På denna ledarsida har vi vid ett flertal tillfällen förordat att historiskt viktiga miljöer som hotas av rivningar ska bevaras och helst hållas tillgängliga för göteborgarna. Det har handlat om innergårdshus i Haga eller Östra Nordstan, vanvårdade kåkar på Bangatan och nu senast gammal sjukhusbebyggelse vid Sahlgrenska som hotas av helt onödiga rivningar.

Göteborg berövades många vackra, viktiga och omtyckta miljöer under 1900-talet. I långt mycket större utsträckning än exempelvis Stockholm. Det misstaget är svårare att begå idag, då färre miljöer finns som faktiskt kan skövlas. Men det innebär knappast att misstagen inte återupprepas, det händer oroväckande ofta.

Samtidigt har vi på denna ledarsida länge förordat mer bebyggelse i centrala Göteborg, en ökning av befolkningstätheten samt en generellt mer levande och fungerande stadsmiljö som idag, tyvärr, lämnar mycket att önska.

Det är i skärningspunkten mellan dessa två perspektiv som diskussionen om Skanstorget befinner sig. Sedan 1940-talet har torget haft en rätt oklar funktion. De senaste decennierna har det varit en mörk och trist parkering mellan Haga och Linnéstaden. Stadens politiker har länge varit öppna för bebyggelse i någon form på och i anslutning till torget.

De tre förslag som lades fram i en tävling är rätt lika varandra och föreslår samtliga att ytan exploateras, i ett av förslagen försvinner torget nästan helt, i ett bevaras rätt mycket av sidan mot Haga. Kritikerna mot att det överhuvudtaget ska byggas på Skanstorget har ställt sig bakom ett helt annat förslag ”Ett bebyggt Skanstorget kan aldrig återskapas”. Bakom förslaget står bland andra Skanstorgets strategigrupp.

Kritikerna mot bebyggelseförslaget har även kritiserat själva omröstningen. Där har de en poäng. Den var inte särskilt väl utformad. Medborgarna fick ta ställning till tre rätt likartade alternativ. Ingen möjlighet att faktiskt rösta på ett förslag som innebär noll byggnader. Den typen av omröstningar gör knappast lokaldemokratin någon tjänst. Snarare spär det på missnöjet, på samma sätt som folkomröstningen om vägtullarna gjorde.

Men de har fel i sakfrågan. Skanstorget bör leva upp som torg med faktiska verksamheter som affärer och restauranger. Avståndet mellan de befintliga husen mot Haga, Linnéstan och på andra sidan Sprängkullsgatan är såpass stort att själva torget, även om det vore tömt på bilar, knappast skulle få någon meningsfull verksamhet - vilket ju kritikerna mot bebyggelsen önskar. Skanstorget är stort och skulle, om det inte alls bebyggs vara tomt och svårt att underhålla. En sådan öde yta gör ingen glad, siktlinje upp till Skansen eller inte.

Här har kritikerna mot byggförslagen ett pedagogiskt problem. Deras alternativ misslyckas med att förklara hur de faktiskt bevarar en oersättlig miljö eller skapar något nytt och värdefullt. Dessutom, var höll de hus alla de år sedan 1941 efter att Saluhallen på torget revs?

Strävan efter bevarande av historiska miljöer måste jämkas med stadens utvecklingsmöjligheter. Här måste gå att finna en vettig kompromisslösning som både skapar mer stadsmiljö för boende och verksamheter, samtidigt som delar av torget förblir som heloffentlig plats.

Båda sidor strävar egentligen efter något rätt likartat: Fungerande och trivsamma offentliga miljöer. De som vill se bebyggelse gör det med insikten att en så stor plats som Skanstorget behöver inramas av byggnader som faktiskt innehåller verksamheter. Samtidigt vill de som önskar se ett bevarande av ett obebyggt Skanstorget se att något händer där - de är ju inte heller nöjda med parkeringsplatsen.

Ett slutgiltigt förslag måste gå båda sidor till mötes: Bevara en del av torget, bebygg resten på ett sätt som harmoniserar med omgivningens arkitektur och stadsmiljö. Det är, som arkitekten Fredrik Rosenhall skrev om debatten, synd att ”grupper som är positiva till stadsliv och diversifiering ligger i luven på varandra”. Låt inte det här bli ännu en segdragen göteborgsdebatt utan lösning i sikte.