Det finns goda förutsättningar för framtiden historietecknare att se på 2015 som de stora motsägelsernas år och förhoppningsvis det år som markerar början på en nödvändig konstitutionell debatt. Under 2015 blev det tydligt hur pass politiserad statsförvaltningen blivit, en politisering som inte var grundtanken med Axel Oxenstiernas gärning och inte heller med 1974 års ”Torekov-kompromiss”.

2015 präglades av en rad med olika märkliga utspel från myndighetschefer som i grunden skall vara opolitiska. Ett exempel på detta var Arbetsförmedlingens Generaldirektör Mikael Sjöberg som, i förmodat syfte ville bidra till att vända opinionen och vara regeringen trogen, menade att en invandring på närmare 100 000 personer per år krävs för att underhålla den svenska välfärden. Sverige behöver en nettoinvandring på 64 000 personer i arbetsför ålder (16–64 år) per år för att underhålla välfärden och tillväxten. Det visar Arbetsförmedlingens rapport .

Vad Sjöberg inte sade var att för att detta skulle fungera behövdes dels bostäder men även det var just arbetskraftsinvandring, där migranterna hade en för arbetsmarknaden adekvat kompetensprofil redan vid ankomst. Han blev bönhörd men nu visar det sig att stora delar av de asylsökande som kommit 2014-2015 i praktiken saknar gymnasiekompetens och i flera fall grundskolekometens, trots att de är i arbetsför ålder. Mikael Sjöberg, Generaldirektör, är en i praktiken renodlad politiker som efter trogen tjänst nu hamnat i generaldirektörsfacket utan fackkunskap. Han var tidigare generaldirektör för det senare nedlagda Arbetslivsinstitutet.

Andra exempel ser vi på Migrationsverket med Anders Danielsson. Rikspolischefen Dan Eliasson, Generaldirektören för Skatteverket samt dess överdirektör är andra exempel på detta fenomen. För att inte tala om Utrikesdepartementet, som egentligen är en myndighet, där politiseringen av tjänsterna nu nått enhetschefsnivån. Morgan Johansson försvarar inte sin myndighetschef när Dan Eliasson tydligt tar politisk ställning, han försvarar sin partifrände, oavsett om Eliasson nu betalat sin medlemsavgift efter sin tid som statssekreterare åt Thomas Bodström eller inte. Margot Wallström, utrikesminister och myndighetschef, tillsätter partitrogna påläggskalvar som enhetschefer till förmån för de som troget tjänat UD under decennier.

Sverige brukar föra fram, med visst mått av självberöm, att vi har världens minst politiserade statsförvaltning och att vi bara behöver byta ut runt 240 tjänstemän i samband med varje val. USA, för att ta ett jämförbart exempel, byter ut mellan 10 000 och 20 000 chefer av olika slag när de byter president. I det senare fallet följer deras anställningsavtal mandatperioderna. Så är det inte i Sverige. Tjänster som enhetschef löper på upp till fem år och en generaldirektör har i grunden ett sexårsförordnande med möjlighet till förlängning i tre år. Men, 2015 har visat att vår statsförvaltning är långt ifrån opolitisk. När Danielsson från Migrationsverket i Almedalen syrligt frågar om rödvinet blivit dyrare eller när Eliasson som Rikspolischef garanterar att han hade kontroll över gränserna samt den inre säkerheten visade han sina överordnade sin lojalitet. Verkligheten ute i samhället var minst sagt annorlunda vilket nu först och främst Arbetsförmedlingen kommer känna av.

Norrtälje kommun är en sådan. Den styrs av en koalition med S, C och MP. För att kunna hantera det ökande antal unga vuxna och ensamkommande i gymnasieåldern har kommunen från och med i år börjat med att endast ge dessa SFI, Svenska för Invandrare, samt samhällsorientering oavsett om de har avslutad grund- eller gymnasieskola. De skickas därefter direkt över till arbetsförmedlingen för etablering. Etableringen på arbetsmarknaden för dessa unga är svår vilket slår igenom på arbetsmarknadsstatistiken. RAMS, registerbaserad arbetsmarknadsstatistik, vittnar om långa tider med sysslolöshet för dessa grupper och kommunerna har inte vare sig pengar eller lust att lägga sex-tio år på dessa för att de ska få gymnasiekompetens. När nu denna verklighet slår igenom för Mikael Sjöberg så kommer sannolikt hans kalkyl, som syftade till att dämpa migrationskritiken, att kunna skådas i annat ljus.

Det finns all anledning att, med denna period i färskt minne, börja ifrågasätta vår statsförvaltning. Den är, vilket Sjöberg, Danielsson och Eliasson som bara några namn, inte alls opolitisk. Utrikesdepartementet är genompolitiserat idag. Inte ens Riksrevisionen är det vi tror det är.

En variant, väsentligt ärligare i relation till väljare och medborgare, är att anamma den amerikanska modellen. Att byta ut samtliga general- och överdirektörer samt enhetscheferna på UD och vissa nyckelambassadörsposter sex månader efter varje regeringsskifte. Det finns goda skäl att även granska hur rätts- och expeditionscheferna vid de olika departementen politiseras i olika fall och därmed inkludera dessa i en reform. Ge dessa tjänster samma villkor som statssekreterare.

Denna reform, att erkänna för oss själva att Torekov-kompromissen urholkats och att vi övergivit Axel Oxenstiernas ideal, skulle sannolikt en gång för alla stoppa vänskapskorruptionen vi sett växa i systemet samtidigt som varje administration slipper misstänka ”sina” myndigheter för att vara illojala.

Vi bör överge Torekov-kompromissen nu och förhandla fram något nytt och ärligare, vi bör erkänna att vi vänt Oxenstierna ryggen. Vi bör erkänna för oss själva att vi har en politiserad statsförvaltning och inte låtsas som vi är bäst i klassen längre. Vi är lika korrumperade som de flesta andra demokratier.