Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

(Dagbladet): «Når datoen nærmer seg og vi ser at det blir vanskelig, slutter vi å snakke om dette målet, og setter i stedet nye mål enda lenger fram. Slik har vi bedratt oss selv flere ganger.»

Dette er Jens Stoltenbergs dom over norske politikeres tilnærming til klimaforpliktelser fra tida han var aktiv i norsk politikk, og står skrevet i hans nye selvbiografi «Min Historie».

Nå kan historien være i ferd med å gjenta seg. Stortinget har i dag to sentrale kimamål å forholde seg til: 2020-målene og 2030-målene (se egen faktaboks).

Men selv om Stortinget har forpliktet seg til målene for 2020 gjennom to stortingsvedtak, og regjeringen og samarbeidspartiene seinere har forpliktet seg til å forsterke disse, er det nå i praksis nærmest umulig å nå disse målene.

Som resultat av dette unngår stadig flere politikere å snakke om 2020-målene. I stedet retter de fokus mot 2030-målene, samtidig som delegasjoner fra hele verden er nå på vei til Marokko for en ny runde med klimaforhandlinger.

Først et lite hopp tilbake i tid:

Skulle forsterke forliket

Da Høyre, Frp, Venstre og KrF i 2013 skulle lage en felles plattform gjennom samarbeidsavtalen, forpliktet de fire partiene seg til å «forsterke klimaforliket».

Formuleringen viser til to klimaforlik på Stortinget, ett fra 2008 og ett fra 2012, hvor politikerne blant annet forpliktet seg til å kutte de globale utslippene av klimagasser tilsvarende 30 prosent av Norges utslipp i 1990 (se faktaboks for detaljer).

Dette ble ytterligere sementert da de samme partiene i budsjettavtalen for 2016 lovet at avgifts- og skatteomleggingen i statsbudsjettet for 2017 «skal være av en størrelse som forsterker klimaforliket og gir betydelige reduksjoner i klimautslippene»

Seinest i juni vedtok Stortinget at 2020-målene fortsatt gjelder. 2020 har altså vært hovedfokuset innenfor norsk klimapolitikk for både Stortinget og regjeringen i lang tid. Det til tross for at Høyres Nikolai Astrup avlyste dette forliket allerede i 2012, og beskrev det som «urealistisk» overfor Aftenposten.

Parallelt med at sjansene for å faktisk nå 2020-målene sakte, men sikkert har svunnet hen, har stadig mer av debatten det siste året dreid seg mot 2030-målet.

Eksempelvis viser en rask gjennomgang av referatene fra Stortingets spontane spørretime at 2020-målet ikke er nevnt av politikerne siden før sommeren.

Og da regjeringen la fram sitt forslag til statsbudsjett fra 2017, tok de utgangspunkt i 2030 da de skulle beregne framtidige utslippskutt.

- Vage mål

Også Venstre tok utgangspunkt i 2030 da de skulle regne ut klimaeffekten av sitt alternative budsjett for 2017.

Det var riktignok begrunnet med at beregningene var gjort på bakgrunn av en rapport fra Miljødirektoratet som tar i utgangspunkt i 2030. Men også Venstre-leder Trine Skei Grande fokuserte på 2030 da hun presenterte budsjettet på en pressekonferanse.

Etter presentasjonen spurte Dagbladet Grande om årsaken til at 2020-målene ikke ble nevnt, er at de er uoppnåelige.

- Nei, vi skal hele tiden strekke oss mot alle målene vi har satt oss, men vi har aldri vedtatt så klare mål som i Parisavtalen og i EU-avtalen.

- Så de er viktigere?

- EU-avtalen er mer forpliktende enn tidligere målsettinger, blant annet klimaforliket. Målet med å koble se opp mot EU er nettopp å ha andre typer forpliktelser enn vage mål som de store partiene ikke bryr seg om på Stortinget når det kommer til stykket, svarte Grande.

En fersk rapport fra FNs miljøprogram UNEP gjør ikke situasjonen enklere for politikerne. Den konkluderer nemlig med at de frivillige løftene om kutt i utslippene av klimagasser som ble gitt før klimatoppmøtet i Paris i fjor, er for små for å nå målet om å unngå global oppvarming på mer enn 2 grader. Hvis ikke kuttene skjerpes ytterligere, kan temperaturen stige 3,4 grader.

