Leif-Magne Heitun

Jeg fikk operert ryggen min på et lokalsykehus for prolaps i 1996. Oprasjonen var ikke vellykket, og jeg slet med konstante ivalidiserende smerter. Ble da sendt til en spesialis på et sykehus som spesialiserte seg på rygg. Dær ble jeg undersøkt og dem kom fram til at det måtte en avstivning til. Det skulle settes inn en steffe plate og 6 pedikkelskruer i korsryggen. Jeg ble operert september 98. Da jeg våknet opp på intensiven hadde jeg kjempevondt. Sykepleierne skulle hjelpe meg å skifte til en bedre liggestilling. Fikk beskjed at jeg bare måtte ta i selv for jeg var helt avstivet i ryggen, ingenting kunne gå galt. Etter den strabasen var smertene helt ekstreme. 5 minutter senere begynte jeg å miste følelsen i begge beina. Da ble legen som operete meg tilkallet. Da fikk jeg vite at de ikke hadde satt inn steffeplater,men en pliff i stede. dvs en kullfiberkloss i mellom virvel L4 og L5, også var det avstivet med bein fra hoftekammen. Men dette gir ikke umidelbar avstivning som ved steffe. Dette viste ikke sykepleierne på intensiven om, så de hadde behandlet meg som helt avstivet. Ble da reoperet dagen etter på pga lammelsene, altså 3 orasjon. I tiden etterpå ble jeg bare verre, smertene var uliderlige og jeg klarte ikke å bevege meg. Så etter ca 3 uker ble det bestemt at dem skulle operere inn steffeplaten som var meningen den første oprasjonen skulle være. Så det ble den 4. rygg oprasjonen min. Etter det har jeg aldri blitt bra, har sterke smerter hele tiden og kan nesten ikke bevege meg. Må bruke krykker og er avhengig av hjelp til vanlige daglige gjøremål.

Kontaktet advokat for å få hjelp til å ta saken til pasientskade nemda. Etter saken ble tatt til Oslo tingrett vant jeg saken på alle punkter og hadde krav på erstattning. Jeg var over lykkelig at jeg endelig kunne legge saken bak meg og se framover. Men den gang ei, etter 8 år med saken og over 200tusen i saksomkostninger måtte jeg i ny runde i rettsvesnet for å bli enig om erstatning. Dette hadde jeg som uføretrygded ikke økonomi til. Så jeg ble tvunget til å inngå forlik. Det dekte så vidt utgiftene jeg hadde brukt til advokaten. Syns det er helt horibelt at den svake part blir behandlet på denne måten. Jeg trodde at pasient skade nemda var til for å hjelpe feilbehandlede pasienter, men så feil kunne jeg ta. Uten den gode støtten jeg har fra min familie hadde framtiden vært mørk.