Örebro. Längs E18 har Gud byggt upp en egen förstad. Men också sekterismen har flyttat in.

Publicerad: 2016-07-04

Text: Johanna Karlsson

Foto: Meli Petersson Ellafi

Drönarfoto: Alex Ljungdahl

E18:s rastplats intill Vivalla är inte som andra rastplatser. Kombinationen av korta byxor, skägg och bortrakad mustasch drar inga särskilda blickar till sig. Det är vardagsmode. I Eurostops hotell skvallrar receptionister om vilka besökande shejker som bott över.

När jag handlar för en hundring i en av rastplatsens små butiker skriver expediten ner någonting på kvittots baksida.

Johannes 16:2.

Detta är George Habibs metod.

I butiken läser han av kunder in på djupet innan han talar religion. Kurder i området har de ibland lyckats tipsa om arabiskspråkiga kristna predikanter och tidigare kurdiska konvertiter, i hopp om omvändning.

Andra kunder är det bäst att vara tyst inför.

Fullskärm Böneutroparen kallar till eftermiddagsbönen Asr och människor börjar strömma till den största salen i Örebro moské. Flera i området säger att de valt att flytta till Örebro för moskén skull. Foto: Meli Petersson Ellafi

George Habib är assyrier och menar sig kunna se vad infödda svenskar missar – de känner inte till de så kallade haditherna, återberättade uttalanden av profeten Mohammed om hur vi människor bör agera i varje given situation. George Habib menar att det gäller att verkligen läsa texterna, inte fokusera på vilken enskild person som är radikal eller inte.

– Svenskar läser inte de hadither som lärs ut i Vivalla. Svenskar fokuserar på personerna i stället för böckerna. Svenskarna vägrar att läsa!

George Habibs egna religiösa texter menar han däremot har förutsett Vivallas utsända krigare. Eurostops hotell lånar mig en bibel där jag slår upp Johannesevangeliet 16:2.

De ska utesluta er ur synagogorna, ja, den tid kommer då de som dödar er ska tro sig tjäna Gud.

Reportaget i 5 punkter Örebros lummigaste miljonprogram blev rikskänt när tiotals invånare från området under kort tid anslöt sig till IS.

Bakom de mest radikala fallen finns också en utbredd sekterism som delat upp sunnimuslimer, shiamuslimer, kurder och syrianer i de tre bostadsområdena Vivalla, Varberga och Oxhagen.

Ateister och shiamuslimer döljer sin identitet i Vivalla.

Den sunnimuslimska gruppen är i stark majoritet och har fått stärkt fäste av att Örebro moské etablerat sig. En latent oro vilar hos minoriteterna. Syrianska och shiamuslimska församlingar har alltid vakter utanför lokalerna vid större sammankomster.

Agneta Blom, kommunfullmäktiges ordförande i Örebro, menar att motsättningarna inte finns och att vi ska vara varsamma med att underblåsa gruppkonflikter genom att ge ämnet uppmärksamhet.

City Gross ligger över gatan från Eurostops butikskluster.

Här väntar två kvinnor på sin tur vid delidisken, men missar den för att de är insjukna i att scrolla på samma mobilskärm. De skrattar och visar mig sidan, en man söker en ny fru och uttrycker sig lite klumpigt. Hans profil är från dejtingsidan muslima.com som förutom rankning av ditt eget utseende ber dig att beskriva hur du i detalj utövar din religion.

Kvinnorna gillar sidans initierade enkäter.

– Det hjälper oss att sålla bort importer från Lindesberg, säger den yngre av dem och syftar på nyanlända.

Lindesberg är en grannkommun med stort asylmottagande. Skriver du in Örebro på muslima.com dyker många profiler från Örebro och närliggande kommuner upp.

I långa tabeller väljer du om du accepterar polygami, om du kan tänka dig att flytta till ett annat land och om du alltid äter halal eller bara under ramadan. Tabellerna hjälper att avgöra vilka bröder som är praktiserande, som kvinnorna uttrycker det. Ett annat sätt är att kolla upp vilka shejker de lyssnar på, vilka de lajkat på Facebook. Det är ett sätt att se var personen står.

Fullskärm Alexanders grannar kom tre gånger på besök och frågade varför de inte ser honom i moskén. Till slut sa de "på fredagar måste du gå i alla fall”. Då drog han bort klisterlappen med sitt muslimska efternamn från brevlådan. Foto: Meli Petersson Ellafi

Unga tjejer är de i Vivalla med absolut coolast avfärdande attityd mot journalister och andra utomstående. Den som någon gång varit en högstadietjej som älskat sitt eget kompisgäng kan lätt förstå dragningskraften i att vara en av dem.

Systern i en familj med flera kända medlemmar av internationella sunnimuslimska miliser syns ofta i niqab i området och har en öppen Facebookprofil. Där diskuterar djupt övertygade kvinnliga wahabister med en streetsmart och cool ton.

När bröderna börjar prata om hoor al ayn och man känner sig utanför.

Så skriver lillasystern i en statusuppdatering. Hoor-al-ayn är namnet på de änglaliknande oskulder som väntar i paradiset när en muslim får tillträde och med bröder menas hennes syskon i islam.

Systerns ideologiskt likasinnade tjejkompisar – på mångas profiler återfinns stödtexter för det irakiska IS-nästet Falluja när det attackeras – skrattar åt statusen, men en frågar:

Finns det inget motsvarande för oss?

De är en sorts urbana niqabister – bokstavstrogna, men så samtida feministiska att de kan antyda att det är orättvist att män får ha sex med oskulder efter döden och inte de själva.

Med jämna mellanrum stängs deras sidor ned av Facebook utan att de vet varför. De startar nya i samma namn och fortsätter konversationerna, medvetna om att utomstående nyfiket läser. På öppna Facebooksidor postar de gruppbilder där flera niqabklädda hänger i grupp på stan och skriver skämtsamt att de ska gå runt så för att “skrämma livet ur kuffar” – alltså icketroende, otrogna.

Islams grenar Skillnaden mellan sunni- och shiaislam ligger framför allt i synen på vilka personer som anses viktigast efter profeten Mohammeds död. Sahabah, kretsen runt profeten Mohamed med kalifen Abu Bakr i spetsen, är enligt sunniter de som muslimer bör lyssna till. Shiiter håller istället Mohammeds släkting imam Ali högt. Shia och sunni följer annars samma koran, ﬁrar samma ramadan, ber i samma riktning och gör samma pilgrimsresa.

