I en missvisande artikel går SD:s toppnamn inför EU-valet och skriver om sin EU-skepticism. Efter Winbergs framträdande i Agenda, vem trodde att det kunde bli värre?

I artikeln nämner Wingren och Lundgren att Sverige betalar 37 miljarder årligen i EU-avgift. En siffra som landar på 25 miljarder efter de bidrag Sverige får tillbaka räknats bort. Närmare hälften av Sveriges rättsväsende och inte hela, som artikelförfattarna låter påskina.

Låt oss också sätta EU:s budget i sitt perspektiv. Varje land betalar 0.73% av BNP till EU. Mindre än en procent med andra ord. Vidare betalar varje medlemsstat ett procentantal av den harmoniserade momsen. EU:s budget ligger på runt €140 miljarder. Det är 50 gånger mindre än den sammanlagda utgiften för alla stater i EU-27. EU har med andra ord en budget som är mindre än ett medelstort europeiskt land som Österrike eller Belgien. [1]

Det är ett grovt missförstånd av vad EU-bidrag är och ämnar göra

Winberg och Lundgren påstår att Sverige genom att vara nettobetalare ”finansierar andra länders bristande förmåga att ta ansvar för statsfinanserna.” Det är ett grovt missförstånd av vad EU-bidrag är och ämnar göra. EU betalar ut en vid rad olika bidrag och subventioner, alla för att hålla EU konkurrenskraftigt. Att EU idag utgör världens största BNP-region gör Sverige till en del av en ekonomisk supermakt. En position EU inte hade haft om vi jagat de olika nationalstaternas särintressen. EU-bidrag ämnar upprätthålla den marknadsledande position vi har, behålla europeiska arbeten och vidareutveckla teknologi genom finansiellt stöd. Författarna tycks blanda samman de europeiska bidragen med socialkassan. Såsom tidigare nämnts så är även Sverige en bidragstagare.

Sant är alltså att Sverige är en så kallad nettobetalare. Varför betalar då Sverige dessa summor årligen? De största finansiella vinsterna från EU-medlemskapet är svårmätta i nominella siffror och faller utanför den traditionella statistiken.

Internationell representation. EU har traditionellt sett varit dåliga på att driva en gemensam agenda i internationella frågor. Med det sagt så har sammanhållningen ökat i internationella institutioner. EU som voteringsblock representerar mer än 30 länder i FN:s generalförsamling. Givetvis har det här ökat Sveriges kraft inom samma institution. Ett Sverige utanför EU skulle ha en svagare röst. Vidare skulle Sverige ensamt behöva stå för de kostnader som krävs för att arbeta fram konsensus med andra länder. Ett inte bara mycket kostsamt arbete utan ineffektivt. Idag avhandlas konsensus mellan EU-medlemsländerna i redan uppbyggda multidisciplinära EU-institutioner. En redan tidsödande och svår process. Hur Sverige själv skulle kunna axla den rollen är svårt att se.

EU:s samarbete i utrikesfrågor stannar inte vid FN utan finns i alla internationella organisationer och relationer, särskilt viktig har EU-samarbetet varit inom Bretton Woods systemet.

Den interna marknaden. Av de 1092 miljarder kronor i export Sverige tjänade 2013 kom 630 miljarder från andra EU-länder.[2] Ett utträde ur EU är svårt, och sanningen är att ingen riktigt vet vilka ekonomiska effekter det skulle ha. Ännu har ingen gått ut ur EU. Men att Sverige skulle få obehindrad tillgång till EU:s fria marknad, med allt ont blod ett utträde innebär, är otroligt. Man kan således konstatera att över 50% av Sveriges exportmarknad skulle lida av ett utträde. Sverige skulle dessutom behöva omförhandla alla de handelsavtal EU slutit med andra regioner. På grund av att EU:s framträdande ekonomiska position har de stor internationell kraft och således förmånliga avtal. Att Sverige skulle uppnå detsamma ensamma är en löjeväckande tanke.

