Mijat Stanić predsjednik je Nezavisnog cestarskog sindikata, kojeg iz razdoblja štetočinske vlasti pod vodstvom Ive Sanadera pamtimo kao borca protiv korupcije u Hrvatskim autocestama. U nogometnom žargonu bi se reklo: gdje se drugi nisu usudili ići kopačkom, Stanić je išao glavom.

Sve afere povezane s gradnjom i održavanjem autocesta koje su vam poznate otkrio je Stanićev sindikat. Smjena HDZ-a, međutim, nije značila povratak redovnim sindikalnim aktivnostima. Nezavisni cestarski sindikat danas se bori protiv monetizacije hrvatskih autocesta. Prema ministru financija Slavku Liniću monetizacija je jedino sredstvo koje Hrvatskoj može omogućiti da servisira svoje dugove. Stanić i njegovi sindikalisti u to ne vjeruju, nego najavljuju prikupljanje potpisa za referendum.

Što ste do sad poduzeli i postoji li mogućnost da od zahtjeva za referendum odustanete?

– S monetizacijom autocesta se nećemo pomiriti. Rezultati referenduma su obvezujući i zato ćemo učiniti sve što je u našoj moći da do referenduma dođe. Naša namjera nije zaštiti samo autoceste. Referendumom želimo spriječiti i rasprodaju druge strateške imovine te prirodnih resursa, kao što su voda i šume. Paralelno uz akcije koje smo već poduzeli, proveli smo i određene aktivnosti oko organizacije za skupljanje potpisa. S druge strane, Vlada je je provela niz aktivnosti u pripremanju terena za daljnju rasprodaju imovine. Oni mijenjaju zakone i donose strategije s tim ciljem, a mi senzibiliziramo javnost i objašnjavamo građanima važnost ovog pitanja. Čini mi se da u tome i uspijevamo, jer od 60 do 80 posto ispitanih u anketama izjašnjava se protiv monetizacije.

Zanimljivo je primijetiti da se nalazite na istoj strani barikade s HDZ-om, s Božidarom Kalmetom protiv kojeg ste vodili pravi rat.

– Jasno smo se odredili i rekli što o tome mislimo. Činjenica je da je HDZ, između ostalih i Božidar Kalmeta, doveo hrvatske autoceste i državne financije u stanje u kojima se danas nalaze. Jasno je, također, da mi općenito s političkim strankama ne želimo koketirati, niti s njima surađivati na ovom pitanju. Bezobrazno je da se HDZ pokušava ukrcati na ovaj vlak, dok je istovremeno Božidar Kalmeta, najodgovorniji za sve negativno što se s autocestama događalo, još uvijek istaknuti član te stranke. Kalmeta je amenovao nepovoljne kredite za gradnju autocesta, a u njegovom mandatu cestogradnja je bila poprište pljačke. HDZ je to morao sankcionirati izbacivanjem Kalmete iz stranke, ali do toga nije došlo. Naravno, mi nikom ne možemo zabraniti da u javnosti nastupa kako želi. Ne možemo im zabraniti da manipuliraju javnost.

Kad kažete – to su naše autoceste, imate li u vidu da su one pod kreditima, da zapravo i nisu naše? – Vidite, ja imam kuću koja je pod prilično velikim kreditom, ali uvijek ću reći da je to moja kuća. Što bi napravili da ne možete otplaćivati kredit za kuću? – Više bih radio. Radio bi prekovremeno, postavljao parkete, što sam nekad i radio. Dolazim iz poljoprivredne obitelji, cijeli život radim na radničkim zanimanjima i naučen sam raditi. Tako i za Vladu mislim da bi morala više i bolje raditi, da bi se morala potruditi naći bolja rješenja. Ključ rješenja državnih problema u njihovim je rukama, a ne u našim. Kakva je to Vlada čiji predsjednik sindikatima poručuje – kandidirajte se pa vodite državu? Kad se budemo htjeli kandidirati – mi ćemo se kao građani kandidirati. Nitko nas tome ne treba učiti. On, budući da je izabran, neka odgovorno radi svoj posao. Ako ne zna, to je druga stvar i pošteno bi trebao reći: Ja nemam rješenja. U tom slučaju idemo na nove izbore i tražit ćemo kvalitetijeg i kompetentnijeg čovjeka.

Ministar financija Slavko Linić dao je na znanje da monetizacija nema alternativu, odnosno da će bez nje biti nemoguće servisirati dug.

– Država sigurno neće bankrotirati ako ne bude monetizacije. U Europi imate države koje su zadužene 120 posto svog BDP-a pa kod njih nitko ne govori o bankrotu države. Mi smo daleko ispod takvog zaduženja. Linić monetizacijom želi stabilizirati državni proračun, a ako do toga dođe, onda je to nastavak HDZ-ove politike. I HDZ je preko računa HAC-a i Autoceste Rijeka-Zagreb (ARZ) izvlačio novac za druge potrebe. Od autocesta se kralo, preko leđa HAC-a su se namirivale lokalne zajednice gdje je HDZ bio na vlasti, novac je sustavno izvlačen iz HAC-a i ARZ-a.