När tre jalabiyaklädda killar i yngre tjugoårsåldern stannar för att tala med oss är det förbipasserande heltäckta tjejgäng som dissar dem. De vevar ner bilrutan och ropar till killarna:

– Expressen?! Skojar ni?!

Jag skämtar med killarna om att de kommer bli mobbade bland sina vänner efter det här. En av dem säger:

– Speciellt nu när jag står och skriver på en lapp till dig, då ser det ut som att jag lämnar mitt telefonnummer!

Men tjejerna kan vara lugna. Killen lämnar något helt annat än ett nummer.

På papperet har han ritat en graf över hur han menar att bönen fungerar hos shia – han vägrar kalla dem shiamuslimer eftersom han ser shiagruppen som värre än ateister. Invändningarna liknar de som en del protestantiska grupper haft mot katoliker, att de lyfter upp Jungfru Maria för mycket. Eller muslimers kritik mot kristna, att de ser Jesus som gudomlig i stället för bara en profet.

Pilarna på pappret visar hur shiamuslimer enligt de unga killarna tillber profeter istället för Gud, något shiamuslimer själva menar är en myt.

Sist skriver han att shiamuslimer begår shirk, hädelse, och att det är den största synden.

Fullskärm Killen lämnar något helt annat än ett nummer. Han har ritat en graf över hur han menar att bönen fungerar hos shia – han vägrar kalla dem shiamuslimer eftersom han ser shiagruppen som värre än ateister. Foto: Johanna Karlsson

På sociala medier-profiler tillhörande islamistiskt aktiva Vivallaungdomar diskuteras uttalanden om så detaljerade saker som att det skulle vara haram att säga Ramadan Kareem i stället för Ramadan Mubarak, båda enkla lyckohälsningar inför fastemånaden. Med så tunna skiljelinjer finns många sätt att håna andra muslimer. Ingen grupp är så ständigt återkommande som mobboffer i det här sammanhanget som shiamuslimer.

Deras bärande av heliga stenar beskrivs som tro på spådom, deras utrikespolitiska åsikter som tilldelade av Iran och deras vördnad för Hussain Ali som en skymf mot Profeten Mohammed.

I början av sommaren visade TV4:s Kalla Fakta en dokumentär om hur en svensk motståndsgrupp spanar på islamister och vidarebefordrar information till Säpo, samtidigt som de även kan förmedla hemliga kontakter till irakisk säkerhetstjänst. Motståndsgruppen består av shiamuslimska, kristna och kurdiska Stockholmsbor.

Fullskärm Eftermiddagsbönen Asr i Örebro moské. Personerna på bilden uttalar sig inte i reportaget. Foto: Meli Petersson Ellafi

En mamma till en stupad Vivallason nämner själv samma grupper när hon i en intervju med Sveriges Radio efter dödsbeskedet berättar att syskonen inte vill röra sig ute på stan.

– Många syrianer och många kurder, de var arga, säger hon till Sveriges Radio i P1 dokumentär.

Kring George Habibs kassa samlas många kristna män. De vill alla prata. Några av dem går mycket, mycket långt i vad de menar kommer hända Sverige i framtiden. De har sitt sextonde kapitel, de är beredda. De som dödar er ska tro sig tjäna Gud.

George sätter på nytt kaffe varannan timme.

Varberga domineras av syrianer, Oxhagen har många kurdiska invånare och en shiamuslimsk moské och Vivalla är främst sunnimuslimskt

De frågar mycket om namn på församlingar som finns i Malmö, där jag bor, om vilka grupper som är starkast. En kaffedrickande man frågar om jag sett minneståget under Ashura i Malmö, shiitiska parader till minne av deras symboliska imam Ali.

– Där kan du se över fyratusen shiamuslimer tåga tillsammans. Sedan säger politiker att anledningen att Malmö inte har så många IS-resenärer är bra integration?! Förstår de inte att det handlar om att andra grupper än de sunnitiska är starka hos er?

De berättar om Örebros uppdelning. De flesta flyttar frivilligt till den stadsdel där de har flest likasinnade, menar de. Närliggande Varberga domineras av syrianer, Oxhagen har många kurdiska invånare och en shiamuslimsk moské och Vivalla är främst sunnimuslimskt. I Vivalla kan IS-återvändare, till och med en hemkommen krigare som rullar fram i rullstol med synliga krigsskador, röra sig fritt och be i Örebro moské som vanligt. Där många andra svenska städer har flera små, specifikt inriktade moskéer syns i stället IS-återvändare och muslimer med helt andra sunnitiska sympatier i samma stora lokal.

Fullskärm "Shia, smutsiga, shia!” skrek en kille i matbutiken till den unga tjejen. Han hade hört henne prata om en Ali och tolkat det som att det rörde sig om Hussein Ali, som shiamuslimer ser som en viktig imam. Foto: Meli Petersson Ellafi

I butiksklustret runt Vivalla återfinns många vuxna och ungdomar med mycket starka åsikter om religion. Några tiotal individer har identifierats som Syrienkrigare från Vivalla men alla har inte anslutit sig till samma miliser.

De många grupperingarna gör att en shoppingrunda i Europstopgallerian känns som att kliva rakt in i ett panelsamtal i Aljazeera. Diskussioner du startar med en enkel fråga tar aldrig slut. En vanlig inledning är “sedan ottomanska imperiets fall…” följt av en lång historielektion utifrån en grupps perspektiv.

En stor majoritet i Vivalla är sunniter. Bland dem finns ett spann från privatpersoner som umgås med alla möjliga till världskända namn inom politisk islam.

Ett sådant är Tarif al-Sayyed Issa, tidigare skriven i Vivalla, vars söner många gånger föreläst i Örebro moské och i församlingar i Eskilstuna. I en intervju av Syrienexperten Aron Lund beskriver Tarif al-sayyed Issa sig själv som del av Jaish al-Fatah, som militärt tagit över staden Idlib, och som aktiv i det syriska muslimska brödraskapet – en i vissa länder legitim politisk grupp, men som i Syrien samarbetar med jihadistiska miliser. Asylsökande i Sverige som kommer från just Idlib ökade i antal efter att staden tagits över av de nya styrkorna. Idag bombas Idlib av Ryssland för att driva ut de sunnimuslimska miliserna och staden är ett av Syriens största slagfält mellan helt andra grupper än IS.

Ett annat världskänt namn är den tidigare Guantanamofängslade Mehdi Ghezali, som gripits av flera olika stater för misstänkt samröre med Al Qaida. Varenda butiksägare jag möter drar en anekdot om honom med en ton som malmöiter använder när de minns var de sett Zlatan.

