Hur kommer det sig egentligen att de flesta ledarskribenter och kolumnister i traditionell media undviker kärnproblemet, när de diskuterar hur välfärden har slagits sönder och fortsätter på den inslagna söndringsvägen?

Aftonbladets Patrik Lundberg är den av dessa.

Han argumenterar för ännu mer höjda skatter.

Ty:

“Vi får den välfärd vi betalar för”, anser han.

– Nej, det är andra som får den vi betalar för!

Skatterna har redan höjts. Ännu mer och fler höjda skatter kommer bara gå raka vägen in i samma svarta hål som regeringen idag lånar pengar till för att med ett nödrop pussla ihop mer förtur och sanktioner till utrikesfödda för svenska resurser. Våra politikers och tjänstemäns respekt för befolkningens pengar, som de tagit ansvar för, existerar inte. Tjänstemannaansvaret måste återinföras, om det ska bli någon ordning. Det har jag propagerat för i tio år nu, och fler och fler vaknar upp inför kravets nödvändighet.

Lundberg verkar inte alls förstå orsaken till att vi fått sparkrav, nedskärningar och sänkta ingångslöner – vilket är en vansinnig kombination med höjda skatter. Praktiskt taget varenda verksamhet på välfärdsområdet som rör säkerhet, ekonomisk trygghet, liv och hälsa går på knäna och eftersätts, därför att man prioriterar ett mottagningssystem som belastar alla dessa områden utan att tillförda det ett endaste dugg.

Värdbefolkningen som betalar kalaset, utan att ha fått folkomrösta om den påtvingade omvälvningen av landet, har idag inte löner eller pensioner som det går att leva ett anständigt och meningsfullt liv på. Allt går nämligen till invandringen. “Vi kommer inte ha råd med så mycket mer än invandringen framöver”, sa Reinfeldt – ändå sitter det journalister och påstår att vi får den välfärd vi betalar för.

Undanträngningseffekterna är enorma. Det handlar om kostnader som uppstår genom att svenskar i viss utsträckning ”trängs undan” när invandrare tar i anspråk resurser som annars hade kunnat disponeras av svenskar, som till exempel jobb och bostäder. Invandringen slukar vad hela den offentliga sektorn – svenska folkets välfärd – kostar årligen.

I synnerhet är det de ekonomiskt och socialt svagaste i vårt eget samhälle som diskrimineras bort och råkar mest illa ut. De får verkligen inte den välfärd som de betalat och fortfarande betalar för. Det är en stor skam.

Regeringens prioriteringar gränsar till brott mot mänskliga rättigheter mot sin egen befolkning men också mot dem som kommer hit och fastnar på asylboenden i flera år där de tvingas leva under samma tak som fienden de flytt från, eller blir föremål för kulor på öppna, allmänna gator av samma anledning. Konflikterna i hemländerna har flyttats till Sverige för att man inte har haft vett att urskilja vilka som har anledning att fly och vilka som är här med helt andra motiv.

Någonting i Sverige håller på att gå sönder. Hur ska det då lagas? Det vore lätt att skylla på flyktingsituationen. Men med handen på hjärtat, hur var läget innan förra hösten? Hur fungerade polisen, vården och skolan?

Samhällsbärarna slet för korvören då också. Brott lades ner, skolresultaten sjönk och patientköerna var långa som ösregn.

Det här händer därför att asylinvandringen inte började i fjol, med 163000 ekonomiska migranter och nästan lika många ytterligare som gick direkt under jorden och lever på en fruktansvärt samhällskostnad i både pengar, resurser och trivsel, nämligen: kriminalitet.

Migrationen med omfattande hundratusentals människor, främst med destruktiv muslimsk invandring, har pågått i minst två decennier och för varje år hela tiden ökat i tryck! Den katastrofala massinvandringen inleddes på allvar av Moderaterna och Miljöpartiet 2006. Socialdemokraterna, med samma gudförgätna skitparti som samarbetsparti, har bara plockat upp samma handske och lagt i en maximerande överväxel.

Vad de gör idag för att försöka mildra konsekvenserna av sin egen politik något, är både för sent och för lite. Dessutom försöker de hålla gränserna öppna och stängda samtidigt. Det saknas konsekventa beslut.

Ingen realistisk eftertanke eller konsekvensanalys har någonsin vidtagits, inte i något skede; motorn har bara varit ett ideologiskt storhetsvansinne. Det enda som har haft betydelse är att kunna kalla sig en “humanitär stormakt”, dock med en politik som vem som helst med öppna ögon förstått bara kan utmynna i precis raka motsatsen för alla inblandade – både mottagare och tillkommande.

