S takvim osjećajem nisam se imao priliku ranije susresti. Svoj vlastiti grad, mogu tako reći, volim utoliko što ga zapravo ne mrzim. Odrastajući u Tulsi u Oklahomi, uvijek sam imao osjećaj da ću jednom otići. To se činilo sigurnim, neizbježnim. Kao da je postojala nekakva sila koja me čupala iz korijena i poput pustinjskog raslinja tumbala širom sasušenog krajolika američkog Zapada.

Migracije imigranata

Potreba za odlaskom, žudnja za pokretom, svojstvene su SAD-u koliko i bijele čarape uz cipele. Od toga ne možemo pobjeći i činimo to svugdje. Od svoje 19. godine promijenio sam tri američke savezne države, četiri prave pravcate države i 11 stanova ili kuća. Zagrebite bilo kojeg Amerikanca i najvjerojatnije ćete pronaći sličnu priču. Ne nužno neku s međunarodnim okusom, ali selidba u različite kuće, gradove i savezne države u Americi je prije pravilo nego iznimka. To je zemlja imigranata pretvorenih u nomade. Pokušajte pronaći nekoga tko je zapravo iz New Yorka, Los Angelesa, San Francisca ili Washington D.C.-ja. Teško da ćete uspjeti. Gotovo svatko je iz nekog drugog mjesta.

Najbolje. misto. ikada

Mislim da se razlika između Splićana i nekog, recimo, Tulšanina najbolje očituje u omiljenim splitskim frazama: Split je najlipše misto na svitu i ‘ko to može platit (ovo drugo zapravo je mnogo duži način da se kaže da je nešto neprocjenjivo). Ljubav Splićana prema svojem gradu nedvosmislena je i otvorena.

Dobro je, ali…

Kao Tulšanin, skloniji sam kvalificirati svoj grad na mnogo više različitih načina. Tulsa je lijepa, ponekad, ovisno o tome gdje ste se obreli, ali je svakako daleko ljepša od Oklahoma Cityja. Oklahoma City je pušiona. Vidite? Nije stvar toliko u tome koliko je Tulsa dobra, već u tome da bi mogla biti i gora, poput OKC-a. Ne i Split. Split je sav u superlativima.

Nedostaje li mi Tulsa? Oklahoma? Amerika? Zapravo i ne. Nedostaju mi moja obitelj i poneki obrok nezdrave hrane koji ovdje ne mogu kupiti. U tome je razlika između mene i Splićana.

Lako je ostaviti ono za čim, to znaš, nećeš žaliti. Među onim nesretnijim Splićanima koji su iz raznih razloga primorani odseliti iz Splita opstaje čežnja za povratkom (znam to jer sam oženjen Splićankom i svaki put kad negdje krenemo, to je put Splita. Gdje bismo ovaj put mogli ići?… SPLIT!…Oh, OK).

Zavidan sam

Otkako sam odrastao, moj život obilježen je selidbama. Ah, biti pravi Splićanin i osjećati takvo ispunjenje svojim rodnim gradom… Znati i osjećati, u vlastitim kostima, da ste oduvijek baš tamo gdje želite biti… To je nešto što teško mogu zamisliti i na čemu mogu samo zavidjeti.





_________________________________________________________________________________



Kao hrvatski zet i Amerikanac kojemu je rodno mjesto Tulsa - Oklahoma, često sam šokiran, zbunjen, ali i ugodno iznenađen razlikama u načinu života između SAD-a i Hrvatske. Zato sam i počeo pisati Zablogreb. Ovaj blog zapravo je još jedan pokušaj da shvatim mnoge od tih razlika. Kao član engleske redakcije u međunarodnom programu Hrvatskog radija, želim dočarati Hrvatsku ljudima engleskih govornih područja i ujedno protumačiti ponešto iz tih dijelova svijeta Hrvatima. Glas Hrvatske na svojim mrežnim stranicama donosi i englesku verziju bloga.