Samtalen over voksdugen med jordbærmønstret i Søren Olsens køkken er egentlig slut. Ud over bordet ligger papirer og charteks fra et par sagsmapper spredt, men nu er computeren og videoudstyret pakket sammen, og efter godt tre timer skal vi til at trykke hånd til farvel.

Så kommer landmanden fra Hallelev ved Slagelse igen i tanker om et aspekt af sin otte år lange kamp for at finde ud af, hvorfor hans køer ikke vil drikke. Han har glemt at fortælle om klagen til kommunen.

Netop den klage er vigtig for Søren Olsen, fordi kommunen har anerkendt, at hans køer er påvirket af 'strømforurening'.

Illustration: Ulrik Jantzen

Han finder atter et brev frem i mængden på køkkenbordet. Det er skrevet af en hortonom i Slagelse Kommune og sendt i september sidste år.

»Medarbejdere fra kommunens miljøafdeling har været på tilsyn på din gård den 22. februar 2018 og efterfølgende 26. februar. På baggrund af disse tilsyn kunne det ved selvsyn konstateres, at der er strømforurening i den stald, der resulterer i ændret adfærd i besætningen.

Dit malkekvægs velfærd er stærkt påvirket, er der tale om en væsentlig forurening,« lyder det bl.a.

Anerkendelsen har manglet

Efter tre timer i selskab med den 50-årige landmand, hans køer og hans to hunde virker det oplagt, at dette brev er vigtigt. For netop anerkendelse er, hvad Søren Olsen ellers har manglet i en grad, så han nu er gået konkurs.

Samme dag, som samtalen finder sted, bliver de første 20 af hans 75 malkekøer hentet og bragt til den køber, som konkursboet har solgt dem til. Søren Olsen har selv indleveret konkursbegæringen, og skæbnen for hans familie er endnu ukendt, men han håber, at de foreløbig at få lov til at blive boende i stuehuset i tre måneder, mens han passer gården for boet. Hvad er derefter skal ske, har han kun lagt de første planer for, og dem vil han ikke ud med, fordi han ikke vil høre for, hvis også de mislykkes.

At Søren Olsen ikke er en mand, der giver let op, vidner sagsmapperne om. Men nu er der ikke mere at gøre. Gården i Hallelev kan ikke drives videre, besætningen var i forvejen lille i forhold til moderne landbrug, og selv ikke anerkendelsen fra kommunen fik han noget ud af.

Forurening med strøm er ikke omfattet af loven

For ganske vist var miljøafdelingen ikke i tvivl om, at hans køer er påvirket af strømforurening, men den ville ikke gribe ind. »Forurening med strøm er ikke omfattet af lovens forureningsbegreb«, lød begrundelsen.

Den indbragte han i øvrigt for Natur- og Miljøklagenævnet, som gav kommunen medhold, og selv hvis hans brancheorganisation, Landbrug & Fødevarer, indbringer afgørelsen for domstolene, kommer hjælpen for sent til Søren Olsen.

For at være ærlig sidder jeg dog mindst lige så meget her i landkøkkenet for at smage Søren Olsens vand som for at møde manden. Vi holder dog lige spændingen med vandsmagningen et øjeblik, mens vi introducerer Søren Olsens kvaler igen.

Ti problemfrie år

For 19 år siden rykkede Søren Olsen ind på Frimandsgaard for at drive en besætning med malkekvæg. En besætning, som han ikke prøvede at udvide, men derimod optimere ydelsen fra.

I mange år gik det godt, men for otte år siden registrerede han de første problemer med sine køer, hovedsageligt at nogle af dem ikke ville gå ind i malkerobotten. Hen over årene blev det værre, og de seneste fire år har Søren Olsen kæmpet for at identificere årsagen.

Er det ikke mærkeligt, at problemerne kommer pludseligt, efter at du har drevet din besætning i ti år?

»Jo, det har du ret i. Jeg er jo kun landmand,« lyder svaret, som Søren Olsen gentager mange gange.

»Jeg skal ikke vide noget om ampere, 10-kV-kabler og højfrekvent støj. Jeg er træt af at rende og måle, og ingen regner mine målinger for noget. Men jeg tror ikke, at du kan finde andre landmænd i Danmark, som har oscilloskop og ved, hvordan man bruger det.«

Skubbede køer ind i malkerobotten fra morgen til aften

At han var godt desperat, skyldes ikke kun den økonomiske situation på. Den er naturligvis påvirket af de stressede køer, som ikke yder så godt som sunde køer. Det var medvirkende til, at Søren Olsen indgav konkursbegæring, da banken ikke længere ville være med.

