– Denne er rundt ei uke gammel, sier Randi Ødegården, arvtaker på en liten gard i fjellbyda Vang, 700 meter over havet.

Hun løfter opp en bustete, grå killing, som gjerne vil bli klødd på hodet.

Om få måneder skal dyra på stølen, lenger oppe på fjellet. Der skal de beite av det man skulle tro var verdens reineste og beste utmarksfor.

Sannheten er dessverre ikke slik. For for tretti år siden sto vinden og regnet akkurat slik til at deres fjellområde ble svært hardt ramma av den største kjernekraftulykka noensinne, Tsjernobyl-ulykka.

LIVAT: Livet med dyr er krevende, men fint, synes Randi. Det at gården fortsatt med å leve med Tsjernobyl-arven, hadde ingenting å si for henne da hun bestemte seg for å drive garden videre. Foto: Lars Erik Skrefsrud / NRK

Faktisk var værforholdene slik at Norge var det landet utenom daværende Sovjetunionen som fikk mest av det farlige nedfallet.

Store mengder av det radioaktive stoffet cesium regnet ned over Valdres, Jotunheimen, Nord-Trøndelag og Nordland. Cesium er sent nedbrytbart, og er i jorda i disse områdene fortsatt. Derfra blir det tatt opp av planter og sopp, som igjen blir spist av sau, rein og andre beitedyr.

– Det er rare greier, at det skulle komme ned akkurat her. Vi tenkte jo liksom ikke at det skulle ramme oss, sier Andris Ødegården, far til Randi.

Dette er Tsjernobyl-ulykken Ekspandér faktaboks Natt til 26. april 1986 eksploderte reaktor fire ved kjernekraftverket i Tsjernobyl nord for Ukrainas hovedstas Kiev.

Ulykken regnes som den verste atomkatastrofen verden har opplevd.

Radioaktivitet tilsvarende flere hundre Hiroshima-bomber ble sluppet ut og ført med vinden nordover.

Det gikk over to døgn før sovjetiske myndigheter vedgikk at det var skjedd en atomulykke i Tsjernobyl.

70 prosent av det radioaktive nedfallet havnet i Hviterussland.

I underkant av 50 brannmenn og redningsmannskaper døde som direkte følger av de massive strålingsdosene de fikk under arbeidet med å slukke brannen i reaktor fire.

I tillegg fikk 8 - 10.000 barn, de fleste i Hviterussland, kreft i skjoldbruskkjertelen på grunn av radioaktivt jod fra Tsjernobyl-ulykken. De aller fleste overlevde.

Det er stor uenighet om de langsiktige helsevirkningene. Verdens helseorganisasjon WHO har tidligere anslått at strålingen fra Tsjernobyl til sammen vil koste 9.000 mennesker livet

Organisasjonen Greenpeace mener på sin side at så mange som 100.000 vil dø som følge av strålingen.

600.000 mennesker ble sendt fra hele Sovjetunionen for å begrense omfanget av katastrofen. Mange av dem sier at de lider av sykdommer de har fått som følge av stråling de ble utsatt for.

I Norge fikk Valdres og Trøndelag mest radioaktivt nedfall.

I Norge ble kjøtt fra 100.000 sauer og alt reinkjøtt produsert sør for Saltfjellet ble kassert i 1986, fordi radioaktiviteten var for høy. Siden har nedfôring og andre tiltak blitt brukt for å redusere radioaktiviteten i kjøttet.

Reindriftssamene i Nord-Trøndelag ble hardest rammet av Tsjernobyl-nedfallet. Fremdeles måles reindriftsutøvere i området jevnlig for stråling.

LIGGER I BAKHODET: I tretti år har konsekvensene av atomkraftulykka hengt over gardbrukerne i Valdres. Det kan gå 25 til 30 år til, før grunnen er fri for radioaktivitet. Foto: Lars Erik Skrefsrud / NRK

Fikk vite via værmeldinga

Han og samboer Kari Hagaseth husker godt ulykkesåret 1986, og at de først fikk vite om det radioaktive nedfallet via værmeldinga.

