Ros skal statsministeren have for endelig at tage fat på det prekære område, som boligskat er og har været.

Annonce

Der skal være tryghed for boligejerne.

Sådan lød nyheden i statsminister Lars Løkke Rasmussens åbningstale, hvor en omlægning af boligskatterne var den store slagvare forud for et besværligt kommende forhandlingsforløb og regeringens såkaldte helhedsplan. På den måde lykkedes det en ellers presset statsminister at få sat en ny dagsorden, som bærer frem mod en fremlæggelse af et konkret boligskatteudspil onsdag.

Ros skal statsministeren have for endelig at tage fat på det prekære område, som boligskat er og har været. En ting er de kollapsede ejendomsvurderinger, der har lagt grund til udbredt forvirring om den enkelte boligejers skatteforhold. En forvirring som for længst burde være ryddet af bordet, og som politikerne har skubbet foran sig alt for længe.

Selvfølgelig skal boligejerne vide besked om, hvad deres skatteforhold er, og det er godt, at der nu er udsigt til, at der kommer styr på det, omend med en noget lang indkøring helt frem mod 2019.

Noget andet og måske væsentligt mere samfundsmæssigt interessant er det forhold, at boligejerne fremstår som så stærk en vælgergruppe, at ingen politiker tilsyneladende har mod til andet end at forsikre om, at der intet sker på området.

Løkke trak således en direkte linje tilbage til det skattestop, hans forgænger Anders Fogh Rasmussen havde succes med i 2000'erne. Det er da heller ikke nogen selvstændig opgave at genere boligejerne med yderligere skatter eller yderligere usikkerhed, men bemærkelsesværdigt er det, at der tilsyneladende er så stort et politisk behov for ikke at bringe boligskatterne i spil i planen om at fremtidssikre det velfærdssamfund, som der er bred politisk enighed om, at der er behov for.

Nok skal der ikke herske uretfærdighed i skattefordelingen, ej heller for store skattestigninger blot på baggrund af stigende boligpriser eller det modsatte i et særligt område af landet. Men sagen er nu engang den, at boligejerne generelt har været utrolig godt hjulpet de senere år. Først skabtes i 2000'erne de afdragsfrie lån, som gav boligejere og -købere hidtil uset gunstige finansieringsvilkår, derefter en årelang lav rente som har været medvirkende til dels lave låneydelser, dels til kraftige prisstigninger på boliger mange steder i landet, særligt omkring de store byer.

Generationen af nuværende boligejere bør bære navnet Generation Friværdi. I hundredtusindvis har de igen og igen belånt husets friværdi. Samtidig har tusinder og atter tusinder tjent millioner på at sælge og indløse gevinsten skattefrit. Ingen investering har for det store flertal været mere tryg end netop et boligkøb. Denne vælgergruppe skal så nu gøres endnu mere tryg.

I en tid hvor man både gerne vil sænke skatten på arbejde samt investere i velfærd, er det på sin plads at spørge, om ikke de målsætninger trods alt burde være vigtigere for en borgerlig regeringen end yderligere betryggelse af de i forvejen trygge boligejere?