Iran enda renodlade shiamuslimska nationen Sunniislam är den största trosinriktningen som dominerar de flesta muslimska länder. I Saudiarabien tillåts inte shiamoskéer alls. Iran är den enda renodlade shiamuslimska nationen. I Libanon och Irak har shiamiliser en stark ställning och shiamuslimska politiker en stark roll i regeringarna. En shiamuslimsk regering tillsattes i Irak efter Saddam Husseins fall, vilket har påverkat spänningarna mellan sunni och shia. I Jemen har sekterismen blossat upp sedan shiamilisen Huthi har aspirerat på makten i landet och en Saudiarabiskt ledd koalition inlett bombningar av för att stoppa Huthis framfart.

Bakom City Gross börjar Vivallas lummiga bilfria gator som alla döpts efter musik- och litteraturtermer. Strofgatan. Versgatan. Epiloggatan.

– Kan ni fota Sofia? frågar barnen när vi går förbi.

I en del stadsdelar som liksom Vivalla finns polisens lista över landets särskilt utsatta områden dominerar tonåringar gatubilden. Vivalla är inte så. Rådjur betar i Vivallaringen. De som främst möter dig är familjer, och ännu mer barn som leker själva. Småbarn hänger runt överallt. Som syskonskaran som springer runt med hamstern Sofia i handen.

Här finns inga höghus, bara låga tegellängor med lägenheter och små gräsmattor framför. En trädgård sticker ut.

Runt staketet har en tjock kedja virats. Grinden har hänglås. På brevlådan är efternamnet bortplockat. Alexander har insett att det är smartare att bara sätta ut mellannamnet. Hans muslimska efternamn drar till sig besök.

Flera gånger får han hembesök som undrar varför de inte ser honom i moskén.

Fullskärm Flera barn turas om att passa hamstern Sofia, som får följa med ut under dagarna i området. Barn och familjer dominerar gatubilden i Vivalla. Foto: Meli Petersson Ellafi

Först kommer en granne han känner väl. Sedan tar grannen med sig tre män till. Till slut kommer grannen ensam igen, men den här gången använder han ordet “måste”.

På fredagar måste du gå i alla fall

Alexander stannar inne några dagar. Han fixar en ny klisterlapp. För honom är det en säkerhetsåtgärd att dölja sitt muslimska efternamn i ett till största delen muslimskt område.

Men det starkaste skyddet ligger i att uttrycka sig rätt.

Utanför lägenheten prisar Alexander snabbt Gud när han möter troende på gatan.

Fullskärm Omran Hashem leder en shiamuslimsk moské i Örebro när han inte jobbar i butik. Under moskén större sammankomster har de alltid privata vakter utanför lokalen. De spanar efter personer som kan vilja dem illa. Foto: Meli Petersson Ellafi

När shiamuslimska församlingen i Oxhagen, söder om Vivalla, har större sammankomster placerar de ut vakter. Inte från polisen eller från något vaktbolag. Församlingen utser i stället lämpliga personer de känner och låter dem stå utanför lokalen hela kvällen.

Omran Hashem, som leder församlingen, började med vakter efter att fler och fler medlemmar efterfrågade det.

– Många personer här i Örebro har åkt för att kriga mot Syriens regering eller mot shiagrupper. Och vi är en del av shiagruppen. Så självklart är vi rädda.

Han menar att staden förändrats sedan Örebro moské fick ny lokal i Vivalla. Med flera tusen medlemmar, en hel del besökare som troget kommer fem gånger varje dag, och ett rykte i regionen blev Vivalla en magnet för praktiserande sunniter. Flera av dem är Omran Hashems vänner. Han menar att en synlig förändring som succén med den nya Vivallamoskén fört med sig är att flera ändrat sin klädstil.

Omran Hashem bjuder in mig till sin egen lilla moské. Gardinerna är ordentligt fördragna.

”Det var familjens första fråga vid intervjun, efter den om jag var muslim så klart. De ville veta att jag inte är shia”

Salen är knappt synbar utifrån. Det är fredag och kvinnorna har församlingen för sig själva.

De läser koranverser sittandes på stolar riktade mot Mecka samtidigt som en yngre mamma byter blöja på sitt barn i samma rum. Sedan äter de.

En kvinna som inte vill medverka med namn ryggar tillbaka när jag frågar om Vivalla. Det är dit hon går varje arbetsdag men att någon därifrån skulle se henne här – det vore förödande.

Kvinnan är personlig assistent. Varje vardag vårdar hon ett barn i Vivalla. Och varje dag sitter barnets mamma vid tv:n, följer utrikesnyheter och hetsar upp sig.

– Shiasmutset förstör världen!

Kvinnan fingrar på en mörkröd sten hon har om halsen. Första arbetsdagen gömde hon den, en vanlig shiitisk symbol, under linningen. Nu vågar hon inte ens ha den därunder. Hur det sjuka barnet än tytt sig till henne under de år hon haft jobbet känner hon oro.

– Jag ljög på anställningsintervjun, så det är jag som satt mig i det här, menar hon.

– Det var familjens första fråga, efter den om jag var muslim så klart. De ville veta att jag inte är shia.

Omran Hashem menar att tjafset beror på utrikespolitik.

– Många sunnimuslimer här tycker att vi shiamuslimer tar order från Iran. De tror att församlingen får bidrag från shiagrupper i Libanon och Irak och från Iran. Men vi får bara bidrag från Sverige medan Örebro moské får bidrag från Qatar.

Mitt i Örebros slottspark sitter en jemenitisk elit och grillar. En kvinnlig journalist som den amerikanska tidskriften The New Yorker har skrivit hyllningspassager om under besök i Sanaa, ett syskon till en avgående minister, en akademiker vars familj bollat chefredaktörskapet på en stor tidning till det att systern senare blev Jemens medieminister.

I Örebro kan du aldrig undvika världspolitiken. Vrider du huvudet mot den lokala lilla Saudifinansierade Alsalamskolan märker du snart att grundaren Hussein Aldaoudi är förstasidesnyhet på Island. Han visar sig vara huvudperson i Islands största islamska bråk någonsin – det pågår just nu, flera islamska isländska föreningar protesterar mot att finansiärer i Saudiarabien har gett svensken uppdraget att bygga önationens första stora moské.

Just flyktingar från Jemen har satt Saudiarabiens roll i Örebro i ett nytt ljus. Konflikten i Jemen var från början inte religiös men har i diasporan utkristalliserat sig till ett sekteristiskt scenario där shia, företrätt av houthimilisen och Iran, står på motsatt sida från sunni, där en koalition mot houthi leds av Saudiarabien – som inte tillåter shiamuslimska församlingar.

