Og netop den utilfredshed fører til, at borgerne i højere grad vælger private tilbud på alle områderne.

- Så siger borgerne: Hvis jeg ikke får den service, jeg forventer, så vil jeg - uanset politisk overbevisning - se, hvad jeg kan gøre for mig selv. Og så taler vi ikke om, at det er de fem procent rigeste, der vil købe noget bedre til sig selv, men så er det måske de 20, 30 eller 40 procent af befolkningen, der vil overveje, om de kan få noget bedre ved selv at betale noget mere, siger han.

Et perspektiv, der vil bekymre mange

Særligt i land- og yderkommunerne rammer tendensen hårdt, hvis det betyder, at områdets forskellige tilbud lukker et efter et.

For hvis først skolen eller plejehjemmet lukker, giver det færre arbejdspladser, og når sygehusvæsnet og politiet også er centraliseret til de større byer, har det en kæmpe effekt i de mindre områder.

- Så mister man virkelig noget sammenhængskraft og noget udviklingsperspektiv, for der er ikke nogen, der vil flytte dertil, siger Jørgen Goul Andersen.

- Og alt det her har ikke haft ret meget politisk opmærksomhed, men det tror jeg, det får i de kommende år.

Hvad betyder det for velfærdsstaten?

- Det kan jo betyde en aflastning af de økonomiske udgifter, at flere vælger private tilbud. Men det kan også betyde, at folk er mere selvansvarlige for deres velfærd, og det er et brud med den velfærdsstat, vi har haft, fordi nogen melder sig delvist ud af det.

- Tidligere har man lagt vægt på, at børn fra alle samfundslag møder hinanden i daginstitutionen og skolerne. Men hvis en ret stor del af befolkningen overvejer at købe sig til noget, der er bedre, så tror jeg, det giver et perspektiv, som vil bekymre mange. Under alle omstændigheder er konsekvensen værd at debattere.

- Og så skal vi ikke glemme, at der er blevet tilført mange flere ressourcer til sundhedsvæsnet, og vi er blevet meget bedre til at behandle mange sygdomme. Men de penge bliver taget fra en pulje, der sammenlagt ikke vokser, og så bliver besparelserne så meget desto større. Kommunerne må så skære der, hvor de kan, og det rammer på både børn og ældre.

Er det et problem?

- Det er et problem, hvis man ønsker en jævn udvikling i hele landet. Jeg tror nok, at hovedparten vil mene, at man ikke ønsker, at landet skal vokse skævt, men der er også nogen, der vil sige, at sådan er det, og de store byer er meget mere spændende, og at man ikke nødvendigvis skal holde liv i de mindre byer og landdistrikterne.

Er man utilsigtet kommet til at centralisere mere, end man egentlig ville? Jeg tror, man vil sige, at det er man kommet til de sidste 10-15 år. Jørgen Goul Andersen, professor, Aalborg Universitet

Men hvad så med de milliarder, som Socialdemokratiet og Venstre har lovet til velfærd de kommende år. Hvad får det af betydning?

- Det letter presset lidt, men det virker ikke til, man er opmærksomme på den store fremgang i befolkningen. Det vil ikke løfte velfærdsniveauet, for det vil betyde en stigning på måske 0,2 procent per indbygger, og det er noget helt andet end de 1,8 procent, som væksten lå på tidligere. Kommunerne har de penge, de har. Og de kan så håbe på, at deres ramme bliver lidt større fremover.

I Stauning håber friplejehjemmets formand, at der på sigt vil komme flere penge til byen. Men han synes også, det er vigtigt, at der er frivillige, der vil løfte en del af arbejdet.