År 2016 fyller den svenska tryckfrihetsförordningen, den äldsta i sitt slag, 250 år.

Detta har vi på Mjölby bibliotek valt att uppmärksamma med en Tyckfrihetsvecka.

Ja, du läste rätt: tyckfrihetsvecka. Vi uppmärksammar allas rätt till sin egen åsikt.

En del av programmet under Tyckfrihetsveckan har varit en utställning med böcker som varit förbjudna eller kontroversiella genom tiderna. Redan i ordet förbjudet uppstår det problem.

Vadå förbjudna böcker? Vem förbjuder dem? Och finns det ens förbjudna böcker i Sverige?

Ja, självklart finns det förbjudna böcker även i Sverige (böcker som prövats mot svenska lag och blivit dömda av olika anledningar). Dessa böcker har vi naturligtvis inte i våra samlingar.

När vi talar om förbjudna och kontroversiella böcker menar vi både böcker som är/varit förbjudna i vissa länder och böcker som är/varit förbjudna i vissa sammanhang: till exempel böcker som plockats undan från bibliotek för att de inte anses politiskt korrekta – som Tintin i kongo eller Mein kampf.

Självklart tillhör flera av böckerna i utställningen inte de vi tipsar om i vanliga fall. Däremot har vi valt att sätta dem i ett sammanhang och ifrågasätta dem under just den här veckan.

Alla böcker i utställningen har försetts med ett bokmärke, där vi dels ger en kort bakgrund till varför boken ifråga är kontroversiell och dels ger en motivering till varför man kan läsa den idag. På så vis låter vi dem inte stå oemotsagda i hyllan.

På många sätt handlar debatten kring dessa böcker om vår tillit till andra människor. Vågar vi lita på att våra medmänniskor klarar av att ta del av tvivelaktiga åsikter, reflektera och komma fram till en egen åsikt?

Vad händer om min medmänniska tror på allt hon läser? För visst är jag själv allt lite klokare än hon?

Jag klarar ju av att läsa och reflektera, men hon gör det nog inte. Bäst jag plockar undan det som kan misstolkas. Bäst jag ger henne de censurerade versionerna.

Min utgångspunkt är att vi lär oss av att läsa och att debattera med andra. Att förbjuda vissa böcker, hur vidriga vi än anser att de är, tror jag bidrar än mer till intolerans och okunskap.

För att kunna ta ställning för eller emot en åsikt måste våra besökare få ta del av källan i ocensurerad form. För att kunna bilda sig en egen uppfattning och för att kunna delta i debatten.

Därav att våra bibliotek även tillhandahåller böcker med tveksamt innehåll; det är en del av folkbibliotekens (inte alltid enkla) demokratiuppdrag.

En kollega till mig berättade om ett samtal med en bekymrad förälder. Hans tonåring höll på att dras med i främlingsfientliga strömningar.

Föräldern menade att det enda sättet han kunde påverka sin barn var genom att själv läsa på och argumentera emot med fakta, fakta och åter fakta. De censurerade versionerna räckte helt enkelt inte till.

När vi tillåter böcker med tvivelaktigt innehåll (och var går förresten gränsen för att innehållet är tvivelaktigt) riskerar vi naturligtvis att någon väljer att ta ställning för en annan åsikt än den vi hoppades på. Men finns inte den risken i alla fall?

Ett citat, som brukar tillskrivas Voltaire, är:

”Jag delar inte dina åsikter men jag är beredd att dö för din rätt att uttrycka dem.”

Precis så enkelt, och precis så svårt, är det.