Våra mänskliga fri- och rättigheter är resultatet av århundraden av ackumulerat arbete för individens frihet och respekt för den enskilda medborgaren. Människor har offrat sina liv för de principer som bygger vårt öppna, demokratiska samhälle.

De grundläggande fri- och rättigheterna kallas grundläggande just eftersom de är fundamentala. De är minsta gemensamma nämnare för att relationen mellan staten och folket skall fungera. Som sådana måste de stå starka och vara okränkbara.

Därför är det alarmerande att se hur allt fler av dessa fri- och rättigheter i dag urholkas. Gång på gång får vi höra att staten måste göra avvägningar mellan säkerhet och grundläggande rättigheter. Vid varje sådant tillfälle slutar det med att de fri- och rättigheter som skall vara okränkbara inskränks.

Länge har det pågått ett krypskytte mot medborgarnas rätt till privatliv. I Sverige har vi bland annat haft en debatt om FRA och dess övervakning av innehållet i telekommunikationer som passerar landets gränser. (Det omfattar, med dagens teknik, även en stor del av den tele- och datatrafik som både börjar och slutar inom landets gränser.)

Frågan för dagen är den så kallade datalagringen. (Lagring av data om alla medborgares alla telefonsamtal, SMS, e-postmeddelanden, nätuppkopplingar och mobilpositioner.)

Dels är det en principfråga. Skall man, i ett demokratiskt samhälle, betrakta alla medborgare som potentiella terrorister och brottslingar som måste övervakas?

Dels är det en praktisk fråga, i det att datalagringen inte alls tycks göra oss säkrare. Tvärt om kan sådan verksamhet ta resurser från mer effektiv, traditionell polis- och underrättelseverksamhet.

Vad gäller övervakningen verkar det som om ingen har ett helhetsgrepp eller en översiktlig bild av vad som sker. Det är allvarligt, eftersom det gör det möjligt att urholka folkets rätt till privatliv i många små steg som tillsammans resulterar i en tydlig inskränkning i de fri- och rättigheter som stadgas i till exempel Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Inskränkningen är så stor att EU-domstolen funnit skäl att reagera. Men våra politiker tycks inte bry sig.

Just nu håller ännu en principiellt viktig fråga på att segla upp. Det gäller yttrandefriheten.

Staten (i detta fall representerad av EU) vill inskränka vad som sägs och skrivs på internet. Det kan handla om islamistisk radikalisering, rasism och sådant som betraktas som hatiskt (vilket naturligtvis bygger på en subjektiv bedömning).

Detta löser man genom ett samarbete mellan EU och internets sociala plattformar som Facebook, Twitter och Youtube. Detta förenklar censur av innehåll som ogillas av våra politiska ledare.

Vi har alla godkänt användarvillkoren för dessa sociala nätverk. Med det är vi helt utelämnade till dessa företags egna bedömningar av vad som kan tillåtas. Den som censureras kan som regel varken överklaga eller på annat sätt få sin sak rättsligt prövad.

För våra politiska ledare är detta oerhört praktiskt. De sociala nätverken hjälper dem att tysta röster som varit svåra (eller omöjliga) att tysta på demokratisk väg, under lagarna, inom rättsväsendet. På så sätt kan politikerna underminera yttrandefriheten utan att behöva smutsa ner sina egna händer.

(Tro nu inte att detta bara handlar om religiös radikalisering och så kallat näthat. De sociala media som är inblandade tycks även ha en egen agenda. Facebook har anklagats för att gynna de amerikanska demokraterna och att missgynna republikanerna i den ranking som styr vilka nyheter dess användare får se i sina flöden. Googles sökresultat har anklagats för att ha politisk slagsida. Och i dagarna avslöjades Twitter med att tysta ner nyheten om demokraternas läckta, politiskt besvärande e-postmeddelanden.)

Om yttrandefriheten över huvud taget skall inskränkas, då får det absolut inte gå till så här. Istället måste det då handla om lagar, som stiftats under demokratiskt acceptabla former. Besluten måste sedan fattas av rättsväsendet, under lagarna med föregående rättslig prövning och möjlighet att överklaga. Rättsstatens grundläggande principer måste upprätthållas.

Oavsett om det handlar om rätten till privatliv eller yttrandefrihet är det oroväckande att staten, dess politiker och dess funktionärer får tillgång till verktyg som kan användas för att inskränka medborgarnas fri- och rättigheter. För även om vi kanske litar på dagens makthavare, så vet vi inte vem som kommer att styra vårt land om tio, 25 eller 50 år.

/ HAX

Läs mer om hur EU och de sociala nätverken inskränker yttrandefriheten »