Ytringsfriheten er sin egen største fiende | Shahzad Rana

Shahzad Rana

11. februar 2016

Nettdebatt er fruktbart, og har gitt stort ytringsrom. Men den krever bedre kontroll, mener Shahzad Rana. Frank May

Digitale og sosiale medier har gitt oss et nytt, stort ytringsrom. Men debatten må vernes mot hets og trakasserier. Vi bør nå innføre ordninger som identifiserer alle som skriver debattinnlegg.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Knut Olav Åmås tar opp et prinsipielt og viktig tema i sin kommentar 1. februar, om skillet mellom ytring og handling. Han mener at ytringsrommet skrumper.

Shahzad Rana, Spaltist Olsen Olav

Ytringsrommet har trolig aldri vært større i Norge enn de siste 10–15 årene. Det er viktig, for at vi fritt skal kunne kritisere og harselere med alle former for autoriteter. Vi trenger å verne dette rommet. For friksjonen som oppstår mellom meningsbrytningene er nødvendig i et demokratisk samfunn. Derfor er det lett å forstå og dele Åmås’ bekymring.

Hets

Samtidig: En ung kvinne ytrer sin bekymring over at hennes 6 år gamle datter er blitt trakassert på åpen gate. Innlegget hennes blir utsatt for så mye hets at NRK Ytring, etter 600 kommentarer på tre timer, ser seg nødt til å stenge debatten. Hetsen tok overhånd. Kvinnens «feil» var at hun gikk med hijab. Dette burde i det minste resultere i en refleksjon rundt vår evne og vilje til å bruke ytringsfriheten med den dannelse og respekt som debattanten fortjener.

Stemmene, som tidligere havnet i redaksjonenes søppelbøtter, er nå sin egen digitale redaktør.

Ytringsfriheten – særlig etter internettets fremvekst – er kraftig demokratisert og særdeles fruktbar. Stemmene, som tidligere havnet i redaksjonenes søppelbøtter, er nå sin egen digitale redaktør. Disse stemmene trenger i minkende grad den talerstolen som media representerte. Det digitale ytringsroDmmet er globalt, allestedsværende, og langt fra skrumpende.

Bør utestenges

Fritt Ords ytringsfrihetsundersøkelse gir en indikasjon på at vi har en uønsket harselerende ytringskultur. Varsellampene bør lyse når mer enn 40 prosent mener at folk som ytrer seg krenkende og nedsettende bør utestenges fra sosiale medier. Har vi har nådd et metningspunkt for hets? I så fall har den hetsende fløyen, de som aldri vil forsvare ytringsfriheten på et prinsipielt grunnlag, bidratt til at folk heller mot at ytringsfriheten er sin egen største fiende.

Med ett «klikk» når man et globalt publikum – på sekundet.

Filosofen Emmanuel Levinas skriver om ansiktets etikk, at øynene taler sitt sterke etiske språk: «Ikke skad meg». Fraværet av ansikt gjør at vi lett senker vår etiske grense. Derfor er nettkommunikasjon mellom folk som ikke kjenner hverandre etter hvert blitt en risikabel affære. De nye, individuelle, «digitale redaktørene» har ikke redaksjoner som vurderer og gir motstand til ytringen før den publiseres. Med ett «klikk» når man et globalt publikum – på sekundet. Det er lett å være rebell i kjellerleiligheten, synger Carpe Diem så treffende.

Åmås oppfordrer, som mange politikere gjorde etter22. juli i 2011, alle ansvarlige borgere til å bekjempe «hatprat» og dårlig ytringskultur. Vi må innse at vi ikke har lykkes med den oppgaven, volumet av hetsende ytringer er for spredt og stort.

"Rødt kort"

Mange storhetsere er anonyme. Selv om nettsteder forlanger «fullt navn» og gjerne med Facebook pålogging, er det lett å gjemme seg bak anonymitetens slør med falske navn, falske Facebook— profiler og ulike aliaser.

Skal man ytre seg, må man tåle å gjøre det med fullt navn hentet fra Folkeregisteret.

Jeg tror vi kan få bukt med en del hetsende kommentarer ved å innføre pålogging med en nasjonal digital identifikator, som for eksempel BankID eller MinID. Skal man ytre seg, må man tåle å gjøre det med fullt navn hentet fra Folkeregisteret. En slik kobling kan bidra til at man tenker seg om før man publiserer. Det bør heller ikke være mulig å skjule sine tidligere kommentarer for andre lesere. Man kan også innføre et nasjonalt vurderingssystem, hvor man får «gult kort» etter et visst antall innrapporteringer fra lesere, og «rødt kort» samt utestenging i en periode etter enda en overskredet grense på rapporteringer. Det bør også opprettes en digital klageordning der man kan få vurdert sin sak ved utestenging fra et nettsted.

Mange løsninger

Dette fordrer at alle seriøse nettsteder går sammen om å implementere en slik løsning. Forslaget om å fjerne anonymiteten kan bli oppfattet som kontroversielt, men er dessverre nødvendig. Jeg tror det å fjerne all anonymitet som hovedregel vil bidra til et bedre debattklima på nettet. Debattredaksjonene kan ved behov tillate anonymitet basert på samme prinsipper som de bruker i dag. Jeg kan ikke se noen grunn til at nettdebattene skal avvike fra papirversjonen når det gjelder krav til identitet. Det finnes mange ulike teknologiske løsninger for dette. Spørsmålet er om vi er villig til å vurdere å fjerne anonymiteten på mediehusenes nettsteder.

Teknologien alene vil ikke løse hele problemet. Vi trenger også en grunnleggende, kritisk og rasjonell debatt om vår ytringskultur. Dette må skje uten at «frarøvelse av ytringsfrihet»- kortet trekkes. Manglende debatt om ytringskultur vil skygge for ytringsfriheten, og bidra til å viske bort det prinsipielle skillet mellom ord og handling. Vi trenger sårt en dannelsesreise for å ivareta en reell ytringsfrihet for alle som ønsker å bruke den.

Les Shahzad Rana på Twitter: @shah_rana

Les mer i Aftenposten om nettsjikane:

Espen Ottosen skriver:

Les også Vi som sjikanerer

Torstein Hvattum kommenterer:

Les også «Uregulert nettdebatt en trussel mot ytringsfriheten»

Av Erik Tornes, debattredaktør, om Aftenpostens krav til identifisering.

Om voldtektsoffer som ble sjikanert på Facebook.

Få med deg debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter.