Heinäkuun toiseksi viimeisenä pyhäpäivänä huomaan istuvani sohvalla pahanlaatuisessa morkkiksessa. Omatuntoni jyskyttää kuin Jari Sillanpää diilerinsä ovea, kovaa ja säälimättä. Syynä olotilaan ei tällä kertaa kuitenkaan ole humalaiset päähänpistokset, vaan ruokavalio. En ole syönyt eineksiä yli viikkoon. Kyllä, luit aivan oikein.

Kävelen kylpyhuoneeseen katsomaan itseäni peilistä. Ennen aina niin karismaattisen komeasta Paronista on jäljellä vain luut ja nahka, sekä Peltolan Ammattikoulun Movember-haasteesta tuttu viiksimalli. Sellainen, jonka sokerointiin ei tarvita sokeria, ainoastaan pala maalarinteippiä.

Peilistä minua katsoo siis mies, jota en heti edes tunnista. Katson veijaria takaisin suoraan silmiin ja pohdin mitä h*lvettiä olen edes syönyt viikon aikana. En tiedä, tai halua tietää. Saatikka kertoa. Asiaan on tultava muutos. Haluan jälleen olla ruokavaliostani ylpeä.

Heinäkuun toiseksi viimeisen pyhäpäivän lisäksi on myös kesälomani toiseksi viimeinen pyhäpäivä. Haluan juhlistaa tätä jollain erityisellä aterialla. Niin erityisellä, että jos minulla olisi nyt vara mennä ravintolaan, niin tilaisin päivän erikoisen.

Ravintolaan en kuitenkaan mene, vaan asetan askeleeni kohti tutun Iso H ja Pikku K-marketin kylmähyllyä. Helteinen lämpötila tekee tehtävänsä ja perille päästyäni otsani on hikinen kuin ylipainoisella ja takkiinsa marinoituneella bussikuskilla. Tuntuu, ettei edes tuttu kylmähylly riitä viilentämään olotilaani. Tarroitettuja herkkujakaan ei löydy, sillä Kuoleman Tarralla on varustettu ainoastaan Herra HK:n sienisalaatti. Kyseinen tuote ansaitsee kuolemansa, joten pidän hikiset sormeni sienistöstä erossa.

Alan hätääntyä. Huono ruokavalio on tehnyt tehtävänsä, ja seison eineshyllyn edessä paikoillaan kuin transsissa. Epäilen valvontakamerasta touhuani eittämättä tuijottavan K-Kauppiaan soittavan pian poliisit, ellen ota taktisia askeleita johonkin suuntaan. Onneksi aivoissani meluava apina kuiskaa edes yhden selkeän ajatuksen. “Psst. Tämä ei ole kaupan kylmin kylmähylly.”

Aivoissani meluava apina.

Silmäni heräävät kiiltämään, ja sillä ymmärrän välittömästi mitä apina tiedonjyväsellään tarkoittaa. Pakastehylly! Sieltä tiedän löytyvän usean suosikkini, kuten Thaicubet ja Finduksen lihapullat. Vaihdan transsini tanssiksi ja lähden juoksujalkaa pakastekaappia kohti.

Pakastekaapin kohmeisista ovista silmäni kohtaavat jokaisen tutkimusmatkailijan unelman – einesuutuuden! Rouva Findus on kaikessa nerokuudeessaan pakannut huoltoasemaklassikkona tuntemani Lehtipihvin pakettiin, ja väittää sen olevan uutuus. Toki Ruotsiin tulee kaikki hieman jäljessä, joten annan mainoksen anteeksi.

Tuote näyttäisi muutenkin olevan kuin kohtalon minulle tarjoilema. Tavoitteenanihan oli juhlistaa ja nauttia päivän erikoinen. Ja kuinka ollakkaan – kyseessä ei ole mikä tahansa lehtipihvi vaan Dagens Special Lehtipihvi maustevoilla. Toista kotimaista osaamattomille voin kovalla itsetunnolla väittää tämä virke on ruotsia. Hieman alhaisemmalla itsetunnolla väitän virkkeen tarkoittavan Päivän Erikoista. Kiitän sisäistä apinaani kovaan ääneen, ja loikin jäätelöiden ohi suoraan kassalle. Kassalla huomaan Herra Kauppiaan siirtävän juuri katsettaan pakasteosaston valvontakamerasta ruskeisiin nappisilmiini.

Pakkaus studiomiljöössäni. En ole pyyhkinyt pöytää.

Pakkaus lupaa hyvää. Kultakirjaimin koristellun päivän erikoisen pihvi on kuvassa suorastaan mehevä, maustevoin sininen sävy on ainoastaan hieman epäilyttävä ja kirsikkatomaatitkin ovat suoraan puusta poimittuja. Rouva Finduksella saattaa hyvinkin olla hieman parempi studio. On aika avata laatikko, ja katsoa miltä tuote näyttää Paronin Studiossa. Studiossa, jossa ei ole koskaan kuvattu yhtään Huomenta Suomi -jaksoa. Tiedonjyvänen.

Kuin kaksi marjaa?

Heti alkuun on selvää, ettei tuote ihan samalta näytä. Toki on hyväksyttävä että minulla on käsissäni umpijäässä oleva pahvilautanen, kun Rouva Findus on kuvassaan jo selvästi antanut tuotteelleen vaaditun KUUDEN MINUUTIN mikrokäsittelyn. Tässä on hyvä tietää, että lehtipihvin paistamiseen pannulla kuluisi normaalisi n. 90 sekuntia. Tokihan en aio puhdistaa pannuani josta Herra HK tulee pian keräämään satonsa seuraavaan sienisalaattiin, vaan poistan muovikääreen, ja näpytän mikron +30 sec painiketta 12 kertaa. Eines-Cooper.

