Grænsen gik ved en form for orienteringsløb. De nyslåede studerende på 'Business, ­Language and Culture-studiet på Copenhagen Business School skulle rystes sammen på en fem dage lang introtur, og på tredjedagen blev de altså sendt på løb i skoven.

På en af posterne skulle drengene holde en banan mellem benene, som pigerne skulle tage i munden. På en anden skulle de bygge en ­vagina af et kondom, to opvaskesvampe og et plastikglas, beretter en anonym studerende til Djøfbladet.

Blandt andre aktiviteter på den fem dage lange introtur fik det hende i går til at stå frem og fortælle om oplevelsen, som hun kalder »meget grænseoverskridende og sexistisk«.

Sidste år var de universitetsstuderendes introforløb også under beskydning. To statskundskabsstuderende på Københavns Universitet fortalte om gruppepres og seksuelt grænseoverskridende aktiviteter i deres introforløb.

»På statskundskab bliver man fortalt, at man er en del af den kommende elite. Jeg synes, det er problematisk, når introforløb og rustur indeholder disse sexistiske og homofobiske ritualer,« fortalte statskundskabsstuderende Jonas Lykke Larsen dengang til Berlingske om de aktiviteter, der var en del af hans introforløb.

Et typisk overgangsritual

Men hvorfor kaste sig ud i heftig druk og aktiviteter med seksuelle over- og undertoner i en grad, så flere føler sig trådt over tæerne?

Antropologisk set en helt normal del af overgangen fra et sted i livet til et andet, fortæller Rane Willerslev, professor i social antropologi ved Aarhus Universitet.

»Introforløbet er et typisk overgangsritual, der findes i mange samfund og kulturer. I et overgangsritual er der tre faser: Seperationsfasen, liminalfasen og reinkarnationsfasen. Og det er den midterste, liminalfasen, som der bliver reageret på i denne forbindelse. Her er det meningen, at benene skal slås væk under dig. Du skal være i en tilstand af forvirring, kaos og krise, så du kan komme ud igen på den anden side og være i et nyt stadie i livet,« siger Rane Willerslev.

Overgangsritualet er typisk præget af stærke seksuelle undertoner og skarp adskillelse af kønnene. Det skal være ekstremt og bringe deltagerne i en krisetilstand.

Ifølge Rane Willerslev er der, antropologisk set, altså ikke noget mærkeligt i de aktiviteter, der foregår på rusturerne. Til gengæld går det galt, når arrangørerne ikke får rammesat ritualet på den rigtige måde.

»Det er afgørende for ritualet, at det foregår i et afgrænset rum, som deltagerne ved, de kommer ud af igen, så det for eksempel ikke kommer til at give indtryk af, at man går og er sexistisk i hverdagen,« siger Rane Willerslev.

Drengerøvskulturen er ikke længere uskyldig

Rane Willerslev vurderer ikke, at introforløbene er blevet vildere eller mere ekstreme med tiden. I stedet er det tiden, der er sket noget med.

»Vi lever i en tid med en høj grad af moralisering. Ingen rettigheder må krænkes, og seksualitet og den skarpe adskillelse af køn, bliver mere og mere problematiseret,« siger Rane Willerslev.

Forsker i køn og ligestilling ved Roskilde Universitetscenter, lektor Kenneth Reinicke, mener, at vi er blevet mere opmærksomme på, hvis noget kan opfattes som mandschauvinistisk eller »drengerøvsagtigt«.

»Tidligere har den her drengerøvskultur været charmerende på den politisk ukorrekte måde. Men man har fundet ud af, at den ikke længere er helt så uskyldig,« siger Kenneth Reinicke.

Derfor tager studerende bladet fra munden, og råber højt, når de oplever noget, der overskrider deres grænser. Men selvom det måske ikke er aktiviteternes voldsomhed, der har ændret karakter, så er der alligevel problematiske elementer i rusture og introforløb.

»Det kritiske er selvfølgelig, at der kan være en høj grad af gruppepres. Man kan komme til at gøre ting, som man egentlig ikke har lyst til, fordi man er blandt nye mennesker, som man skal bruge de næste mange år sammen med,« siger Kenneth Reinicke.