Der bliver ikke sparet på adjektiverne, når kritikere skal sætte ord på den nye aftale om øget internetovervågning, som 22 EU-lande underskrev i Japan i sidste uge.

ACTA-aftalen, der er kort for Anti-Counterfeiting Trade Agreement (handelsaftale for bekæmpelse af forfalskning), har bl.a. til hensigt at sikre virksomheder mod netpirateri, men ifølge kritikere indebærer den samtidig en krænkelse af privatlivet og ytringsfriheden for millioner af brugere verden over. Mange taler lige frem om en ny æra af overvågning, der vil betyde begyndelsen til enden på det frie og åbne internet. Men hvad er egentlig fakta, og hvad er forlydender?

Ifølge Danmarks førende it-advokat Martin von Haller Grønbæk har de seneste måneders heftige debat mudret billedet og fjernet fokus fra de reelle problemer med den kontroversielle traktat.

»På den ene fløj har rettighedshaverne argumenteret for, at al kreativitet og mangfoldighed frem over vil blive forhindret, hvis ikke man vedtager ACTA. Og på den anden fløj har netaktivister påstået, at vi med ACTA nærmer os kinesiske tilstande hvad angår ytringsfrihed,« siger han.

Begge scenarier er ifølge it-advokaten stærkt overdrevne.

»ACTA vil ikke føre til et overvågningssamfund som i Kina. Aftalen siger for eksempel klart og tydeligt, at al gældende lovgivning om persondata skal respekteres. Men det betyder ikke, at ACTA er en god aftale, for den gør private aktører til politimænd på nettet, og den tjener udelukkende en snæver gruppe af rettighedshavere frem for hele samfundet.«

I alt peger Martin von Haller Grønbæk på tre grundlæggende problemer med ACTA:

1. Uden for demokratisk kontrol

ACTA blev forhandlet i yderste hemmelighed af en lille gruppe rige nationer. Lækkede dokumenter har siden vist, at det eksplicitte mål med fremgangsmåden var at omgå eksisterende internationale institutioner som eksempelvis WTO.

»Lige meget om man befinder sig helt ude på den ene fløj eller helt ude på den anden fløj i den her sag, så er og bliver det et problem, at processen er foregået parallelt med de systemer, man normalt benytter sig af, når der skal vedtages internationale regler på det her område,« siger Martin von Haller Grønbæk.

Han mener, processen minder om forhandlingerne i forbindelse med landbrugsordninger: En ekstremt lille gruppe — i det her tilfælde de rettighedshavere, der lever af at sælge kopier — har en meget stor interesse i at få en aftale gennemført, som de ved, at resten af befolkningen aldrig vil acceptere, hvis de lærer den at kende i detaljer:

»Det er grunden til, at forhandlingerne er blevet holdt ude af sollyset — og set fra et demokratisk synspunkt er det meget problematisk.«

2. Private aktører bliver internetpoliti

ACTA er ifølge Martin von Haller Grønbæk udtryk for en strategi, som rettighedshavere de sidste fem år har fulgt. Tidligere gik man efter dem, der foretog ulovlige fildelinger og krænkede ophavsrettighederne, men strategien førte ikke nogen vegne. Man fik ikke fat i de store fisk, og endte i stedet med at føre retssag mod den enlige mor og hendes to teenagesønner. I stedet er man nu begyndt at gå efter de internetudbydere og -tjenester, som muliggør ulovlighederne. ACTA skal ses i forlængelse af den udvikling — men det er ikke uden problemer for retssikkerheden.

Med ACTA i hånden vil en rettighedshaver frem over kunne gå til en internetudbyder eller webtjeneste, som af og til indeholder ulovligt indhold, og sige: ’Der ligger noget ulovligt materiale på jeres site, som I skal fjerne’.

»Problemet er, at dette første skridt ikke vil basere sig på en domstolsvurdering, men at det alene er rettighedshavers og tjenestens egen vurdering, om der foregår noget ulovligt. Og man kan forestille sig, at der vil være forskel på, om en lille spiller beder om at få noget fjernet, eller om Warner Bros. gør det,« siger Martin von Haller Grønbæk.

Han mener, det er problematisk, at man på dén måde lader private aktører fungere som internetpoliti. Men det er det, ACTA lægger op til.

»Og tjenesteudbyderen har ikke noget incitament for at bestride, at der skulle være foregået noget ulovligt — for hvorfor skulle han tage kampen op på andres vegne? Det ville bare medføre en risiko for erstatningskrav og bøder, hvis materialet nu rent faktisk viser sig at være ulovligt. Og ACTA og andre nye regler lægger op til større erstatninger og bøder.« siger han.

Resultatet er, at mange tjenester i bedste fald vil fordyres, så det store flertal, som ikke foretager noget ulovligt, kommer til at betale for den lille gruppe, som mener, der er foregået noget ulovligt, de skal have hjælp til at forhindre. I værste fald kan tjenester som Wikipedia helt lukke ned, fordi de ikke har ressourcer til at håndhæve de ulovligheder, der måtte forekomme på deres sites.

3. Det bliver dyrere at få ideer

Det tredje problem er aftaletekstens brede og vage definitioner af de handlinger, som skal udløse straf.

Aftalen taler om »meddelagtighed« og understreger, at noget skal foregå i »en kommerciel skala«. Det er uklart, hvad der menes — og det vil derfor alene være virksomheder med store advokatbudgetter i ryggen, der kan møde klager med sindsro.

Små start up-virksomheder, ngo-sites, community-sites og flere offentlige sites vil i stedet blive tvunget til at benytte sig af et forsigtighedsprincip. Det er ikke alene et problem for ytringsfriheden, det er også et samfundsøkonomisk problem, mener Martin von Haller Grønbæk.

»Nu hvor vi med nettet endelig har opnået en væsentlig demokratisering af at ytre sig og starte nye forretninger op, begynder vi pludselig at bevæge os i den modsatte retning. Det er problematisk for et videnssamfund som vores. Vi skal jo leve af, at der hele tiden skabes nye projekter og udvikles nye tjenester. Men ACTA medfører, at det bliver dyrere at få gode ideer og føre dem ud i livet.«