Jesu li vas iz Vlade zvali da pokušaju objasniti svoju odluku i stanje državnih financija?

– Ne, informiramo se isključivo preko medija. Komunikacija Vlade sa sindikatima općenito je slaba. Ne sastaju se dok Vladi to ne zatreba.

S obzirom na to da na monetizaciju ne pristajete ni u kojem slučaju, nudite li kakvo rješenje za otplatu HAC-ovih i ARZ-ovih kredita?

– Naravno da postoje alternativna rješenja. HAC-u i ARZ-u – firmama koje su nositelji zaduženja – potrebno je negdje oko 15 milijardi kuna dugoročnog kredita s realnim godišnjim anuitetom da mogle funkcionirati bez pomoći države. Još par godina trebali bi zadržati ovaj iznos koji se isplaćuje od udjela u cijeni goriva, ali ne cjelokupan iznos, nego onoliko koliko bi poduzećima trebalo da posluju s nulom.

Gdje bi našli tih 15 milijardi kuna?

– Kod banaka. Naravno da se možemo zadužiti za takav iznos, kao što smo mogli i do sad. Ako smo dali jamstva za nepovoljne i kratkoročne kredite, mogli bi dati jamstvo za dugoročni kredit, s razumnom godišnjom ratom. HAC i ARZ bi u tom slučaju mogli normalno funkcionirati. HAC-u iduće godine na naplatu dolazi 5,1 milijardi kuna kredita, a ARZ-u oko 1,5 milijardi kuna. U pitanju je, dakle, 6,6 milijardi za iduću godinu. U 2015. godini HAC-ova rata će pasti na 2,5 milijarde, a 2016. na dvije milijarde kuna. Za šest godina rata HAC-a će iznositi milijardu kuna, a 2020. nekoliko stotina milijuna kuna. Slično je u ARZ-u. Iduće godine rata im je 1,5 milijardu kuna, a onda padaju na 650 milijuna kuna. Rata ARZ-a i HAC-a 2022. godine trebala bi iznositi 700 milijuna kuna, što bez problema možemo otplaćivati i još bi nam ostalo puno novca. Dakle, kritično je razdoblje do 2019. godine i to bi se moglo premostiti dugoročnim kreditom. Međutim, Vladi nisu bitni ARZ i HAC. Njima novac treba za rješavanje drugih problema.

Od čega bi plaćali kredite o kojima govorite?

– Od cestarine i ostalih prihoda. HAC ima dosta potencijala, a prihodi od autocesta daleko su veći od troškova redovnog, izvanrednog održavanja i svih tekućih amortizacija. Međutim, kredite po uvjetima koje sad imamo ne možemo vraćati. Nitko to ne bi mogao. U pitanju su izrazito nepovoljni krediti. Nema tako bogate tvrtke koja bi mogla vratiti kredit s godišnjim anuitetom od 5,1 milijardu kuna. Tko je podigao nepovoljne kredite, tko je odgovoran i zbog čega se ne utvrđuje odgovornost? Premijera često čujemo da govori o lošim kreditima, ali nitko ne sankcionira one koji su ih potpisivali. Ako se netko prema državnoj imovini odnosi kao loš gospodarstvenik taj čini kazneno djelo. Zašto nisu pokrenuli postupak utvrđivanja odgovornosti, barem da vidimo tko su ljudi koji su dizali takve kredite?



Previše manipulacija

S obzirom na to da vjerujete da je problem moguće riješiti relativno lako, dugoročnim kreditima u iznosu od 15 milijardi kuna, ne vidimo zbog čega bi se Vlada u tom slučaju ovako grčevito zalaže za monetizaciju. Zar mislite da da Slavko Linić i Zoran Milanović svjesno rade protiv interesa Hrvatske?

–Teško je o tome govoriti ako ne znate pozadinu svega što se događa. Vlada javnost nije detaljno uputila u sadržaj savjetovanja koje smo platili preko 50 milijuna kuna. Što tamo piše? Previše je u ovoj priči netransparentnosti, skrivanja i manipulacija od strane vlasti da ne bi bili sumnjičavi prema svakom potezu. Slavku Liniću trebaju 3,2 milijarde eura, jer tim novcem želi krpati proračun. Dakle, Vlada i dalje namjerava izvlačiti novac preko HAC-a i ARZ-a. Oni tvrde da će u slučaju da do monetizacije ne dođe bankrotirati država. Ja tvrdim da će bankrotirati ova vlast, ako ne nađe rješenja koja su prihvatljiva i nisu štetna za sve nas.

Kako bi odgovorili na argument ministra financija, koji kaže da nitko neće odnijeti autoceste, da će one ostati u Hrvatskoj?

