer både herhjemme og i udlandet, der i deres forskning kæder økonomiske teorier sammen med vores valg af livspartner. Gør man det, har det nygifte brudepar netop indgået en i princippet livslang, men opsigelig kontrakt om udveksling af seksuelle og andre ydelser, mens almenmenneskelige begreber som forelskelse, kærlighed og samhørighed ikke rigtig har nogen plads. Når økonomien bruges til sådanne formål, synes jeg, det begynder at ligne ideologi – økonomisme som nogle kalder det.”