Mistä on kyse? Kirikou Rajala aloitti ensimmäisen luokan 6-vuotiaana Tansanian Nevalassa swahilinkielisessä kyläkoulussa. Sieltä hän siirtyi kotiopetuksen kautta uuteen kouluun Mtwaran kylään.

7-vuotiaana Kirikou jatkoi koulua Roomassa kansainvälisessä englanninkielisessä brittikoulussa. Poika kävi koulua kolme vuotta – kolmannesta viidenteen luokkaan.

Suomessa 10-vuotias Kirikou jatkoi koulua Puolangalla kuudennella luokalla eli kaksi vuotta ikäryhmäänsä ylemmällä luokalla.

Kirikoun isä Tommi Rajala pitää hyvänä asiana, että poika on nähnyt maailmalla erilaisia kouluja ja ihmisiä.

PuolankaPellavapäinen poika hieraisi silmiään. Aamun kaunis valo häikäisi sinisiä silmiä, eikä pieni poika jaksanut millään vielä nousta. Oli 6-vuotiaan Kirikou Rajalan ensimmäinen koulupäivä.

Hitaasti poika puki päälleen sukat, siniset housut ja valkoisen paidan. Oli vuosi 2011 ja päivä Tansaniassa, Newalan kylässä, oli aurinkoinen. Ensimmäinen matka koulutielle alkoi.

Afrikkalainen kyläkoulu karuine luokkahuoneineen ja italialainen eliittikoulu valtavien palatsien ympäröimänä– vain harva meistä voi edes kuvitella, millaisia kyseiset koulut ovat. Puolankalainen Kirikou on opiskellut molemmissa opinahjoissa.

– Olen opiskellut vähän siellä sun täällä, nyt 12-vuotias Kirikou kertoo pulpetin ääressä Puolankajärven koulun luokassa.

Kirikou Rajala kertoo pysyneen hyvin häntä kaksi vuotta vanhempien oppilaiden joukossa. Pojan keskiarvo on yli yhdeksän. Niko Mannonen / Yle

Kirikoun koulu on vaihtunut hänen vanhempiensa kansainvälisten työtehtävien tahdissa. Pojan isä Tommi Rajala kertoo, että tieto ulkomaille lähdöstä oli selvää jo pojan ollessa pieni.

– Tiesimme vaimoni kanssa, että tulemme kulkemaan eri puolilla maailmaa työtehtäviemme vuoksi, joten päätimme laittaa Kirikoun 3-vuotiaana englanninkielisen päiväkotiin Helsingissä.

"Olin kuin elävä nähtävyys"

Palataan kuitenkin alkuun.

Kirikoun ensimmäinen koulupäivä tansanialaisessa swahilinkielisessä kyläkoulussa sujui jännittyneenä. Vaalea poika erottui noin kahdenkymmenen tummaihoisen lapsen joukosta. Värikkäisiin vaatteisiin pukeutunut opettaja laulatti lapsia ja hymyili leveästi. Se oli ensimmäinen ja viimeinen päivä, kun opettaja oli luokassa paikalla koulupäivän aikana.

– Opettajat eivät tulleet luokkiin ikinä. Kaikki oppilaat vaan hengailivat ulkona. Minäkin karkasin koulusta jo kolmantena päivänä, kun siellä ei ollut mitään tekemistä, Kirikou kertoo.

Oppilaat kirjoittivat Brasilian presidentille kirjeen siitä, minkä takia sademetsiä ei saa kaataa. Tommi Rajala

Kun Kirikou puhuu ensimmäisestä koulustaan, hän tekee lainausmerkit sormillaan koulu-sanan kohdalla.

– Koulussa ei opiskeltu yhtään mitään, Kirikou tiivistää.

Isän mukaan opettajien palkkataso Tansaniassa on huonoa, ja useilla opettajilla on opettamisen lisäksi sivutyö.

– Opettajat saattoivat olla myymässä pähkinöitä koulupäivän ajan torilla sen sijaan, että olisivat koululla opettamassa. Opettajat kuitenkin antoivat koulun jälkeen maksullista lisäopetusta niille, joiden vanhemmat siitä maksoivat.