Fullskärm Abdulbaset Assaidi och Abdulrahman Alhababi är aktiva i en jemenitisk förening som försöker utesluta de medlemmar som propagerar för houthimilisen, Al Qaida eller IS. Samtidigt kan Abdulrahman Alhabibi själv inte återvända till Jemen efter att ha studerat vid ett universitet grundat av Osama bin Ladins teologiska mentor. Foto: Meli Petersson Ellafi

Jemenkriget har blivit en vattendelare bland invånare i en del svenska kretsar. En manifestation med jeminitiska flaggor i Sverige kan ordnas av Sverigebaserade shiitiska grupper som inte alls behöver ha en koppling till landet Jemen. Ibland är ärendet att stödja houthimilisen, andra gånger att protestera mot Saudis bombningar eller Saudis allmänna inflytande i regionen – men varje gång ser shiaföreningar en anledning att lyfta just den konflikten baserat på en upplevd samhörighet. På så sätt har en konflikt med andra orsaker än en religiös schism ändå fått just en sekteristisk funktion i europeisk diaspora.

”Alla jag pluggade med sitter i fängelse nu men jag är här”

Abdulbaset Assaidi leder en stor jemenitisk förening i Örebro och är van vid att diskutera Jemen och Saudiarabiens relation. Just nu föresöker han kontrollera om kommunen godkänner att hans förening lägger till en paragraf i stadgarna som ger styrelsen rätt att utesluta medlemmar vars sympatier är med houthimilisen, al-Qaida eller IS. Han räknar till tre wahabister i sin förening, varav två är IS-sympatisörer. Flera jag pratar med i föreningen har haft släktingar som slagits för olika sidor i Jemenkriget.

Abdulbaset Assaidi menar att uteslutningar diskuteras just nu för att han inte kunnat placera alla tidigare.

– Det tar tid att lära känna en man på djupet.

Han får grepp om sympatier genom att följa Facebookdelningar och höra kommentarer om världshändelser. Däremot kommer föreningen inte att anmäla terrorismsympatier. Det räcker att ta beslut internt.

Fullskärm I Vivalla har grannarna bra koll på varandra i de täta trädgårdslängorna. Foto: Meli Petersson Ellafi

Bredvid Abdulbaset Assaidi sitter Abdulrahman Alhababi som också är aktiv i föreningen. Jag vill testa föreningsordförandens metod genom att titta igenom de två männens egna Facebookprofiler och frågar sedan om Abdulrahman Alhababi stöttar det muslimska brödraskapet, vilket det verkar som att döma av hans aktivitet på Facebook.

Abdulrahman Alhababi skrattar lite och vill inte svara direkt på frågan. Däremot berättar han att det religiösa sunniuniversitet Iman University där han studerat i Jemen har förbjudits av houthimilisen efter att flera medstudenter anklagats för att sympatisera med radikala sunnigrupper.

– Alla jag pluggade med sitter i fängelse nu men jag är här. Jag skulle bli arresterad om jag åkte tillbaka till Jemen i dag.

Grundaren till Iman University är Abdul Majeed al-Zindani, känd som teologisk rådgivare åt Usama bin Ladin.

Det slår mig när Abdulbaset Assaidi går igenom medlemmars sympatier att sådan gruppindelning är självklart i föreningskretsar – men helt och hållet frånvarande från officiellt svenskt håll.

Vivalla är för sunniter, Oxhagen för kurder, Varberga för syrianer.

Alla jag träffar visar mig samma mönster i stora drag. Vivalla är för sunniter, Oxhagen för kurder, Varberga för syrianer. Bara en grupp beskriver en helt annan världsbild – politiker och tjänstemän, med svensk bakgrund, inom Örebro kommun.

Kommunfullmäktiges ordförande Agneta Blom, som också leder Örebros interreligiösa råd, menar att det inte finns någon poäng med att räkna vilken av grupperna i staden som är störst. Hon har själv aldrig sett Örebro som en sunnistad.

– Även om det skulle bo mer sunnimuslimer här, vad betyder det? Det betyder att människor flyttat hit som råkar vara sunnimuslimer. Vi kan inte tänka i sådana kategorier.

Det finns en mening hon säger till mig när både när vi precis satt oss ned och när vi bryter upp för att säga hejdå.

– Det är viktigt att tänka på att inte underblåsa någonting, säger hon med eftertryck.

Det är oklart om det är jag, som reporter på Expressen, som skulle vara den som underblåser konflikter eller om det är de intervjuade människornas egna ord som är farliga.

Men det finns en person som varje människa jag möter från kommunen refererar till och som de anser viktig att intervjua.

– Kan du inte prata med Najim?

Repliken ges som svar på vitt skilda förfrågningar. När jag hört namnet från kommunanställda ett par gånger förstår jag att en man som heter Najim är Örebros svar på Behrang Miri. Miri är en nationellt känd integrationsentreprenör från Lund vars många mångfaldsprojekt hyllats till den grad att Suzanne Osten har föreslagit honom som ledamot i Svenska Akademien.

Nyhetsinslag från Vivalla innehåller ofta intervjuer med Najim, snarare än med olika boende

En sökning på Najims hela namn visar att andra journalister fått samma kontaktperson. Han är anställd av Medborgarskolan för att arbeta med nystartade föreningar men mer känd som en allmän talesperson från just Vivalla, dit han flyttade 2002. Nyhetsinslag från Vivalla innehåller ofta intervjuer med honom, snarare än med olika boende. Kulturprojekt med syfte att “ge en annan bild av Vivalla” innehåller också intervjuer med honom. I en intervju med SVT kommenterar han faran med att Säkerhetspolisen gripit en person misstänkt för att rekrytera till IS i Vivalla.

– Alla händelser som är kopplade till Säpo är känsliga och då ska man också vara försiktig med vilka konsekvenser en händelse får, säger Najim till SVT.

Han varnar också för att är mannen oskyldig så kommer många människor som känner den personen från och med nu ha en viss inställning till myndigheter. Vad SVT inte förstår förrän senare är att den misstänkte rekryteraren, som senare släpptes efter att åtalet helt lades ner, har en personlig koppling till Najim.

Och det är inte första gången.

I Örebro moské kliver en lång man som heter Abdelkadir irriterat fram. Toppen av hans gråvita skägg är färgad med henna, ett wahabistiskt modeideal. Han säger irriterat, på arabiska till vårt svenskjeminitiska sällskap, att moskén har dåliga erfarenheter av medier.

