Varje gång någon säger att Piratpartiet alltid exkluderas i den offentliga debatten får jag en plötslig lust att plocka fram världens minsta fiol. Det är nämligen en myt.

Sanningen är att Piratpartiet då och då – inte alltid – exkluderats från sammanhang där vi borde ha fått vara med. Det är naturligtvis irriterande för oss pirater, men det är inte oss i Piratpartiet det är synd om. Det är demokratin som blir lidande.

2009 röstade 44.35 % i EU-valet. I år röstade 49.63 %. Det är ökning, men den är för liten. EU lider redan av ett demokratiskt underskott. Det faktum att mindre än hälften av alla röstberättigade väljer att vara med och bestämma vilka personer som ska representera Sverige i EU-parlamentet är en smärre demokratisk katastrof som hade kunnat undvikas.

Om media haft en initierad och löpande rapportering kring EU-frågor och vad som händer i Bryssel även under mellanvalsår, så hade väljarna haft en betydligt större möjlighet att snappa upp att deras röster är viktiga i Bryssel.

Hastigt sammanställda ”EU-skolor” och valkompasser i kvällspressen kan aldrig fylla det tomrum som medias riksdagsfixering lämnar i den politiska rapporteringen.

Den kommande mandatperioden kommer EU-parlamentet att behandla en stor upphovsrättsreform. Man kommer också att behandla frågan om dataskydd och en rad andra viktiga integritetsfrågor.

Piratpartiet har drivit alla dessa frågor fokuserat, konsekvent och framgångsrikt i Europaparlamentet. Vi skulle gärna ha drivit dem i hamn, men nu lämnar vi över stafettpinnen till tyska Piratenparteis Julia Reda som kommer att jobba vidare med detta.

Den övergripande frågan är dock denna: Hur mycket framgångsrikt svenskt inflytande i Bryssel har gått svenska väljare förbi på grund av dålig EU-rapportering? Antagligen det mesta och det gynnar inte valdeltagandet.

Den systematiska degraderingen av EU-valet och det faktum att partier som bara har mandat i Europaparlamentet då och då exkluderats i den offentliga debatten, skickar tydliga signaler till väljarna om valet är en oviktigt historia som inte spelar någon roll för våra vardagsliv här hemma i Sverige.

Det är naturligtvis inte sant, men signalerna går ändå fram och det är en av orsakerna bakom det löjligt låga valdeltagandet.

Jag har lyft detta övergripande demokratiproblem i flera intervjuer. Varje gång har det nått läsarna med rubriker som: ”Piratpartiet skyller valförlusten på media.” Nej, det ansvaret är vårt och vi utvärderar nu vad vi kunde gjort bättre för att kunna återkomma ett strå vassare när vi i höst ställer upp i riksdagsvalet och lokalt i 24 kommuner och 10 landsting.

Vågar man hoppas på att media vågar utsätta sig själv för samma granskning och fundera på hur man ska kunna bidra till ett högre valdeltagande i nästa EU-val?

Demokrati kräver mer av oss alla än ett brinnande partipolitiskt engagemang eller snabba journalistiska nedslag i elfte timmen. Demokrati kräver ett djupt engagemang för själva demokratin. Den kräver att alla drar sitt strå till den demokratiska stacken. Det är farligt när kärleken till det egna partiet eller ren journalistisk lathet tillåts trumfa kärleken till demokratin.

Politik är tro, hopp och kärlek. Vi tror alla på vår respektive politik. Vi hoppas alla att den ska vinna gehör.

Men kärleken till demokratin måste till syvende och sist brinna starkast i oss alla – oavsett om vi företräder ett politiskt parti eller media.