Rajalan perhe ei maksanut lisäopetuksesta, sillä Kirikou oli koulussa lähinnä saadakseen kavereita. Teräväpäinen poika osasi jo kirjoittaa ja lukea ennen kuin aloitti koulun, joten akateemisia vaatimuksia koulun suhteen ei ollut.

– Meillä oli aluksi naiivi ajatus siitä, että Kirikou saa palloa potkiessa kavereita muista oppilaista ja oppii samalla hieman swahilia. Sitä kautta hän voisi ymmärtää myös opetuksesta.

Kirikou Rajala tansanialaisessa koululuokassa ensimmäisenä koulupäivänään. Tommi Rajala

Vanhempien kuvitelmat idyllisestä kyläkoulusta kariutuivat kuitenkin nopeasti. Pian huomattiin, että Kirikou koettiin liian erilaiseksi newalalaiseen kyläympäristöön, eivätkä muut oppilaat ottaneet suomalaista poikaa osaksi ryhmää.

– Tummaihoinen lapsi ei ole välttämättä ikinä nähnyt vaaleaa lasta. Sitten kun vaaleaihoinen lapsi tulee kouluun, niin se on aika jännää. Olin kuin elävä nähtävyys.

Kirikou saattoi mennä kyläkoulun pihalle ja poimia vaikkapa kepin maasta. Pian pojan ympärillä oli iso joukko paikallisia lapsia kuiskuttelemassa ja ihmettelemässä Kirikouta. Hän oli jatkuvasti huomion keskipisteenä.

Poika sai kuitenkin yhden hyvän ystävän. Hän oli paikallisista ainoa lapsi, joka puhui englantia, kun taas muut lapset puhuivat swahilia.

– Minä olen vieläkin hänen kanssaan yhteydessä, Kirikou kertoo häntä kuusi vuotta vanhemmasta ystävästään.

Kotitehtäviä täytyi tehdä tunti päivässä. Kirikou Rajala

Kirikou ehti olla noin puoli vuotta kyläkoulussa, kun opettajat kehottivat hienovaraisesti Kirikoun vanhempia siirtämään pojan toiseen kouluun. Samaa olivat pohtineet myös pojan vanhemmat.

– Meillä oli ehkä odotuksia, että tansanialainen kyläkoulu olisi muistuttanut jollain tavalla enemmän suomalaista koulua kuin mitä se koskaan muistuttikaan, Tommi-isä naurahtaa.

Tommin mukaan tansanialaisessa koulujärjestelmässä on paljon haasteita, jotka ymmärsi vasta, kun ne näki läheltä. Sen lisäksi, ettei opettajia juuri näkynyt, heillä ei ollut esimerkiksi juuri minkäänlaista koulutusta tehtävään.

– Kirikoun aikaan opettajan pätevyyden sai sillä, että oli käynyt koko seitsemänvuotisen alakoulun läpi ja kävi sen jälkeen vuoden opettajankoulutusta. Ne suoritettuaan oli pätevä opettamaan alakoulussa. Ehkä opettajien resurssit erilaisen oppilaan tuloon eivät olleet hyvät.

Sama maa, uusi koulu

Joululoman jälkeen Kirikou ei enää palannut newalalaiseen kyläkouluun. Eräs paikallinen nuori mies ja Afrikassa perheen luona vieraillut Tommin veli opettivat Kirikouta kotona.

Seuraavaksi perhe otti suunnaksi toisen tansanialaisen kaupungin, Mtwaran. Siellä Kirikou meni paikallisille suunnattuun englanninkieliseen kouluun. Uusi koulu oli monessa suhteessa kehittyneempi kuin kyläkoulu.

– Kirikou meni uuteen kouluun uudelleen ensimmäiselle luokalle. Koulu noudatti opetussuunnitelmaa, jonka mukaan koulu aloitettiin vuotta myöhemmin, Tommi Rajala sanoo.

