Blir innvandrernes barn diskriminert når de søker jobb? | Elin Ørjasæter

Elin Ørjasæter

14. apr. 2016 21:15 Sist oppdatert 18. april 2016

Fredag 15. april utløper fristen for å søke høyere utdanning. Et av resultatene fra et større forskningsprosjekt er at det er aller minst diskriminering blant jobbsøkere med høyere utdanning.

Et omfattende forskningsprosjekt om diskriminering i arbeidslivet viser viktigheten av å dokumentere det «alle vet» – fordi det faktisk ikke stemmer.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Hva skal jeg gjøre, sa Marianne i telefonen. En av mine flinke studenter fra i fjor. Hun hadde søkt over 200 jobber. Alle studiekameratene var i jobb, mange i rene drømmejobber. Bare ikke hun. Hva kom det av?

Mahmood v.s. Marianne?

«Du har ikke gjort noe feil, sa jeg, du har hatt uflaks. Fortsett å søke jobber!» Men dersom det var Mahmood som hadde ringt, hadde han også latt seg oppmuntre av at han bare hadde hatt uflaks? Eller ville han trodd at han ble diskriminert på grunn av navnet?

I begynnelsen av april hadde Oslo sosiologforening et åpent møte der de la frem resultatene av et omfattende forskningsprosjekt om diskriminering av innvandrernes barn i arbeidsmarkedet.

Snaut en av fem arbeidsgivere diskriminerte

I den ene av prosjektundersøkelsene – som inkluderte alle de store norske byene, ble det sendt ut fiktive parvise søknader der hvert søknadspar kun skilte seg fra hverandre ved at kandidatene hadde et typisk pakistanskklingende og et typisk norskklingende navn. Pakistanerne er den største ikke-vestlige minoriteten i Norge, derfor ble denne gruppen valgt.

Resultatene var at færre enn en av fem arbeidsgivere diskriminerte, altså tok pakistanerne ut av bunken. Hvis en gjennomsnitts-nordmann må sende 100 søknader for å få jobb, må pakistansk-norske sende et sted mellom 110 og 120.

Fakta og medienes virkelighet

Undersøkelsen ble lagt frem av Gunn Elisabeth Birkelund og viste store forskjeller i bransjer og utdanningsnivå. Det var enda mindre diskriminering blant kandidater med høyere utdanning. Diskrimineringen slo derimot kraftig ut for dem som hadde lite utdanning og søkte ufaglærte jobber. Med andre ord: Utdanning lønner seg, og særlig for minoriteter.

Så hvorfor leser vi i avisene om overkvalifiserte innvandrere som ikke får jobb? Fordi det passer inn i journalistenes verdensbilde, mente forskeren Jon Rogstad på samme møte. De skriver ikke «De fleste blir ikke diskriminert», de skriver «Ahmed har søkt 100 stillinger og får ikke jobb.»

Respons — innkallelse - og jobbintervju

Det er viktig å understreke at denne forskningen målte den første delen av en rekrutteringsprosess, altså hvem som får respons fra arbeidsgivere eller blir kalt inn til intervju.

En annen rapport – fra Fafo – viste at felles bakgrunn og felles humor var utslagsgivende videre i prosessen. Altså, hvis Ola på jobbintervju ler av de samme vitsene som sjefen mens Ali er stille og alvorlig, så får Ola jobben.

For å legge til en egen refleksjon: Innvandrerungdom med mange norske venner vil trolig gjøre det bedre på jobbintervju med norsk sjef. De vet hvordan man skal få en nordmann til å le.

Mer diskriminering i enkelte bransjer

I tillegg til at høyt utdannede diskrimineres mindre er det forskjell på bransjer, ifølge Gunn Elisabeth Birkelund. Jobbsøkere med pakistanske navn blir diskriminert når de søker jobber innen transportarbeid og lagerjobber, utdanning og omsorg, mens de ikke blir diskriminert når de søker jobber i media, økonomi og regnskap, IT og administrasjon og forvaltning.

For tiden utgjør etterkommerne av innvandrere rundt 2,2 prosent av befolkningen i Norge, men øker raskt. Rundt førti prosent av barneskoleelevene i Oslo har innvandrerbakgrunn. At de lykkes i arbeidslivet som voksne er helt nødvendig for både landets og hovedstadens økonomi og for å unngå fremveksten av parallellsamfunn.

Betydningen av nettverk

På møtet i sosiologforeningen kom det også frem at etterkommere av innvandrere kommer senere i jobb enn etniske nordmenn, gitt samme utdanningsnivå. Denne undersøkelsen, som også inngikk i det større diskrimineringsprosjektet, gjaldt indisknorske og pakistansknorske. Gunn Elisabeth Birkelund antydet at årsaken til at innvandrerungdommen må bruke mer tid på å finne jobb kan ligge i manglende nettverk.

Dette er helt i tråd med hva mine studenter hevder: Nettverk hjelper dem inn i deres første jobb. Vi trenger derfor mer forskning om de uformelle nettverkenes rolle for veien inn i arbeidsmarkedet.

Livsviktig forskning

Sosiologisk forskning blir ofte beskyldt for å dokumentere det alle vet fra før. Denne forskningen viser viktigheten av å dokumentere det «alle vet» fordi det faktisk ikke stemmer.

At diskrimineringen finnes, men hos et mindretall av arbeidsgiverne, er livsviktig kunnskap for innvandrernes etterkommere. For hva hvis de fortsetter å tro det «alle» tror, nemlig at diskriminering er hovedregelen? Da vil det skje som sosiologene kaller Thomas-teoremet: Hvis mennesker definerer situasjoner som virkelige, så blir de virkelige i sine konsekvenser. Det er da innvandrerungdom gir opp og skylder på omgivelsene i stedet for å jobbe hardt med studier og søknader.

Forrige uke ringte Marianne igjen: Etter nærmere 240 søknader hadde hun plutselig fått napp. Hun har fått jobb og ikke bare det: Hun endte opp med selve drømmejobben

Twitter: @Orjas

Saken er publisert også på Elin Ørjasæters blogg.

Sosiologiprofessor Gunn Elisabeth Birkelund skriver om resultatene av forskningsprosjektet her: Mindre diskriminering i jobber som krever høyere utdanning

Flere artikler om temaet:

Få med deg debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter

Lyst til å skrive ? Les denne først: