Det som var ett tunt lager av pudersnö på kvällskvisten var morgonen efter ett rejält snötäcke. Det blev ett rekord av novembersnö i Stockholm och det blev ett rekord av trafikkaos runt huvudstaden. Det var den den första riktiga prövningen för det som kallas feministisk snöröjning, också känt som jämställd snöröjning. Det fungerade inte alls.

Tanken bakom den jämställda, feministiska snöröjningen är att ploga cykelvägar och trottoarer före bilvägar. Ni som satt fast i köerna igår eller stod vid busshållplatsen och väntade i timmar på en inställd buss kan delvis tacka Miljöpartiet. De gröna var och är hjärnan bakom tanken på jämställd, feministisk snöröjning. Naturligtvis hade det varit kaos ändå igår, alldeles oavsett hur jämställt det än plogades – eller inte plogades alls. Men kaoset förstärktes av den jämställda, feministiska snöröjningen.

Själv fick jag promenera i snön till närmaste närbutik för att köpa något som skulle föreställa en middag. Bilvägen till den närmaste gångvägen hade plogats ungefär när en decimeter snö hade kommit av de fyra decimeter snö som kom. En bil som satt fast, en förare som förbannade de dubbfria vinterdäcken hon hade investerat i. Bilar som parkerat nedanför backen eftersom färden upp var förenat med en stor risk att glida okontrollerat ner. Där pulsade jag i den tunga snön, med en hög puls och tung andning.

Gångvägen halvkilometern bort var välplogad. Den bäst plogade sträckan på min ofrivilliga kvällspromenad. Ett riktigt bra hantverk av snöröjaren. Gångvägen gick parallellt med en kraftigt trafikerad bilväg. Där var snöröjningen usel. Packad snö hade skapat en hal väg. Den hala vägen hade skapat en ordentlig olycka med personskador och en annan olycka i spåren av olyckan och ett för kort avstånd mellan fordonen. Det stod alltså i det närmaste helt stilla på vägen. Brandkåren hade lyckats ta sig fram. Polisen dök tydligen upp efter en halvtimmes kaoskörning i snömodden och ambulansen dör upp en kvart senare. På en kort sträcka av någon kilometer var det kaos.

Men gångvägen var suveränt plogad, tills den gick ihop med en lokalgata. Då möttes man av en snövall, fotspår i den djupa snön och två-tre bilar som hade försökt ta sig fram men misslyckats. Nytt pulsande i den tunga snön. Den där snövallen där gångvägen gick ihop med en bilväg var i min värld beviset för hur den jämställda, feministiska snöröjningen fungerar och ser ut.

” – Ingen blir lidande. Det är ju klart att man prioriterar ner snöröjningen på vägarna för att prioritera upp gång- och cykelbanor, men bilar har ju ett ganska bra sätt att sig fram ändå…” – Miljöpartisten och Trafikborgarrådet Helldén i SR.

Ingen blir lidande. Sug på den meningen du som var ute i Stockholmstrafiken igår. Inställda bussar. Milslånga köer. Ingen blev lidande av konsekvenserna av de oplogade småvägarna, de värdelöst plogade huvudvägarna men fantastiskt plogade cykelvägarna?

” – Man skadar sig mer när man går och cyklar när man ramlar och det är halt än när man åker bil lugnt när det är snö. Det är ungefär tre gånger så många fotgängare som skadas än bilister i sådant här väder i städerna. Men det finns också ett tillgänglighetsperspektiv att staden ska vara tillgänglig för alla. Är det snö och halt håller sig många hemma. Framförallt drabbar det kvinnor som i högre grad är ute och går och cyklar än män.” – Trafikborgarrådet och Miljöpartisten utvecklar fördelarna med den jämställda, feministiska snöröjningen.

Ett av mina barn kom inte till sina idrottsaktiviteter igår. Det var lönlöst att ens försöka sig på att ta sig dit. Gående eller med cykel funkar inte inte med en tung hockeyutrustning i en platsback och sju kilometers promenad. En annan av mina söner kom inte hem från sitt arbete på grund av inställda bussar. En tredje avkomma kom inte iväg på sin praktik i skolan då de stillastående köerna överallt stoppade de ambitionerna. Själv hade jag inte lyckats ta mig till arbetsplatsen om det hade blivit aktuellt. Men ingen blev lidande?

Miljöpartiets politik – oavsett om den handlar om energi, säkerhet och försvar, skolor eller snöröjning – är en politik som inte fungerar när verkligheten tränger sig på. Miljöpartiet är ett parti som drömmer, som är naiva så det gör ont. Gårdagens snökaos hade varit jobbigt utan Miljöpartiets tankegångar, men blev ännu jobbigare när tankegångarna blev verklighet.

Men ingen blev lidande? Den arga vita mannen undrar nyfiket…