– Det skjedde jo om våren, og utover sommeren og høsten ble det satt i gang målinger for å sjekke hvordan dette påvirka beitet til dyra våre. Vi fikk god hjelp av Statens Næringsmiddeltilsyn, som det het den gangen, forklarer Andris og Kari.

BERLINERBLÅTT: Vomtabletter med stoffet berlinerblått skal motvirke becquerel i kjøtt og melk. Tabletten gis til dyra gjennom munnen. Foto: Lars Erik Skrefsrud / NRK

Både Andris og Kari har hele tiden klart å livnære seg på gården uten annen jobb ved siden av. I 1986 hadde de små barn og mye å henge fingrene i. Med det radioaktive nedfallet fikk de en totalt uventa bekymring, og det viste seg at det ble mye ekstra arbeid.

De vurderte likevel aldri å slutte med matproduksjon, på tross av den radioaktive jorda.

– Nei, det vurderte vi aldri, sier Andris kontant. Han er sjette generasjon i slekta som driver garden.

Det ble klart at det radioaktive nedfallet først og fremst hadde kommet på stølen, men at gården hjemme gikk fri. Dermed kunne dyra fôres ned ved sesongslutt på fôr fra gården.

Nedfôring kan foregå på flere måter, blant annet ved å gi dyra fôr som ikke har radioaktivt innhold. Hvor lenge dette foregår, kommer an på nivået av becquerel.

– Det ble satt grenser for hvor mye becquerel som kunne tillates i kjøtt og melk. For vår del, som produserer melk som skal brukes til ysting, ble dette en spesiell utfordring. I osten blir melka veldig konsentrert, forklarer Kari.

KATASTROFE: Reaktor 4 i atomkraftverket i Tsjernobyl eksploderte 26. april 1986. Anlegget brant i ti dager etter eksplosjonen. Foto: Novosti / Scanpix

Hva er becquerel? Ekspandér faktaboks Becquerel, symbol Bq, er måleenhet for aktivitet av et radioaktivt stoff.

Becquerel ble vedtatt som SI-enhet i 1975. Den erstatter enheten curie.

Måleenheten er oppkalt etter den franske fysikeren Antoine Henri Becquerel.

Antall becquerel angir bare det antall strålekvanter eller partikler som sendes ut. For å bestemme virkningen av strålingen (som måles i gray eller sievert), må man også vite hvilken type stråling som sendes ut og hvilken energi strålingen har, eller hvilken radionuklide (radioaktiv nuklide) som stråler. Kilde: Store norske leksikon

Ingen informasjon fra Sovjet

Lavrans Skuterud, opprinnelig fra Vinstra i Gudbrandsdalen, er seniorforsker ved Statens strålevern. Han har jobba i 25 år med konsekvensene av Tsjernobyl-ulykka.

– Jeg var ungdom på åttitallet, og fikk bokstavelig talt det radioaktive nedfallet i hodet. Vi målte det faktisk i fysikktimene på videregående, sier Skuterud om hvorfor han ble så interessert i ulykka.

Han forteller at det ikke kom noe informasjon fra Sovjetunionen etter ulykka, men at eksplosjonen ble oppdaga i Sverige, på kjernekraftverket der.

– Nedfallet kom over Skandinavia 28.–29. april, men brannen varte i ti dager. Derfor varierte nedfallet med luftstrømmene disse dagene, forteller han.

KART: Slik ble Norge rammet av atomkraftulykka i 1986. Foto: Kilde:Statens strålevern

Radioaktivt nedfall over Norge i 1986 Foto: Edith Pettersen Ekspandér faktaboks Da nedfallet kom i 1986, la radioaktive stoffer seg på overflaten til planter, lav og vann og førte til høye nivåer i naturen.

Spesielt ble det målt høye nivåer i sopp, ferskvannsfisk, reinsdyr og i kjøtt og melk fra utmarksbeitende dyr.

Det radioaktive nedfallet bestod av en rekke radioaktive stoffer. De fleste har kort nedbrytningstid, og er derfor ikke lenger tilstede i naturen.

Cesium-137 derimot, har lang nedbrytningstid og dette stoffet vil være tilstede i betydelige mengder i flere tiår framover.