- Behagelig for politikerne

Som Klassekampen skrev mandag, tviler Cicero-forsker Elin Lerum Boasson på at det vil være politisk mulig å gjennomføre kuttene som skal til for å nå 2020-målet. Også Naturvernforbundet er bekymret over hvordan politikerne i stadig større grad ignorerer 2020-målet.

- Det ser ut til at 2020-målet er i ferd med å bli glemt. Det er nok behagelig for politikerne å skyve problemet foran seg med nye frister, men det er veldig synd for klimaet, for dette haster. Å skyve nødvendige klimatiltak foran seg gjør det vanskeligere for framtidas politikere å innfri våre klimamål, sier fagsjef i Naturvernforbundet, Holger Schlaupitz, til Dagbladet.

Han tror en av grunnene til at fokuset er flyttet til 2030, er at politikerne i realiteten har gitt opp håpet om 2020.

- Det er fortsatt oppnåelig, men det forutsetter at det meste av Venstres alternative budsjett blir vedtatt, i tillegg til ytterligere tiltak, men det er neppe realistisk med dagens politiske situasjon, sier Schlaupitz.

Viser til 2030

Da Dagbladet kontaktet Høyres stortingsgruppe torsdag ettermiddag for å høre om Astrup fortsatt mener at klimaforliket er «urealistisk», slik han mente i 2012, sendte kommunikasjonsavdelingen følgende svar på epost:

«Nikolai har ikke anledning til å kommentere utover at med regjeringens politikk vil vi innfri de ambisiøse og forpliktende klimamålene for 2030», skrev Høyre, uten å nevne 2020.

Mandag henviser Høyre til klimapolitisk talsperson Tina Bru. Hun legger ikke skjul på at 2020-målet akkurat nå virker langt unna.

- Det blir svært krevende å nå det målet, det er ingen hemmelighet. Det var også det Astrup pekte på i 2012. Det som gjør det vanskelig, er at de gamle klimamålene blant annet ikke skiller mellom kvotepliktig og ikke-kvotepliktig sektor, sier Bru.

- Så i realiteten så har dere gitt opp de målene?

- Nei, hadde vi gitt opp, så hadde vi ikke tatt oss bryet med å pushe på for et taktskifte i klimapolitikken.

- Du sier det er svært krevende, men hvorfor tør ingen å si at det vil være umulig å nå 2020-målene?

- Begge forlikene er uttrykk for at norske politikere har vært ekstremt ambisiøse, men uten vilje til å legge virkemidlene på bordet raskt nok. Nettopp derfor har vi vært opptatt av å styrke tiltakene i klimaforliket etter at vi overtok i 2013. Men fremover er det ikke bare politisk behagelig å se mot 2030, det er også politisk fornuftig, sier Bru, og legger til:

- Ja, det har skjedd for lite og gått for treigt tidligere. Men EU-avtalen er det beste som har skjedd norsk klimapolitikk, og fra 2013 har vi forsterket tiltakene i Norge betraktelig sammen med Venstre og KrF.

Frykter ørkenvandring

MDG-leder Rasmus Hansson påpeker at Venstre og KrF krevd at budsjettet skal bidra til å «styrke klimaforliket», men frykter at Venstre og KrF vil akseptere at det «aller viktigste klimaløftet» til regjeringen blir brutt.

- Hvis de aksepterer at Regjeringen bryter klimaforliket, har de borgerlige partiene brutt sitt aller viktigste løfte på klima. Det betyr at KrF og Venstres forsøk på å holde Høyre og FrP til sine løfter i klimapolitikken har vært minst like mislykket som SVs forsøk på å temme Ap. Dette viser hvor uklokt det er å binde seg til de store, grå partiene, sier Rasmus Hansson, og legger til:

- Gang på gang har norske klimamål blitt utsatt. Mens resten av Europa kutter sine utslipp, vokser våre. Hvis vi nå slutter å snakke om 2020-målene og begynner å snakke om 2030, vil norsk klimapolitikk sendes ut på en ny ørkenvandring. Det har vi ikke tid til, sier Rasmus Hansson.



