I mine øjne er brugen af burka og niqab indbegrebet af den værste form for kvindeundertrykkende islamisme. Ved at påtvinge en kvinde altid at være totalt tildækket, indespærrer man hende socialt under fængselslignende forhold.

Kvinden må ikke være i kontakt med andre mænd end dem, hun er i tæt familie med. Kvinden må ikke arbejde. Kvinden må ikke bevæge sig i det offentlige rum uden sin ægtemand. Kvinden er kort sagt under ægtemandens totale kontrol.

Det er en modbydelig og stenalderagtig praksis, som ikke burde eksistere i et frit, liberalt demokrati.

Derfor glæder det mig enormt, at EU Menneskerettighedsdomstolen for nylig blåstemplede Belgiens forbud mod burka og niqab. Det åbner nemlig for muligheden for et lignende forbud herhjemme i Danmark.

For mig er et forbud mod burka og niqab en meget personlig sag. Jeg har arbejdet i en årrække på tværs af Afghanistan og Mellemøsten, og jeg har med egne øjne set, hvor forfærdeligt man behandler mange kvinder i disse dele af verden.

Under Talibans totalitære styre blev der slået hårdt ned på enhver voksen kvinde, der ikke gik i burka, og vi danskere brugte det senere som et barometer for frihed, når vi observerede flere og flere kvinder smide burkaen.

Når jeg ser en helt tildækket kvinde på gaden i Danmark, får jeg derfor følelsen af, at den islamistiske ondskab, som vi kæmpede imod i Afghanistan, er ved at slå rødder herhjemme.

Så er der nogle, der siger, at det jo ikke er liberalt at lovgive om, hvordan man går klædt. Det er også rigtigt. Men jeg vægter kampen for kvindernes frihed højere end blind ideologi. Kvindernes frihed var også en del af ræsonnementet bag vores 24-års regel, der for at forhindre tvangsægteskaber blokerer familiesammenføring med en udenlandsk ægtefælle under 24 år.

Det er heller ikke liberalt at lovgive om, hvem man kan gifte sig med, men det var nødvendigt for at beskytte unge, muslimske piger.

Hidtil har mange politikere ment, at et nationalt burka- og niqabforbud ikke er nødvendigt, da mange danske institutioner allerede har mulighed for at indføre lokale forbud. Det så vi f.eks. VUC Lyngby gøre sidste år, da de bortviste seks niqabklædte kvinder. Men vi lever i et samfund, der er i konstant udvikling, og jeg mener, at det nu er nødvendigt at yde endnu mere for at beskytte muslimske kvinder fra social kontrol.

Desuden vil et forbud sende et klart signal til de islamister, der forsøger at snige sharialovgivning ind i det danske samfund om, at i Danmark accepterer vi ikke deres kvindeundertrykkende synspunkter.

Nogle politikere har også frygtet, at et nationalt burka- og niqabforbud ville stride mod internationale konventioner. Det ved vi nu i lyset af EU-dommen, at det ikke gør. Faktisk siger EU-Domstolen, at et forbud er »en nødvendighed i et demokratisk samfund«. Jeg er inderligt enig, og jeg ser frem til debatten i mit og andre partier om et forbud, når vi alle samles igen efter sommerferien.