Kirikoun isä Tommi Rajala kertoo, että Puolangalle oli helppoa palata viiden ulkomailla vietetyn vuoden jälkeen. Kirikoun isovanhemmat asuvat Puolangalla ja poika on viettänyt monia kesiä heidän luonaan ennen ulkomaille muuttoa. Niko Mannonen / Yle

Paikallisessa koulussa opiskeltiin myös suomalaisille tuttuja aineita, kuten matematiikkaa ja englantia.

– Myös opettajat olivat luokassa, Kirikou naurahtaa.

Tommi-isän mukaan Mtwaran koulun opettajilla oli työhön parempi koulutus kuin kyläkoulun opettajilla.

– Kirikouta myös testattiin ennen koulun alkua ja kouluun oli pääsykoe.

Koulussa oli nähty aikaisemmin vaaleaihoisia lapsia, joten enää Kirikou ei ollut kummajainen, ainakaan niin selvästi kuin kyläkoulussa.

– Siinä koulussa oppilaat olivat muun muassa ylempien virkamiesten lapsia. Myös heidän mielestään Kirikou oli erilainen ja outo, mutta he eivät näyttäneet ihmetystään mitenkään, Tommi kertoo.

Olin kuin elävä nähtävyys. Kirikou Rajala

Tommi Rajalan kokemusten perusteella Tansianiassa julkisissa kyläkouluissa ei juuri kuunnella kaukaa pääkaupungista tulevia ohjeita. Lakipykälillä ei ole paljoa merkitystä siihen, kuinka kylätasolla toimitaan.

– Siinä vaiheessa, kun lapsi näyttää noin kuusivuotiaalta, hän voi mennä kouluun. Tansaniassa ei katsota papereista, että kaikki samana vuonna syntyneet kylän lapset kutsutaan tiettynä vuotena kouluun.

Kun Kirikoulta kysytään, että mitä hän jäi kaipaamaan afrikkalaisista kouluista, poika pudistaa päätään.

– En mitään, Kirikou toteaa.

Savimajoista palatsiin

Afrikan tomut jäivät taakse, kun Kirikou aloitti 7-vuotiaana kolmannen luokan kansainvälisessä brittikoulussa Roomassa. Koulu oli yksityiskoulu, ja siellä opiskeli lähinnä diplomaattien ja vauraiden italialaisten lapsia. Lukukausimaksut olivat sen mukaiset.

– Lukukausimaksut olivat sellaisia, ettei kukaan normaali ihminen pysty niitä maksamaan itse.

Kirikoun koulumaksun maksoi pääosin hänen äitinsä työnantaja. Loput perhe kustansi itse.

Opetus oli eri tasolla kuin Tansaniassa.

– Porukka oli todella motivoitunutta. Oppilailta vaadittiin aika paljon, mutta vain sen verran, mihin opettajat tiesivät lasten kykenevän, Tommi Rajala kertoo.

Kirikoulla oli vuoden aikana kaksi isoa kotitehtävää. Jos Rajalan perhe olisi asunut Suomessa, olisi Kirikou ollut tässä vaiheessa ensimmäisellä luokalla.

– Ensimmäinen tehtävä oli sellainen, että oppilaiden täytyi tehdä Powerpoint-esitys itse valitsemastaan Egyptin faaraosta ja esittää se koululuokalle. Samaan aikaan suomalaiset lapset opettelevat ensimmäisellä luokalla kirjoittamaan a- ja h-kirjainta erikseen, Tommi naurahtaa.

Kirikou opiskeli Roomassa kolme vuotta. Vaikka koulupäivät olivat pitkiä ja opetus vaativaa, Kirikou viihtyi italialaisessa eliittikoulussa. Niko Mannonen / Yle

Toinen tehtävä ei ollut sen helpompi.

– Oppilaat kirjoittivat Brasilian presidentille kirjeen siitä, minkä takia sademetsiä ei saa kaataa. Kirje tuli kääntää portugaliksi ja sen jälkeen lähettää Brasilian presidentille.