Den svenska samhällskroppen är i chock.

Det är ingen hemlighet längre att det är migrationspolitiken som suger upp vartenda öre vi betalar i skatt. Det räcker inte. Regeringen belånar oss för samma ändamål. Det tillfaller inte oss i form av höjda pensioner, eller fler anställda och bättre avlönade i den offentliga sektorn som skriker efter en arbetskraft som den inte har råd med. Där råder sparkrav och nedläggningar.

Regeringen löser inga problem om de inte slutar upp med traditionen att återanvända direktörer och politiskt tillsatta tjänstemän utan annan kompetens än partipolitisk lojalitet. Nu får den sparkade skattemedelsmissbrukande direktören för Arbetsförmedlingen specialjobb på Migrationsverket. Det är under all kritik!

Regeringen måste verkligen hata Sverige och vilja landets undergång snabbast möjligt.

“Välfärden krisar och problemet tycks inte ha någon lösning.”

Det säger bara den som av ideologiska skäl anser att det är otänkbart att stoppa invandringen, som i huvudsak är parasiterande. Det finns bara en lösning.

– Stäng gränserna och låt landet hämta sig och gå ur EU.

Asylrätten är anpassad efter gamla förhållanden när invandringen var sparsam och efterfrågades av politiskt förföljda. Asylbegreppet i FN:s flyktingkonvention skrevs ursprungligen 1951, till följd av andra världskriget, och dessa förhållanden motiverar inte dagens folkvandring som i störst del bara vill “ha det bättre”.

Idag gör omfattande folkvandringar anspråk på den för att tillvinna sig “bättre liv” på andras hårda arbete för sina “bättre livs” bekostnad och det är inte vad asylrätten är ämnad för. Dessutom är det demoraliserande och motiveringar ingen att fortsätta betala skatt. Eller arbeta. För vem?

Asylrätten måste anpassas till moderna förhållanden.

“De vedertagna definitionerna av begrepp som “flykting” och “asyl” formulerades i en annan tid, under andra villkor.”

Gunnar Skirbekk, internationellt känd norsk professor i filosofi, har i en debattartikel ventilerat viktiga insikter om den skyhöga asylinvandringen till Europa, skriver Avpixlat. Han tror inte att folkvandringen från Mellanöstern och Afrika till välfärdsländer i Europa kommer att avta. Inte heller att den utomeuropeisk massinvandringen, inflyttning av hela städer från väsenskilda kulturer med uttalad fientlig konfliktrelation till västerländska värderingar, har en chans att bidra till ett fortsatt välfärdssamhälle, utan precis tvärtom.

“Som medborgare i en modern, vetenskapsbaserad och demokratisk rättsstat, med allmänna och frikostiga välfärdssystem, måste man dela vissa attityder och värderingar. Den som vill åtnjuta välfärdsstatens fördelar måste dela de förutsättningar som krävs för att systemet ska kunna fungera: Grundläggande lojalitet och tillit, generell solidaritet som sträcker sig utöver familjen/klanen, åtskillnad mellan sekulär lagstiftning och religion, åtskillnad mellan yrkesroll och privatliv /…/ Lägg därtill att man i en modern demokrati måste kunna föra öppna och upplysta diskussioner, och att man måste kunna bedriva praktikbaserad inlärning av olika slag. Därmed krävs att man är öppen för kritiskt tänkande och vetenskapliga insikter. Kort sagt: moderna institutioner kräver kulturell modernisering. Levnadsmönster och hållningar som är funktionella i statslösa samhällen fungerar inte i moderna stater.”

Naomi Abramowicz skriver att om värderingsfrågorna ignoreras i kommer människor aldrig ha en chans att bli en del av det svenska samhället.

“Sverige är världens mest extrema land, ” säger hon – med all rätt. Det är ett land som är snabbt att undergräva demokrati och ändra lagar till förmån för invandrare men använder lagstiftning som skriven i sten när det gäller att ändra den för att freda landets befolkning.

