Dagens ökade invandring hjälper till att försörja morgondagens pensionärer. Det visar färska SCB-siffror ur regeringens vårbudget som Expressen tagit del av.

– Tack vare invandringen ser det väldigt mycket ljusare ut, säger framtidsministern. Bland de som kommer nu till Sverige är det stora flertalet mellan 20 och 40 år och en hel del är barn, vilket är väldigt bra. Få pensionärer kommer, säger Persson.

Men en förutsättning för att siffrorna inte ska backa igen är att de nyanlända kommer i arbete. Enligt Migrationsverkets senaste prognos väntas 90 000 asylsökande under 2015. Sverige fick 2011 bakläxa från OECD som det sämsta landet på att sätta invandrare i arbete. Enligt ministern tar det i dag sju, åtta år för en nyanländ läkare från Syrien att jobba som läkare i Sverige.

– Högst två år ska det ta. Det låter lite mycket men det är nog den tid det tar att få språkkunskaper och att gå igenom den här valideringsprocessen.

Det finns tre uppenbara svagheter i framtidsministerns resonemang. Dels den tid det tar att lära sig ett språk, inklusive yrkestermer. Omvänt skulle jag nog vilja se om Kristina Persson lärde sig arabiska på en sådan nivå på två år att hon skulle vara verksam som nationalekonom på den Syriska Riksbanken. Dessutom så förutsätter hon när hon talar om valideringsprocesser att de 20 – 40 åringar som kommer har en skolunderbyggnad likvärdig med den svenska. För att ta Syrien som exempel så har en 30 åring i snitt 7,3 års skolunderbyggnad. För den inrikesfödde svensken är motsvarande siffra 11,8 år enligt OECD och FN:s statistik. Jämför vi med den somaliska diasporan är siffrorna inte ens tillgängliga då endast 18,5 procent av den yrkesverksamma befolkningen gått igenom ”Primary School” eller det som vi kallar sexårig folkskola. Vad de senare skall arbeta med efter två år nämner inte framtidsministern med ett ord.

Sedan 2011 har vi tagit emot 55 000 flyktingar från Syrien. Minister Persson målar ånyo bilden av att det är främst läkare som kommer men sanningen är den att idag finns det 500 läkare, eller en procent av de anlända, är att klassificera som sjukvårdspersonal och som idag genomgår en kompetensvalidering. Vad denna validering även den visar är att våra krav för läkare, sjuksköterskor och undersköterskor inte alls är desamma som de syriska definitionerna. Rollerna ser annorlunda ut och en sjuksköterska från Syrien behöver idag kompletteringsutbildas för att kunna möta kraven för en svensk undersköterska. Det finns ingenting rasistiskt i att kräva absoluta språk- och yrkeskunskaper inom den svenska vårdapparaten.

Men andra yrken då? Vi kan ställa oss frågan om vad en syrisk civilingenjör ska finna för roll i den svenska industrin. Syrien har knappt någon industri alls att tala om och den svenska är en av världens mest utvecklade. Vi bör även ställa oss frågan om vad en agronom från denna klimatzon skall tillföra det svenska lant- och skogsbruket. En klimatzon som i bästa fall har halvöken och stäpp, inte som vår med svartjord och omfattande skogar. För samtliga grupper med en postgymnasial utbildning från denna region skall vi vara medvetna om att dessa endast i undantagsfall har en för svensk arbetsmarknad adekvat kompetens med de låga snittvärden de totalt sett har med sig av utbildning. Det finns ingenting rasistiskt i att konstatera att näringslivet ställer absoluta kompetenskrav, inte relativa.

Om vi nu börjar laborera lite med det vi vet idag om flyktinggrupperna kan vi sannolikt komma fram till en rimlig tidsplan är de kan vara redo för den svenska arbetsmarknaden. Efter sex och ett halvt år givet att de trauman de bär med sig inte kräver explicit vård. 11,8 – 7,3 = 4,5 år bara för att få upp gruppen på samma genomsnittliga nivå. Sedan tillkommer två år för svenskstudier som företrädesvis läggs i början för att de skall vara redo att fylla pensionsavgångarna. Vi kan, i och för sig, hoppa över de fyra och ett halvt åren men då vara medvetna om att vi då kommer behöva göra stora anpassningar på våra arbetsplatser. De länder som flyktingarna kommer ifrån har helt andra roller på sina arbetsplatser och dessa är väsentligt mer personalintensiva.

Efter sex månader i Rosenbad, och som direkt underställd statsministern, finns det goda skäl att ifrågasätta vad framtidsminister Kristina Persson gör om dagarna. Jag är högst tveksam till om hon verkligen ägnar sig åt rätt saker då den bild hon försöker måla tog mig tjugo minuter – eller den tid det tog att skriva det här blogginlägget – att pulvrisera.

Bättre än så här borde en socialdemokratisk framtidsminster kunna prestera anser jag. Jag kan bara dra en djup suck när jag inser hur låg vår högstanivå är.