Innan jag sätter igång bör jag kanske visa lite självinsikt och komma med ett erkännande nämligen att få människor är så mediekritiska som jag. Detta skulle visserligen vara en positiv inställning, speciellt i en värld där mediabruset intensifierats så kraftigt de senare åren som våran, men i mitt fall går det ibland till överdrift. Jag ser mönster, tendenser och planer där det för vanliga konsumenter endast framträder det vanliga skvalet. Detta är troligen utslag av paranoia, och förmodligen borde jag söka hjälp för dessa tankar (det är precis det de vill, att min misstänksamhet skall betraktas som ett sjukdomstillstånd). Med detta i baktankarna bör några av mina analyser av olika mediala förekomster nog studeras tillsammans med en stor nypa salt, allt jag skriver kan omöjligtvis vara på fullt allvar. Eller så kan det det. Jag kanske har rätt i allt. Then who'll be sorry, ha ha haaa?

Anyhoo, med detta konstaterat tänker jag nu delge er mina (miss)tankar mot den kända och omtyckta serien "Bamse" av Rune Andreasson. Själva serien behöver knappast någon presentation i stort. Den har placerats i det svenska kollektiva medvetandet tillsammans med Astrid Lindgrens (jodå, jag tänker avhandla henne också så småningom) karaktärer och liknande feelgoodprodukter. Men granskar man Bamse närmare avslöjas, bakom den sockersöta ytan, en odemokratisk och ganska unken, moralistisk syn på saker och ting. Jag skall exemplifiera, så ni förstår:

Först ut, förutsättningen för allt Bamse företar sig, nämligen dunderhonungen. Denna framställs av Bamses farmor genom att hon tillsätter blad från ett annat land i kokande honung. Honungen äter Bamse varje morgon för att hålla sig pigg och stark, men ibland, då extra energi krävs, petar han i sig en burk till. I en Bamsehistoria är honungen slut, han får ingen på morgonen, vilket gör honom arg och vresig under dagen. Behöver jag avslöja mer? Är det någon som fortfarande undrar vad exakt det är för blad som farmor spetsar honungen med? Trodde inte det heller...

Bamses dunderstyrka leder till spörsmål nummer två. I Bamses trakt opererar ett antal kriminella grupper. Deras framgångar är tämligen små, de avskräcks ofta att göra en stöt enbart genom hotet om att Bamse kan blanda sig i. Bamses dunderstyrka ger honom nämligen ett våldsmonopol, vilket han utnyttjar främst i form av psykisk terror och kontroll. Ingen, absolut ingen, törs utmana Bamse, då han ju besitter dunderstyrka, och detta även i sammanhang då denna inte borde vara nödvändig. För då till exempel de utstötta och kriminellt belastade vargkusinerna utmanar Bamse och hans kompisar på fotboll, bestämmer sig dessa ylande samhällets olycksbarn för att fuska. Bamse hindrar dem i sina planer, för ...

Fusk, det tycker inte Bamse om. Han förklarar pedagogiskt för vargarna att det är fult att fuska, och sedan fortsätter de spela. Bamse så dunderladdad att ha kan kicka bollen genom tre stycken björkstammar, och i mål sitter Skalman i sin automatiska, bollfångande, skottkärra. Trots detta, förmanar alltså Bamse vargarna, och förebrår dem för deras osportsliga tilltag. Fusk är alltså otillåtet, om det inte genomförs av Bamse själv, eller någon av hans allierade. Bamses våldsmonopol ger honom alltså en moralisk rätt som har företräde framför andras. Denna rätt tar sig även uttryck i andra, mer allvarliga frågor än fotboll och idrott. Bamse åberopar denna för att...

...Hålla nere konkurrensen. En aktör i Bamseserien är Krösus Sork och hans fixarsorkar. Som små gnagare har de inte mycket att komma med i ett samhälle där styrka är makt, men Krösus har lyckats kravla sig till en hyfsad position genom att utnyttja sitt affärssinne. Krösus har genom smarta affärer blivit så kapitalstark att hans fysiska underlägsenhet vägs upp av hans rikedom. Han är så framgångsrik at hans vilja ofta står emot Bamses, och Bamse upplever den ambitiöse sorken som ett hot. Detta leder till att Bamse ofta saboterar Krösus projekt, trots att Krösus uppenbarligen har laga rätt till att genomföra dessa, exempelvis skogsavverkning, rivandet av gamla hus som han köpt, säljandet av läskedrycker och konfektyrer. Bamse anser sig, på rent subjektiva grunder, kunna hindra Krösus affärer. Och då Bamse som sagt är starkast, har Krösus ingen möjlighet att hindra Bamses självgoda agerande, av rädsla för fysiska repressalier. Jo, för det är ju så, att Bamse hävdar att han aldrig slåss, men ändå har han flera gånger delat ut en...

...Knäpp på nosen. Gör nu ett experiment. Knäpp er själva med fingrarna på näsan. Det är tämligen obehagligt. Fundera om ni klarar av att lyfta en bil, bryta upp kassaskåp med bara händerna eller liknande. Ingen som kan detta? Nej, då detta kräver viss styrka. Bamse har den styrkan. Fundera kring hur hans nosknäpp känns, då den boostas av en dunderladdning. Förmodligen lite som att bli skjuten i ansiktet med en haubits. Så mycket för kolabjörnens pacifism.

Efter ovanstående exempel hoppas jag att ni ser på Bamse lite mer kritiskt. Att ni ställer saker och ting i lite andra perspektiv än Andreassons moralkonservativa sådana. Förklara gärna för era barn att Bamse inte skiljer sig från andra diktatorer, och att han troligen, om han bara fick möjlighet, skulle inrätta speciella omskolningsläger för oliktänkande. För vem skulle våga ifrågasätta honom?

Folkets Ledare pekar ut riktningen med ofelbar klarhet. Leve Segern!