– Men de har bara en jätteenkel fråga, avbryter Abdulbaset Assaidi honom.

Jemenitiska föreningens ordförande Abdulbaset Assaidi har följt oss in i moskén, hjälpt till att ringa en annan styrelsemedlem och fixa tillstånd. Därför att han vill att jag får svar på riktigt.

Han tror själv inte på vad jag hört om att shiamuslimer skulle hindras att utöva sin tro i Vivalla. Nu vill han lägga fram motbevisen, men mannen som kommit fram till oss är inte intresserad.

– Hon undrar bara en liten sak. Kan shiamuslimer göra salah (be) här?

Abdelkadir är tyst. Jag upprepar frågan som Abdulbaset Assaidi just ställt.

– Det går inte att fråga mig vad som är rätt eller fel, att ha en svår fråga eller enkel fråga, du måste gå via vår kontaktperson. Kom tillbaka i augusti, då har han tid, svarar Abdelkadir.

”Det finns bara en islam. En profet, en qibla, en ramadan. Allt som kommit efter den siste profeten är politik – inte religion”

I stället får Abdulbaset Assaidi och föreningskollegan Abdulrahman Albadadi tag i en annan styrelseledamot.

Hassan Montaugi släpper in oss på sitt kontor och i moskéns bibliotek. Han berättar att en shiamuslim kan be här bara han inte plockar fram stenar som de har i Iran – det skulle skapa oro bland andra besökare.

Jag klockar svaren på frågan om Hassan Montaugi ser shiamuslimer som muslimer. Svaret är över fem minuter långt.

– Det finns bara en islam. En profet, en qibla, en ramadan. Allt som kommit efter den siste profeten är politik – inte religion. Religionen är inget att diskutera. För mig är shia en politisk fråga. De här problemen började sprida sig efter iranska revolutionen 1979. Ska du säga till mig att det finns två islam? Islam, det är sunna. Ingen annan har rätt att ta på sig den här rollen.

Robin Nielsen, lokalpolitiker för Liberalerna, växte upp på Författargatan med en mamma som drev sminkbutik i Vivalla centrum. I dag är han politiskt aktiv mot islamism. Foto: Meli Petersson Ellafi Hassan Mountagui sitter i Örebro moskés styrelse. Han erkänner inte shiaislam som egen trosinriktning. "Ska du säga till mig att det finns två islam? En riktig muslim kan inte säga att det finns två islam", menar han. Foto: Meli Petersson Ellafi

Jag avbryter honom med att om det bara finns en islam, och allt annat är politik som hänt efter Mohammeds tid, då menar han att shiaislam inte existerar.

– Du måste följa profetens sunna. Inte någon annan som har kommit efter honom. En riktig muslim kan inte säga att det finns två islam.

Så om någon säger att det existerar en shiitisk inriktning, en egen shiaislam, då är den personen inte muslim?

– Inte då, nej.

Tre ministrar har besökt Örebro moské och kungen har träffat styrelsen. Det är ett track record som få svenska moskéer har. Egentligen skulle kungen också ha besökt själva moskén, men i sista sekunden bestämde hovet att det inte skulle ske.

Varje ramadan publicerar Örebro regions officiella hemsida detaljerade instruktioner, på tre olika språk, om hur fastan bör skötas enligt Örebro moské och i flera projekt har de varit samarbetspartners.

Landshövding Rose-Marie Frebran delar ut ett stipendium från H.M. Kungen till Najim AL-Gana i Vivalla. Foto: Jonas Eriksson/NA Den 25 maj i år talade imam Riyad Jassim, mer känd som Abo Raad, på ett seminarium om IS-rekrytering i riksdagens lokaler. Han avslutade med att säga att publiken i lokalen själva var mer extrema än IS. Imamens lillebror, integrationsstjärnan Najim Al Ganas, tolkade i panelen och mildrade många av imamens svar. Foto: Carl-Oscar Alsén

Ingen från regeringen, regionen eller kommunen har på något liknande sätt besökt Omran Hashems shiamuslimska center i Oxhagen.

– Om det händer något i Örebro, ska polisen prata med Örebro moské eller med syrianerna eller med bosniska moskén eller med oss? Det borde vara en fråga. Men tyvärr, polisen pratar bara med Örebro moské. Politikerna pratar bara med Örebro moské.

Omran Hashem vill senare lägga till att det vad det gäller polisen blivit bättre. Sedan Oxhagen blivit oroligare har polisen sökt mer kontakt med shiamoskén.

En annan person som kungen har uppmärksammat i Örebro är Najim. För sitt integrationsarbete i Vivalla – cykelskola för kvinnor, idrottsaktiviteter och uppstart av flera betydelsefulla fritidsföreningar – har Najim tagit emot ett stipendium från Konungens Jubileumsfond för Ungdom i Sverige på uppdrag av Hovet.

Han frågar varför jag inte kontaktat honom tidigare. Det gör ofta journalister som besöker Vivalla

Hans hela namn är Najim Al Ganas och när vi till slut träffas är det på hans initiativ.

Vi sätter oss på ett gammeldags konditori. Jag vet från början inte om han vill bli intervjuad om ämnet jag skriver om och frågar därför efter att vi suttit ett tag om jag kan sätta på en bandspelare. Det går bra och han frågar varför jag inte kontaktat honom tidigare. Det gör ofta journalister som besöker Vivalla.

I en inspelning på två timmar berättar Najim Al Gans sedan en lång uttömmande familjehistoria som sätter hans ställning i det sekteristiska Vivalla i nytt ljus och skulle sälja ut Pocket Shop direkt om den skrevs ner. Vi talar enbart om motsättningar mellan grupper, vilket också är det ämne jag berättat att jag skriver om. En sekterism som han själv säger sig vara emot.

Senare mejlar han att han alltid brukar få se artiklar i förväg från journalister eftersom det är viktigt för honom att sammanhanget är rätt. Jag svarar att han kan få läsa sina egna citat, men inte citat från andra som är intervjuade i samma text. Han svarar då att han är en lösningsorienterad person och inte inriktad på problem. Han förklarar att han inte längre alls vill medverka.

– Det vore annorlunda om reportaget handlade om mig och mitt arbete, skriver han i ett mejl.

Sven-Göran Wetterberg vill helst inte träffas. Han är ny samordnare för att förebygga våldsam extremism i Örebro kommun, och mycket avvaktande till vad det är jag vill skriva om.

