En god början på det nya året. Idag (2/1 2015) fikade jag med en av mina idoler, rollspels-konstruktören och författaren Anders Blixt. För de som liksom jag spelade rollspel på 80-talet behöver han ingen presentation. Han skapade Monsterboken, Drakar och Demoner Expert och Mutant 2 med mera. Listan är lång. Han är en av Sveriges mest publicerade spelkonstruktörer och var en de ledande på Äventyrsspel/Target Games under den så kallade guldåldern på 80-talet. Blixt har också skrivit skönlitteratur; dieselpunkromanen Iskriget kom hösten 2011 och släpps snart på engelska. Och utöver allt detta har han mött dr Watson! Något som gör mig som sherlockian oerhört avundsjuk. Det var när han spelade steampunkrollspelet Space 1889. De gjorde en visit på Baker Street. Holmes var inte hemma, men de fick alltså växla några ord med hans minst lika berömda assistent. Vi satte oss intill julgranen i halvdunklet på mitt stamfik café Ofvandahls och pratade om detta och en del andra saker.

MO: Rollspelen började med Gary Gygax’ Dungeons & Dragons på 70-talet. Då handlade det om en grupp äventyrare som skulle ner i ett grottsystem, slå ihjäl monster och samla skatter. Nu finns det en rörelse som vill återuppliva detta sätt att spela, Old School Renaissance eller OSR. Vad tycker du om det?

AB: Det är jättetrevligt att se gamla idéer komma tillbaks: enkla spel med mycket action. Rollspel kan spelas på många sätt: OSR, culture gaming, friform, World of Darkness, osv. Alla sätt har sin plats och deras popularitet går upp och ner över åren.

2013 fick jag en beställning att skriva OSR-spelet Sci-Fi! av Saga Games, som redan hade gett ut det bästsäljande OSR-spelet Fantasy! Sci-Fi! är klassisk space opera med djärva människor på äventyr i en kärv galax. Ett nöje att skriva det. Jag levererade manuset i höstas och det ska förhoppningsvis publiceras under 2015.

MO: Hur påverkat var egentligen Drakar och Demoner av Dungeons & Dragons. Jag vet att spelmekaniken var helt olika. Men ni som skapade DoD hade ju spelat en hel del D&D. Det var det du och de andra på den tiden började med. Jag vet att inspirationen till D&D kom mer från pulp fiction-fantasy än från Tolkien, även om det förstås finns en del tolkienska inslag. Hur var det med DoD?

AB: D&D och DoD är baserade på olika fantasytraditioner. Konstruktörerna i USA hade läst Tolkien, Robert E Howard (Conan-novellerna), Michael Moorcock (romanerna om Elric och Corum) och Jack Vance (Dying Earth-romanerna). Vi svenska konstruktörer hade läst Tolkien, sir Walter Scott (Ivanhoe), Frans G Bengtsson (Röde Orm), Mika Waltari (Sinhue) och isländska sagor. Svenskar och amerikaner har därtill olika sätt att se på äldre tider; de ligger närmare oss eftersom vi lever mitt i rester av medeltiden i form av kyrkor, ruiner och berättelser om våra direkta förfäder.

När jag 1985-86 stakade ut vartåt DoD skulle gå, tänkte jag på dessa skillnader och gav DoD en mer jordnära, mindre superhjältig anda än D&D. Jag gillade stämningen i de isländska sagorna och Röde Orm, och jag ville gärna skapa miljöer där den typen av hjältar kunde träda fram. Tolkien var också viktig, men jag visste också att hans Midgård inte rätt slags värld för stökiga rollspelsäventyr.

MO: När vi talar om pulp. Du har ju skrivit en dieselpunkroman, Iskriget. Den genren är väldigt influerad av pulp. Alla känner till Indiana Jones, men det finns mer. Skulle du kunna berätta något om dieselpunk och vilka författare som finns?

AB: Dieselpunken tar sitt avstamp i steampunken, men kliver ”ett steg framåt” från en pseudo-viktoriansk miljö. Jag hävdar att dieselpunken hör ihop med den industriella massproduktionens era, dvs mellan Henry Fords löpande band och transistorteknikens upptäckt (ca 1910-45). Steampunkens teknik kännetecknas av ångmaskiner och telegrafledningar, dieselpunkens av explosionsmotorer och radiorör. Estetiskt är steampunk prunkande viktorianism, medan dieselpunk är stram funktionalism (Bauhaus). För äventyrare står så att säga korsett mot overall, jackett mot läderjacka, cylinderhatt mot fedora.

Redan som grabb på 1960-talet, långt innan dessa två genrer existerade, gillade jag 1930-talets skyskrapor, bilar, lokomotiv och flygplan. Detsamma gällde epokens pulpfilmer som av och till visades på svensk TV: Johnny Weissmuller som Tarzan och Errol Flynn som svärdssvingande skälm. Dieselpunk kännetecknas också av storbandsjazz: Min mor, född 1929, hade diggat swingmusik som ung och jag lyssnade mycket på hennes stenkakor med den tidens giganter som Tommy Dorsey, Glenn Miller och Benny Goodman.

