Germanii au un stil diferit de viaţă de noi, o altă cultură. Şi atunci când vine vorba despre creşterea şi educarea copiilor au alte principii – mult timp petrecut în natură indiferent de vreme, locuri de joacă din lemn, nisip. Nu aplică forme de corecţie fizică copiilor, ceea ce în România încă se întâmplă. Am stat de vorbă despre acest subiect cu Andrada Tache care are experienţa ca specialist în psihologie în România dar şi în Germania. Ea este şi mamă a două fetiţe pe care le creşte în Germania.



”Faptul că psihologia şi psihoterapia există şi se dezvoltă în Germania de foarte mult timp (la noi, în perioada comunistă, Facultatea de Psihologie a fost interzisă), iar accesul către aceste servicii este inclus în sistemul de asigurări de sănătate, face ca distanţa culturală dintre Germania şi România să fie una foarte mare” îşi începe Andrada Tache discursul.

Deci toţi cei care au asigurare de sănătate au acces la psiholog şi implicit îşi pot găsi mai uşor rezolvare problemelor emoţionale, depresiilor, dilemelor decât cei ce nu merg la terapie. ”Da, în Germania oamenii din toate păturile sociale au experienţa multor generaţii de înaintaşi trecuţi pe la psiholog, marca extrem de evidentă în tot ce fac nemţii, cu atât mai mult în creşterea copiilor” continuă psihologul.

Germanii nu îşi cresc copiii cu ajutorul bunicilor sau al bonelor

Concret, ce putem învăţa de la familiile de nemţi? ”În primul rând, felul în care părinţii se raportează la ideea de a face copii este minunat, din punctul meu de vedere. Şi anume îşi iau concediu de creştere a copilului minim 1 an, nu au bone sau rude care să îi ajute, taţii îşi pot lua şi ei concediu paternal, iar mamele pot alege să lucreze part-time ca să se ocupe de copii mai bine, fără stigma socială, fără probleme din partea angajatorului. Contează foarte mult şi ajutorul primit de la tot felul de instituţii pentru creşterea copilului de până în 6 ani, servicii inexistente la noi în România.

Nemţii nu sunt cocoloşesc copiii

Nu de multe ori, ni se spune că avem tendinţa de a cocoloşi copiii, de a-i proteja excesiv. Inclusiv de a le vorbi ca unor fiinţe ce nu înţeleg. Cum procedează germanii? ”Din ce am observat, atunci când vorbesc cu copiii, părinţii se coboară la nivelul lor, îi privesc întotdeauna în ochi şi le vorbesc abia în momentul în care accesează, mental, o zonă de calm absolut din interiorul lor, care nu e contaminată de neliniştea sau de emoţiile intense ale celor mici. Fac acest lucru tocmai pentru a îl aduce şi pe copil la acelaşi numitor comun, de a îl ajuta să treacă prin emoţiile copleşitoare, ca o plasă de siguranţă, adică de a îl ajuta să se autoregleze. La acest tip de comportament eu lucram intens şi constant cu părinţii şi copiii în ţară” mai explică psihologul.

Nemţii nu se tem de vreme rea şi pun accent pe joc

Cum se joacă copiii din Germania? ”Se acordă importanţă jocului liber afară, nestructurat (în care părinţii nu intervin), pe orice tip de vreme. Este o practică ce stimulează profund dezvoltarea creierului” adaugă psihologul.

De pildă, în Germania, grădiniţele sunt locurile specializate pe acest tip de joc. ” Este puternic evitată învăţarea de tip academic care, la români, în special în grădiniţele private unde presiunea din partea părinţilor este enormă, domină. Ţin minte că erau grădiniţe în Bucureşti unde copiii învăţau formula apei sau toate tipurile de dinozauri. Nimic mai nociv pentru creierul copilului aflat într-un boom de dezvoltare neurală cu nevoie imensă de joacă” a completat Andrada Tache.

Se spune că nemţii sunt destul de calmi cu copiii. Ce ai observat tu? ”De altfel, primul lucru pe care l-am observat la locurile de joacă din Germania este că singurele voci de părinţi pe care le auzeam erau cele de străini. Părinţii nemţi sunt foarte calmi şi inspiră copiilor mult curaj şi dorinţa de explorare, lucru care asigură o minunată dezvoltare.

Este important de ştiut că acest calm vine şi dintr-o diferenţă culturală. În Germania este ancestrală aproape regula nescrisă despre cum nu este în regulă să deranjăm pe ceilalţi. Cu nimic. Aşa că, evident că există şi reversul medaliei. Pentru unii nemţi este, uneori, de neacceptat ca un copil să ridice prea mult tonul de bucurie (sau de supărare), în joacă, ori să se joace prea energic cu ceilalţi. Dar sunt cazuri rare, totuşi!” a încheiat Andrada Tache.