Kostnaderna för invandringen skenar. När Gunnar och jag ber ekonomen Jan Tullberg att räkna samman utgifterna, tar han med vad han kallar för undanträngningseffekter, det vill säga att för varje invandrare som får ett jobb, hamnar ännu en svensk bland de arbetslösa. Slutsumman för förra årets massinvandring landar över tid på hisnande 600 miljarder. Kanske är beloppet så högt, kanske inte. Att beräkna invandringens kostnader är mycket svårt och det finns lägre siffror. Men det finns ingen svensk nationalekonom som på ett trovärdigt sätt ens försökt att argumentera för att invandringen är lönsam.

Det hindrar inte att sådana påståenden cirkulerar i medierna. För deras del skulle man kunna tala om ett annat slags ”undanträngningseffekter”. De tränger undan seriös skrämmande information, om det finns glättigare sådan att tillgå, även om den senare är felaktig och vilseledande. Ett kritiskt förhållningssätt, misstänksamhet och tystnad drabbar i första hand dem som lyfter fram invandringens negativa effekter.

Nu senast är det journalistprofessor Jesper Strömbäck som sitter i teves morgonsoffor och leker nationalekonom. Han försäkrar tittarna att Sverige behöver invandringen och att den på sikt kommer att stärka landet. Det är ett populärt grepp i den offentliga debatten. Invandringen bör uppfattas som en investering, inte som en utgift. Inte bara våra PK-journalister utan också många politiker gillar den typen av påståenden. Även om argumenteringen är minst sagt tunn så säger de – exempelvis statsrådet Ylva Johansson – att invandringen med ett framtidsperspektiv är lönsam. ”Vi investerar i människor”, säger hon och då är det inte svenskar hon tänker på.



För drygt ett år sedan raljerade komikern Henrik Schyffert på Facebook över invandringens kostnader. Han började med att citera en OECD-rapport från sommaren 2013. Felaktigt tolkad kunde den läggas till grund för påståendet att invandringen är lönsam. Antagligen hade han vilseletts av Dagens Nyheters rubriksättning: ”Invandrare betalar mer till samhället än de får tillbaka”. Nationalekonomen Tino Sanandaji konstaterar:

Det finns idag högljudda krafter som i stället för att fixa problemen med dagens invandring lägger sin energi på att förneka problemen och förvirra allmänheten om vad studierna egentligen säger. Risken finns att de kommer att missbruka DNs vilseledande rubrik.

Det där läste nog aldrig Henrik Schyffert. I ett inlägg som på bara tolv timmar gillades över tjugotusen gånger och delades av cirka åttatusen personer, förde han följande resonemang:

Till alla som vill prata om vad invandring kostar: Om vi nu stoppade all invandring, vad skulle ni göra för de pengar som ni tjänade på det? Först måste vi reda ut hur mycket det kostar. Redan här kommer det bli bråk. 90 % av kommentarerna här under kommer att handla om att ”siffrorna är fel”.. inte om vad de skulle göra med pengarna de skulle tjäna. Hur som helst .. kostnaden! Här finns bud från 300 miljarder om året och neråt. För att vi inte ska hamna i en diskussion om det så kollade jag med självaste OECD som mätte kostnaden i Sverige förra året.

Det konstiga är att enligt OECD så TJÄNAR Sverige 7.800 kronor per hushåll på att invandrarna kommer hit. För efter ett tag så betalar de skatt, arbetgivaravgifter, moms etc.. och ju mer integrerade de blir desto mer tjänar Sverige på det. Kolla på Özz, han själv omsatte 4,5 miljoner förra året vilket gjorde att bara hans ”springa runt och berätta om hur jobbigt det var att vara invandrare” på olika standupscener gav Sverige en vinst på 2 miljoner spänn! För att inte snacka om Laleh… eller Zlatan!… eller.. förlåt, I digress… OK. De första åren kostar invandringen pengar. Vi hade i Sverige 40 000 invandrare förra året, då räknas utbytesstudenter, konsulter på Volvo, danskar som blivit kära i nån från Flen osv men också barn från Syrien vars hela familj har blivit avrättade som på nåder fått komma hit. Enligt migrationsverket kostar de 6 miljarder kronor det första året. För att vara resonabla här så dubblar vi det.. oförutsedda kostnader nån tappar nån plomb eller priset på snus stiger…vi säger 12 miljarder. Är va fan… Eftersom jag vet att trollen där ute nu kommer att skrika att det stämmer inte så tjugodubblar vi det! Vi säger att det kostar 120 miljarder per år! (Trots att det alltså i verkligheten kostar 6… 120 miljarder är en total fantasisumma… helt galen..crazy bananas siffra.. det kostar ALDRIG så mycket… men för sakens skull) OK?