Först är han i en annan stad. Sedan är det för intensivt att träffas just när han kommit tillbaka till Örebro. Till slut skriver han att han inte kan gå med på en mejlintervju om han inte först får se frågorna och därefter avgöra om han vill svara på dem.

Han tycker att jag ska tala med Agneta Blom i stället.

Fullskärm Agneta Blom: ”Där har aldrig uppkommit några konflikter medlemmarna emellan och jag tror de är så pass ärliga att de skulle säga om det fanns oro och motsättningar.” Foto: Pelle T Nilsson/AOP-IBL

Agneta Blom är en av Örebros politiska stjärnor. Innan hon får posten som kommunfullmäktiges ordförande uppmanar Nerikes Allehandas liberala ledarsida Socialdemokraterna att utse henne. Agneta Blom är docent i statsvetenskap som forskat om militanta fotbollsfans och hot mot politiker. Och hon gillar inte ämnet för det här reportaget.

Det är hon som understryker hur viktigt det är att inte underblåsa någonting.

– Det är också viktigt att se de psykologiska mekanismerna. Varför vi människor sluter oss i celler. Du kommer att känna igen mönstret när du tittar på idrottsföreningars fans, politiska grupper, det här finns inte bara hos religiösa – eller personer som lever i religiös kultur, som jag tycker att man ska säga.

Agneta Blom leder ett par gånger om året ett interreligiöst råd med företrädare från alla stadens religiösa samfund.

– Nu har det blivit fler sammankomster för att vi haft så intressanta diskussioner i rådet. Där har aldrig uppkommit några konflikter medlemmarna emellan och jag tror de är så pass ärliga att de skulle säga om det fanns oro och motsättningar.

Jag frågar henne varför hon lägger tid på att leda rådet om det inte finns några större konflikter religioner emellan i Örebro.

– Rådet är just ett råd. Där fattas inga beslut. Det blir ett sätt för oss att ha bra kontakt med de här grupperna. Om det kommer upp någonting vi vill fråga om.

”Alla har rätt till sin upplevelse. Men indikationerna jag får från våra källor är att vi inte har ökade spänningar mellan grupper”

Jag frågar om de privata vakterna utanför shiamuslimska församlingen som vid varje fest missar umgänget därför att de står och spanar efter människor de inte känner igen som de menar kan göra dem illa.

– Det är de personernas upplevelse. Och alla har rätt till sin upplevelse. Men indikationerna jag får från våra källor är att vi inte har ökade spänningar mellan grupper. I stället har oron minskat.

Jag säger att jag verkligen hoppas hon har rätt.

– Hoppas måste vi. Det är därför jag sitter i kommunfullmäktige. Människor väljer att fly till Sverige för att vi är ett öppet, neutralt, sekulärt land och vi kan inte sluta oss och bli rädda.

Efter att vi träffats får Agneta Blom se sina citat. Efter hennes invändningar har jag ändrat “vi har inte spänningar mellan grupper” till “vi har inte ökade spänningar mellan grupper”.

Robin Nielsen, 21-årig fritidspolitiker för Liberalerna, sitter i solen utanför lägenheten på Författargatan där han vuxit upp.

– När jag var barn här var det inte så att människor anslöt sig till terrorsekter, vilket absolut sker i dag. Jag upplever att utanförskapet har växt och radikaliseringen förvärrats.

Han har i flera medier kritiserat kommunen hårt för att den tidigare erbjudit återvändande IS-medlemmar jobb.

– Det klart att IS-resenärerna ska få rehabilitering, men kanske i ett fängelse. Många människor söker sig till Sverige just för friheten och jämlikhetens skull och så kommer samma typ av personer som orsakar problemen i deras hemländer även hit. Det ser jag inte att kommunen står upp emot. Jag tycker att man från kommunens sida låter de radikala islamistiska värderingarna frodas utan att skapa någon motpol till det.

Sedan Robin Nielsens familj flyttade har kosmetikabutiken Sminktipset, som Robins mamma drev i Vivalla centrum, blivit guldbutik. Den är utrustad med extra mycket säkerhet. En ringklocka utanför gör att alla besökare granskas innan de släpps in.

Ägaren Wasfi Chalak förklarar säkerhetsåtgärden.

– Polisen sover! Polisen sover i Sverige! Vi fixar allt själva.

”Kommunen har antagit en handlingsplan mot extremism men jag kan inte se att någonting faktiskt görs”

Robin Nielsen är också kritisk till att fel satsningar görs i utanförskapsområden. Vivallaskolan, vars högstadium just lagts ner, är enligt honom ett talande exempel.

– Medan majoriteten av eleverna inte blev behöriga till gymnasiet valde kommunen att satsa på en elitidrottshall precis här bredvid för hundra miljoner kronor. Linjen är att fokusera på det som går bra och inte se problemen. Nu har kommunen har antagit en handlingsplan mot extremism men jag kan inte se att någonting faktiskt görs. Varför inte gå igenom föreningarna till exempel och se till att alla lever upp till jämlika och demokratiska värderingar? På riktigt och inte bara på papperet.

Najim Al Ganas slutade göra uppdrag för Örebro moské 2008. Tidigare översatte han religiösa texter för dem. Att sluta var ett medvetet val för att hans integrationsprojekt skulle ses som självständiga.

– Det är svårare att jobba med individer än på gruppnivå för då måste alla kunna känna sig välkomna till mina verksamheter. De kan inte vara förknippade med någon kulturell eller religiös eller politisk förening. Därför kunde jag inte bygga upp saker inom Örebro moské eller andra kulturella och etniska föreningar.

Däremot har Najim Al Ganas en roll som inofficiell PR-konsult för Gävle moské. Den rollen har varit betydligt svårare att se.

Najim Al Ganas har sett till att moskéns styrelse bytts ut så att fler kvinnor tagit plats och flera nationaliteter finns representerade. Han vill också helst att de som sitter i styrelsen har en sysselsättning i Sverige, jobb eller studier. Najim Al Ganas uttrycker det som att han hjälper till att modernisera moskén. Han var med i beslutet att släcka ner den statsfinansierade hemsidan muslim.se som gett råd om sharialagstiftning och där personer från Gävle moské har varit aktiva. På hemsidan listades en rad regler, bland annat att undvika icke-muslimer som vänner. Najim Al Ganas berättar att han satt ned med Gävle moské och hjälpte dem med beslutet.

– En sådan sida fungerar inte i Sverige. Den ger råd om islam i islamiska länder. Läser du en sådan sida i Sverige måste du lägga till att i Sverige gäller svensk lag.

