Dessvärre lider integrationspolitiken av effektlösa aktiviteter (med goda avsikter) för att fler ska komma i arbete. Det är ett resultat av framstressade insatser utan krav på resultat. Ett dramatiskt exempel är Arbetsförmedlingen som på olika orter i Sverige uppmanat invandrare att ta promenader och besöka språkcaféer i väntan på att få en plats på en mer kvalificerad aktivitet.

Li Jansson, arbetsmarknadsekonom på Almega har i dagarna släppt en lysande handbok med 11 reformer för en kostnadseffektiv integrationspolitik. Genomförs reformerna skulle sysselsättningen bland utlandsfödda från 62,8 procent till 75,6 procent. Eller 110 000 fler i arbete.

En sysselsättningsnivå som kan jämföras med befolkningen som helhet där 79,8 procent är sysselsatta.

Handboken vänder sig till politiker och inriktar sig på reformer som snabbt kan genomföras och på kort tid minska utlandsföddas arbetslöshet. Li Janssons förhoppning är att handboken blir ett medel för att rätt reformer sätts in och att vi därmed gör upp med den nuvarande symbolpolitiken.

Det är ett välkommet bidrag till en integrationsdebatt som tidvis varit kapad av Sverigedemokraterna och deras krav på slopad invandring. Lösningen på integrationens utmaningar är inte att i första hand förändra migrationspolitiken utan att vässa arbetsmarknadspolitiken. En dysfunktionell arbetsmarknadspolitik som även drabbar unga och långtidsarbetslösa.

Ett av reformförslagen som nämns i handboken är yrkesintroduktionsavtal. Ett förslag som socialdemokraterna lyfte upp som sin huvudfråga i valrörelsen. Förslaget har dock kritiserats för att strida mot EU-regler. Man kan dessutom efter att ha läst handboken starkt ifrågasätta hur verkningsfull reformen är givet kostnaden. Yrkesintroduktionsavtalen beräknas öka sysselsättningen för utrikes födda med 1000 personer. Det är därmed handbokens i särklass svagaste reformförslag.

Nog borde pengarna kunna användas bättre.

Intressant att notera i handboken är att drygt hälften av jobben, 50 000 till antalet, kommer av att kommunerna förbättrar sitt arbete med det lokala företagsklimatet. Med en sådan stor effekt kan man direkt underkänna kommunpolitiker som vill flytta över ansvaret för integrationspolitiken på riksdag och regering.

Det är inte primärt en ny lagstiftning som behövs för en fungerande integration. Utan att de nuvarande verktygen används på rätt sätt och vid rätt tillfälle.

Min förhoppning är att politikerna i Jämtland och Härjedalen plockar upp handboken och låter förslagen vara utgångspunkt för en bättre integrationspolitik i regionen.