Motto:

„Cine n-aude, nu vede și tace

O mie de ani trăiește în pace.”

Lermontov s-a sinucis. În timp ce-și ducea pistolul la tâmplă, a început să strige: „Nu trageți, fraților!” Cam așa sună demisia lui Maior. Dincolo de versiunea oficială, acesta a fost dat afară pentru că apare cu nume și prenume în dosarul EADS.

Obediența totală în fața americanilor se pare că nu i-a fost de prea mare folos. Singurul lucru bun pe care l-a făcut a fost recunoașterea ofițerilor acoperiți din presă. În rest, și-a încheiat mandatul în aceeași manieră în care a funcționat pe tot parcursul lui – slugarnic, redus și beat mangă.

Așa cum se vede, au început să iasă la suprafață, din declarațiile lui Gabriel Sandu și Niro, toată grozăvia din spatele oamenilor politici, toată putreziciunea clasei politice. Ceea ce v-am descris în postările anterioare este dovedit punct cu punct de declarațiile celor evocați de mine mai sus. Sub presiunea acestor destăinuiri, politicienii au început, în sfârșit, să admită faptul că trebuie să-și schimbe năravurile și să umble la sursa tuturor relelor din politica românească – legea finanțării partidelor.

Iată că un prim obiectiv din ceea ce ne-am propus împreună a fost atins. Atenție, însă, finanțarea partidelor de la bugetul de stat este o altă escrocherie marca actualei clase politice. Aceasta încercând să disimuleze susținerea la negru, care va continua.

Statul nu-și va permite să finanțeze sumele exorbitante la care ajunge o campanie electorală. Ascunși în spatele acestui subterfugiu, politicienii își vor continua practicile.

Foarte important este și cine va controla sumele cheltuite în campanii. Cred că B.E.C.-ul poate fi însărcinat cu acest lucru.

Ani de zile am fost demonizat de Băsescu și slugile lui – Maior, Udrea, ofițerii acoperiți din presă sau din justiție. Azi cred că ați înțeles de ce. Comparați-mă cu ăștia și trageți singuri concluziile! În timp ce Băsescu și ai lui furau miliarde, ofițerii lui Maior din presă și justiție mă diabolizau copios pentru a abate atenția de la jaful de proporții ai căror făptuitori erau. Protecția totală oferită de „binefăcătorii” noștri americani lui Băsescu a făcut toate astea cu putință.

Reforma S.R.I-ului nu a însemnat altceva decât înlocuirea infiltrațiilor din Rusia cu cei din America.

Am acceptat abuzurile statului pentru ceea ce am făcut în anii 1990-1991. Așa cum am spus, pentru operațiunile comerciale ilegale de atunci, meritam să fac ani buni de închisoare.

Cred că a venit momentul să vă spun ce am făcut cu adevărat.

Până în 1989, am făcut contrabandă cu argint industrial. După 1989 și până în 1991, folosindu-mi vechile contacte, am fost unul dintre cei mai importanți contrabandiști ai părții acesteia din Europa. Cu banii obținuți, am deschis un șir de câteva sute de magazine și baruri în toată zona Moldovei. Introducerea T.V.A. m-a făcut să lichidez toate afacerile comerciale și să creez o piață vag reglementată – piața certificatelor de proprietate. În acest timp, am ajuns proprietarul de facto a circa 6% din economia românească. Împreună cu alți doi amici, am fost printre primii din grupul membrilor fondatori ai Bursei de Valori București.

În scurt timp, firma pe care o înființasem a ajuns un colos pe piața financiar-bancară, cu peste 700 de filiale, două bănci, două companii de asigurări, o firmă de leasing, o firmă de consultanță financiară și peste 8000 de angajați.

La începutul anilor 2000, dețineam încă alte câteva sute de firme în alte zone de activitate decât cea financiar-bancară, cu alți 2000 de salariați.

În anul 1996, am contribuit major la apariția unei noi meserii în România. Prin eforturi proprii, am școlarizat peste 3000 de brokeri în programe de pregătire de câte 3 luni.

În anul 1997, prin „Premiul de excelență în cultură – Eugenia Vîntu”, timp de 3 ani consecutiv, readuc în atenția societății cultura română, omagiind pe unii dintre cei mai mari oameni de știință și artă contemporani. Tot în aceeași perioadă, trimit lunar tuturor școlilor din mediul rural (peste 5000) toată literatura națională și revistele cele mai importante.

În anul 2000, sentimentele mele anti-americane duc la prăbușirea acestui imperiu, prin asocierea mea la cel mai mare scandal financiar al acelui moment – căderea F.N.I. Faptul că vândusem fondul cu 3 ani înainte de a se prăbuși nu a mai contat – coloana a V-a americană din presa română a făcut un asemenea tărăboi încât mi-a fost imposibil să contracarez.

Începând cu 2004, am construit cel mai important grup de presă din România. Grație trustului „Realitatea-Cațavencu”, presa din România s-a modernizat. Pentru prima dată, un trust media a enunțat un set de valori moderne, folosindu-i pe cei mai valoroși jurnaliști ai momentului, peste 3000. Toate televiziunile de știri care au apărut după aceea nu au fost altceva decât niște copii amărâte și vulgare ale Realității TV.

În anul 2009, îi retrag sprijinul lui Băsescu și decid să-l sprijin pe Geoană. A fost momentul în care Băsescu și mai vechii mei „prieteni” americani decid să confiște „Realitatea”. După ce ajunge din nou președinte, Băsescu îl pune pe Maior să se ocupe de realizarea acestui proiect. Prin intermediul lui Ghiță, ei reușesc să fure cu acte false sediul și echipamentele acestei televiziuni. În ciuda reclamațiilor făcute și probelor depuse, parchetul general nu intreprinde nimic. Mai mult chiar, în urma unei operațiuni S.R.I., sunt arestat.

Disprețul și neîncrederea mea pentru Maior, Coldea, procurorii și judecătorii care au participat la această ticăloșie au fost făcute publice la acea dată.

Urmare a acelui fapt, au început să curgă dosarele la parchet și condamnările în instanțe. Odată cu trecerea timpului, acest dispreț s-a accentuat. Lipsa oricărui control și a oricăror urmări a generat în această zonă niște monstruozități care distrug destine și care calcă în picioare ambele forme de logică. Magistrații onești au ajuns niște ciudățenii printre colegii lor de breaslă.

Acum veti ști și motivele care mă determină să realizez acest ultim proiect. După proiectul Gelsor, după proiectul Realitatea-Cațavencu, cele două proiecte (economic și politic) vor constitui preocuparea mea constantă de acum până la realizarea lor.