På den netop overståede Roskilde Festival fik jeg bekræftet, hvad jeg jo egentlig godt vidste i forvejen, men som jeg nu for alvor indser omfanget af. Danskere, nordmænd og svenskere – især de unge – kan ikke forstå hinanden.

Traditionelt set tiltrækker Dyrskuepladsen mange besøgende fra vores nordiske nabolande, og i år havde også adskillige svenske og norske musikfans fundet vej til den største danske festival. Gang på gang overhørte jeg samtaler på engelsk mellem danskere og svenskere eller nordmænd. Jeg blev også selv flere gange tiltalt på engelsk af festivaldeltagere med en tydelig norsk eller svensk accent. Da jeg så svarede på et så tydeligt dansk, som det nu kan lade sig gøre på en festival, stirrede de på mig, som om jeg talte swahili eller kinesisk.

I en by som København, der ligger så tæt på Sverige, og som burde være en del af en samlet Øresundsregion, hvor alle forstår hinanden, sker det også ofte, at jeg bliver spurgt om vej af svenskere på engelsk. Vi danskere er heller ikke bedre. Den anden dag oplevede jeg, hvordan et ældre svensk ægtepar ville bestille mad på en restaurant, men da de talte svensk til den danske tjener, slog hun prompte over i engelsk. Faktisk lidt uforskammet, hvis du spørger mig.