Cesium-137 tas opp fra jorden av planter og sopp. Når dyr spiser forurensede beitevekster, øker nivåene av cesium-137 i kjøtt og melk.

Fortsatt kontrolleres nivåene av cesium-137 i kjøtt fra tamrein og sau før slakting om høsten. Mat som høstes direkte fra naturen - som urter, sopp, bær, ferskvannsfisk og vilt - kan også inneholde radioaktivt cesium. Kilde: Miljøstatus

Det radioaktive stoffet la seg over planter, vekster og vann. Fjellområdene i Sør- og Midt-Norge fikk det meste, særlig Valdres, Gudbrandsdalen og områder i Trøndelag og ved Børgefjell.

– Det var ikke noe måleutstyr rundt i landet, så det ble satt i gang en spontanaksjon fra Statens strålevern. Det ble samlet inn snø- og nedbørsprøver, og de jobbet døgnet rundt. Det fantes ingen beredskap på dette, forteller Skuterud.

– Hvor mye visste folk om skadevirkningene?

– Det har vært kjent lenge at stråling i store doser var skadelig. Både etter hundre års forskning på radioaktivitet, og ikke minst etter atomprøvesprengningene på 50- og 60-tallet, forklarer Skuterud.

Heldigvis var det ikke så høye doser i Norge at det ble panikk, selv om det var en viss usikkerhet blant folk flest. For eksempel var det mye fokus på radioaktiv jod. Og i årene etter ulykken har det blitt mange tilfeller av skjoldbruskkjertelkreft hos barn i Ukraina, Hviterussland og Sovjet .

MYE ARBEID: Familien Ødegården måtte lenge samle inn dyra to ganger i løpet av sesongen. Midt på sommeren måtte dyra nemlig gis vomtabletter. Foto: Lars Erik Skrefsrud / NRK

Beiter direkte på forurensa planter

Det var likevel bøndene og reindriftsnæringa som fikk merke ulykka hardest på kroppen, fordi dyra beita direkte av plantene som ble forurenset av nedfallet og som senere tok opp cesiumet fra jorda.

Skuterud regner med at mange av bøndene må leve med nedforing i 20–30 år til, spesielt i gode soppår.

FORSKER: Lavrans Skuterud har brukt hele sitt voksne liv til å forske på radioaktiv stråling. Foto: Dimitri Koutsomitis

– Slik det er nå, varierer det stort fra år til år. I 2015 derimot var en det kald sommer, og bare tre bønder i Valdres hadde nedforing, sier han.

I 2014 var det motsatt, en varm sommer gjorde at vekster som sopp hadde ekstra gode vekstvilkår, og dermed trakk opp mye cesium fra grunnen. Nedfallet ligger i jorda, og planter, sopp og andre vekster suger det opp. Spesielt lagres mye i rimsoppen.

Helseskader ved radioaktiv stråling Ekspandér faktaboks Store mengder radioaktiv stråling kan skade celler og DNA i kroppen.

Cellen vil stort sett klare å reparere DNA-

skader selv, men noen ganger kan en

skade utvikles til kreft senere i livet.

skader selv, men noen ganger kan en skade utvikles til kreft senere i livet. Risikoen for å få kreft antas å øke med stråledosen.

Cesium (Cs-137) var et av de radioaktive stoffene som ble spredd fra Tsjernobyl i 1986.

I tillegg ble det spredt radioaktivt jod.

Radioaktivt jod og cesium er blant stoffene som gir størst helserisiko, blant annet kan det føre til kreft i skjoldbruskkjertelen.

Strålingen fra jod er kraftigere enn den fra cesium, men jod halveres i mengde på bare 8 dager. Cesium tas opp av musklene i kroppen, men skilles ut etter en tid. Kilde: TU, forskning.no.

Arnfinn Beito er leder i Oppland sau og geit, og han forklarer at det i 2014 var hele 209 besetninger i Oppland som ble kontrollert for becquerel-nivå.

– Av disse ble 112 pålagt nedforing, forklarer han.