120 miljarder delat på 10 miljoner pers som bor i det här landet är 12 000:- per person. Så mycket sparar du på att tvinga de där krigsdrabbade barnen sitta i snömodden i flyktingförläggningar istället för att få komma hit och få chans till ett värdigt liv. Det är mycket pengar det. 12 000:- Fy fan vad skönt att vi svenskar får alla de pengarna. Men vad skulle ni göra med dom? Skulle ni blåsa allt på en vecka i Fuengirola och kommer hem rödbruna och bakisplufsiga? Stå nöjda på Skavsta och vänta på väskorna med det trygga klirret ifrån taxfreepåsarna som enda ljudkuliss och tryggt veta att inga jävla 6-åringar med bortsprängda armar kommer från Arabien och snor de här stålarna från er för nu har ni gjort av med dom! Eller ska ni kanske köpa en sån där flott robotgräsklippare? Eller bygga till hemmabion i källaren? Eller en hundgård? En sån där med automatisk belysning? Lakritsprovning i Norge med hela familjen!!?? Va?

Kan det skrivas mera föraktfullt? Med tanke på att Henrik Schyffert samma år i sitt privata bolag gjorde en vinst på tio miljoner, var det också osmakligt. För honom handlade det knappast ens om kaffepengar. För landets 250.000 fattigpensionärer känns det nog inte lika självklart att skattepengar till asylsökande ska prioriteras.

Oavsett vad en eller annan komiker och artist påstår, liksom hur mycket de tjänar, så är jag aningen förundrad över att kostnaderna i pengar har blivit det centrala argumentet för respektive mot invandring. Sverige är ingen Ebberöds bank och det ligger ingen bankrutt och väntar runt hörnet. Säkert är det så att Bidragssverige på sikt kommer att göra landet fattigt, men det är på sikt. Det finns andra mer näraliggande kostnader. Trygghetskostnader.

Några rätt välkända fakta:

Boverket säger att det saknas 700.000 bostäder.

Migrationsverket rapporterar att i runda tal söker 180.000 asyl. 100.000 av dem bor på förläggning. Väntetiden för asylprövningen torde nu överstiga två år.

Den som är ensamstående och bor på en av migrationsverkets anläggning där fri mat ingår får den högsta dagsersättningen: 24 kr. Den som har eget hushåll och sköter matinköpen själv får högst 71 kr. Delar man hushåll så får man 61 kr.

Regeringen meddelar att kanske så många som 80.000 av dem som sökt asyl kommer att nekas sådan.

Tänk er en ung person som bor på en förläggning och får 24 kr per dag. Det räcker inte ens till ett paket cigaretter. Där ska han leva i ovisshet i flera år. Är det trovärdigt att han lydigt finner sig i detta eller kommer han att försöka skaffa sig ett bättre liv, det vill säga ett annat boende och mera pengar? Samma resonemang kan föras för dem som får 61 respektive 71 kr per dag.

Så kommer beslutet. Asyl nekas och 80.000 personer ska återvända till sina hemländer, trots att de enligt PK-retoriken kommer att bli lönsamma. Lås oss säga att så många som 30.000 verkligen återvänder. Resten, 50.000, blir illegalt kvar i Sverige. Det betyder inte bara att de har vissa förmåner, som att kunna få tänderna lagade för femtio spänn, utan att de måste ha bostäder och inkomster för att överleva. Med andra ord, Sveriges politiker har genom sin inkompetens gjort Sverige till ett land som inom en snar framtid kommer att vara direkt farligt. Som Gunnar torrt sammanfattade i föregående blogginlägg, så är det rätt farligt redan i dag: ” Över hälften av de som är dömda till långvariga fängelsestraff (mer än fem år) är utrikes födda, trots att de bara utgör 17 procent av befolkningen.” Sverige har också en skrämmande hög våldtäktsstatistik. Män som kommer från muslimska länder, i synnerhet från Nordafrika, är kraftigt överrepresenterade i statistiken. Till detta ska man lägga att det är ont om poliser – långt under EU:s genomsnitt per capita – och de befinner sig mer eller mindre i uppror mot sin ledning.

Det är vinter och en kväll ringer det på dörren. Eftersom vi har en stor hund som vaktar, öppnar jag. Utanför står en klunga unga män, bortåt tio stycken. Flera har påkar och knivar i händerna. De går mot mig och ser hotfulla ut. Hunden anfaller men möts med en spark. Flera sparkar, tills han ligger utanför dörren, kanske död. Männen kliver in i hallen och en av dem säger: ”Now, this house is ours!” En man går uppför trappan till övervåningen och hämtar min fru, som brutalt motas ner. Några minuter senare befinner vi oss utanför dörren. Vi har fått med oss våra skor och jackor, ingenting annat. Hunden är döende. Vi tar oss till grannen. Där står dörren öppen. Fem, sex män sitter runt köksbordet. Jag tänkte be om att få låna en telefon, men hejdar mig …

– Skrämselpropaganda! Något sådant kan aldrig hända i Sverige!

– Kan det inte?

Karl-Olov Arnstberg

Utskriftsvänlig PDF-version

Alla texter är © på denna blogg. Det är tillåtet att sprida texterna under förutsättning att ni alltid länkar till källan här på bloggen.