Strippoker är en datorspelsgenre som sällan lyfts fram när det vankas retrospelsföredrag. Av hyfsat förklarliga skäl, kanske.

I dag ter sig strippokerspelen lika märkliga som onödiga; vårt digitala informationssamhälle flödar över av allt du kan tänka dig – även naket. Möjligtvis stack Hollywood Poker Pro till Amiga ut lite grann genom att faktiskt bjuda på helt okej musik – av Chris Hülsbeck dessutom.

Att utveckla strippokerspel på dator måste inledningsvis ha känts som rena kassakon. Allt du behövde var ett gäng bilder på folk som klär av sig – och en enkel pokermotor, vilket vilken nyutexaminerad student som helst från tekniskt universitet kunde koda ihop. Kraven på AI var låga – det var ju faktiskt meningen att spelaren till slut skulle belönas för sitt slit genom att få se sista bilden, och kanske en grattistrudelutt. Jag är ändå tveksam till att genren drog in några större slantar.

Trots att strippokerspelen förlitar sig på det visuella är ändå grafiken oftast vedervärdig och snabbt hopkastad. Musik och ljudeffekter är inte bara underordnade utan även nästan helt onödiga. Strip Poker: A Sizzling Game of Chance till C64 från 1984 är ett exempel på detta. Samantha Fox Strip Poker från 1986 är ett annat. Innan Internet var datorvärlden utsvulten på naket. Det är enda förklaringen till att en marknad för spel av denna typ faktiskt existerat.

Strippoker fungerar som så att varje gång du får slut på pengar får du köpa in dig i spelet igen genom att satsa ett plagg. Den som får slut på alla sina plagg och sitter med rumpan bar är alltså ute. Mer spelmekanik än så bjuds du inte på.

I datorvarianterna handlar det oftast om att du ska spela kläderna av kvinnor som nästan verkar vilja förlora, men i några av spelen går det även att spela mot manliga karaktärer – allt för att bredda målgruppen, antar jag.

Det är därför lite märkligt att tyska reLINE så sent som 1989 fortfarande höll sin Hollywood Strip Poker-serie vid liv – och sista delen, Hollywood Poker Pro, förärades dessutom musik av självaste Chris Hülsbeck med meriter som Giana Sisters, Turrican II och R-Type. Det är kanske inte musik i världsklass, men i strippokerspelens värld kan man inte vara kräsen.

hollywood_poker_pro_01 hollywood_poker_pro_02 hollywood_poker_pro_03 hollywood_poker_pro_04 hollywood_poker_pro_05

Tanken var säkert att imponera med Amigans HAM-grafik i 4096 färger på skärmen samtidigt – och dessutom i form av riktiga fotografier istället för dåligt tecknade bilder från fotografier. Men i realiteten ser det rätt illa ut – och gjorde så även 1989. Det är flimrigt och flammigt och ingen större kärlek har lagts på att ens försöka få det att se filmiskt sensuellt ut.

Enligt instruktionerna är nämligen intentionen att placera spelaren i en fantasi att varje motståndare är en karaktär ur en typisk Hollywood-film, därav namnet. Via en käck förstoringsfeature kan spelaren dessutom zooma in på enskilda detaljer i bilden, om denne så vill.

Som dragplåster till Hollywood Poker Pro användes den fjärde av motståndarna, Ines, som påstods ha varit kandidat till Miss Västtyskland något år tidigare. Jag har inte kunnat verifiera detta faktum, men visst – varför inte, liksom?

Varsågod – Hollywood Poker Pro till Amiga 500 från 1989

Ha en fortsatt härlig söndagkväll!