Taloussanomat kertoi alustavia tietoja syntyvyyden laskun uusista paineista eläkejärjestelmälle. Miten eläkepommi estetään, asiantuntijat vastaavat.

Syntyvyyden lasku alkaa vähitellen vaikuttaa eläkkeisiin, ja ilmiöön on syytä alkaa varautua hyvissä ajoin. Vaikutus näkyy 2050-luvulta, kun aiemmin ennustettua rajummin vähenevä väestö alkaa koetella eläkejärjestelmän kantokykyä.

Tieto syntyvyyden uusista eläkevaikutuksista on Eläketurvakeskuksen (Etk) vielä julkaisemattomissa laskelmissa, joista saadaan tarkempaa tietoa ensi viikolla Etk:n julkaistessa uuden raportin aiheesta.

– Vaikutus tulee vasta kauempana, koska se näkyy vasta, kun nyt syntyneet ja lähitulevaisuudessa syntyvät ovat aikuisia, Työeläkevakuuttajien Telan toimitusjohtaja Suvi-Anne Siimes sanoo.

– Syntyvyyden aleneminen on työikäisen väestömäärän muutoksen kautta haaste eläkkeiden rahoitukselle.

Kun haaste on aiempaa isompi, milloin eläkejärjestelmän uudistamisesta on alettava keskustella – jo vaaleissa ja tulevana hallituskautena? Ja ennen kaikkea, millä keinoilla 30–40-vuotiaiden – tai vastasyntyneiden – eläkkeet turvataan?

Vakuutusmaksutulosta siirtyy eläkerahastoihin suurin piirtein yksi jokaista seitsemää eläke-euroa kohden. Siimes sanoo, että nykyisten 30-40-vuotiaiden – tulevien suuren sukupolvien – asiallisen eläketason turvaaminen, on tärkeä tavoite.

– Meidän pitäisi uskaltaa harkita nuorten ikäluokkien eläkkeiden lisärahastointia.

– Ikääntyvän väestön ilmiö tekee sen, että poliitikkojen paineet kasvavat, mutta sitä enemmän kansalaisten pitää uskaltaa heiltä vaatia epäsuosittujakin päätöksiä, Siimes sanoo.

Hyvinvointiyhteiskunnasta ja eläkkeistä juuri kirjan kirjoittanut tulevaisuustutkija, FCG:n tutkimusjohtaja Mika Aaltonen patistaa myöskin vaalitilaisuuksia kiertäviä poliitikkoja eläkekeskusteluun.

– Pitäisi keskustella jatkuvasti siitä, että miten tulevaisuuden yhteiskunta järjestetään aidosti demokraattisella tavalla. Vaaleissa sote ja siitä selviytyminen – ei poliittisena vaan hyvinvointikysymyksenä – on iso kysymys, mutta vielä isompi on eläkejärjestelmän tulevaisuus. Ne liittyvät yhteen ja kertovat, keitä olemme suomalaisina.

Keinovalikoima eläkejärjestelmän hallinnassa on tunnettu, mutta sen ’paremmuusjärjestystä’ voi pohtia. Lista ’helpoimmasta vaikeimpaan’ – vaikkei mikään eläkemuutos helppoa ole – voisi näyttää tältä:

1. Eläkeiän nosto -> 2. eläkemaksujen nosto -> 3. työperäinen maahanmuutto -> 4. eläkkeiden leikkaaminen -> 5. syntyvyyden kasvattaminen.

– 5 vaikein ja 3 sen jälkeen. Ovat asioita, joille voimme tehdä aika vähän. Kolme realistista keinoa, niistä poliittisesti helpoimpia ovat 1 ja 2. Poliittisesti vaikein on 4, Aaltonen sanoo.

Siimes torjuu eläkkeiden leikkaamisen ehdottomasti ja on myös täysin samaa mieltä syntyvyydestä.

– Hautaan asti vastustan itse eläkkeiden – siis ansaittujen – leikkaamista. Meillä joko on omaisuudensuoja tai ei ole. Nuorten ikäpolven kannattaa ajatella sitäkin, että jos lähdemme maksussa olevia eläkkeitä leikkaamaan, meillä olisi kaukaisemmassa tulevaisuudessa selvästi enemmän eläkeläisköyhyyttä kuin nyt.

