Stadig flere land studerer nå kinesernes modell for å kontrollere informasjonsflyten på internett og sosiale medier. Den såkalte «kinesiske brannmuren» er blitt heftig kritisert og til dels latterliggjort i vestlige demokratier, fordi den stenger ute og sensurerer nyheter og ideer som ikke gagner Kinas kommunistiske ledere.

Bildet er i ferd med å endre seg. Tendensen øker til at brukere roper på statlig kontroll av en uhemmet og uredigert flom av informasjon via nettet. Vill spredning av konspirasjonsteorier, rasistiske holdninger, voldelige bilder, jihadistisk propaganda, politisk desinformasjon fra fremmede makter osv., har fått folk til å etterlyse et tydeligere ansvar hos store formidlere som Facebook, Google og Wikipedia.

Falske nyheter, «fake news», er begrepet som alle kaster rundt seg nå. Så ser noen plutselig med nye øyne på Kina som tilsynelatende har klart å beskytte sine innbyggere mot slikt. Enkelte autoritære regimer, som Russland og Iran, vil adoptere den kinesiske modellen helt ned til de tekniske detaljene i brannmuren. Det som bekymrer tilhengere av ytringsfrihet og fri flyt av informasjon mer, er at land i den tredje verden ser på den kinesiske modellen som en mulig «quick fix». Frøet, som kineserne har sådd, er en nasjonal rett til «cyber-suverenitet».

Nasjonal selvråderett på internett er vel noe i nærheten av en utopi, som de kinesiske makthaverne ikke desto mindre har brukt zillioner av penger og tankekraft på å erobre. Siste forsøk i rekka er et nytt sett av regler som skal tre i kraft fra 1. juni. Dette handler om president Xi Jinpings ønske om at Kommunistpartiet skal ha total kontroll over alt innhold på internett. Kontrollen skal gjennomføres av det nylig oppnevnte organet Cyberspace Administration of China (CAC), og innebærer at alle nyheter som blir produsert og distribuert på online plattformer, må styres av en stab som er godkjent av partiet.

Sensur er jo ikke akkurat et nytt fenomen i Kina, men Xi Jinping har videreutviklet tankegangen om at et land ikke bare har rett til å bestemme suverent over folk og territorium uten innblanding fra andre stater eller aktører – landet har samme rett til suverent å bestemme over sine omgivelser online. Ideen høres besnærende ut, og er lettselgelig overfor politiske ledere med autoritære ambisjoner. Men er den gjennomførbar i en digital virkelighet?

De kinesiske myndighetene gjør også sitt beste for å tette igjen hullene i brannmuren som har gitt tilgang til blokkerte utenlandske medier via såkalte VPN-tjenester. Isolasjonen gjør det stadig vanskeligere for utenlandske firmaer å drive business i Kina. Det er en bivirkning som kanskje ikke er tilsiktet?