Pyhissä Teksteissä ehdotetaan, että saan itse päättää poistanko maustevoin pakkauksesta ennen mikroaaltomaratonia. En poistanut, sillä kuudessa minuutissa on minulle aivan tarpeeksi työtä yhden aterian valmistamiseen. Saas nähdä, oliko tämä laiskuus lahja vai virhe.

Kuuden pitkän minuutin tulos. Ei ihan sama kuin pakkauksessa, mutta riittää Paronille.

Paljastetaan jo tässä vaiheessa, että tarina ei kerro olisiko voi kannattanut pelastaa mikroaaltojen tärisyttäviltä kuohuilta. Minua epäilyttää, olisiko pihvissä ollut tarpeeksi potkua sulattamaan jäinen voiklöntti. Ainakaan ilman, että koko annos olisi ollut sen jälkeen kylmä. Konsultoin asiasta Asiantuntijaa, jolla on vähintään yhtähyvät asiantuntijan meriitit kuin keskimääräisellä Kymppiuutisten asiantuntijalla. Siteeraan nyt Asiantuntijaa suoraan: “Hyvä kysymys. Epäilen vahvasti, ettei pihvin tuottama lämpöenergia olisi kunnolla sulattanut jäistä voita tarpeeksi nopeasti. Voi myös hyvin olla, että pihvi olisi jäähtynyt jos sen päälle olisi pudotettu jäistä rasvaa. Mielestäni teit oikean ratkaisun, vaikka lopputulos ei olekaan erityisen kaunis.”

Kiitos Asiantuntijalle, ja mukava kuulla että hän on kanssani samoilla linjoilla. Sulannut voi on kuitenkin tuonut pihvilleni epämääräisen merileväkerroksen, eikä musta pahvilautanenkaan anna Pyhäillalliselle sen ansaitsemaa arvokkuutta. Päätän, että asettelen annoksen oikealle lautaselle. Se on vähintä, mitä Paroni voi tehdä.

Tomi Björck vai Aromiparoni?

Nyt alkaa näyttämään paremmalta. Asettelen perunat kauniiseen suoraan, ja nautasikapihvin nojaamaan niihin arvokkaasti. Terveelliset osat päälle, kastike Fine Dining -tyylillä mukahuolimattomasti ympäri lautasta pisaroittain. Saattaa näyttää satunaiselta, mutta jokainen yksityiskohta on harkittu.

Ennen syömistä vilkaisen vielä viimeisen kerran Pyhiä Tekstejä, varmistuksena että olenhan tehnyt kaiken oikein. Tällä viimeisellä varmistuksella, kenraaliharjoituksella ennen herkuttelua, löydän hauskimman vitsin joka on ikinä Pyhissä Teksteissä kirjoitettu. Tarjoa mielelellään tuoreen leivän ja hedelmän kanssa! Mitä. Hedelmän kanssa? Mielellään tuoreen leivän? Kuka v*ttu syö pihvinsä hedelmän kanssa? Onneksi leivän tarvitsee vain mielellään olla tuoretta.

Tätä vinkkiä ei ole selvinpäin keksitty.

Vaikka vinkki oli huomattavasti Sami Hedbergin TV-ohjelmia hauskempi, en silti aio noudattaa sitä. Sen sijaan käyn täysillä herkkuun kiinni. Ensivaikutelma pihvistä on valitettavan tunkkainen. Nyt ymmärrän mihin hedelmää olisi tarvittu. Pihvi maistuu kyllä nautasialta, mutta siinä on vahva teollinen sivumaku. Minun on vaikea ymmärtää mistä tähän olisi teollinen maku tullut – onhan kyseessä laatueines eikä mikään kyllästyneen koulukeittäjän kokeilu. Teollinen se kuitenkin on, ja pihvi on sisältä harmaampi kuin Vihiksen kasvikset. Käyn jälleen pakkauksen tekstit läpi – onkohan tämäkin valmistettu Kouvolassa?

Harmautta värien keskellä.

Tomaatti ja pavut tuovat tuotteeseen oikein mukavaa raikkautta, ja niistä minulla ei ole valittamista. Papu maistuu vahvasti pavulta, ja tomaatti tomaatilta. Täydet pisteet. Maustevoin maku minulle valitettavasti jää hieman mysteeriksi, sillä sitä ei ollut riittävää määrää. Perunoita sen sijaan oli lähestulkoon naurettavan paljon pihvin kokoon nähden, ja ne reippaina pikkuperunoina imaisivatkin sisäänsä maustevoinjämät ennenkuin sitä ehdin kunnolla edes maistaa. Perunat olivat sellaisia kuin mikrossa tulee – nallekarhumaisen pehmeitä. Suussa sulavia, mutta ehkä vähän liiankin. Koostumus muistutti Piltti -perunasosetta (12-36kk.)

En valitettavasti koe, että tämä olisi ollut pyhäpäiväni arvoinen ateria. Sen sijaan lämpimästi suosittelen Findukselta esimerkiksi Anguspihvi, lihapulla -sekä Paahdettu Broilerifilee aterioita. Kaikki nuo kolme ovat erinomaisia tuotteita, ja Rouva Findus onkin yksi Paronin Suosikkikokeista.

Tämä uutuus oli kuitenkin pakollinen poikkeus sääntöön, enkä sitä voi suositella. Papu maistui pavulta ja pihvi kurjuudelta. Koska pihvi oli annoksessa ehdottoman oleellinen pääosanesittäjä, laskee se kokonaisuudenkin arvosanan 2/8 pisteeseen.

Nautitaan yhdessä kesästä,

Aromiparoni

Ps. Haastattelemani asiantuntija olin minä itse. Ähäkutti.