När politiker kommer med utspel om fettskatter, nollvisioner mot rökning eller att folk borde snusa mindre brukar motreaktionen vara att människor faktiskt borde vara fria att göra vad de vill med sig själva. Den som vill riskera cancer eller högt BMI får göra det, oavsett vad andra tycker.

Vilket naturligtvis är sant. Men då brukar folkhälsoivrarna kontra med att tobak och fet mat faktiskt inte bara påverkar en själv. Andra utsätts för passiv rökning och de som blir sjuka på grund av sina levnadsval belastar den gemensamt finansierade sjukvården. Eftersom man påverkar andra borde det ju faktiskt vara okej för politikerna att lägga sig i.

Det är en hemsk tanke. För vid närmare betraktelse är det svårt att komma på särskilt många aktiviteter som inte påverkar andra människor.

Vi förorenar luften för varandra inte bara genom att röka utan också genom att köra bil eller ha en undermålig andedräkt. Människor beter sig på sätt som andra upplever som otrevliga, uttrycker åsikter som andra tycker är kränkande och trängs med varandra på gatan.

Om politiker har rätt att lägga sig i allt som eventuellt påverkar andra människor negativt skulle politiker således få lägga sig i det allra mesta.

Så vill vi nog inte ha det. De flesta tycker nog tvärtom att den privata sfären, där människor får ägna sig åt det de känner för och där problem löses frivilligt människor emellan, bör vara tämligen vidsträckt. Det innebär också att vi får lov att leva med att bli störda av andra människor, som är besvärliga nog att inte bete sig på det sätt vi själva tycker är det bästa.

Och när det blir alltför påfrestande går det alltid att prata med varandra. Att den som vill slippa andas in cigarettrök i busskuren frågar om den som står och bolmar kan göra det på en annan plats verkar både betydligt enklare och trevligare än att ropa på politiska åtgärder.

Samma perspektiv borde gälla för sjukvården. Det faktum att vi har en gemensamt finansierad sjukvård gör inte att staten ska kunna kräva av människor att de ska leva så riskfria, kostnadsbesparande och rena liv som möjligt. Sådana plikter finns i auktoritära samhällen, inte i fria.

Eftersom alternativet stavas kvävande och allomfattande paternalism, får vi helt enkelt leva med att människor också får skattefinansierad sjukvård på grund av rökning eller andra levnadsval.

Att människor beter sig på störande sätt är naturligtvis besvärligt. Men ett samhälle där allt sådant beteende anses kunna föranleda politiska åtgärder är betydligt värre.