Den nok mest brugte modsætning i den politiske debat er ”folket mod eliten”. Den bliver altid taget i brug af dem, der påstår at repræsentere folkets vilje og den grundlæggende præmis er altid den helt simple: Eliten er ikke i forbindelse med folket – og folket, det har altid ret.

Men det er ikke alene forkert. Det er også ekstremt farligt, hvis vi på den måde sætter rigtigt og forkert op til at være et spørgsmål om flertallets ønsker.

Jeg oplevede selv argumentet kastet mod mig i en debat om, hvorvidt Trumps forsøg på at forbyde en stor gruppe af muslimer indrejse til USA, er rigtig eller forkert politik.

”Jamen manden er jo demokratisk valgt?” ”Mange amerikanere støtter faktisk lukkede grænser,” lød det fra de nationalkonservative. Problemet er bare, at det er fuldkommen irrelevant i den debat, for det er ikke folkets flertal, der bestemmer, hvad der er ret og uret. Det er vores etik, og modsat alt for meget i den her verden, er den styret af de stærkeste argumenter og ikke ved håndsoprækning.

Princippet om at etikken ikke er på valg, burde alle kunne blive enige om. Mange af de største forfærdeligheder i historien blev begået med stor folkelig opbakning. På trods af at Hitler allerede havde nedbrudt mange demokratiske institutioner, da han kom til magten, så nød også han bred støtte i befolkningen. Men bare fordi, han var udtryk for ”folkets vilje”, så gjorde det jo ikke hans politik god.

Folkestemninger kan være ekstremt farlige. Ofte fordi de pludselig kan tage til i styrke, er meget følelsesbårne og ekstremt lette at påvirke gennem propaganda (det vi i dag kalder fake news). I nutidens offentlige debat har vi glemt det, og mange har derfor i jagten på stemmer og anerkendelse kastet sig ud i at være folkedybets repræsentant – samtidig med, at de gør deres for at fremme utrygheden og frygten i befolkningen. Det er et ekstremt kraftfuldt våben, både Brexit og Trump er et godt eksempel på det i nyere tid, men det er også farligt.

Hvis du nu synes, at det lyder udemokratisk på den måde at diskvalificere flertallet, så husk på, hvorfor det er, at vi har en grundlov og repræsentativt demokrati og ikke bare folkeafstemninger om alt mellem himmel og jord. Grundloven – og menneskerettighedserklæringer for den sags skyld– er netop udtryk for, at der findes nogle eviggyldige sandheder, som vi altid må respektere, uanset hvad folket må mene på et givent tidspunkt.

Det er eksempelvis beskyttelsen af minoriteter, trosfrihed og ytringsfrihed - alle ideer, der først er fremmest er bygget på principper om at beskytte mod folkets temperament. Mener man, at folket har retten til at definere, hvad der er op og ned, så kan vi ligeså godt smide de ideer i skraldespanden sammen med resten af demokratiets institutioner.

For demokratiet er mere end kun folkets røst: Det er også beskyttelsen af alle andre, når folkets røst går over gevind. Hvis vi skal undgå fortidens forbrydelser, er det vigtigt, at vi alle kan blive enige om en meget grundlæggende sandhed: Folket har ikke altid ret.