Antingen betalar vi för att få de soldater vi vill ha eller så återinför vi värnplikten. Det är de två alternativ som står till buds. Den nuvarande ordningen där Försvarsmakten inte kan fylla ut leden har visat sig inte fungera. Och eftersom riksdagen inte vill betala…

DN skriver idag att 7 av 10 vill återinföra värnplikten. För ett par år sedan var även jag för avskaffandet av värnplikten eftersom jag helt enkelt inte kunde särskilt mycket om frågan. På min dåvarande arbetsplats, FOI, fanns de som var med och drev fram reformen. De förklarade för mig att det var dåligt använda resurser att utbilda soldater som man inte använde till något. Det fanns inget behov av en stor värnpliktsarmé. Däremot fanns det ett stort behov av soldater som var villiga att tjänstgöra utomlands och men värnpliktiga soldater får man inte sända ut på uppdrag i utlandet.

Den alllmänna värnplikten var inte heller allmän längre. Endast ett fåtal män togs ut ur varje årskull, vilket också undergrävde legitimiteten i systemet.

Den dåvarande regeringen tyckte därför att tiden var mogen för ett yrkesförsvar. Oppositionen röstade mot, men även Socialdemokraterna hade umgåtts med tanken att lägga ned värnplikten även de så protesterna kändes inte helt övertygande.

Men det var då. Nu står det som sagt klart att Försvarsmakten under nuvarande förutsättningar inte klarar av att rekrytera folk, och det rör sig framför allt om tidvis tjänstgörande soldater. Tidvis tjänstgörande genomgår utbildning och tjänstgör sedan i samband med övningar och insatser utomlands.

Så varför vill folk inte tjänstgöra i försvarsmakten? Det är faktiskt inte så svårt att förklara. Det konstiga är att regeringen inte tog intryck av tidigare utredningar. Frågan diskuterades redan i början av förra seklet och har utretts mer än en gång.

Enkelt uttryckt rör det sig om två saker:

1. Lön. Om en arbetsgivare betalar för låg lön förlorar den sin personal till dem som betalar bättre. Den privata marknaden betalar förvisso alltid bättre, men det går inte att ligga för långt efter, särskilt inte om man vill ha rätt personer. Att vara soldat är inte att vara kanomat som förr i tiden. Soldatyrket kräver utbildning.

Den tidsvis tjänstgörande soldaten måste dessutom hitta en civil arbetsgivare som går med på att han eller hon är borta ett antal veckor per år och flera månader när det handlar om tjänstgöring utomlands.

2. Pengar till verksamheten. Det är tyvärr många som lämnat Försvarsmakten med hänvisning till att det inte går att arbeta i en organisation som ständigt lider brist på resurser. Att försvarsmakten är underfinansierad är välkänt och ett medvetet beslut från riksdagens sida. Uppdragsgivaren – riksdagen och därmed i förlängningen svenska folket – har beslutat att vi ska ha ett försvar men vill inte skjuta till de pengar som krävs. Följden är att det alltid uppstår märkliga brister. Just nu är det exempelvis brist på vinterkängor. Vem vill jobba i en organisation där man ofta får höra att den nödvändiga utrustningen saknas?

Båda dessa problem kan lösas genom att svenska folket tar ett djupare tag i plånboken. Men kommer detta att hända? Sannolikt inte.

Samtidigt kan vi inte ha ett försvar utan soldater. Om en försvarsmakt ska fungera väl måste inge förtroende. Det gör den inte om den saknar soldater. Den kan vara liten (om det är så att man samarbetar med andra länder) men den måste vara rustad och tränad. Annars inger den inte resepekt och då utsätter man landet för fara.