Många kvinnor som väljer bort barn får höra att de kommer att ångra sig när den biologiska klockan börjar ticka.

”Är det din biologiska klocka som tickar?”

”Nu rycker det väl i livmodern?”

”Det är bara en tidsfråga innan bebisfebern drabbar även dig.”

”Det är moderinstinkten som talar.”

Alla kvinnor i fertil ålder har nog någon gång fått höra något i stil med uttalandena ovan. Det finns en utbredd övertygelse om att barnlängtan är en biologisk drift som ligger inbäddad i alla som har ett par fungerande äggstockar och en livmoder. En drift som bara väntar på att vakna till liv och slå till med full kraft.

Men är det verkligen en biologisk drift?

I så fall skulle alla känna den, men i dag finns det många personer som väljer att leva utan barn. Det finns till och med communities, facebookgrupper och poddar tillägnade ämnet. Anledningarna till att de inte ynglat av sig kan variera. Vissa menar att ett barn inte passar in i hur de vill leva sina liv, andra menar att de helt enkelt aldrig känt av den där driften som folk pratar om.

– Att inte känna lust att skaffa barn är inget onormalt i sig. Det finns en variation hos alla människor för alla möjliga egenskaper, så det är klart att det finns skillnader även där, säger Jessica Abbott, evolutionsbiolog och lektor vid Lunds universitet.

Sexdrift och barnlängtan

Jessica Abbott förklarar att det är svårt att särskilja effekten av gener och miljö när det kommer till människor. Men faktum är att forskning tycks peka på att den där biologiska barnskaffar-driften inte finns. Den behövs nämligen inte, eftersom vi har vår sexdrift, förklarar Abbott. Den ser till att vi för våra gener vidare och på så sätt säkerställa artens överlevnad: Vår sexdrift.

– Jag tror att man ska se det som att det framför allt är sexdriftens förtjänst. Det behövs ingen stark drift att vilja ha barn om man ändå har sexdriften som får en att föra generna vidare.

Det finns arkeologiska fynd som tyder på att vi människor förstått sambandet mellan sex och graviditet ganska länge, och gjort mer eller mindre lyckade försök att förhindra det sistnämnda. Pessar och kondomer av djurhud, sex under amning och olika dekokter och salvor som ska sätta P för eventuell tillökning.

LÄS OCKSÅ: Så förändras din hjärna när du blir gravid

– Eftersom människan är intelligent kan man förutsätta att man vetat om sambandet rätt länge, men man har inte haft samma möjligheter att skydda sig mot oönskade graviditeter, säger Jessica Abbott.

Först på 1800-talet började man tillverka kondomer i gummi, men det tog lång tid innan stigmat kring att använda dem försvann. Det första p-pillret kom inte till Sverige förrän på slutet av 50-talet och skrevs då enbart ut till de som hade problem med svår mensvärk. I dag finns det en uppsjö av olika p-medel och metoder för den som inte känner att ett barn passar in i ens liv.

– I dag kan vi alltså frikoppla sexdriften och viljan att skaffa barn, på ett sätt man inte kunde tidigare.

Patriarkatet och längtan efter att ta hand om något

Så var kommer den där bebisfebern in i bilden då? För även om det inte tycks vara djupt rotad biologiskt råder det ingen tvekan om att folk faktiskt drabbas av den så kallade bebisfebern. En del redan i puberteten, andra när de är i 30-årsåldern.

Det finns inte så mycket forskning om det här, men ser man till de studier som bedrivits verkar det som att barnlängtan till stor del är kulturellt och socialt betingat.

– Många, både män och kvinnor, vill ha barn för att ha något att ta hand om och föra vidare något som ser ut som dem, säger Jessica Abbott.

I en forskningsrapport från 2012 kom forskare från psykologiska institutionen vid Kansas State University fram till att fenomenet kan drabba både män och kvinnor, även om kvinnor är överrepresenterade.

Makarna Sandra L. Brase och Gary L. Brase som tillsammans ledde studierna kom också fram till att bebisfebern verkar styras av tre faktorer: positiv exponering, negativ exponering och kompromiss. De som hade positiva erfarenheter av att umgås med bebisar och var mer villiga kompromissa bort tid, pengar, karriär och intressen till förmån för att ta hand om barn var också mer benägna att drabbas av bebisfeber.

Här vill Jessica Abbott nyansera det hela lite, hon menar att det förmodligen är en kombination av social erfarenhet och genetiska effekt som styr:

– Växer man upp i en stor familj har man förmodligen mer positiva erfarenheter av bebisar jämfört med någon som växer upp som enda barnet, men det kan också vara som så att man har ärvt gener för högre fertilitet eller större barnlängtan.

Modersinstinkt kommer när barnet är på väg

Men varför drabbas kvinnor oftare? Ur ett sociologiskt perspektiv kan detta delvis förklaras av hur styrd man är av könsnormer. Alltså: Det finns en föreställning om att kvinnor, till skillnad från män, har en medfödd modersinstinkt och av naturen är omhändertagande. Detta speglas i hur kvinnor bemöts och behandlas. De som inte lever upp till föreställning ses som onormala, vilket i sin tur gör att många upprätthåller föreställningen för att passa in i normen. De skaffar barn fast att de inte känner suget.

LÄS OCKSÅ: Läkarna till mamman: Välj ett barn som får leva

Och så var det biten med moderinstinkt. Om den inte finns, hur överlever då människosläktet? Det som vi kallar för modersinstinkt är inte medfött hos kvinnor. Under graviditeten förändras hjärnan hos den blivande mamman, för att förbereda henne på att ta hand om barnet.

Man kan säga att blivande mödrar programmeras för att reagera på stimuli från barnet efter födseln, genom frisättning av lyckohormonet oxytocin och dopamin. Men den här biologiska responsen är inte exklusiv för biologiska mödrar. Frisättningen av oxytocin i närheten av en bebis förekommer även hos adoptivföräldrar, oavsett kön.

Med andra ord: Även om man inte känner sig barnkär av naturen brukar det lösa sig om man får barn.