Până și haterii, care s-au încăpățânat să susțină că victoria zdrobitoare la Serena Williams a fost o întâmplare, sunt cu falca blocată: Simona a mai dat o probă din tenisul ei minune, ca de pe altă lume, și în partida cu periculoasa Agnieszka Radwanska. După ce ne facem cruce, ca Simona, după ce țipăm prin casă, deschidem o șampanie și ne sunăm prietenii, merită să vedem din ce e făcută minunea.

Mai întâi: românca Simona Halep este în acest moment jucătoarea cu cea mai rapidă deplasare pe teren din lume. Ajunge la minge atât de devreme încât poate să facă orice cu ea: s-o lovească din față și din urcare, trimițând-o imparabil în lung de linie după schimburi tari în cros sau să pună o scurtă, cum a făcut, în premieră, cu Radwanska.

Jocul ei e de o agresivitate totală, practic nu mai are lovituri „de umplutură”, fiecare minge e țintită.

Simona joacă punctul cu gândul doar la acel punct, nu la set, la meci, la finală, la Singapore, la pălăria de bani care o așteaptă. Are o relaxare concentrată, indiferentă la scor, care îi permite să digere pe loc greșelile.

Când face o dublă greșeală, gândul ei e deja la asul pe care îl va servi imediat. Cele două-trei mingi ușoare, din apropierea fileului, pe care le-a greșit, au fost urmate fără întârziere de atacuri câștigătoare, executate fără umbră de teamă.

Nu-mi amintesc când am văzut în tenisul mondial o asemenea îmbunătățire dramatică a unei lovituri într-un timp atât de scurt. În cele trei luni scurse de la Wimbledon, Simona a intrat în posesia unui alt serviciu, o armă, atât al doilea, cât și primul. A devenit amintire vremea în care era atacată dureros pe propriul serviciu de o Cibulkova sau Sharapova.

Punch-ul, explozia în un-doiurile Simonei din meciul cu Radwanska m-a făcut să mă gândesc la un meci de box între un semigreu și o pană.

Încrederea în sine a Simonei Halep este în acest moment uriașă. Cum se spune în tenis, e „în zonă„.

Mâine, cu siguranță, nu se va repeta meciul din grupă. Serena e acum pățită, n-o să se mai repeadă la „bum-bum” cu Simona, va face apel la toată experiența ei de superjucătoare.

Deși americanca nu e în cea mai bună formă – cuWozniacki a avut noroc, ar fi putut la fel de bine să piardă – cred că Simona, după ce a luat-o cu ea mai departe în poveste prin setul câștigat la Ana IvanoviÄ‡, o va trage în sus în finală, o va obliga să dea tot ce poate ca să vedem un meci mare al istoriei tenisului.

P.S.

Mulți m-au întrebat dacă mi-am schimbat părerea despre colaborarea dintre antrenorul Fisette și Simona. Nu, faptul că dl. Fisette ne spune că a achiziționat un soft „magic” pentru mari jucătoare, mă face să zâmbesc. În schimb, pot să presupun că prezența pe banca tehnică a românului Daniel „Brică” Dobre, un antrenor de mare valoare, care poate insufla o încredere deosebită jucătoarei (Dobre a pregătit-o pe Alexandra Dulgheru când câștiga turneul WTA de la Varșovia), își are rolul ei în bucuria pe care o trăim acum.