Psykiatrisen vankisairaalan Vantaan yksikön ylilääkäri Alo Jüriloo käyttäisi mieluummin vankisairaalan koulutetun henkilökunnan resursseja toistuvasti vakaviin väkivalta- ja seksuaalirikoksiin syyllistyneiden vankien uusimisriskin arvioimiseen. Kuva: Haavisto Seppo

Murhasta tuomittujen elinkautisvankien laajoista oikeuspsykiatrisista riskiarvioista kannattaisi luopua, katsoo Psykiatrisen vankisairaalan Vantaan yksikön ylilääkäri Alo Jüriloo.

Suomessa elinkautisvangeille tehdään yleensä viimeistään heidän rangaistuksensa loppuvaiheessa vankisairaalassa perusteellinen riskiarvio, jossa selvitetään, onko heidän uusintariskinsä suuri, keskitasoa vai pieni.

Perusteellisen arvion sijaan Jüriloo haluaisi tilalle suppeamman arvion, jonka voisi toteuttaa lautakuntakäsittelyn yhteydessä.

Jüriloon mukaan nykyisillä riskiarvioilla on käytännössä ollut vain hyvin vähän vaikutusta siihen, milloin elinkautisvanki pääsee vapauteen.

– Hovioikeus on painottanut enemmän tuomion pituutta, hän sanoo.

Jüriloon mielestä kaikille elinkautisvangeille ei kannattaisikaan tehdä laajoja riskiarvioita, sillä ryhmänä elinkautisvankien on toistuvasti osoitettu syyllistyvän uusiin vakaviin väkivaltarikoksiin vain harvoin.

Yksittäisillä elinkautisvangeilla uusimisriski voi kuitenkin olla suuri.

Kymmenien vuosittaisten elinkautisvankien vaarallisuusarvioiden sijaan Jüriloo käyttäisi Psykiatrisen vankisairaalan koulutetun henkilökunnan resursseja mieluummin toistuvasti vakaviin väkivalta- ja seksuaalirikoksiin syyllistyneiden vankien uusimisriskin arvioimiseen.

Tässä arviossa pitäisi tunnistaa erilaisia uusimiseen vaikuttavia riskitekijöitä kuten psykopatia. Se on yksi tärkeimmistä vakavan rikoksen uusimisen riskitekijöistä.

Psykopatia on pysyvä persoonallisuuden häiriö. Sitä sairastavat henkilöt ovat psykopaatteja eli kylmähermoisia, empatiakyvyttömiä ja itsekeskeisiä ihmisiä, jotka eivät ahdistu uhrin kärsimyksistä, vaan saattavat jopa nauttia siitä.

Psykopatia-arvioiden laatimisen eli psykopaattien tunnistamisen lisäksi Alo Jüriloo kehittäisi myös tämän vankiaineksen hoitoa.

Hänen mielestään psykopaatteja pitäisi seurata ja tukea lääketieteellisin hoitokeinoin vielä pari kolme vuotta vankilasta vapautumisensa jälkeen.

Nyt tällaista järjestelmää ei ole, vaan suuren uusimisriskin vangit vapautetaan vastaavalla tavalla kuin pienen uusimisriskin vangit.