Samfinansiering av policyområden. Det finns flertalet policyområden Sverige vare sig är intresserad av, eller har råd att utveckla. Idag lyckas de europeiska länderna ha en bred policyutveckling på grund av att ‘ointressanta’ ämnen kan diskuteras tillsammans på europanivå. Skulle allt detta hållas på nationell nivå och betalas av ett istället för 28 länder – ja, då hade vi behövt utöka regeringsbudgeten markant. På liknande vis upprätthåller EU kontakten med omvärlden. Diplomatiska relationer som för tillfället inte ligger i Sveriges geopolitiska intressen kan istället upprätthållas av EU, och finansieras av samtliga EU länder. Betydligt billigare än att skicka statschefen runt jorden.

Ett kort axplock av fördelarna Sverige har i och med sitt EU-medlemskap med bara dessa tre punkter har Sverige tjänat tillbaka sitt underskott från EU-avgiften med råge.

Jag bävar inför ett Sverigedemokratisk inträde i det Europeiska parlamentet

Låt oss istället se över det ‘bisarra’ beteendet EU sysslar med som artikelförfattarna nämner. I EU:s Financial Transparency System (FTS), står det inget om EU:s utbetalning på 44 miljoner euro till Porsche. Inte heller finns det en notis skriven om händelsen, vare sig på svenska, tyska eller engelska. Däremot står det på hemsidan World Socialist Web Site att den Flamländska regeringen i Belgien lagt ut samma siffra på Fords bilfabrik i Gent. Samma fabrik Ford valt att lägga ner, och vars nedläggning artikelförfattarna väljer att skylla på EU. Det fanns alltså ingen utbetalning till redan välgödda Porsche från EU, som det påstås i SD:s debattartikel. Istället har den belgiska regeringen valt att lägga €44 miljoner på en Fordfabrik. Det är anmärkningsvärt, för att uttrycka det milt, att svenska politiker som kandiderar till Europaparlamentet lägger sig med sådana här uppenbara lögner. Jag bävar inför ett Sverigedemokratisk inträde i det Europeiska parlamentet.

Hur kommer det sig då att ett partiets toppnamn är så okunniga i de frågor väljarkåren ska ge dem mandat att jobba med? Tidigare skrev jag en artikel om de alternativa verkligheter SD sedimenterar genom sin spridning av ‘alternativ’-media. En studie har kommit ut om vilka effekter att titta på Fox News har. Rapporten visade att Fox News gjorde sina tittare mindre informerade än de som inte såg på nyheter överhuvudtaget. Studiens kvalité, brister och huruvida den är applicerbar låter jag gå osagt, men visst är det talande att Winberg gillar Fria Tider, Politiskt Inkorrekt och Fria Nyheter.

Det är motsatsen till tanken bakom EU, som byggde upp Europa efter världskrig nummer två och som gjort det till dagens framgång.

Samtidigt som Winberg och Lundgren drömmer om ett nedmonterat EU, drömmer andra SD:are om ett Storsverige. Drömmar om nationalism och ett Europa av nationalstater. Det är samma mentalitet som gladeligen startade krig 1914. Samma mentalitet som skapat två olika totalitära system på den lilla geografiska yta Europa utgör. Det är motsatsen till tanken bakom EU, som byggde upp Europa efter världskrig nummer två och som gjort det till dagens framgång.

Det är fel att tro att det bara finns ett svar på frågan om huruvida EU är positivt och något Sverige bör vara med i. På inget sätt vill jag påstå att all EU-kritik är obefogad. Med det sagt så är lögner och missvisande siffror inte en berättigad kritik. Det är talande att i ett så ideologiskt grunt parti är det just sådan kritik allt man lyckats uppbringa.

Några dagar tidigare skrev Åkesson om trängselskatter på Essingeleden, i ett svar, kritiserade jag hans artikels avslutning som bestod av tydlig högerpopulism. Denna gång låter det såhär i slutet på den SD-signerade debattartikeln: det ”är nu hög tid att ett par röster från arbetarklassen får göra sin röst hörd nere i maktelitens högborg och det är hög tid att på allvar börja ifrågasätta denna för Sverige stora förlustaffär.” Sverigedemokraterna tycks ha svårt att bestämma vilken fot man ska stå på. Oavsett fot, väljer jag att avsluta den här artikeln på samma sätt jag avfärdade Åkessons debattartikel.

Billig populism förblir billig.

Se Winbergs katastrofala framträdande i Agenda