Paradokset var til få øje på. I månedsvis havde politikerne med en vis busen og grovmotorik diskuteret problemerne med hadprædikanter og ekstremisme. Uge efter uge blev der opstillet nye scenarier for, hvor stort et problem disse hadefulde forkyndere var for det danske samfund. Christiansborg førte an, medierne stemte i, de sociale medier dirrede.

Det var derfor noget antiklimatisk at opleve, hvordan vedtagelsen af den kontroversielle lov mod hadprædikanter mandag i sidste uge gled hen over hovedet på den danske offentlighed med larmende tavshed. Selv langt inde i liberale cirkler havde retseksperter op til vedtagelsen kritiseret loven for at være et voldsomt og principielt indgreb i ytringsfriheden, og flere muslimske imamer så nærmest loven som en moderne form for mccarthyisme. Regeringen havde på sin side kaldt loven for et »nødvendigt« tiltag i kampen mod ekstremisme.

Men nu var samtalen forstummet. Ingen debat om konsekvensen. Ingen synlige reaktioner, hverken for eller imod.