Generacija Subotičana koja je bila mlada 1958. godine, nije imala iza sebe „dobra stara vremena“. Koliko današnjoj omladini sede na glavi sa pričama o mitskim vremenima samoupravnog socijalizma, toliko i još više, mlad čovek onog vremena imao je da sluša o teškom životu svojih roditelja i nenarodnim režimima kroz koje je društvo prolazilo na putu do idealnog poretka.

Nije ni ta pedesetosma bila godina izobilja ali je bila bolja od one prethodne, i one pre nje…Godine posle Drugog svetskog rata pa do početka devedesetih, bile su najduži period u istoriji Evrope bez menjanja granica. Godine i decenije stalnog napretka učinile su da mnogi poveruju kako i budućnost ima da bude takva i nikako drugačije.

Ima tu još jedna stvar. Mladi ljudi su po prvi put mogli da budu svet za sebe, sa legitimim pravom da u tim svojim godinama imaju određene prohteve, da o njima govore i da ih sprovode. Govorimo o pravima da se razlikuju od starijih po modi, muzici i načinu zabavljanja i provođenja slobodnog vremena.

U Subotičkim novinama iz 1958. kao nikad pre, neke od tih tema izborile su se za prostor na stranicama ovog lista. Prelistajmo sad i ovde, šta je još bilo te 58′

Prvi televizijski program u gradu, u izlogu prodavnice “Tehnika” na Korzou.

Subotička omladina se naviše skuplja u plesnim dvoranama. “Subotičke” pišu da je najbolje u Mladosti (u Harambašićevoj).

„Dobra muzika, sala je lepo dekorisana, a organizatori plesa uvek traže načina da zabave plesače.“

Međutim, teško je bilo, kao i danas, zadovoljiti u potpunosti one koji često izlaze, te tako znaju repertoar orkestara i u gimnaziji i u “Partizanu”, pa i u Alesandrovu. Ostalo je zabeleženo da orkestar u “Partizanu” pretežno svira Kalipso, Mambo, Rumbu i ostale južnoameričke igre. Ono što će se čuti na svakom plesu to leto, jeste “Volare” Domenika Modunja. Osim na repertoar, ima pritužbi i na gužve tokom zimskih meseci, na ventilaciju, preterivanje sa parfemima…a bogami i povremene tuče, što je uvek bilo neizbežno kada su na jednom mestu devojke i tipovi.

Po mišljenju poznavalaca kafanskih prilika, najbolja je kafana “Spartak” koja je u novim prostorijama. Ako tražite miran kutak te 1958. to je kafana “Elza”.

Ispred „Spartaka“ na Trgu Slobode

“Subotičke” prenose i dnevnik jedne sedamnaestogodišnjakinje. Sve se na toj stranici vrti oko tipova i oko nekakve šetnje korzom i pored Majmun placa. Tu su uglavnom imena momaka kojima se ova curica javila, od onih koji su sedeli na šipki. Neki su se čak muvali sve vreme u njenoj blizini ali se ni jedan nije usudio da joj priđe. Jedan od njih je srećnik koji ima najveće šanse, njemu se pominje ime, a u subotu na plesu imaće novu priliku…

Te godine, izgrađen je novi podvožnjak i i put do fabrike “Partizan” pa je taj deo grada sada najlepši, pišu novine.

Počinje da se gradi Radijalac.

Karikatura starog podvožnjaka

U Subotici je gostovao “College society jazz” orkestar iz Milana. Deo publike, pa i izveštač, nakon koncerta su ostali pomalo zbunjeni. Izgleda da u svetu pojam Džez ne predstavlja više samo muziku lakih nota. Ono što je do sada bilo ime muzike za ples, sada je malo komplikovanija forma sa mnogo više improvizacija.

„U tom takozvanom diksilend sastavu nema uobičajenih “linija” saksafona na koje smo navikli. Svaki instrument je solist iako istovremeno svira sa ostalima. Svi kao da sviraju neku vrstu improvizacije …Kao da se svi takmiče ko će koga nadjačati ( u crnačkim četvrtima je bilo takvih “nadsviravanja” dvaju grupa), bio je potreban izvesni napor izdržati preforsirane tonove duvača…“

Muzika se menja. Te 1958. rock’n’roll je samo jedan od plesnih stilova u bašti Lloyda. U narednim decenijama taj pojam će prevazići okvire jednog muzičkog žanra i postati mnogo više.

Ali, tada će biti mlad neko drugi.

--- reklama ---

--- reklama ---