Više od izglasavanja nepovjerenja HDZ bi volio da premijer Orešković sam sebe smijeni, pa ga sada uoči obračuna u parlamentu javno nagovaraju na ostavku. Bilo bi idealno da premijer Orešković sam podnese ostavku, izjavljuje predsjednik Sabora Reiner. Slično i Domagoj Milošević, kojemu je dopalo da umjesto šefa stranke tumači HDZ-ove kaotične odluke. Tvrdnjom da bi premijerova ostavka bila europskim standardima primjereno rješenje falio je u samo dvije stvari. Oreškovića pogrešno naziva tehničkim premijerom. A kad je riječ o "velikoj većini država EU", tamo bi se prvo dogodila Karamarkova ostavka, kao nužna konzekvenca slučaja u kojem je uhvaćen.

Zašto HDZ priziva Oreškovićevu ostavku?

Zato što je to zaista elegantno rješenje. Kad bi Orešković dao ostavku, HDZ se ne bi morao truditi skupljajući na sve strane 76 glasova za njegov opoziv. U tom slučaju otpada i po Karamarkovu sljedbu neugodna rasprava u Saboru. HDZ će možda izglasati smjenu, ali Orešković će skupo prodati svoju kožu. HDZ se boji onoga što bi premijer mogao reći. Toliko da se član HDZ-ova Predsjedništva Butković usudio javno mu zaprijetiti neka dobro promisli što će govoriti.

Zašto Orešković ne može dati ostavku?

Sve kad bi i htio, premijer se više ne može tiho povući zato jer je HDZ na njegov račun plasirao vrlo teške optužbe. Da je zloupotrebljavajući tajne službe pokušao uspostaviti "kancelarsku diktaturu". Maltene izvesti državni udar! S takvim optužbama za vratom svatko bi se javno branio. Orešković logično ne želi otići osramoćen. Ostavkom bi samo priznao strahote koje su mu prikrpali.

Što traženje Oreškovićeve ostavke govori o HDZ-u?

Tražeći premijerovu ostavku, koju je prethodno sam učinio nemogućom, HDZ pokazuje da njegovim potezima dirigira panika. Da nije sposoban misliti ni korak unaprijed. Niti donositi razumne političke odluke. Strategija nikakva, taktika suicidalna, a reklamiraju se kao garant političke stabilnosti države.