Annonce

KLUMME: Jeg havde glemt at smøre madpakke dagen i forvejen. Okay, okay. Jeg havde ikke gidet. Under alle omstændigheder meldte sulten sig hen mod middag, så jeg trak i jakken og gik ned til et pizzeria i Aarhus midtby. Jeg har været der mange gange før og bestilte rutinemæssigt en rullekebab til en pris af 50 kroner. Normalt betaler jeg altid med kort, men denne dag tjekkede jeg lige møntlommen for at se, om jeg kunne skrabe nok kontanter sammen. Jo, minsandten. To tyvere og to femmere. Værsgo.

Vi kan alle være med til at stoppe svindlen. Bare bed om en kvittering.

Pizzamanden på den anden side af disken tog imod de fire mønter, og placerede dem oven på kasseapparatet, og udleverede så min rullekebab. Jeg stod og stirrede på den lille møntstabel - oven på kassen - mens han begyndte at betjene næste kunde. Ikke at der var travlt. Vi var to kunder, og de var tre mand bag disken. - Hov, jeg vil gerne lige have en kvittering, hørte jeg mig selv sige. - Hvad? - Kan jeg få en kvittering? På den her, spurgte jeg igen og viftede med min indpakkede kyllingekebab. Pizzamanden gloede ligegyldigt på mig. Gik hen til kassen, tog mønterne, åbnede skuffen, smed pengene i, tastede købet ind, og stak mig så den udprintede kvittering uden et ord.

Jeg kender et par stykker, der arbejder for Skat. Vi har nogle gange talt om de store fisk og de små fisk. Hvem samfundet egentlig bør gå efter. De store, der svindler massivt på tværs af landegrænser, og som er desto sværere at få krogen i? Eller de små fisk, der bare snyder en smule på vægten? Jeg kan høre mig selv sige, at man bør give småsvindlerne et break. Koncentrer jer nu om mafiabossen i stedet for lommetyven. Sådan har jeg i hvert fald tænkt tidligere. Men som jeg stod der i pizzeriaet og overværede et åbenlyst forsøg på at snyde statskassen, så blev jeg ærlig talt harm. Sandheden er jo, at de små fisk tilsammen bliver kæmpestore, for der er en hel stime af dem. Det værste er, at det er umuligt for Skat at afsløre den slags svindel. Så længe pizzamanden sørger for bare at slå en del af transaktionerne ind, så popper der ingen røde flag op hos Skat.

Hvordan skulle der det? Det er som sådan risikofrit at køre en parallel, sort indtjening i en virksomhed, der køber råvarer i sække- og spandevis. Ingen kan nogensinde kontrollere, hvor mange rullekebaber, der er blevet ud af det - og hvis Skat prøver og finder en uoverensstemmelse mellem antallet af solgte pizzaer og mængden af hjemkøbte råvarer? Ja, så siger man da bare, at noget af det blev smidt ud, fordi det blev for gammelt. Og tænk så engang på, hvor let det er at snyde for en af de frisører, der kun tager 80 kroner for en klipning. Der kan umuligt være en bare nogenlunde anstændig løn tilbage, hvis de både skal svare skat og moms og samtidig betale udgifterne til husleje, vand, el og varme.