„Pentru mine ce este îngrijorător în legătură cu România este că există un număr mare de elevi care nu dobândesc abilități de bază. Sunt elevi care nu au nici măcar o înțelegere minimă atunci când vine vorba despre matematică, științe, citire în limba română. Un copil de 15 ani, care dă testul PISA, ar trebui să fie capabil să rezolve o problemă de matematică atunci când i se dau toate informațiile.

Un exemplu de astfel de problemă ar fi următorul: Eu plătesc 3.000 de dolari pentru un bilet de avion între SUA și România, cursul de schimb dolar euro este atât, câți euro am dat pe bilet? Acesta nu mi se pare o problemă dificilă pentru un copil de 15 ani, dar 42% din elevii români de 15 ani nu pot rezolva o astfel de problemă”, spune, într-un interviu pentru Republica.ro, profesorul Eric Hanushek, membru al Institutului Hoover din cadrul Universității Stanford și membru al Academiei Americane de Cercetare în Educație.

În lucrările sale, Hanushek a demonstrat că există o strânsă legătură între calitatea educație și creșterea economică a unei țări. Iar calitatea educației este influențată, spune el, în cea mai mare măsură, de calitatea profesorilor.



„Există o rezistență în România în a concedia profesori sau a-i muta în alte posturi. Trebuie să îi concediezi pe profesorii proști sau să îi scoți de la clasă și să le dai alte sarcini. Dacă România nu este dispusă să își schimbe școlile și, în mod special, nu e dispusă să schimbe calitatea profesorilor, acest lucru se va vedea în economie. România nu va vedea beneficiile de care s-au bucurat, de-a lungul istoriei, economiile care și-au îmbunătățit școlile. Rata creșterii economice este strâns legată de calitatea forței de muncă și asta fac școlile: pregătesc viitoarea forță de muncă”, avertizează profesorul.

Eric Hanushek s-a aflat la începutul lunii în România, unde a vorbit în cadrul Romanian Business Leaders Summit, despre efectele pozitive pe care le are asupra economiei îmbunătățirea sistemului de educație.

Cât timp ar trebui să stea, în opinia dvs., un copil, într-o zi, la școală?

Nu sunt sigur. Depinde de ceea ce face la școală. Dacă este o școală bună, probabil mai mult timp înseamnă că învață mai mult, dacă nu este o școală bună, mai mult timp petrecut acolo ar putea fi o pierdere. Este important câți ani stau copiii în școală. România stă destul de bine la numărul de ani de școlarizare, dar se descurcă mai puțin bine la a se asigura că elevii învață ceva cât timp stau în școală.

Ce părere aveți despre calitatea educației din România, în comparație cu alte țări europene? Există semnale îngrijorătoare care vin dinspre România?

Da. Pentru mine ce este îngrijorător în legătură cu România este că există un număr mare de elevi care nu dobândesc abilități de bază. Sunt elevi care nu au nici măcar o înțelegere minimă atunci când vine vorba despre matematică, științe, citire în limba română.

Un copil de 15 ani, care dă testul PISA, ar trebui să fie capabil să rezolve o problemă de matematică atunci când i se dau toate informațiile. Un exemplu de astfel de problemă ar fi următorul: Eu plătesc 3.000 de dolari pentru un bilet de avion între SUA și România, cursul de schimb dolar euro este atât, câți euro am dat pe bilet? Acesta nu mi se pare o problemă dificilă pentru un copil de 15 ani, dar 42% din elevii români de 15 ani nu pot rezolva o astfel de problemă. Iar acest lucru este foarte diferit față de restul Europei, față de multe țări din UE.

Singura țară din UE unde se întâmplă același lucru este Bulgaria, dar dacă mă uit la Estonia sau Olanda sau Finlanda, doar 10% dintre elevii lor de 15 ani nu pot rezolva această problemă. Deci România este la distanță față de țări cu un sistem puternic de educație. Există o corelație puternică între calitatea educației și creșterea economică, iar viitorul României depinde de competiția cu alte țări.

Ce ar trebui să știe un absolvent de liceu după 12 ani de școală?

Cred că abilitățile pe care elevii ar trebui să le aibă în ceea ce privește matematica, științele, capacitatea de a extrage informațiile dintr-un text sunt destul de bine înțelese. Standardele sunt bine definite, atât în România, cât și pe cuprinsul Europei. Simplul fapt că ai standarde nu îi face însă pe copii să învețe astfel încât să se ridice la standarde. Iar problema pe care tocmai v-am dat-o indică faptul că o parte mare a elevilor români nu învață, de fapt, ceea ce ar trebui să învețe conform standardelor.

În lucrările dvs., vorbiți despre felul în care calitatea profesorilor influențează calitatea educației.

