På trods af ovenstående er der stadig væsentlige argumenter for at opfordre (snarere end at kræve), at danske og europæiske muslimer går på gaden i masseprotester mod IS og for værdier som frihed og tolerance, som de samfund, de bor i og nyder godt af, er bygget på.

Protesterne tjener to formål. For det første øger de tilliden mellem muslimer og ikke-muslimer i Vesten, for det andet kan de bidrage til at marginalisere eller på sigt helt udrydde støtten og viljen til at begå terror blandt europæiske muslimer.

Et velfungerende, velstående og åbent samfund fungerer ikke uden en vis grad af tillid borgerne imellem og mellem borgere og myndigheder. Danmark ligger højt på det internationale tillidsbarometer, hvilket er et stærkt og meget bevaringsværdigt gode. viser dog, at samfund, der er mere etnisk sammensatte, har tendens til at opleve en nedgang i graden af tillid. Selv om graden af tillid i Danmark er steget markant siden 1980’erne, viser et nyt og omfattende , at tilliden bliver mindre, når man bor tæt på områder med høj etnisk diversitet. Det tyder altså på, at udviklingen mod øget tillid er foregået på trods af den stigende indvandring i de seneste årtier, og – hvis nogen skulle være i tvivl – at indvandring skaber en række uforudsete udfordringer for et homogent .

Heldigvis er menneskeheden kommet langt, siden vi alene orienterede os mod vores egen klan eller stamme og bekæmpede de andres. Det er også – i hvert fald i vores del af verden – længe siden, at ens religiøse tilhørsforhold var afgørende for, hvorvidt man nød godt af alle borgerlige rettigheder. Nationalstaten og det liberale demokrati har betydet, at vi i langt højere grad end tidligere kan leve sammen på trods af etniske og religiøse forskelle. Det er muligt for en person født af iranske eller pakistanske forældre eller bedsteforældre at føle sig og blive opfattet som fuldt ud dansk, selv om en sådan person ikke ligner den typiske dansker og ikke deler majoritetens religion.

Favoriseringen af ens egen gruppe (klan, race, religion) og mistilliden til andre ligger imidlertid stadig dybt begravet i vores hjerner – på trods af de mange civilisationsmæssige fremskridt, vi har gjort.

Ifølge en række forsøg udviser mennesker eksempelvis signifikant mindre empati og medfølelse over for personer fra andre etniske grupper, der i forsøg bliver udsat for smerte, end de gør over for personer fra deres egen etniske gruppe.

Som Europa har lært på den hårde måde siden 1990’erne, er det derfor ikke tilstrækkeligt med forfatningsmæssige principper og idealer, hvis man vil sikre opbakning og respekt for ligebehandling og fundamentale frihedsrettigheder.

Et succesfuldt liberalt demokrati forudsætter, at størstedelen af borgerne har et vist værdifællesskab. Når danskere med anden etnisk baggrund kan føle sig og opfattes som danskere, skyldes det, at de deler grundlæggende værdier med resten af befolkningen. Dermed bliver etnicitet, hudfarve og religion mindre væsentlig.

Men når en bestemt gruppes værdier adskiller sig signifikant fra den øvrige befolknings, kan det føre til tvivl, mistillid og konflikt.

Ved at gå på gaden i titusindvis og protestere for frihed og tolerance ville danske muslimer tydeligt demonstrere et værdifællesskab med den øvrige befolkning. Det ville de gøre på et tidspunkt, hvor islamismens globale fremmarch og bølgen af terrorangreb får mange helt almindelige europæere til at sætte spørgsmålstegn ved, om islam og vestligt demokrati er forenelige størrelser.

Signalet ville være kraftfuldt – ikke kun i forhold til terror – men også fordi tilliden i forvejen er udfordret af, at en signifikant andel af danske og europæiske muslimer har langt mere konservative værdier end den øvrige befolkning, når det gælder spørgsmål som . Når befolkningen gennem medierne oplever, at en række højtråbende muslimske organisationer udtaler støtte til IS, at Hizb-ut-Tahrir kan samle mere end 1.000 demonstranter på Nørrebro, at 3.000 muslimer demonstrerer mod Muhammedtegningerne i København, og at 30.000 tyske muslimer demonstrerer til fordel for Tyrkiets islamistiske præsident Erdogan vil det – rimeligt eller ej – skabe mistillid og utryghed, i forhold til om danske muslimer grundlæggende ønsker det samme samfund som den øvrige befolkning.

En massiv muslimsk demonstration mod terror vil således tjene to formål. Det vil være et signal til det omgivende samfund om et værdifællesskab, og det vil være et vigtigt våben mod den ekstremisme, der har tag i et alt for stort mindretal blandt danske og europæiske muslimer.