Det knepiga med spunk är att den, trots den kanske triviala symtombilden, inte är helt lätt att skilja från sjukdom, skriver Adel Abu Hamdeh.

Detta är opinionsmaterial. Åsikterna som förs fram här är upphovsmannens egna.

Har du redan registrerat dig? Gå tillbaka till startsidan och logga in dig uppe i toppen på sidan.

Varför vill vi veta mer om dig? För att kunna ge dig en bättre läsupplevelse och lära oss mer om våra läsares intressen.

För att läsa vidare på vår sajt, behöver du registrera dig som läsare. Därefter kan du fortsätta att, utan kostnad, ta del av Dagens Medicins journalistik på sajten.

Min dotter älskar när jag läser Pippi Långstrump för henne. I Astrid Lindgrens bok från 1948 kommer Pippi på ett nytt ord: spunk. Men hon vet inte vad spunk är för något. Kanske är det en sjukdom, resonerar hon och besöker därför läkaren.

”Jag är rädd att jag gått och fått spunk”, för­klarar Pippi och beskriver sina symtom. ”Ögonen faller totalt ihop, när jag sover. Ibland hickar jag. Och i söndags mådde jag inte riktigt bra, när jag hade ätit en tallrik skokräm med mjölk.”

Jag noterar att Pippis symtom faktiskt stämmer in även på mig. Visserligen äter jag inte skokräm med mjölk. Men nog tror jag att även jag skulle må dåligt om jag gjorde det.

Doktorn meddelar att Pippi inte lider av spunk.

”Men det finns i alla fall en sjukdom som heter så, va?” frågar Pippi.

”Nej”, svarar doktorn. ”Men även om det funnes, så tror jag inte att den skulle bita på dej.”

Jag kan hålla med Pippis doktor om att det inte finns en sjukdom som heter spunk. Men det vore kanske inte så dumt att införa dia­gnosen.

Vad är då spunk? Kännetecknande är att frånvaro av spunk-symtom är mer anmärkningsvärt än närvaro av dem. Vilka symtom är typiska för spunk? I princip allt som hör det normala livet till.