Tommi kertoo, että koulussa oli käytössä teemallinen opetus. Kun teemana oli Egypti, oppilaat käsittelivät aihetta monessa eri aineessa, esimerkiksi matematiikan tunnilla laskettiin Egypti-aiheisia laskuja.

– Opettajat eivät väheksyneet sitä, mihin lapsi kykenee. Nimenomaan lapsi kykenee ihmeellisiinkin asioihin, kun hänelle annetaan mahdollisuus ja hänet innostetaan siihen, isä kertoo.

"Järjettömän pitkät koulupäivät olivat huono puoli"

Tasokas opetus vaati kuitenkin veronsa. Koulupäivät kestivät noin kahdeksan tuntia, jonka päälle tulivat vielä koulumatkat, kotitehtävät ja soittoläksyt. Roomalainen koulu oli musiikkipainotteinen ja Kirikou lauloi kuorossa, kävi orkesterissa ja soitti kitaraa.

– Kotitehtäviä täytyi tehdä tunti päivässä. Kun Suomessa annetaan läksyjä, niin ne tehdään kahdessa sekunnissa, Kirikou sanoo.

Isän mukaan Kirikou oli väsynyt pitkien koulupäivien jälkeen.

– Järjettömän pitkät koulupäivät olivat huono puoli. Olihan se hirveän raskasta lapselle, mutta tavallaan hän on saanut siitä todella paljon hyvääkin.

Opettajat saattoivat olla myymässä pähkinöitä koulupäivän ajan torilla. Tommi Rajala

Tommi Rajala kertoo, että Kirikou on ymmärtänyt Rooman koulun pitkät koulupäivät vasta suomalaisen koulun aloitettuaan.

– Koulupäivät kestävät nyt noin kuusi tuntia, ja läksyt tehdään hetkessä. Aluksi Kirikou ihmetteli, että mitä hän tekee kaikella jäljellä jäävällä ajalla.

Vaikka opiskelu olikin vaativaa, Kirikou viihtyi italialaisessa eliittikoulussa seitsemän hengen luokalla.

– Se oli ihan mahtava koulu. Siellä tutustuin kahteen parhaaseen kaveriini, jotka asuvat nykyään Amerikassa.

Kirikou kertoo, että Italiassa asuessaan hän kuitenkin kaipasi takaisin Kainuun Puolangalle.

– Nyt ihmettelen, että miksi ihmeessä toivoin sellaista. Toisaalta en myöskään olisi halunnut jäädä Roomaan, sillä kaksi parhainta kaveriani muutti pois Italiasta. Meidän kivaa luokkaa oltiin yhdistämässä rinnakkaisluokkaan, Kirikou pohtii.

"Saat päättää, mille luokalle menet"

Juuri 8. luokan aloittanut Kirikou Rajala tutkii nuortenkirjoja luokkatovereidensa kanssa puolankalaisessa kirjastossa. Kaksi vuotta luokkakavereitaan nuorempi Kirikou sulautuu vaivatta muiden oppilaiden joukkoon. Poika jatkoi koulua Puolangalla 10-vuotiaana kuudennella luokalla. Noin 2 700 asukkaan Puolanka on pienin paikka, jossa Kirikou on asunut ja käynyt koulua.

– Oli aika iso muutos tulla Rooman eliittikoulusta Suomeen. Newalakin oli todella pieni paikka, mutta sielläkin asuu enemmän ihmisiä kuin Puolangalla, Kirikou kertoo.

Kirikou valitsee äidinkielentunnilla sopivaa kirjaa luettavakseen. Hän osaa englantia yhtä hyvin kuin suomenkieltä. Italiaa ja swahilia poika ei enää juuri osaa. Niko Mannonen / Yle

Päätös siitä, millä luokalla Kirikou jatkaa opintojaan, ei ollut yksinkertainen.

– Kun menimme puhumaan rehtorin kanssa asiasta, hän sanoi, että saat päättää, mille luokalle menet. Päätin, että haluan mennä kuudennelle luokalle, sillä setäni opiskeli samalla luokalla, Kirikou kertoo.