Efter att Gefle Dagblad granskat Gävle moské har Najim Al Ganas också varit mycket aktiv i att motbevisa uppgifterna i tidningen. Men det är oklart i vilken roll han gör det. En insändartext i Gefle Dagblad undertecknas “vänligen, en flitig besökare av Gävles moské, en elev hos imamen och engagerad person i samhällsfrågor!”

”Vi var 300 sunni, de var 100 000 shia. Allt vad man kan göra gjorde de mot oss”

Moskén han beskriver sig som besökare hos arbetar han alltså ideellt med kommunikation för. Och huvudpersonen i Gefle Dagblads granskning, imam Abo Raad, heter egentligen Riyad Jassim och är Najim Al Ganas storebror.

Egentligen är imamen mer än en bror. Abo Raad är familjens fadersfigur, som uppfostrade familjen i flyktinglägret Rafah i Saudiarabien där de bodde medan Najim var fem till tolv år.

Där rådde riktig sekterism. Najim Al Ganas familj från Basra var i minoritet.

– Vi var 300 sunni, de var 100 000 shia. Allt vad man kan göra gjorde de mot oss. Slog oss, spottade, saker jag inte kan säga. Men vi barn fick en religiös fostran i lägret av min bror, som är en sorts fadersfigur för mig. Han vände situationen för oss. Till slut lyckades min bror omvända några i lägret till sunni, säger Najim Al Ganas.

Han understryker att storebroderns ställning lugnade sekterismen, gjorde stämningen bättre.

Abo Raad och Gävle moské I en uppmärksammad granskaning har Gefle Dagblad pekat ut imam Abo Raad som ledande inom svensk radikal islam. Tidningen har publicerat ett Facebookinlägg där Abo Raad uppmanat till bön för våra “sunnitiska syskon i islam” och mot shiitiska miliser. Eftersom inlägget publicerades samtidigt som en attack mot IS i Mosul menar tidningen att det visar på stöd för IS. Imamens lillebror Najim Al Ganas är ofta tolk. I ett panelsamtal i riksdagens lokaler sade Abo Raad bland annat att publiken i lokalen var värre än terrorister, men detta översattes inte av Najim Al Ganas. Abo Raad har också tydligt sagt till Sveriges Radios program Människor och Tro att homosexualitet är en synd i islam.

Abo Raad får en stark roll som lärd i också i den sunnimuslimska communityn i Sverige, dit hela familjen kom som kvotflyktingar 1997.

2006 knivhuggs Abo Raad utanför Gävle moské framför ögonen på sin son. Till TT säger Abo Raad, via sonens tolkning, att han misstänker vissa shiamuslimer för dådet. Men familjen är också noga med att påpeka för medier att det är shiagruppen som vill skapa problem, själva är de emot sådana gruppmotsättningar och de har även en shiitisk släkting i familjen. De syftar på familjens pappa som Abo Raad övertagit fadersrollen ifrån och som inte följde med till Sverige.

Fullskärm Örebro moské är finansierad av en qatarisk stiftelse och är den mest välbesökta moskén i mellansverige. Det finns människor i närområdet som valt att flytta till Örebro bara för moskéns skull. Foto: Meli Petersson Ellafi

2015 pekar Gefle Dagblad ut Abo Raad som ledande inom svensk radikal islam. Tidningen visar upp ett Facebookinlägg där Abo Raad uppmanat till bön för våra “sunnitiska syskon i islam” mot shiitiska miliser. Eftersom det publiceras samtidigt som en attack mot IS i Mosul menar tidningen att det visar på stöd för IS. Sveriges Radio intervjuar imamen på arabiska i programmet Människor och tro. SR-programmet bedömer inlägget som “osande av sekterism och hat mot shiamuslimer”, men kan inte fastställa vilken exakt gruppering som stöds.

Familjens nätverk av anhöriga visar på en närhet till aktivister för miliser utomlands. Några personer som umgåtts med brödraskaran har senare tagit steget över till IS. Journalisten Magnus Sandelin har på sin blogg visat att imamen Abo Raad har varit med i en hemlig Facebookgrupp med flera kända IS-anhängare. Den grundades av en jihadist från Borlänge kort innan han reste till Syrien för att ansluta till IS.

I maj åtalades en släkting till Abo Raad för hot mot Gefle Dagblads chefredaktör Anna Gullberg. Enligt åtalet ska mannen i samtal med en polis ha sagt någonting i stil med: "Om det händer mina systrar något kommer jag att döda eller ta bort Anna Gullberg". I förhör har mannen sagt att det hela beror på ett missförstånd.

Efter Gefle Dagblads granskning får lillebror Najim Al Ganas ännu en roll för Gävle moské. Han börjar tjänstgöra som tolk åt sin bror. I flera artiklar nämns han som tolk utan att släktskapet skrivs ut. Han börjar höra av sig till utvalda medier och föreslå att de kan få träffa imamen, medan andra medier inte får. Under intervjuer med storebrodern sitter han med i rummet.

I Arbetarbladet skriver han, samtidigt som reportern använder honom som tolk åt imamen, också debattartiklar mot granskningen av imamen.

Kulmen blir när riksdagen i maj bjuder in Abo Raad till panelsamtal. Najim Al Ganas följer med som tolk.

Men i efterhand reagerar arabisktalande gäster på att allting imamen säger inte översätts av Najim, och att helt påhittade meningar läggs till.

– Om någon inte gillar mitt utseende skadar det inte mig men han får inte utpressa mig och inte bli extrem i min närvaro, säger imamen.

– Någon här kanske inte gillar mitt skägg. Det är okej. Men, att gå över den gränsen till att förolämpa eller terrorisera en person för deras tro eller sexuell läggning, översätter Najim.

Trots att imamen inte har sagt något om sexuell läggning.

Tonen skiljer sig åt mellan bröderna.

– Det är möjligt, att om jag som Imam säger sanningen, kvalificeras jag som terrorist, inleder Abo Raad en utläggning samtidigt som han tar upp en målning där 2000-talets demokrati förklaras med att du måste ha romersk hjälp för att inte bli halshuggen om du säger sanningen.

– Han säger det är viktigt också i min roll att berätta sanningen oavsett vad mina motståndare eller andra människor i allmänheten säger och tycker, översätter Najim.

I en filmatisering syns hur Abo Raad pekar ut i publiken och hätskt säger att vissa i lokalen påverkats av ett medialt tryck. De har påverkats psykiskt och blivit extrema.

– Mer extrema än terroristerna, mer extrema än IS. Att ta bort imamer från människors vardag plus trycket från massmedia att svartmåla muslimerna har lett folk till den här nivån.