Calitatea profesorilor reprezintă cel mai important element care influențează performanțele elevilor, există dovezi în acest sens. Trebuie să spun că părinții au, de asemenea, un rol important, părinții furnizează mult background. Iar acest lucru este o provocare în unele părți din România, faptul că părinții nu sunt pregătiți să își ajute prea mult copiii. Noi nu putem să îi schimbăm pe părinți, dar putem defini felul în care arată școlile. Din dovezile obținute în SUA, dar și în alte țări rezultă faptul că profesorii sunt capabili să corecteze neajunsurile cu care copiii vin din mediul lor familial.

Directorii știu care sunt profesorii buni, ceilalți profesori știu care sunt profesorii buni, părinții știu care sunt profesorii buni. Și femeile de serviciu știu care sunt profesorii buni. Problema este că nu folosim aceste informații pentru a lua decizii.

Ce poți face în așa fel încât să te asiguri că ai profesori buni în școli?

Este dificil, pentru că nu avem o descriere exactă a ceea ce înseamnă să fii un profesor bun. Știm că experiența nu este un indicator al calității unui profesor. Nu știm dacă mai mulți ani de studiu îl vor transforma într-un profesor mai bun. Este greu să definești caracteristicile pe care ar trebui să le aibă backgroundul unui profesor. Însă un profesor bun este ușor de recunoscut.

Directorii știu care sunt profesorii buni, ceilalți profesori știu care sunt profesorii buni, părinții știu care sunt profesorii buni. La Summitul Romanian Business Leaders de la București, în timpul Galei Premiilor Merito pentru primii 10 profesori din România, una dintre profesoare a urcat pe scenă cu o straiță care i-a fost dăruită de femeia de serviciu.

Și femeile de serviciu știu care sunt profesorii buni. Problema este că nu folosim aceste informații pentru a lua decizii. Le permitem profesorilor slabi să stea în clase și nu ne asigurăm că îi păstrăm pe profesorii buni. Profesorii Merito sunt foarte buni, dar poate că sunt profesori tineri foarte buni, care ar fi ajuns și ei profesori Merito, dar au decis să renunțe să mai predea și și-au găsit alte slujbe. Școlile trebuie să îi răsplătească pe profesorii buni și să se asigure că rămân în sistemul de învățământ.

Un alt lucru important, cel mai important, de fapt, este evaluarea constantă, prin testare, a lucrurilor pe care le învață copii. Trebuie să știm dacă copiii învață mult sau puțin pentru că pe noi acest lucru ne interesează. Astfel de evaluări te ajută să îți dai seama cât de bune sunt școlile. Altă modalitate de a impulsiona școlile este să le permiți părinților să aibă un cuvânt mai greu de spus în legătură cu școala la care ar trebui să își dea copiii. Dacă un copil are un profesor prost, părinții trebuie să îl poată muta la altă școală. Dacă școlile încep să își piardă elevii, își dau seama că ar trebui să facă ceva în legătură cu calitatea profesorilor. Acest lucru îi stimulează pe directori să ia decizii care să crească calitatea educației.

Care sunt riscurile pe care le-ar putea avea de înfruntat România din cauza unui sistem de educație neperformant?

Calitatea învățării are un impact dramatic asupra economiei. Este o legătură extrem de strânsă între ceea ce știu eleviii, calitatea forței de muncă din viitor și creșterea economică a României. Este o influență foarte puternică, o legătură foarte puternică între ce știu elevii și cât de bine se vor descurca oamenii în viitor. Dacă România nu este dispusă să schimbe școlile și să ia măsurile dificile renunță la o parte importantă a viitorului său economic. Există o rezistență în România în a concedia profesorii sau a-i muta în alte posturi. Trebuie să îi concediezi pe profesorii proști sau să îi scoți de la clasă și să le dai alte sarcini. Dacă România nu este dispusă să își schimbe școlile și, în mod special, nu e dispusă să schimbe calitatea profesorilor, acest lucru se va vedea în economie. România nu va vedea beneficiile de care s-au bucurat, de-a lungul istoriei, economiile care și-au îmbunătățit școlile. Rata creșterii economice este strâns legată de calitatea forței de muncă și asta fac școlile: pregătesc viitoarea forță de muncă. Trebuie să existe o politică considentă în acest sens.

De la Revoluție încoace, am avut, dacă nu mă înșel, vreo 23 de miniștri ai Educației, iar Legea Educație a suferit vreo 60-70 de modificări. Ce înseamnă, în opinia dvs., acest număr de schimbări pentru sistemul de educație?

Dacă tot schimbați sistemul, nimeni nu o să îl mai ia în serios și toată lumea o să aștepte să vadă ce schimbări mai vin mâine. Ce trebuie să faceți este să aveți o politică consistentă care să aibă drept scop îmbunătățirea școlii și să vă țineți de ea. Trebuie să evaluați, firește, dacă politicile merg. Dacă se dovedește, în urma evaluărilor, că nu merg, este o problemă, dar dacă merg trebuie să le continui.

În România au fost însă zeci și zeci de schimbări.

Este mai puțin probabil, totuși, ca schimbările care se succed cu o asemenea rapiditate să fie bazate pe dovezi.