I perioder har op til 40 køer nægtet at gå ind i malkerobotten. Så måtte familien på gården ud efter dem og genne dem gennem robotten. To gange om dagen, fra kl. 6 om morgenen til kl. 22 om aftenen.

VIDEO: Se køerne, der drikker som katte

Søren Olsen sætter en video på computeren, som han har lagt på Youtube, hvor han må skubbe en ko ind i malkerobotten.

»Prøv at se, hvor den snuser og kigger. Det skulle ikke være nødvendigt, når den har været igennem 1.200 gange tidligere,« kommenterer han.

Koen drak urin i stedet for vand for øjnene af os

Nogle af køerne havde det i perioder så skidt, at de blev kørt til behandling på Københavns Universitets hospital for store dyr i Taastrup, hvor de blev behandlet for muskelkramper. Når de kom tilbage på Frimandsgaard, kom stress-symptomerne dog ofte tilbage.

Samtidig skete det, at køerne drak urin. At det stadig er sådan på Frimandsgaard, fik vi selv syn for ved et besøg i stalden. Her stod en malkeko og stak tungen ned i et vandtrug som en kat. Sådan skal køer bestemt ikke drikke. Normalt sænker de hele mulen ned og suger væsken op, hvilket er en del mere effektivt end at forsøge at lappe de mindst 120 liter vand i sig i døgnet, som de har brug for.

Den ko, som Søren Olsen og jeg observerede i stalden under mit besøg, var det også stadig tørstig. Da en anden ko ved siden af tissede i, hvad der for mennesker havde været stride strømme, stak den hovedet direkte ind i strålen og tog en tår af urinen.

Den adfærd er set andre steder hos malkekøer og slagtekalve. Men også Søren Olsens kvier kan finde på at drikke urin. Det er så usædvanligt, at Søren Olsens kvægbrugsrådgiver allerede for to år siden skrev, at han i sine 20 år som rådgiver aldrig havde set noget lignende.

Køerne har slikket malingen af træet

At der er noget galt med, hvordan køerne drikker, fandt Søren Olsen først ud af, da en blandt landmænd kendt rådgiver kom på besøg. Den i dag afdøde rådgiver har hjulpet mange landmand med at beskytte mod jordstrøm og andre kilder til fejlstrømme. Han har trods sin manglende

dokumentation for sine metoder et godt ry i blandt landmænd, og DTU-lektor Esben Larsen, der har undersøgt vagabonderende strømme på bl.a. Søren Olsens gård, har også nævnt ham uopfordret.

Det var rådgiveren, der gjorde opmærksom på, at dyrene var dehydrerede, og at det ikke er normalt, at de slikker af vandet. Det er heller ikke normalt, at de slikker på stativer og træbeklædning i sådan en grad, at de store tunger har slidt malingen helt af træet på nogle områder i kviestalden.

Mistanken til, at der var noget galt med vandet, fik Søren Olsen i første omgang bekræftet, da nogle af hans dyr gik på en eng fire km. Han kørte en tank med vand fra gården ud på engen, men heller ikke der ville de drikke normalt.

Så prøvede han at hente vandet direkte fra vandværket, og pludselig drak de samme dyr, som en ko bør drikke, med mulen godt nede i karret.

Vandet er naturligvis analyseret med alle de prøver, som kommercielle laboratorier har på hylderne, og de påviser intet usædvanligt.

Dyrlæger: Vandet føles mærkeligt på tungen

Derfor kastede Søren Olsen, som selv betalte for prøverne fra sin egen installation og vandværket, sig ud i at køre vand på sin trailer til dyrehospitalet i Taastrup, hvor Jersey-køerne reagerede på samme måde som hans egne i en blindtest. Det havde dyrlægerne ikke oplevet tidligere, og de kunne også selv smage. Vandet fra Søren Olsens installation »føles mærkeligt i munden, især på tungen,« skrev de blandt andet.

Derfor er jeg spændt på at sidde i køkkenet på Frimandsgaard, mens Søren Olsen tapper vand fra vandhanen, det samme, som køerne ikke vil drikke. Vi skal foretage en kort sammenligning med vand, som han har kogt og efterfølgende stillet på glasflaske i køleskabet, hvilket viser sig lidt svært pga. temperaturforskellen.

Personligt registrerer jeg derudover ingen forskel på de to typer af vand, og Søren Olsen må selv smage to gange for at kunne notere en anden følelse af vandet, der er tappet direkte fra vandhanen.

