OPPDRIFT: Innvandrernes etterkommere klarer seg langt bedre enn foreldrene i utdanning og arbeidsliv. Integreringen fungerer bedre enn sitt rykte, sier sosiologen Are Skeie Hermansen.

innvandring

Innvandrernes barn er på full fart inn i middelklasseyrkene og har langt høyere sysselsetting og inntekt enn sine foreldre.

Dette er blant konklusjonene når sosiologen Are Skeie Hermansen (32) fra Gjøvik i ettermiddag forsvarer sin doktoravhandling om hvordan innvandrernes barn greier seg sosialt og økonomisk i Norge.

– Det er ikke noe glansbilde. Men jeg mener etter å ha utforsket dette i flere år at det er grunn til å korrigere deler av krisebeskrivelsen i integreringsdebatten, sier Hermansen til Klassekampen.

Hermansens doktoravhandling belyser i fire frittstående studier sentrale sider ved integrasjonen av innvandrernes etterkommere i den norske velferdsstaten.

Integrering: • Are Skeie Hermansen forsvarer i dag sin doktor­avhandling i sosiologi ved Universitetet i Oslo. • Avhandlingen bygger på omfattende forskning om sosiale og økonomiske forhold blant barn av innvandrergruppene som kom til Norge på 1970- og 80-tallet. • Hermansen mener funnene viser at integreringen fungerer bedre enn sitt rykte, både i utdanning og arbeidsliv.

Grunn til optimisme

Han sier at en avgjørende «lakmustest» for langsiktig integrering er hvordan barna av innvandrerne klarer seg over tid og at funnene gir grunn til optimisme.

– Hva er dine viktigste funn?

– Det er kort fortalt at innvandrernes etterkommere opplever solid oppadgående sosial mobilitet sammenlignet med sine foreldre. Etterkommere gjør det som oftest like bra eller bedre enn jevnaldrende med etnisk norske foreldre, dersom de har vokst opp med liknende sosiale og økonomiske ressurser. Og de gjør det markert bedre enn innvandrerforeldrene.

– Men mange innvandrerbarn starter med et dårligere utgangspunkt enn etnisk norske barn. Forplanter dette seg, for eksempel på arbeidsmarkedet?

– Selv om sysselsettingen blant innvandrernes barn samlet sett er noe lavere enn majoritetsbefolkningen, viser studiene at etterkommerne står utenfor arbeidslivet i langt mindre grad enn foreldregenerasjonen.

Nyen utfordringer

Hermansen har studert situasjonen for barn av de store gruppene som kom til Norge på 1970- og 1980-tallet. Det betyr at grupper med integrasjonsproblemer, som deler av innvandrerne fra Somalia, ikke er med i materialet.

– Økende innvandring til Europa er et demografisk hovedtrekk som utvikler seg hele tida, og det vil stadig komme nye utfordringer. Mine funn sier ikke noe om hvordan integreringen blir med en sterkt økende tilstrømming, som vi nå ser starten på. Men det er grunn til å håpe at også framtidige generasjoner vil ha mobilitet som gjør at de vil klare seg bedre enn foreldre som kommer uten det norske språket og ofte uten utdannelse, sier han.

Inntektsfordelingen blant norskfødte barn av innvandrere nærmer seg den vi finner i den norske majoritetsbefolkningen. Hermansens påviser hvordan barn av innvandrere fra ulike nasjoner greier seg inntektsmessig sammenliknet med foreldrene.

Sterk framgang

– Fra et lavt utgangspunkt hos foreldrene er den økonomiske oppgangen sterk blant innvandrerbarn fra Marokko, Pakistan og Tyrkia. Innvandrere fra Vietnam, Iran og India hadde et bedre utgangspunktet, og framgangen er fortsatt sterk, mens oppgangen er mindre blant barn av chilenere. Barn av innvandrere fra vestlige land har bare marginalt bedre inntektsnivå enn foreldrene, sier Hermansen.

– Hvorfor går det så pass mye bedre med etterkommerne enn med førstegenerasjons innvandrere?

– Barna har helt andre forutsetninger for å lykkes i det norske samfunnet, og språk er avgjørende. Der innvandrerne først lærte seg mottakerlandets språk som voksne og innvandret etter å ha fullført sin grunnutdanning i hjemlandet, har etterkommerne lært norsk i barndommen og gjennomført norsk skole. Undersøkelsene viser stor motivasjon og det vi kan kalle sosial oppdrift, hos begge kjønn.

alfs@klassekampen.no