האמת, לא קשה לחזות מראש את עמדותיהם של פרשני ‘הארץ’. אצלם הכל נע סביב ציר אחד ידוע ושקוף: רק-לא-ביבי. מי שהולך עם ביבי חוטף; מי שנוטש אותו מחובק; ומי שמאיים עליו מפונק. כך עובדת היום העיתונות הפוליטית בישראל. בשבוע האחרון זכה בוגי יעלון לחוות את הזיגזג השוקני המפורסם, כאשר הפך כמעט בין ציוץ משנוא המערכת לתקווה הפרוגרסיבית.

“יעלון – טכנאי ולא מדינאי. שר ביטחון מאובן עלול להמיט אסון, בעיקר כשחסרה לו מראה”. את הדברים הללו כתב אמיר אורן כמעט לפני שנה, כשבוגי היה שחקן מפתח בממשלת הימין שאך זה הוקמה. הוא “איש מרובע ומקובע, שהתיימר ללמוד לעומק (כשמונה לראש אמ”ן) את מה שקרה במלחמת יום הכיפורים, אך נעדר מהשיעורים החשובים ביותר”. וברמיזה לימים חשוכים, כתב שיעלון הוא “מהשותפים הראשיים במהדורה הבאה של מחדל גולדה-דיין”.

והנה, הרוח התחלפה, הזמנים השתנו, ואורן עושה פליק-פלק מרשים: ”אתמול הביא נתניהו את הביטחון, והמדינה…לעברי פי פחת”. כתב אורן על פיטורי יעלון וציטט את משה ארנס, שר הביטחון לשעבר שמחמיא ליעלון: ”גם אם ליברמן יהיה שר ביטחון מאה שנה, הוא לא יתחיל לדעת את מה שיעלון כבר יודע”. מה הפך את יעלון מטכנאי מחולל מחדלים למי שמציל את המדינה מפי הפחת? אתם יודעים את התשובה.

גם יוסי ורטר מלהטט ביעלוניזם. ”המסתבך האובססיבי מהקריה”. כינה את יעלון בינואר 2014, ופירט את תכונותיו הרעות: “איכשהו, ההסתבכויות של יעלון, עוד מימי היותו קצין בכיר בצה”ל, שייכות תמיד לאותו ז’אנר של אמירות לא מוצלחות. הדפוס הזה הוא תוצר של איזושהי קהות חושים וגולמניות כרונית”.

ומה היום? יעלון הפך למגן האחרון, מוביל “הציר הדמיוני יעלון-אייזנקוט-גולן, המשמיעים קולות שפויים, דמוקרטיים וערכיים”; וזוכה לתואר המוגזם “אחד משרי הביטחון המרשימים והמוערכים ביותר שכיהנו כאן”.

עוד דוגמא? הנה: נחמיה שטרסלר קרא במאי 2014 לראש הממשלה לפטר את שר הביטחון והרמטכ”ל: ”אם בנימין נתניהו היה בן גוריון, הוא היה צריך לומר לבוגי יעלון ולרמטכ”ל: “התפטרותכם התקבלה”, וטען כי ”הכרזתם של יעלון ובני גנץ היא קריאת תיגר על השלטון הדמוקרטי בישראל”. בנובמבר טען שטרסלר שוב כי “יעלון לא ראוי להיות שר הביטחון”.

אבל עכשיו, כשיעלון מודח, הכל נסלח והכל נשכח: ”קשה להבין את הדחתו של יעלון והחלפתו בליברמן”, אומר היום שטרסלר, וטוען כי מדובר באיש “בעל ידע וניסיון, איש שנתניהו היה יכול לסמוך עליו”. יש לנו הרגשה שמישהו פה מנווט לפי שבשבת ולא לפי מצפן.

ליברמן לבקשתך

יש עוד ביטחוניסט בפונטציה שמכיר לעומק את מנגנון הדירוג הבטחוני של ‘הארץ’. קוראים לו אביגדור ליברמן. ברגעי השיא לקראת הבחירות, כשכולם עסקו בהרכבת קואליציות דמיוניות, ליברמן היה מועמד קלאסי לתפקיד הנישא. כך למשל אורי משגב, שחזה כי יצחק הרצוג יקים קואליציה “עם שר הביטחון אביגדור ליברמן, שועל פוליטי בעל חושים מחודדים שכמו כחלון כבר התחיל לשבור למרכז המדיני”. אבל היום, “עצם העלאתו כרעיון היא עדות לטירוף”, הוא מסביר ומזהיר כי ”אי אפשר ששני מטורפים יחזיקו את האצבע על ההדק ועל הכפתור האדום”. אכן, עדות לטירוף.

בדרך כלל מנהיגים צבאיים כושלים צריכים לעבור כברת דרך ארוכה בטרם יזכו למעמד מכובד ולהצלחה. אבל בישראל – מדינה קסומה שכמותה – יש כשף בטחוני אסטרטגי מיוחד. לחש סודי העובר מאב לבן ומאלוף לשוקן, המסוגל לפקוח עיוורים, לרפא פסחים ולטהר מצורעים: אומרים “רק-לא-ביבי” שלוש פעמים, מדליפים סנסציה קטנה לתקשורת, שתי שיחות ליליות וארבעה ציוצים. ממצמצים פעמיים ומרעננים את דף הבית והופ! הפלא עובד. דון קישוט הופך לנפוליאון, סנשו פנשה להיינץ גודריאן. מהפכה של ממש בעניינים הצבאיים.

ולא רק בביטחון. היווכחו ותראו – רבים ניסו ונושעו: רובי ריבלין, גדעון סער, ציפי לבני, אורלי אבקסיס-לוי ועוד. ההצלחה מוכחת כבר 20 שנה. לא נוסה על בעלי-חיים, אינו מכיל חומר משמר ובאחריות מלאה. חייגו עכשיו, והיוושעו!