Farmor var solen i min familjs universum. Vi rörde oss omkring henne, mer eller mindre frivilligt. Pappa stretade emot, det hade han gjort sedan han föddes. Jag gled med henne, njöt av den starka gravitationen som höll mig i bana och visade vägen utifrån just mina förutsättningar. Som farmor såg dem i alla fall.

Min bana var att bli läkare, det spelade ingen roll att jag utbildade mig till journalist: ”du kan alltid ändra dig”. Inga argument bet på farmor. Hon stod över verkligheten. Hon fuskade i minigolf, förlät en det man aldrig gjort, förklarade orsaken till skilsmässor som vore hon allvetande.