»De er mænd og kvinder som os – de er vores brødre, de søger et bedre liv; de er sultende, forfulgte, sårede, udnyttede, de er krigens ofre.« Sådan lød Pavens appel til europæernes hjerter i går på Peterspladsen oven på weekendens sørgelige nyhed om endnu en kæntret flygtningebåd med op mod 700 mænd, kvinder og børn om bord. I titusindvis søger ludfattige afrikanske migrantarbejdere og desperate flygtninge fra borgerkrigens Syrien og Libyen i øjeblikket mod Europas kyster om bord på overlæssede gummibåde og udrangerede fiskefartøjer.

Og det eneste, politikerne i EU er optaget af, er, hvordan de kan sætte en stopper for flygtningestrømmen.

»Kynismen har sejret, både i europæisk politik og i de enkelte EU-lande,« lyder dommen fra Marlene Wind, professor i EU-politik ved Københavns Universitet.

»Der er simpelthen ikke længere politisk vilje i EU’s medlemslande til at hjælpe folk i nød.«

Samme melding kommer fra Jesper Bjarnesen, migrant- og konfliktforsker ved Nordiske Afrika Instituttet i Uppsala.

»EU-landene har valgte den mest kyniske, ineffektive og populistiske måde at løse problemet med bådflygtningene på,« siger han og forudser, at flere tusinde flygtninge og immigranter vil få lov at drukne i de kommende uger og måneder uden at politikerne i EU for alvor griber ind.

De to forskere begrunder deres barske vurdering med EU-landenes optagethed af at patruljere og overvåge EU’s sydlige grænse i stedet for at tackle årsagerne til, at så mange mennesker sætter livet på spil for at nå det forjættede Europa. F.eks. afviste EU i oktober sidste år at overtage Italiens store redningsoperation Mare Nostrum af frygt for, at det ville få endnu flere til at forsøge at krydse Middelhavet, hvis de kunne forvente, at EU-skibe samlede dem op på halvvejen.

»Der var ikke politisk opbakning til at gå ind i en storstilet redningsoperation, og det ser vi nu konsekvenserne af,« siger Marlene Wind. Hun tror derfor heller ikke, at EU’s udenrigsministre, der mødes i morgen i Luxembourg for bl.a. at diskutere bådflygtningene, vil tage markante initiativer.

»Der er enkelte politikere, som mener EU bør gøre noget langsigtet for at tackle årsagerne til masseflugten over Middelhavet, men det er ikke noget, der er flertal for,« siger hun.

Marlene Wind regner derfor med at EU vil nøjes med »at lægge ansigtet i meget alvorlige folder og understrege, at det handler om at stabilisere situationen i Libyen«.

Jesper Bjarnesen er helt enig.

»Alle de tiltag, EU er kommet med de senere år for at løse problemet har handlet om at holde flygtningene ude af syne, øge patruljeringen, overvågningen og skabe en bufferzone i Nordafrika, så flygtninge og migranter ikke når frem til selve Europa,« siger han og forventer flere af netop den slags initiativer i de kommende uger.

Tragedie preller af

En af dem, der trods alt taler for en ny tilgang til bådflygtningeproblemet er EU’s migrationskommissær, Dimitris Avramopoulos, der i går opfordrede EU-landene til at åbne for asylansøgninger fra landenes ambassader i Afrika. Men indtil videre er det ikke en idé, der fænger i de europæiske hovedstæder, mener de to forskere.

»Der er simpelthen ingen stemmer i at øge mulighederne for at søge asyl. Og da slet ikke, når det er valgår i flere af de europæiske lande,« siger Marlene Wind.

Der er ikke lavet deciderede undersøgelser, som viser, hvad de europæiske vælgere mener om EU’s pligt til at hjælpe bådflygtningene, men den generelle tilstrømning til højreradikale partier i flere europæiske lande får ifølge Marlene Wind de fleste regeringer til at konkludere, at der ikke er stemning for at hjælpe dem.

»Det virker, som om bådflygtningenes skæbne preller af, både på politikere og vælgere,« siger hun.

Jesper Bjarnesen peger på, at langt størstedelen af dem, der desperat forsøger at komme over »Den blå Ørken« er vestafrikanske migrantarbejdere, som ikke har nogen mulighed for at komme til Europa på legal vis.

»Jeg har selv set de lange køer foran de europæiske ambassader i Mali, Senegal og andre lande i Vestafrika. Det er fattige, ufaglærte mænd, der søger visum for at komme til at arbejde i Europa, men det er kun ganske få, der får et visum. De allerfleste må enten opgive eller forsøge at komme over Middelhavet,« siger han. Og det er der i øjeblikket masser af mellemmænd, som hellere end gerne vil arrangere mod betaling.

Ifølge den danske migrantforsker ville det løse en stor del af problemet med bådflygtningene, hvis EU-landene tillod en kontrolleret indvandring af ufaglært arbejdskraft til »de mange jobs, som europæerne alligevel ikke selv vil have.«

Af de 170.000 bådflygtninge, som kom til Italien sidste år var to tredjedele migrantarbejdere, mens 65.000 var asylansøgere, primært fra Syrien og Libyen.

Og han tror ikke på, at det vil udløse den migrations-bølge, som mange politikere frygter.

»De migrantarbejdere, jeg har talt med, siger alle sammen, at de helst vil blive hjemme i deres eget land, men de har ikke noget at leve af. De vil til Europa for at arbejde og tjene penge, som de kan sende hjem til familien i nogle år, og så rejser de hjem igen,« siger han og peget på at pengeoverførsler fra den vestlige verdens mange afrikanske migrantarbejdere er så opfattende, at det overgår den samlende ulandsbistand til Afrika.

»Migrationen er der altså alligevel, så hvorfor ikke lovliggøre den og redde tusindvis af menneskeliv,« spørger han.

Danmark kan gøre mere

Herhjemme er udenrigsminister Martin Lidegaard (R) overbevist om, at EU vil reagere på den »katastrofale situation, vi er vidne til i Middelhavet.«

»Der er brug for en fælles EU-indsats. Det her er ikke noget de enkelte lande kan løse,« siger han. Konkret mener ministeren, at EU skal afsætte flere ressourcer til overvågning og patruljering.

»Det er det, der er brug for på den korte bane. Og så er der brug for at slå hårdt ned på de menneskesmuglere, som organiserer de her overfarter,« siger Lidegaard.

På den længere bane er der brug for, at »alle 28 EU-lande løfter denne historiske flygtningekrise, vi står over for.«

Flere af de østeuropæiske EU-lande tager stort set ikke imod flygtninge i øjeblikket, og det er ikke holdbart, understreger han.

Udenrigsministeren understreger desuden, at EU må øge sin indsats for at hjælpe den libyske regering med at stabilisere landet for på den måde at fjerne eller mindste flygtningestrømmen, både fra og vis Libyen.

Og i øvrigt øge ulandsbistanden til de fattigste lande i Afrika for at på den måde at bidrage til at mindske migrantstrømmen.

Ideen om at erstatte den nuværende illegale indvandring med en kontrolleret import af ufaglært arbejdskraft, som Bjarnesen foreslår, er Martin Lidegaard ikke fuldstændig afvisende over for:

»Tyve procent af den tyske arbejdsstyrke er jo allerede migrantarbejdere i dag,« som han siger.

»Og Europa får jo i de kommende år brug for at importere udenlandsk, veluddannet arbejdskraft.«

At størstedelen af bådflygtningene er ufaglærte afrikanere ændrer ikke ministerens synspunkt.

»Det er meget blandet skare, der søger over Middelhavet. Mange af syrerne er jo f.eks. meget veluddannede.«