Myös Tommi-isä muistelee tilannetta hieman hämmentyneenä.

– Meillä oli vanhempina jonkinlainen naiivi käsitys siitä, että Suomessa olisi valmiita vastauksia ja ratkaisuja siihen, mille luokalle kansainvälisiä kouluja käynyt sijoitetaan. Puolangalla asiasta ei ollut käsitystä.

– Tunnen kyllä oman lapseni, mutten tiedä, mitä milläkin luokalla vaaditaan.

Opettajat eivät väheksyneet sitä, mihin lapsi kykenee. Tommi Rajala

Opetushallituksen perusopetus- ja varhaiskasvatusyksikön päällikkö ja opetusneuvos Ulla Laine kertoo, että Suomessa ei ole olemassa lakia tai valtakunnallista ohjeistusta siihen, miten koulun tulee toimia, jos suomalainen oppilas menee suomalaiseen kouluun käytyään ensin ulkomailla koulua.

– Peruslähtökohta on selvittää se, että mitä ja missä oppilas on opiskellut ja mille vuosiluokalle hän ikätasoonsa nähden kuuluisi. Joissain tilanteissa oppilasta voidaan testata kokeella tai suullisesti ja katsoa, hallitseeko oppilas sen luokan asiat, mihin hän ikätasonsa mukaan kuuluu.

Laine painottaa kodin ja koulun välisen yhteistyön tärkeyttä.

– Jos lapsi menee liian vaativalle luokalle ja pohja on hatara, tulee siitä todennäköisesti ongelmia. Ikä ei ole siinä mielessä ratkaiseva tekijä. Suosittelisin vuosiluokkiin sitoutumatonta opetusta varsinkin, jos joudutaan miettimään oppimäärien räätälöintiä.

Kirikou ei tehnyt testejä tai kokeita puolankalaiseen kouluun tullessaan. Tommi Rajala kertoo monen eri tekijän vaikuttaneen siihen, että päädyttiin kokeilemaan Kirikoun sijoittamista kahta vuotta hänen ikätasoaan ylemmälle luokalle.

– Ajatus oli, että tulemme Suomeen käymään lyhyeksi ajaksi kokeilemme sitä. Nyt olemme täällä jo kolmatta vuotta, Tommi toteaa.

Jokainen koulu on omanlaisensa

Tommi Rajalan mukaan Kirikoun käymiä kouluja ei kannata laittaa järjestykseen. Ne on nähtävä omassa kontekstissaan.

– Ilman muuta tansanialainen koulu on hyvin alkeellinen. Jos sitä haluaa verrata johonkin, voi miettiä millaista koulu oli Suomessa vaikkapa sotien välissä.

Tyytyväisin isä on kuitenkin ollut roomalaiseen brittikouluun.

Tommi ja Kirikou Rajala ovat päässeet vertailemaan kouluja eri puolilla maailmaa. Niko Mannonen / Yle

– Olen tyytyväinen myös siihen, että Kirikou on nähnyt nyt myös suomalaisen koulujärjestelmän.

Myös Kirikoun mielestä italialainen koulu on paras tähän mennessä käydyistä kouluista. Vähiten mieluista koulua kysyttäessä Kirikou miettii pitkään.

– Ehkä Tansanian koulut kuitenkin. Ei minulla ole mitään Puolangan koulua vastaan, mutta on todella outoa vertailla kouluja. Tansanian ja Rooman koulut ovat ääripäät.

Tommi kertoo useiden kansainvälisten yksityiskouluja kiertäneiden lasten vanhempien harmitelleen sitä, että lapset eivät opi, että maailmassa on olemassa myös tavanomaisia ihmisiä. Kaikki eivät asu palatseissa.

– On mahtavaa, että Kirikou on nähnyt, että afrikkalaiset ovat ihan normaaleja ihmisiä samalla tavalla kuin superrikkaat ovat normaaleja Roomassa. Ja samalla tavalla ihmiset ovat normaaleja täällä Kainuussa metsän keskellä, isä sanoo.