I december avsattes jag som lärare för en kurs i organisation och ledning på psykologprogrammet vid Lunds universitet. Kursen handlar om gruppdynamik och är uppskattad av ungefär 85 procent av studenterna. Många menar att den är en av de få tillfällen där de utmanas till självreflektion och bemöts med respekt som kompetenta vuxna. Samtidigt berättar ett fåtal studenter om grov sexism, diskriminering och grav inkompetens. Hur är det möjligt?

I kursen ingår ett tvådagars upplevelsebaserat moment som handlar om att undersöka auktoritetsrelationer. Momentet, som brukar kallas Externatet, har funnits på psykologutbildningen i Lund sedan 80-talet och alltid stimulerat diskussion inom psykologkåren. I höstas utbröt tumult efter att fem studenter under pågående kurs uppvaktade studierektorn med kritik och att kursen borde avbrytas eftersom den utgjorde ett hot mot studenternas trygghet och hälsa. Dynamiken som ledde fram till det är förstås komplex men en viktig ingrediens var en rubrik: ”Var är pappa?” som jag satt på en workshop. Syftet, som beskrevs mycket noggrant, var att undersöka hur man kan integrera det maskulina och det feminina i ledar- och följarskap för att skapa en kultur av öppenhet och äkta omsorg. Några studenter hävdade att titeln i sig självt diskriminerade homosexuella. När jag klargjorde att det var tolkningen, inte frågan i sig, som skapade känslan av exkludering och försökte hjälpa studenterna att ta ett personligt ansvar för sin upplevelse utbröt en hätsk stämning. Jag anklagades för att vara auktoritär, ställa grupper mot varandra, utöva heteronormativt förtryck och vara allmänt inkompetent.