“Även om Sverige är ytterligheternas land diskuteras det sällan i samband med integration. Trots att merparten av de 160 000 flyktingar som kommit under det senaste året härstammar från länder som Afghanistan, Syrien och Irak, vars normer är raka motsatsen till de gängse i Sverige. […] Så, vad göra? Det måste, redan från början, vara tydligt att den som vill göra sig ett hem i Sverige måste anpassa sig till svenska normer. I höstas föreslog Centerpartiet obligatorisk samhällsundervisning på samtliga asylboenden. Det är en god början. “

Lösningen är i alla fall inte, som regeringen är i full färd med, att ge efter och anpassa det svenska samhället efter muslimska värderingar och vidta apartheidåtgärder för att kunna freda kvinnor. Varför ska vi släppa in människor i vårt land som vi måste skydda oss själva från?

Det är vansinne.

Att också bara komma på tanken att låta Högsta Domstolen pröva om sharia-lagar ska införas är inte integration, det är eftergifter för att bana vägen för ett muslimskt parallellsamhälle. Det gäller äktenskapskontakt nu, men vad ska gälla härnäst?

Främmande länder lagar har ingenting att göra i Sverige. Det är en självklarhet. Att man ens överväger motsatsen är hårresande. Människor som inte vill leva efter vårt lands lagar ska flytta tillbaka. Det är inget snack om saken.

Det är alltså ingen lösning att ta hänsyn till muslimska värderingar, det är att förvandla Sverige till ett europeiskt Mellanöstern som människor kommer tvingas fly ifrån – vi också – av exakt samma skäl som i Mellanöstern. Det finns bara ett sätt och det är att stoppa den muslimska invandringen. Det är från dem som både judar och kristna flyr i Mellanöstern och här fortsätter bara förföljelsen. Det är oacceptabelt. Islamiseringen av samhället måste få ett slut. Det är enda nolltoleransen vi i nuläget behöver ha.

I samma stund vi vägrar anpassa oss efter muslimska anspråk och krav, kommer Sverige invandringen minska och bara tilldra sig den typ av invandring som det här landets befolkning kan leva med och som ger något tillbaka.

Jag vågar påstå att man kan räkna med folkuppror av imponerande proportioner i en nära framtid, om regeringen inte besinnar sig utan fortsätter gå emot vad svenska folkets intressen och egna behov. Det räcker, helt enkelt. Priset har varit fruktansvärt högt.

Patrik Lundgren menar att “politikerna inte vill ha det så här”. Det är svårt att de det.

Det är den här migrationspolitiken de för och de tvingas inte driva den, tvärtom. Att politiken slagit åt helvete fel och att medborgarna märker det, och dessutom tillhörde dem som varnade i god tid, är något regeringen på sin höjd beklagar – men bara för sina sämre utsikter att få fortsätta vanstyret efter nästa val. De är berusade av sin egen maktpsykos och övertron på sig själva som solidariska och god, när de i själva verket bara bytt föremål för sin solidaritet. De har valt bort den enda befolkning de har ansvar för och förpliktelser mot och som under tvång bekostar deras vanvett. De har antagligen inte lärt sig att aldrig bita den hand som föder.

Makt är att ha människoliv i sina händer och det skaffar de sig i invasioner. Det är inte godhet, det är hybris.

De begråter inte alla de allt fattigare svenska fattigpensionärerna som till följd av massinvandringens miljardrullning letar i sopor och pantar tomglas. Inte heller har de något medlidande med alla mördade och våldtagna kvinnor som inte längre vågar gå ut på kvällarna, eller sörjer över att svenska barn får skolorna nedbrända och inte längre har studiero. Hela landet brinner och utsätts för allt hänsynslösare våldsvågor.

“Höjer vi skatten igen får vi så klart få några hundralappar färre i plån­boken. Men det är också det enda sättet att finansiera vården, polisen och skolan. Vi får den välfärd vi betalar för. Så länge vi inte höjer skatten kommer det att fortsätta vara som det är i dag. Tills dess får vi hoppas att vi inte insjuknar, utsätts för brott eller blir gamla.”

Nej, det är inte enda sättet att finansiera välfärden. Det är sämsta sättet.

Enda sättet att rädda välfärden är att sluta försörja andra länder medborgare och någon gång börja ta ansvar för det enda land med vars befolkning de har i uppdrag att försäkra säkerhet, arbete, anständig tillvaro och bostäder.

Invandringen kommer upphöra, och återvandringen påbörjas i stor skala, så snart regeringen drar åt svångremmen för människor som inte hör hemma här eller saknar relevanta, genuina skyddsskäl.

Alla bidrag ska upphöra och kriminella ska utvisas – utan hänsyn till vilka ödens om väntar dem, för de har själva ansvar för sin handlingar och val. Inte vi. De fick en chans men tog den inte.

That´s it.

Forskare: Stoppa asylrätten