Spelar den dåliga pappan som nu ska försöka hämta upp allt han har missat. Det blir tröttsamt att se in i Roneys alltid lika förvirrade blick.

Söt, pigg och med ett driv som skulle göra honom som klippt och skuren även för en fortsättning på ”Lilla -Jönssonligan”.

Har även synts i nya ”Lasse-Majas detektivbyrå”, men den här rollen innebär större skådespeleriutmaningar, och Holgersson är en talang. Helt klart. Barn-skådespelare låter lätt överdrivna i replikerna, men det undviker han smidigt, och utstrålar i stället värme och bus.

Med blått hår, ring i näsan och slangbellan i högsta hugg är hon -tuffast i gänget. Som en juniorversion av Lisbeth Salander eller en Pippi Långstrump för en ny generation. Sand sätter den kaxiga och lite skitiga karaktären på ett bra sätt.

Vi kan börja med att slå fast att barn inte önskar sig fred på jorden. Knappt ens en docka eller en cykel. Barn vill ha pengar, och är i många fall girigare än Joakim von Anka och Krösus Sork tillsammans.

Som liten brukade jag själv kräla runt på snabbköpsgolvet och dammsuga området runt kassörskornas fötter på tappade småslantar. Inte helt olikt Gollum på jakt efter härskarringen.

Så även om jag inte har någon relation till 70-talets "Pojken med guldbyxorna" (då måste man nog vara 40+), så är konceptet att kunna plocka oändligt med pengar ur fickorna tillräckligt bra för att förtjäna en uppdatering. Det känns heller inte som en slump att den kommer just nu, i en tid då allt fler tiggare fyller gatorna och väcker tankar hos frågvisa barn.

Filmen lyckas också väldigt fint med att problematisera pengar ur ett barnperspektiv.

Först köper Mats (Lukas Holgersson) så mycket leksaker och datorspel han bara orkar. Sen infinner sig tristessen då sedlarna blir pappersflygplan som glider mellan förortshusen, innan Mats slutligen på Karl Bertil Jonssonskt manér börjar skänka cashen till bättre behövande. I detta finns atmosfär och barndomsmagi som man hade kunnat bygga vidare på.

Men i stället förvandlas filmen till en polisfilm för juniorer, komplett med biljakter, pistolhot och skurkar med pinsam brytning.

Det blir lite för många förvecklingar, lite för mycket omotiverat våld och lite för pajigt.

Någonstans börjar jag misstänka att filmskaparna varit rädda för att filmen ska kännas för mycket som ett sjuttiotalsosande politiskt barnprogram, och bestämt sig för att sminka över den känslan. Lite synd att fega ur så där på slutet, kan jag tycka.