Som jag ser det ska dieselpunk också handla om ”punk”, dvs se samhället underifrån och visa på de konflikter som finns mellan de besuttna och de förtryckta, mellan de koloniserade och kolonisatörerna, mellan de som ville ha diktatur (oavsett om de var kommunister, fascister, nazister, nationalister) och de som ville ha demokrati. Dieseleran var ju en tid där auktoritära politiker faktiskt helt öppet kunde förkasta demokratin som samhällsform och använda våld för att förverkliga sina tyranniska ambitioner. Och europeiska demokratier styrde nog så despotiskt över sina kolonier. I Iskriget låter jag huvudpersonerna Johnny, en halvindisk spion, och Linda, en europeisk mekaniker, underifrån uppleva rasism, kvinnoförtryck, auktoritära regimer och kolonialism.

När det gäller nutida författare kan jag peka på Taylor Andersons romanserie Destroyermen som handlar om en amerikansk jagare som 1942 kastas över till en parallell-jord befolkad av två intelligenta arter i krig. Komplikationer följer med mycket action till sjöss och i luften.

Vissa Tintin-äventyr ligger åt det dieselpunkiga hållet, främst då Enhörningens hemlighet & Rackham den rödes skatt och Koks i lasten. Miyazaki-filmen Laputa hör också till genren; den rymmer tuffa gruvarbetare, luftskepp, ondskefulla spioner, osv. TV-serien X Files hade dieselpunkavsnittet ”Triangle” (S06E03), vilket delvis utspelar sig på en brittisk oceanångare i Bermudatriangeln 1939.

MO: Du har ju skrivit både romaner och rollspel. Vad är det för skillnad mellan att skriva rollspel och att skriva romaner? Känner du dig mest som skönlitterär författare eller som spelkonstruktör? Eller är inte rollspelen en slags hybrid mellan spelkonstruktion och skönlitterärt skrivande?

AB: Skillnaden ligger i mångt och mycket i protagonisternas betydelse. En roman handlar om vissa specifika individers upplevelser och utveckling. Deras inre liv är av vikt, eftersom deras beslut och ambitioner driver handlingen framåt.

En spelkonstruktör har inget inflytande över protagonisterna, utan han lägger istället fokus på den fiktiva världen, att presentera den på ett sätt som får spelarna att vilja äventyra i den. Så spelkonstruktören skriver en populärvetenskaplig encyklopedi (dvs världsbeskrivningen) och en användarhandbok (dvs spelreglerna). Man kan kanske kalla det för pseudo-facklitteratur.

Jag känner mig som ett både-och: en sedan länge etablerad spelkonstruktör som vidgar horisonten till att författa fantastiklitteratur.

MO: Vad är skillnaden mellan rollspelsmiljöns tillstånd idag och under guldåldern på 80-talet? Mitt intryck är att det finns fler spel och färre spelare.

AB: Jag håller med dig. Under 1980-talet var rollspel enormt – tiotusentals ungdomar spelade Drakar och Demoner och Mutant regelbundet. Sådana siffror finns inte på kartan idag. Å andra sidan, desktop publishing och print on demand har medfört en revolution när det gäller möjligheten att publicera spel. Idag kan vem som helst skapa tryckoriginal på sin dator och sedan trycka upp hundra ex via en nättjänst; allt detta var tekniskt omöjligt 1985 när vi jobbade med papper och kameror på Äventyrsspels redaktion.

MO: En anledning till att det spelas lite rollspel kan vara svårigheten att komma igång. Man ska lära sig reglerna, läsa in sig på ett scenario och svårast av allt, man ska hitta en grupp som vill spela samma spel och som ska ha tid vid samma tillfällen. Att köpa en rollspelsbok eller låda är så att säga knappt ett första steg. Vad tror du?

AB: Det första steget är att ha ett spelgäng där någon vill vara spelledare. Rollspelen är en gruppupplevelse så gänget måste ja rätt sorts gruppdynamik med samarbetsvilja och humor. Det blir ju alltid en massa metaskämt runt spelbordet. När detta finns på plats, vilket inte är så lätt fixat nuförtiden, då är det dags att skaffa spel.

MO: Avslutningsvis. Det här är en upsaliensisk blogg och därför vill vi veta vilken relation du har till Uppsala. Skulle du vilja spela rollspel i Uppsalamiljö?

AB: Jag lärde känna Uppsala under första halvan av 1980-talet då jag hade många kompisar där, folk jag träffade inom Tolkien- och SF-fandom. Det är en mysig intellektuell stad där jag gärna skulle vilja bo, men arbetsmarknaden har varit sådan att Stockholm blivit mitt hem istället, och där har mina barn fått sina rötter. Rollspel i Uppsalamiljö, javisst, om det handlar om mysterier i dammiga salar och rotande i Carolinas bokmagasin. En avstampsplats för äventyr på främmande platser, inte nödvändigtvis i vår värld.

Besök Anders Blixts blogg här

Läs om mina böcker här

Vill du veta vad som händer? Följ mig på Facebook eller Twitter