Læs også: Vilde ideer om vand undersøges på DTU

Den manglende forskel skal vi dog ikke lægge for meget i, hvis Søren Olsen primære mistanke til kilden til problemerne holder stik. Det handler nemlig om påvirkningen fra strøm, som er periodisk.

I første omgang havde han mistanke til, at det 10-kV-kabel, som elselskabet Cerius (tidligere Seas-NVE Net) har gravet ned langs med ledningen fra det lokale Ørslev Vandværk, påvirkede vandet. Senere har han fået lov til at hente vand fra et andet vandværk, og det vil køerne heller ikke drikke, når først det er kommet ind i installationen på Frimandsgaard.

Landmandens teori: 10-kV-kabel sender skidstrøm videre ind på gården

Nu hælder han til, at 10-kV-kablet stadig har noget med sagen at gøre, men at det snarere er, hvad han kalder »skidtstrøm« fra blandt andet de nærliggende vindmøller, som går over i forsyningskablet til hans ejendom og derfra måske videre ud i stalden som vagabonderende strømme. Forsyningskablet og 10-kV-kablet ligger lige op ad hinanden, har han inden interviewet sendt mig billede af.

Netselskabet Cerius har afvist alle teorier og henviser bl.a. til, at 10-kV-kablet har været koblet ud, og at det en uge stillede et nødstrømsanlæg til rådighed, så gården kunne komme af den offentlige forsyning. Det forandrede ikke noget, men anlægget var i sig selv voldsomt ustabilt, påpeger Søren Olsen.

»Da vi havde det, brændte printpladerne i malkerobotten af og måtte skiftes for 80.000 kr.,« husker han.

Og, tilføjer han, Cerius koblede ikke skærmen til 10-kV-kablet ud, hvor han mener, at fejlstrømmene fra vindmøllerne bliver ledt til jord på transformerstationen.

Cerius har brugt 300 mandetimer på at forsøge at opklare mysteriet, og dermed mener selskabet at have gjort mere, end hvad det er forpligtet til. Søren Olsen, derimod ville gerne have haft et forsyningskabel et andet sted, væk fra 10-kV-kablet, om ikke andet i en forsøgsperiode.

»Det nægter de. Hvis det viser sig, at jeg har ret, så har de tusindvis af km 10-kV-kabler i Danmark, hvor afstanden ikke er tilstrækkelig,« siger han.

Netselskab: Spændingsforskel mellem nulleder og vandmåler på 5,5 volt

Hans påstand om, at vandet er påvirket af strøm, er vel at mærke ikke grebet ud af den blå luft. For selv Cerius har i et brev fremhævet at have overværet målinger, der viste »en spændingsforskel på op til 5,5 volt mellem nullederen og vandmåleren på den offentlige forsyning«, som det er beskrevet i et brev fra elselskabet. Det gjorde vel at mærke ingen forskel, om vandmåleren er demonteret eller har vandgennemstrømning.

Demontering af vandmåleren er blot et enkelt af en lang række tiltag, som Søren Olsen har forsøgt. Det begyndte med foderet, som hans rådgivere i første omgang mistænkte. De seneste tre år har han skrevet ned, hvor mange malkninger der har været, hvordan vejret har været, hvor meget vand køerne har drukket. Det har ingen rådgivere dog kunnet løse problemer med.

Han har også skiftet vandvarmeren, motoren på den elektriske hejseport, trukket ledninger til jordspyd fra malkerobotten osv. Og ja, han har forsøgt sig med Grander-vand, og det gjorde heller ingen forskel. Yderligere 20.000 spildte kroner, som han husker tilbage.

»Vi er blevet ved, for hver gang vi har lavet et nyt tiltag, har vi fået at vide, at nu skulle der lige gå nogle måneder. Og derefter har vi prøvet endnu et tiltag. Men ingenting er blevet bedre. Tværtimod: Som årene er gået, er det blevet værre,« siger Søren Olsen.

Køer har aborteret

Så slemt har det været, at han har måttet aflive køer, og at nogle af dem har aborteret, så han er kommet bagefter med reproduktionen. Det rammer mælkeproduktionen hårdt.

Derfor har han gjort, hvad der passer ham dårligst i verden: Nemlig givet op. Sagsmappernes indhold er ikke længere memoreret helt så skarpt i hovedet som tidligere, for Søren Olsen er nødt til at komme videre fra sit konkursbo med køerne med den mystiske opførsel.

»Vi har opgivet, for der er fandma ikke nogen, der tror på os.«