Det lød foruroligende, da Berlingske lørdag kunne fortælle, at undervisere på landets universiteter i en Berlingske Research-undersøgelse kalder deres studerende for dvaske curlingbørn uden akademisk tæft eller motivation. Undersøgelsens 1.200 undervisere vurderer, at hver tiende studerende ikke er fagligt klædt på til at læse på universitetet, og tre ud af ti undervisere indrømmer, at de har sat barren i deres undervisning lavere end tidligere for at imødekomme fagligt svage studerende.

Hårde ord i marts til de kommende akademikere. Skal man tro uddannelsesforsker på RUC Trine Wulf-Andersen, så er billedet af den »dumme og dovne« studerende lige så usandt og unuanceret som den om, at en »rigtig« intellektuel er en evighedsstuderende i teoretisk samfundsfag, marxistisk analyse eller humaniora iført fløjlsbukser og hornbriller.

Trine Wulf-Andersen oplever også problemer med visse studerendes mangel på motivation, evne til at forberede sig eller blot at formulere sig skriftligt.

Det skyldes blandt andet, mener hun, at elitens tidligere højborge nu er blevet til »masseuniversiteter« med bredere rekruttering og samtidig strammere krav til både studerende og universiteter om hurtigere gennemførelse af studier.

Mindre modne end tidligere

»Den såkaldte dovenskab kan skyldes, at nogle unge nu går på universitetet uden nødvendigvis at være motiverede for det. De er yngre end tidligere og har derfor vanskeligt ved at have overblik over, hvad de vil, og hvad det vil sige at studere, og hvad det kræver. De er simpelthen mindre modne.«

Når regeringens vision er, at vi skal være »Den bedst uddannede generation i danmarkshistorien« og målet er, at 25 pct. af en ungdomsårgang skal have en lang videregående uddannelse, så presser det også de studerende, mener Trine Wulf-Andersen. Hele samfundet forventer, at de unge hurtigt vælger uddannelse og skynder sig at blive færdige.

»De unge skal tage en uddannelse. Man kan godt mærke, at de har en anden relation til uddannelse, og nogle studerende er på universitetet, mere fordi de skal, end fordi de ønsker det eller kan se meningen med det. Det handler nogle gange om, at man er fagligt svag. Men det kan også handle om, at man ikke trives så godt i det pågældende uddannelsesmiljø. Det kan handle om noget så banalt, som at man ikke har et sted at bo. De problemer var der muligvis også før i tiden. Men da var der andre muligheder for at finde ud af det hen ad vejen, ændre studie eller bare vente med at starte på universitetet.«

Hvorfor falder studerende fra?

Trine Wulf-Andersen og hendes kollega lektor Lene Larsen fra Institut for Psykologi og Uddannelsesforskning søger for tiden midler til et forskningsprojekt med arbejdstitlen »Inkluderende uddannelsesmiljøer«. Det skal kort sagt undersøge, hvorfor mange unge falder fra universitetsstudierne og, som Berlingskes undersøgelse viser, bliver stemplet som dovne og umotiverede. Større studier af den slags på universiteter er ikke så veldokumenterede som tilsvarende på ungdoms- og erhvervsuddannelserne, mener uddannelsesforskeren.

»Arbejdstitlen har vi valgt, fordi vi synes, hele diskussionen om, hvad problemet er, og hvordan det skal løses, ofte bliver en diskussion om, hvad der er i vejen med de unge. Er de dovne? Er de fagligt svage? Er de syge? I stedet for at kigge på uddannelserne og uddannelsesmiljøerne og de andre kontekster, som unge bevæger sig rundt i,« siger Trine Wulf-Andersen.

Hun er kritisk over for at stemple de studerende som dovne og umotiverede. Det, der ligner en tendens, kan i grunden være mange forskellige typer af problemstillinger, der blot får lignende udtryk, understreger hun.

»Når man ikke kaster sig ud i en plenumdiskussion på studiet, er det så, fordi man er uforberedt, eller er det, fordi man er doven, eller fordi man er bange for ikke at kunne præstere det, der forventes?«

Hun fortsætter med at spørge retorisk:

»Er de dovne studerende netop flittige på erhvervsarbejdet, eller er de i virkeligheden psykisk sårbare unge, som står i kø til udredning? Er de dovne studerende boligløse og sover på diverse sofaer de første semestre? Eller kommer de med en helt anderledes skolekultur, der gør overgangen fra gymnasiet til universitetets krav om selvstændig planlægning og forberedelse vanskelig?«