Flere medlemmer af Folketingets Integrationsudvalg kritiserer nu Justitsminister Morten Bødskov (S) for at forhindre dem i at udføre det arbejde de er valgt til: at kontrollere regeringen. Den konkrete kritik kommer på baggrund af et samråd i torsdags. Her havde Martin Henriksen (DF), indkaldt justitsministeren til et samråd om, hvordan regeringen vil sikre, at afviste asylansøgere bliver sendt hjem.

Som det er normal kutyme, bad Martin Henriksen ministeren om et skriftligt svar inden samrådet – og det skriftlige svar henviste gentagne gange til en rapport fra Rigspolitiet. En rapport, som udvalget trods flere anmodninger, ikke havde modtaget.

»Det er utilfredsstillende, for vi kan ikke nå at læse rapporten og på den måde er det svært at sidde og diskutere substans til et samråd, når vi ikke har haft ordentlig mulighed for at forberede os. Man vanskeliggør Folketingets arbejde, og man forhindrer os i at yde den kontrol med regeringen, som de danske vælgere sådan set har valgt os til,« siger Martin Henriksen.

Først få minutter inden samrådet gik i gang, fik udvalgets medlemmer udleveret den omtalte rapport. Også Enhedslistens repræsentant, Johanne Schmidt-Nielsen, kritiserer forløbet:

»Det her eksempel er fuldstændig absurd. Jeg får den lange rapport stukket i hånden mindre end et kvarter inden vi går i gang, hvilket gør, at jeg overhovedet ikke har mulighed for at nå at læse den og forberede mig. Det er dårlig stil, at henvise til en lang rapport i et samrådssvar, som vi ikke har fået,« siger Johanne Schmidt-Nielsen.

Hun understreger, at eksemplet er endnu mere kritisabelt, fordi Berlingske samme morgen i en artikel kunne løfte sløret for en række konklusioner i den omtalte rapport: »Berlingske har tilsyneladende enten set rapporten eller i hvert fald fået kendskab til dens indhold før Folketinget. Og jeg synes eksemplet rejser en relevant diskussion om en principiel problemstilling: Er det okay, at en minister giver pressen adgang til informationerne, før Folketinget? Er det okay, at jeg som udlændingeordfører skal læse om sådan en rapport fra Rigspolitiet i medierne, før jeg selv ser den,« siger Johanne Schmidt-Nielsen.

Også Inger Støjberg (V) og Joachim B. Olsen (LA) kritiserer, at pressen tilsyneladende har fået indsigt i relevante oplysninger, som Folketinget først modtog langt senere. Udvalget har nu besluttet sig for at sende Morten Bødskov en skriftlig klage, og Inger Støjberg har på baggrund af episoden stillet statsminister Helle Thorning-Schmidt (S) en række spørgsmål om god regeringsførelse.

Demokratisk kontrol

Martin Henriksen understreger, at han godt kan forstå, hvis folk uden deres daglige gang på Christiansborg opfatter sagen som en kedelig procedurediskussion og noget politikerfnidder:

»Men det er faktisk meget principielt, at vi skal have ordentlige forudsætninger for at udføre det, vi er valgt til – nemlig at kontrollere regeringen. Folketinget skal have de oplysninger, Folketinget beder om. Så kan der være en politisk uenighed om spørgsmålene – men vi skal i hvert fald have mulighed for at diskutere på baggrund af substansen.«

Eksemplet er ifølge Martin Geertsen (V) blot det seneste i en lang række episoder, hvor Folketingets forskellige udvalg modtager både mangelfulde svar og utilfredsstillende behandling. Martin Geertsen sidder ikke selv i Integrationsudvalget, men fremhæver et lignende forløb i diskussionen omkring den omdiskuterede betalingsring.

»Det har det været et udstrakt problem, at man ikke har kunnet få tilfredsstillende svar på det, man spørger om. Et konkret eksempel er, at der hele tiden blev henvist til, at betalingsringen omkring den svenske hovedstad Stockholm fungerede. De oplysninger, som regeringen hele tiden henviste til, spurgte jeg naturligvis om Folketinget måtte se. Her fik jeg gentagne gange svaret, at dem måtte jeg selv fremskaffe – og selv om de da har ret i, at jeg kunne det, så er det næsten, som om man gør, hvad man kan, for at modarbejde debatten,« siger Martin Geertsen.

Tidligere regeringer

Han understreger, at han kun har siddet i Folketinget de sidste fem måneder, og derfor ikke kan sammenligne med VK- regeringens måde at håndtere de stående udvalg.

»Men det er vigtigt at understrege, at det her ikke er et partispørgsmål og drilleri, men et mere grundlæggende problem på Christiansborg,« siger Martin Geertsen.

Også Martin Henriksen mener, at svaret er en del af et større problem, hvor flere ministerier ofte er meget længe om at svare, samtidig med, at kvaliteten af svarene er ringe.

»Også den tidligere regering blev kritiseret på det punkt – og med rette. Uanset hvilken side af salen, man tilhører, så har vi alle en interesse i, at man får de svar, man efterlyser, og at kvaliteten af svarerne er af en vis standard. Og det her eksempel er desværre udtryk for den magtarrogance, der tilsyneladende indfinder sig meget hurtigt i en regering.«

Johanne Schmidt-Nielsen vil ikke kalde eksemplet fra torsdagens samråd for en del af en tendens, men understreger, at sagen rejser en principiel diskussion:

»Jeg spørger flere gange ministeren, om han ikke kan se, at det her forløb har været et problem. Og der lyder svaret, at det kan jeg ikke se noget odiøst i. Det synes jeg faktisk er en ret kontroversiel udtalelse fra en minister, for så får vi Folketingsmedlemmer altså svært ved at udføre vores arbejde.«

I en mail til Information svarer Morten Bødskov, at han over for udvalget har beklaget, at rapporten fra Rigspolitiet ikke blev videresendt tidligere, men understreger samtidig, at det ikke var rapporten, der var genstand for samrådet.

»Jeg har i øvrigt noteret mig, at oppositionen kritiserer tidspunktet for overlevering af en rapport frem for at kvittere for, at regeringen nu gør noget ved de problemer, som den tidligere regering forholdt sig fuldstændig passivt til,« skriver Morten Bødskov.