Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

(Dagbladet): I 2050 kan verdenssamfunnet stå overfor et gigantisk økonomisk gap de per i dag ikke har mulighet til å tette.

3,38 millioner milliarder kroner - eller 3 388 000 000 000 000 - er summen på differansen mellom hva verdens stater kommer til å klare å betale innbyggerne sine, og hva de samme innbyggerne har krav på.

Det er konklusjonen i en rapport fra World Economic Forum (WEF).

Til sammen kan pensjonsforpliktelsene komme til å utgjøre en «økonomisk tidsbombe», skriver nettmagasinet Quartz.

Kina og USA

Den «økonomiske tidsbomba» er til sammenligning tre til fire ganger større en hele verdensøkonomien i dag.

Kanskje ikke overraskende er det USA og Kina som spås å havne i størst økonomisk uføre.

Med sine 320 millioner innbyggere kommer USA til å få pensjonsforpliktelser på 1,16 millioner milliarder kroner - 1 160 390 000 000 000 - som de ikke er i stand til å betale.

Med sine 1,37 milliarder innbyggere kommer Kina til å få pensjonsforpliktelser på 1 million milliarder kroner - 1 007 930 000 000 000 - som de ikke er i stand til å betale.

India, med sine 1,31 milliarder innbyggere, er i den tredje verste situasjonen. De kommer til å skylde sine innbyggere 719 950 milliarder i pensjonsytelser.

Sammenligner med klimaendring

WEF-toppen Michael Drexler sammenligner verdenssamfunnets gigantiske pensjonsbombe med klimaendringene.

- I likhet med klimaendringene kommer man ikke til å se konsekvensene i dag, men gjør du ingenting kommer problemet til å bli større og da er det ingenting du kan gjøre, sier han.

Løsningene WEF skisserer består blant annet i egen pensjonssparing, samt investeringer med høyere risiko som kan gi høyere avkastning enn rentene i en sparekonto.

100 år

WEF-rapporten tar en rekke forbehold i rapporten. De baserer analysene sine på at den gjennomsnittlige levealderen kommer til å øke.

Halvparten av alle barn som ble født i 2007 i blant annet USA, Storbritannia, Japan, Italia, Tyskland, Frankrike og Canada, kommer trolig til å leve til de er over 100 år, ifølge rapporten.

Det betyr at hver enkelt pensjonist kommer til å motta pensjonsytelser lengre, som gjør pensjonsregningene større og dyrere for staten.

«Generasjonskontrakt»

- Systemet er en «generasjonskontrakt». Det er de yrkesaktive nå som betaler for dagens pensjonister. Når de yrkesaktive blir gamle og går av med pensjon, er det neste generasjons yrkesaktive som betaler for dem, sier Nils Martin Stølen, seniorforsker ved Statistisk sentralbyrå (SSB) til Dagbladet.

Langt flere eldre på grunn av økende levealder og store kull som når pensjonsalder fører derfor til at pensjonsutgiftene til mange stater, inkludert Norge, er i ferd med å skyte i været.

Dessuten fødes det færre barn i dag. Det har ført til at veksten i arbeidsstyrken er langt svakere enn den var for noen tiår siden. Det er altså færre yrkesaktive per pensjonist nå, enn det var for en generasjon siden.

Går trolig klar

Men Norge går trolig klar av denne «økonomiske tidsbomba» som kan ramme andre land.

Den såkalte pensjonsreformen som trådte i kraft i 2011, har vært et viktig tiltak for å motvirke dette., forteller SSB-seniorforskeren.

- I prinsippet skal den nye reformen motvirke en hver økning i levealderen. Det er lagt opp sånn at hver enkelt får avgjøre hvor gunstig pensjon man får. Hvis man vil opprettholde noenlunde likt pensjonsnivå i forhold til lønn, må man finne seg i å utsette pensjoneringen, sier Stølen.

Men pensjonsreformen er ikke tilstrekkelig til å unngå økt finansieringsbyrde på skattebetalerne.

- Selv med det nye norske pensjonssystemet så vil en tenkt skattesats på arbeidsinntekten som går til alderspensjon øke, fra i underkant av elleve prosent til rundt 17 prosent i 2050, sier seniorforskeren.

- Den viktigste årsaken er at store kull født etter krigen trer inn i pensjonistenes rekker og erstatter små kull født tidligere, legger han til.

Hadde ikke Stortinget vedtatt pensjonsreformen måtte skattesatsen ha økt ytterligere, til 22 prosent, ifølge Stølen.

Uansett hva vi hadde gjør er konklusjonen følgende fra seniorforskeren:

- Det blir nok tøffere prioriteringer på norske budsjetter de neste åra.