– Nitko neće odnijeti autoceste, ali će odnijeti novac. Autoceste su pravljene kao razvojni projekt i strategija bilo koje Vlade morala bi biti njihovo iskorištavanje da što bolje povežu sva mjesta u Hrtvatskoj. Autoceste su danas u mnogim slučajevima faktor razdvajanja, a ne spajanja. Evo primjera iz Slavonije. Između sela Davor, Orubica i Staro Petrovo Selo prolazi autocesta. U tim selima živi oko deset tisuća stanovnika. Da bi se iz bilo kojeg od tih mjesta došlo na autocestu morate putovati od 15 do 20 kilometara sporednim cestama. Kad bi tu otvorili čvorište i omogućili ulazak na auotecestu, ta sela postala bi praktički predgrađe Zagreba. Autocesta nam treba da povezuje i oživljava, a iz slavonskih sela ljudi se iseljavaju i propadaju jer su odsječeni od svijeta. Kad nekom damo autoceste na upravljanje na 50 godina, mi više ne možemo sanjati o gradnji čvorišta koja bi povezivala mjesta poput Davora, Orubice i Starog Petrovog Sela s velikim centrima. Možda bi se, zapravo, nešto i moglo dogovoriti s koncesionarem, ali budite sigurni da bi to koštalo tri puta više nego sad.

Kakve bi bile posljedice monetizacije autocesta?



– Uvijek je najbolje učiti na iskustvima. Što se do sad događalo s dionicama koje smo davali u konecesiju? Prvo su podignute cijene cestarine. Nakon toga su građani koji su ih koristili preselili na sporedne ceste, jer nisu mogli plaćati. Odražavanje dionica u koncesiji potom je spušteno na najnižu razinu, jer interes koncesionara je profit, a ne sigurnost. On na održavanje daje koliko mora. Posljedica je i smanjenje broja radnika na dionicama u koncesiji.

Nacionalno pitanje

Borite li se vi protiv monetizacije zbog očuvanja svojih radnih mjesta?

– Ne. Javnosti se pokušava prezentirati da je to jedini razlog naših akcija protiv monetizacije. Mi kao sindikat djelujemo i na dionicama koje su pod koncesijom. Situacije sa smanjenjem broja radnika na tim dionicama rješavali smo na temelju dobrovoljnosti. Ugovorili smo dobre otpremnine i tko je htio prihvatiti ugovoreni iznos – prihvatio ga je. Spremni smo i dalje na takav način rješavati pitanje smanjenja broja radnika. Osim toga, na dionici Zagreb-Macelj, kao i kod Bina Istre mi smo uspjeli regulirati prava naših članova kolektivnim ugovorom, koji je u određenim dijelovima bolji od kolektivnog ugovora u HAC-u i ARZ-u. Veću plaću dobiva radnik koji radi u ŽIS-u ili Bina Istri, nego njegov kolega koji na istim poslovima radi u HAC ili ARZ-u. Ne mora, dakle, značiti da bi monetizacija bila pogubna za radnike. Monetizacija nije sindikalno, nego nacionalno pitanje.

Fronta se širi

Mislite li da je gradnja autocesta u opsegu kakav smo imali bila greška?

– Sigurno je da je to bila velika greška. Trebalo je brzo napraviti strateške pravce – Dalmatinu do Ploča, Rijeka-Zagreb, povezati se sa sjeverom do Macelja i Bregane, a zatim graditi polako, po novom modelu. Da ceste nisu građene kao predizborni projekti, išlo bi se korak po korak, ne bi se paničnio zaduživalo, ne bi bilo ukradeno deset do petnaest milijardi kuna.

Mislite da je toliko ukradeno?

– Pogledajte, Bina Istra gradila je autoceste za cijenu između četiri i šest milijuna eura po kilometru. Mi u zadnje vrijeme nismo imali gradnju ispod deset milijuna eura po kilometru. Na nekim mjestima cijena gradnje išla je do 17 milijuna eura. Neću vam sad nabrajati sve afere koje smo u HAC-u otkrili, izvantroškovničke radove od 3,7 milijardi kuna, izgradnju Kalmetine za 300 milijuna kuna. Također, HAC je bio novčanik iz kojeg su za političke potrebe svi uzimali koliko su htjeli.

Pretpostavljamo da ste uvjereni u uspjeh »akcije referendum«.

– Jesam. Pozvat ćemo na suradnju sve sindikalne središnjice i očekujem da ćemo se dogovoriti. Već su nam se javile mnoge udruge, sindikati, udruženje vozača… Naša fronta se širi, a ja bih želio da težište aktivnosti bude na sindikalnim središnjicama u suradnji s nevladinim udrugama. Potpise planiramo skupljati u desetom mjesecu, a do tad ćemo se dobro organizirati. Prikupit ćemo potpise i inzistirati na referendumu, a ako ga Vlada odbije provesti ili ako bude odugovlačila, primijenit ćemo druga sredstva. Mislim na prosvjede, a moguća je i blokada cesta. Ako bude trebalo, bit će i toga.