LEDER: Arnfinn Beito er leder i Oppland sau og geit. Han forteller at nedforing gir mye ekstraarbeid for bøndene. Foto: Dag Kessel / NRK

Beito har vært ledet organisasjonen av saue- og geitebønder i fylket i tre år, og han sier at det stadig tilbakevendende temaet om radioaktivitet i melk og kjøtt krever mye innsats fra bøndene.

– Det vi arbeider med nå, er å få opp satsen på tilbakebetaling for nedforing. Dette er kostbart for bøndene, fordi det krever mye tid og ekstraarbeid. I dag får bøndene som må fôre ned dyr seks kroner per dyr per dag, og det har kun vært én justering på dette siden 1986, forklarer han.

– Rart at det skulle lande her

At Tsjernobyl-ulykka skulle ramme akkurat nærområdet til familien Ødegården, der man i århundrer har brukt utmarka for å ha nok for til dyra, føltes rart og uvirkelig. Mye arbeid ble det også.

– Vi måtte blant annet samle inn dyra to ganger i løpet av sesongen. Ikke bare om høsten, men også en ekstra gang midt på sommeren, for å gi dem vomtabletter med berlinerblått, forteller Andris.

I tillegg måtte de ha ekstra fôr fra garden, til nedfôring om høsten.

Akkurat det med å være matprodusent når dyra dine beiter på et område med mye radioaktivt nedfall, har likevel vært en utfordring.

– Det var vel en del skepsis ute og gikk, det var det nok. Men det tror jeg har gått over, sier Kari.

EKSPERT: Familien har fått så god innsikt i å leve med Tsjernobyl-konsekvensene, at de av og til får spørsmål om å holde foredrag. Her viser Kari fram brosjyrer fra en reise hun var på i Japan etter Fukushima-ulykka i 2011. Foto: Lars Erik Skrefsrud / NRK

Familien sitter på mye kunnskap etter tretti år med Tsjernobyl-erfaring, og er blant annet med på et prosjekt med Statens strålevern der man sjekker effekten av et tiltak mot forurensning i kjøtt og melk.

JAPAN: Det er store forskjeller på hvordan ulike land hanskes med radioaktivt nedfall. I Japan ønsker de å fjerne jordlaget. Foto: Lars Erik Skrefsrud / NRK

Målet er å sammenligne bequerelnivået i melka til geiter som får kraftfor med berlinerblått, med ei kontrollgruppe som får vanlig kraftfôr.

I tillegg blir de stadig vekk invitert på konferanser for å fortelle om sine erfaringer. For eksempel var Kari i Japan etter ulykka i Fukushima for fem år siden.

– Det var en interessant tur, men det kom også tydelig fram at det er forskjeller på hvordan vi ser på dette med stråling. I Japan ville de helst ta vekk jordlaget med radioaktivitet helt, de stuer det bort i store sekker. Men i Norge er det nedfôring av beitedyr som gjelder, forklarer hun.

Vokst opp med Tsjernobyl-arven

Randi ser ikke mørkt på å ta over garden, selv om det fortsatt følger litt ekstraarbeid med.

– Jeg er født i 1988, og er vokst opp med at det er slik. Jeg kan ikke huske noe annet, sier hun, og klør et par geiter på hodet.

VOKST OPP MED ULYKKA: Randi har aldri vurdert å gi opp gardsdrømmen på grunn av ekstraarbeidet ulykka medfører. - Jeg er født etter Tsjernobyl, det er dette jeg er vant med, sier hun. Du trenger javascript for å se video. VOKST OPP MED ULYKKA: Randi har aldri vurdert å gi opp gardsdrømmen på grunn av ekstraarbeidet ulykka medfører. - Jeg er født etter Tsjernobyl, det er dette jeg er vant med, sier hun.

Hun legger likevel til at det er en viss spenning knytta til sauesankinga hvert eneste år. Hvis naboen får svaret på nedforingstida for sine dyr først, for eksempel nedforing i seks uker, er det arbeid i vente.

– Ja da har vi mest sannsynlig en jobb å gjøre, vi også, smiler hun skrått, før hun viser vei ut i den skarpe vårsola.