Ćirilica u Vukovaru je tu samo simbol: ucjene pod kojom radikalna desnica već predugo u šaci drži i taj grad (kako hrvatska, tako i srpska) i cijelu zemlju. Stvar je beskrajno jednostavna: tko hoće voditi zemlju, neka izvoli pobijediti na izborima - redovnim, ili prijevremenim, svejedno. Sve ostalo je - državni udar.

Kao što je bilo potpuno predvidivo, produžetak ekonomske krize i “neprirodno stanje” u kojem HDZ nije na vlasti,donio je za sobom krajnju radikalizaciju oporbenog izvaninstitucionalnog djelovanja. Po provjerenom receptu iz 2001. godine, proglašava se ugrozba svih temeljnih nacionalnih interesa i Države same, a u tom slučaju, naravno, sva pravila otpadaju, dok prijetnje usmjerene vrhu vlasti postaju sve direktnije. HDZ, kao političko krilo radikalne desnice, pritom, djeluje suzdržano, gotovo pozadinski i čeka da mu se ponovi studeni 2003. godine i politički trijumf,koji je, na krilima (i) “crnih vrana” zabilježio Ivo Sanader.

Crne vrane su, međutim, ovaj put mnogo radikalnije nego početkom prošlog desetljeća, a u izvanistitucionalnom jurišu na Vladu nisu same; na “ulici” je, naime, sve veća gužva. Što je posve razumljivo; recesijsko siromaštvo ujeda sve opasnije i Vlada će biti sve prisiljenija slušati huk obespravljenih. No, kako je uvečer nakon Rive, pred ulaskom u avion za jedan inozemni posjet govorio Ivica Račan, blijed ulicu, pred 12 godina: prosvjedi – da,nasilje – ne.

Ekstremna ljevica se, čini se, planira držati Račanovog poučka. “Occupy Croatia” i “Anonymus Hrvatska” već mjesecima održavaju svakog petka svoje prosvjedne skupove po hrvatskim gradovima, na kojima se počelo okupljati i po nekoliko stotina ljudi. Uglavnom se prosvjeduje protiv privatizacije i kapitalizma. “Referendumski ustanak” nije uspio, za svoja četiri pitanja skupili su po cca 150 tisuća potpisa – daleko od nužnih 450 tisuća, ali sasvim dovoljno da se konstatira da su animirali solidan broj građana.

Na ulicu su, u velikom zajedničkom prosvjedu,1. svibnja, odlučili izići i sindikati. Vilim Ribić je pritom iznio jasan plan (koji mu je, nekako, izmicao za svo vrijeme vlasti HDZ-a): srušiti Vladu i izazvati prijevremene izbore. I sve je to, pritom, vrlo legitimno (mada malo licemjerno od onih koji su skoro 800 tisuća potpisa i onda ih tako ljupko zanemarili dogovorom s Jadrankom Kosor, koji, naravno, tadašnja vlast nije ispoštovala), a o legalnosti da se ne govori – pravo na prosvjed je nešto što treba braniti svim silama čak (pogotovo) onda kad se s razlozima prosvjeda duboko ne slažeš.

Međutim, zveckanje oružjem koje dopire iz Vukovara nije ni izbliza u toj kategoriji. Prijetnje Tomislava Josića i takozvanog Stožera za obranu hrvatskog Vukovara, koji ima ambiciju prerasti u niz lokalnih, skoro pa ustaničkih, Stožera za obranu Hrvatske, spadaju u neku drugu priču. U odnosu na Josićev ustanak kontra ćirilice, a sad se vidi, i drugih stvari kojima se bavi Vlada, prikrivene prijetnje silom s početka prošlog desetljeća: balvanima i suđenjem veleizdajnicima koji Hrvatsku ne vode u EU, nego u neku novu jugointegraciju (danas se dobro vidi koliko je ta priča držala vodu) bile su tek banalni igrokazi.

Vukovarski stožeraši već su u svoje ruke preuzeli ovlasti sudova, uključujući i Ustavni. Nema tu nikakvog razloga za čekanjem dosadne pravosudne procedure, oni su procijenili da je primjena propisa o pravima nacionalnih manjina jednostavno protuzakonita i protuustavna, što im daje otvorene ruke za daljnje djelovanje. Ukoliko se zakon ipak bude primjenjivao, oni će mu se silom suprostaviti i skidati dvojezične table.

Ovdje treba duboko udahnuti i razjasniti nekoliko stvari. Josiću i onima koji iza njega stoje, ćirilica sasvim sigurno diže tlak. No, ona je postala (ako već to od početka nije i bila) – sporedna. Jer, kao su najavili, kreću u osnivanje Stožera za obranu Hrvatske “koji neće dopustiti rasprodaju državne imovine i prirodnog bogatstva”. No, proširenje na bitku protiv Zakona o strateškim investicijama nije jedino: “Reagirat ćemo na sve nepravilnosti bez obzira koja politička opcija je odgovorna za njih”, najavio je Josić, kojega nekako slabije pamtimo iz vremena dok suvremenom vladali Ivo Sanader i HDZ. Tko zna, možda tada nije bilo -nepravilnosti?

No, nije sporno nezadovoljstvno, ni (političko) licemjerje; sporna su sredstva: ” Da smo seljaci, mi bismo na ulice izašli s traktorima, ali nismo. Mi smo bili i ostali smo ratnici. (…) Do sada su radili kako su htjeli, a sad je vrijeme da se neke stvari riješe. Branitelji su ginuli i stvarali ovu Hrvatsku i branitelji će je i voditi”, posljednja je najava iz Stožera za obranu hrvatskog Vukovara koji je tako, došao na opasan rub najave pokušaja nasilnog preuzimanja vlasti u ovoj zemlji.

Kakva demokracija, kakvo glasanje, sudovi i trice. Oni su se borili i oni će voditi.

Ako netko i dalje misli da je stvar u ćirilici, onda je stvarno zaslužio i pretvorbu i tajkune i Sanadera i sav taj mrak koji se 23 godine u Hrvatskoj nevješto, ali uspješno omotava nacionalnom trobojnicom.

No, u suštini, nije uopće bitno što misli Tomislav Josić. Nije bitno ni što se HDZ, naravno, nije jasno ogradio od njegovih opasnih prijetnji. Bitno je samo što će napraviti Vlada Zorana Milanovića.

Odnosno, hoće li pred gotovo neuvijenim prijetnjama nasiljem pognuti glavu i “prilagoditi se realnosti”, ili će propise i zakone ove zemlje provoditi na cijelom njenom teritoriju.

Ćirilica u Vukovaru je tu samo simbol: ucjene pod kojom radikalna desnica već predugo u šaci drži i taj grad (kako hrvatska,tako i srpska) i cijelu zemlju.

Stvar je beskrajno jednostavna: tko hoće voditi zemlju, neka izvoli pobijediti na izborima – redovnim, ili prijevremenim, svejedno.

Sve ostalo je – državni udar.