Vad är det som Sverige, med sina unika välfärdssatsningar och vällovliga ambitioner att överallt i samhället förverkliga en demokratisk värdegrund, har missat att erbjuda de ungdomar som har hamnat i radikaliseringens strömvirvel? Hur kommer det sig att unga människor, födda och uppvuxna i Sverige, lockas av militanta, religiösa förband vilkas brutalitet skördat hundratusentals offer runtom i världen?

Är det utanförskap och marginalisering som förvandlar människor till blodtörstiga, brutala extremister? Är det sökandet efter inre identitet? Längtan efter spänning, villkorslöst våld och vidlyftig sexualitet som krigsfältet kan erbjuda? Längtan efter ett värdesystem som besvarar frågor om meningen med livet? Drivs de av hat mot kolonialism, imperialism, individualism och kommersialism? Eller är det kärleken till skaparen? Handlar det helt enkelt om behovet att ingå i en större gemenskap som religioner erbjuder?