Kariutuuko romanien työnsaanti esimerkiksi vääränlaiseen nimeen tai vaatteisiin, entä miten työllistymistä voisi helpottaa? Keskustelemassa työvalmennusohjaaja Miriam Schwartz, projektipäällikkö Mertsi Ärling Diakonia-ammattikorkeakoulusta sekä hanketyöntekijä Samuel Florin Jyväsroma ry:stä.

Romanien työnsaanti voi kariutua yhä nimeen tai vaatteisiin. Työvalmennusohjaaja Miriam Schwartz Vantaan työllisyyspalveluista sanoo, että romanit eivät pääse yhtä usein työhaastatteluihin asti kuin muut.

– Olen saanut laittaa paljon keskivertoa enemmän työhakemuksia, ja olen nähnyt uravalmentajana saman ilmiön romaniasiakkaiden kohdalla. Lukumäärä ei ole suhteessa, Schwartz sanoi Ylen Aamu-tv:ssä perjantaina.

Projektipäällikkö Mertsi Ärling Diakonia-ammattikorkeakoulusta jatkaa, että romaneja ei oteta yksilöinä, vaan ennakkoasenne koko yhteisöstä liitetään helposti kaikkiin. Hänen mukaansa joissakin asioissa on menty eteenpäin, toisissa pysytty lukituneissa ajatuksissa.

– Kun ihminen on lähettänyt 200–300 hakemusta, hän vain näkee, että työnantajat eivät tartu niihin kiinni, Ärling valittelee.

Hän muistuttaa, että peruskoulun jättää kesken entistä harvempi romaninuori, eli parikymmentä prosenttia.

– Meillä on uusi, kasvava nuori joukko, joka on kouluttautunut hyvin ja päässyt hyvin elämässä eteenpäin, mutta se tyssää siihen ettei pääse duuniin.

Ärlingin mukaan suurin pullonkaula, jossa romaninuoret tarvitsisivat yhteiskunnan tukea, on nykyisin peruskoulun ja toisen asteen opintojen välissä.

Työnantaja ei palkkaa kulttuuria vaan työntekijän

Koululaisten ja opiskelijoiden kesätyöhaku käy yhä vilkkaana. Ohjaaja Samuel Florin Jyväskylän romaninuoret ry:stä kiittelee, että kaupunki on tukenut romaninuorten pääsyä kesätöihin.

– Taustalla on se, että suhteet puuttuvat, ja suhteilla kesätöihin yleensä päästään, Florin sanoo.

Mertsi Ärlingin mukaan vaikeuksia on harjoittelupaikkojenkin saamisessa.

– Se alkaa näkyä jo siinä, että kun nuori romanitaustainen henkilö on peruskoulussa, TET-harjoittelupaikkaa ei tahdo löytyä millään.

– Kaikki mahdolliset kontaktit, joilla on jo suhteita työpaikoille käytetään, mutta siitä huolimatta se on äärimmäisen haasteellista.

Samuel Florin huomauttaa, että työpaikkojen ei oleteta antavan romaneille erityissääntöjä.

– Kun töihin mennään, pukeudutaan kuten töissä kuuluu pukeutua, Florin mainitsee.

Mertsi Ärlingin mukaan kulttuuri joustaa.

– On olemassa ammatteja, joissa vaatetuksella ei ole merkitystä. Ei silloin voi vaatia romaniltakaan, että sinun tulee pukeutua työpukuun, vaikka kaikkien muiden ei tarvitse, hän jatkaa.

– Haluamme lähteä työmaailmaan sillä tavalla, ettei työnantajalle sanota, että palkkaa meidän kulttuuri, vaan palkkaa työntekijä.