”Jag kan arabiska och du sade att publiken här är värre än Daesh. Det översattes inte”

Liknelsen med IS översätts inte alls, i stället lägger Najim själv till att imamer inte vågar framträda i det offentliga rummet vilket gör att muslimska ungdomar inte har någon att se upp till och att det därför är viktigt med öppnare demokratiska dialoger för att komma närmre varandra och lösa problemen.

Till slut reagerar riksdagsledamot Arhe Hamednaca (S) som sitter bredvid i panelen.

– Jag kan arabiska och du sade att publiken här är värre än Daesh. Det översattes inte. Jag tyckte det var att gå för långt.

Jag tar upp den fantasifulla tolkningen med Najim Al Ganas. Han försvarar sig med att han inte är en professionell tolk och att vad han benämner som “tre iranier i publiken” ständigt avbröt honom i riksdagen.

– Det gjorde inte saken enklare att det var så dåligt arrangerat. Vi fick inte ens veta ämnet för seminariet i förväg. Att vi skulle prata om IS fick jag veta, inte av arrangörerna, men av några riksdagsledamöter. För jag har kompisar i riksdagen.

En svårighet i Örebro är att hitta en neutral position. Att inte välja sida mellan de grupper du växt upp med innan du kom till Sverige.

När kontorsmedarbetaren sätter sig ner på anställningsintervjun får han frågan om sin trosinriktning. Han blir förvånad, eftersom han inte förväntas ha kontakt med elever i arbetet, och eftersom ingen någonsin frågade honom i det förra hemlandet.

Det är inte svårt att räkna ut vad som räknas som rätt svar under en anställningsintervju på en skola finansierad av en saudisk stiftelse. Så han svarar efter vad han tror Alsalams skolchef helst vill höra.

– Sunni.

Men så ändrar han sig.

– Jag vet faktiskt inte. Vi har både i min familj.

Det är första gången han får frågan men det ska inte bli den sista. Han är ny i Sverige och för varje år bryr sig fler och fler i Örebro om frågor som den här.

”Jag lever här varje dag. Jag kan inte prata om detta i tidningen”

Att ta upp frågan om en sunni/shia-schism existerar i Örebro ger svar efter ett vanligt mönster. Det börjar med en utläggning om hur lite grupperna betyder och att jag gör fel i att ta upp ämnet i ett reportage, för att sedan gå över till hur mycket sprickan påverkar deras vardag.

En kvinnlig konvertit nästan backar ut ur centrumet när jag frågar henne hur det påverkar henne att vara shia i just Vivalla.

– Jag lever här varje dag. Jag kan inte prata i tidningen, menar hon.

I en matvarubutik pekar en ung shiamuslimsk kvinna ut hur förbipasserande skrikit “shiasmuts” åt henne genom varuhyllorna. Hon berättar om liknande vardagshändelser medan hon vrider på sitt armband med texten I <3 imam hussein.>

En person ber mig också följa med in i en bil där han med låg röst frågar.

– Tillhör du någon underrättelsestjänst?

Samma frågeställning fortsätter ett par minuter. Visst journalistik, men vem arbetar du mer för? När han till slut tror mig blir han besviken.

– Jag hoppades verkligen att någon viktigare än en journalist tittade på det här.

Men många i Vivalla, Oxhagen och Varberga berättar också att de träffar Säpo regelbundet. Kanske har mannen i bilen bättre tur nästa gång.

Fullskärm Det shiitiska centret i Oxhagen har alltid privata vakter utanför dörren vid större sammankomster. De vill kunna se på långt håll om någon de inte känner igen är på väg mot shiamoskén. Foto: Meli Petersson Ellafi

Najim Al Ganas roller är inte enkla att smälta samman till en person. Han är kommunpolitikers och mediers go to-person, han är Medborgarskolans verksamhetsansvarige, han är prisad av kungen, han marknadsför Gävle moské ideellt och försvårar granskning genom att noggrant planera moskéns mediehantering, han är tolk åt sina närmaste, även i riksdagens lokaler, och han vill gärna bli intervjuad men absolut inte om journalisten skriver ut alla hans roller i samma text.

Imam Abo Raad säger i april tydligt till Sveriges Radios Människor och tro att homosexualitet är en synd i islam. SVT valde i maj att inte sända filmade uttalanden imamen gjorde om homosexuella.

Men i Sveriges riksdag översätter Najim att Abo Raad säger:

“Det finns imamer som säger att man ska avrätta eller straffa dessa, men sanningen är den att islam säger att den som har makten är den som bestämmer. Och vi lever i Sverige och det är de lagar som vi måste följa.”

Många av islamiska principer missuppfattas i svensk kontext, menar Najim Al Ganas.

– Som det här med homosexualitet. Svenska medier fokuserar på det, men varför? Vad är den största synden inom islam? Det är att inte tro. En homosexuell muslim tror fortfarande. Alla som tror har någonting gemensamt i ett sekulärt samhälle och de borde samarbeta.

Att inte tro. Ett av de svåraste samtalsämnena att ta upp i Vivallaringen.

Några kvarter bort hålls söndagsskola. Läraren vill inte ha sitt namn i tidningen.

Varje söndag undervisar han lågstadiebarn i Koranen. Ändå frångår han ämnet så ofta han kan. Undervisningen rör sig i stället kring språk, personlig utveckling. Koranen plockas fram en gång per eftermiddag för att göra föräldrarna nöjda – själv skulle han helst undvika det.

”Här i Örebro vill jag egentligen rycka tag i barnen och säga: Ingen mer ska till paradiset”

Han har hoppat runt bland uppdrag för unga i Oxhagen, Varberga och Vivalla. På Vivallaskolan såg han hur somaliska män med långa skägg och bortrakade mustascher – salafister hävdar att det var så Profeten Mohammed rakade sin egen ansiktsbehåring – tilläts hålla obevakad sommarskola i låsta klassrum. Gud vet vad de lärde ut. Han slutade efter att ha misslyckats med att väcka reaktioner mot de religiösa sommarskolorna, något han tjatade på de ansvariga om.

Hans arbetsledare skrev på arbetsintyget att han blivit för personligt engagerad i händelser på skolan.

Efteråt har han hoppat mellan pedagogiska uppdrag i föreningar. Men många föräldrar vill att han tar upp religiösa inslag. Han kompromissar och kryssar sig fram.

I trygghet bland vänner säger han vad han verkligen tänker.

– Här i Örebro vill jag egentligen rycka tag i barnen och säga: Ingen mer ska till paradiset! Jag säger till er, paradiset är fullt!