– Nuorten ja keski-ikäisten elämä on vapaampaa, jos vanhusten toimeentulo ei suoraan kaadu nuorempien harteille.

Tulevaisuuden suuri haaste on 30–40-vuotiaiden – ja heitä nuorempien – eläkkeiden turvaaminen.­

Yleinen arvio, myös Etk:n on, että syntyvyyden laskema väestöpohja alkaa eittämättä nostaa työeläkemaksuja. Vuosisadan puolivälissä nousupaine kasvaa yhteen prosenttiyksikköön. Etlan tutkijat arvioivat että niin tapahtuu jo aiemmin.

– Jos emme nosta eläkemaksuja, joudumme tekemään jotain muuta, Siimes sanoo.

Tarvitaanko vielä isompia korotuksia alhaisen syntyvyyden takia, on auki. Siimes ei usko, että maksuille voidaan teoreettisesti asettaa tiettyä kattoa, mutta toisaalta maksuilla on rajansakin: jossain kohtaa rahoituspainetta on aina korjattava jollain muulla työkalulla.

Työeläkemaksun ja muiden sivukulujen kipukynnys riippuu viime kädessä tietyn tuotannon kysynnästä ja hintakilpailukyvystä.

Tänä vuonna työntekijän keskimääräinen työeläkevakuutusmaksu on 24,4 prosenttia palkasta, työnantajan osuus siitä on 17,35 prosenttia.

Syntyvyys herran hallussa

– Syntyvyyden laittaisin viimeiseksi, koska siitä kaikkein vähiten tiedämme, millä keinoilla sitä voi nostaa. Se on vähän herran hallussa, vaikka ympäristöön, erityisesti työn ja perheen yhteensovittamiseen, voidaan tehdä parannuksia, Siimes sanoo.

Etk:n mukaan vuonna 2017 syntyneen elinajanodote on 81,5 vuotta. Vuoteen 2085 mennessä se on jo lähes 91 vuotta.

– Jotenkin pitää pitää huolta, että eliniän pitenemisestä riittävä osa käytetään työurien jatkamiseen. Mutta se on toinen kysymys, tarvitseeko 65-vuotiaana tehdä täyspäiväistä viikkoa vai riittääkö vähemmän. En ajattele, että voimme pistää jonkun absoluuttisen katon eläkeiälle.

Muuttoliikettä, mutta vääränlaista

Nettomaahanmuuton kasvattaminen on sen sijaan tehokas ja syntyvyyttä nopeampi tapa vaikuttaa työikäisten määrään, mutta siinäkin on vaikeutensa.

– Tarvitsemme aktiivista väestöpolitiikkaa, työperäistä maahanmuuttoa. Mutta siitä puhutaan vähemmän, että onko Suomi houkutteleva paikka osaajille. Jo nyt on tilanne, että meiltä muuttaa pois koulutetumpaa porukkaa kuin tänne tuleva, Siimes huomauttaa.

Ja lisäkeinoja listalle..

Listaa voisi vielä jatkaa muilla yleisillä, eläkerahoitukseen liittyvillä, talouspolitiikan tavoitteilla tai pohdinnoilla: Miten nostaa työllisyysastetta, yhdistääkö kunnallinen ja yksityinen työeläkejärjestelmä, entä henkilökohtainen eläkesijoittaminen.

Ruotsilla on käytössä kahden pilarin järjestelmä, joka koostuu sekä ansio- että maksuperusteisesta osasta. Sillä taataan kaikille sama peruseläke, esimerkiksi 1 500 euroa kuussa. Maksuperusteinen osa, josta palkansaaja kantaa osittaisen vastuun, tarjoaa mahdollisen lisän peruseläkkeeseen, Aaltonen kertoo.

– Minä en ole pitänyt hyvänä mallia, jossa osassa eläkesijoituksia ihmiset itse kantavat riskin. Nykyisessä mallissa kannamme yhteisesti koko riskin, myös väestörakenteeseen liittyvän, Siimes sanoo.