E o linie de scenariu, tot mai prezentă zilele astea, care susține că în PSD a început degringolada de dinaintea sfârșitului.

Satisfacția dintr-o parte a textelor care susțin teza asta e greu de ascuns. Bună parte dintre autori nici măcar nu încearcă. Și e cumva de înțeles, dat fiind comportamentul din ultima vreme al conducerii PSD. Un soi de tembelism haotic și ticălos, dublat de mitomanie și cinism inimaginabil.

Argumentele sunt parțial valide, dar nu cred că poza finală e corect interpretată. Să vedem cum s-ar susține un raționament a cărui concluzie ar fi evacuarea din scenă a celui mai mare partid românesc:

PSD nu mai are conducere, iar rezerva de cadre a secat.

Victor Ponta își petrece convalescența la Istanbul și, probabil, că și lui îi e destul de clar că nu prea mai controlează mare lucru. Cum spune un amic cu umor, operația a eșuat: nu își controlează nici pașii, nici guvernul, nici partidul. Iar eșecul e subliniat și de carantina în care a fost pus de DNA amicul Sebastian Ghiță, alături de alți membri ai cercului său intim. PSD a fost preluat temporar de binomul compus din doamna P. și formidabila ei coafură, dar nu își face nimeni iluzii că ministrul Muncii are anvergura, imaginația sau capacitatea administrativă pentru a controla un behemoth ca PSD-ul.

Alți lideri vizibili nu există. Singurul challenger real, Liviu Dragnea, e și el în carantină, după o condamnare definitivă pentru furt la referendum. Dacă aș fi lider PSD din teritoriu, aș regreta acum faptul că i-am permis camarilei lui Ponta să elimine absolut orice urmă de platformă rivală în partid.

Steaua ascendentă a lui Gabriel Oprea.

Premierul interimar este o enigmă, care mai devreme sau mai târziu va fi explicată. Deocamdată pare singurul stăpân pe el și pe situație. Umbra lui e tot mai mare și mai acaparatoare. Ascensiunea dlui Oprea nu e nici nouă, nici surprinzătoare în logica aranjamentelor pe colț de masă și loviturilor de palat din ultimii 20 de ani. Dl. Oprea reprezintă o falangă de băieți deștepți și mai puțin excentrici decât cei ai PSD-ului. Relativa lor eficiență poate fi explicată prin discreție. Acum au ajuns la nivelul la care nu mai pot fi discreți. S-au făcut mari.

Dosarele DNA și dezvăluirile mai mult sau mai puțin conexe.

Mă aștept ca zilele astea să apară o explicație un pic mai coerentă pentru prezența lui Victor Ponta la Baku. De asemenea, alți oameni mai informați ca mine susțin că premierul e doar la începutul drumului în justiție, că vor veni și alte dosare și că vor fi și alte lucruri de aflat despre el și prietenii lui. Rămâne de văzut. Cert e că nu e singurul. Amintesc aici doar de steaua în crepuscul a lui Radu Mazăre sau de disfuncțiile erec…penale ale nefericitului pe care ieșenii l-au ales primar. Și mai sunt mulți alții. Toate astea provoacă tulburări în forță, teamă și acțiuni precipitate.

Enervarea partenerilor străini.

Asta e o combinație de wishful thinking din partea adversarilor PSD, cu teama din interiorul partidului că s-ar putea să fie așa. O trec aici pentru că o văd des invocată.

Pierderea sprijinului „serviciilor”.

Încă unul din argumentele susținute, de cele mai multe ori, fără dovezi. Dar e foarte-foarte prezent.

Am spus deja, și o repet, majoritatea sunt argumente valide, văzute separat. Totuși, nu cred că PSD o să dispară. Să le luăm pe rând:

Liderii

De-a lungul timpului, PSD a mai trecut prin crize de succesiune.

În 1997, Ion Iliescu era singur în sediul central al partidului. În 2005, Năstase arăta ca un om terminat și era un om terminat. În 2009, Geoană părea că a pus capăt istoriei partidului. Și totuși nu s-a întâmplat nimic iremediabil. Partidul a supraviețuit. Ba chiar a câștigat alegeri. Alegeri care ne-au adus în situația intolerabilă de azi, dar le-a câștigat și nimeni nu contestă asta.

Argumentul crizei de lideri e valabil, dar nu e întreg. E o criză de lideri vizibili și ar fi greu să fie altfel, câtă vreme actuala conducere a partidului nu numai că a acaparat media, dar îi furnizează și garniturile de analiști la pachet cu pielenismele cunoscute zilele astea, cumva nedrept și nefericit pentru breasla sociologilor, drept sondaje de opinie.

Explicația e relativ simplă. PSD este partidul administrației. Are oameni care gravitează în jurul statului. Nu insinuez aici că e un partid de termite. Poate fi și asta o interpretare, dar prefer să insist asupra apropierii naturale de structura statului care face parte din ADN-ul său, încă de pe vremea când era format în majoritate din foști funcționari ai lui Ceaușescu. Trăsătura asta s-a mai diluat între timp, dar a rămas totuși prezentă.

De cele mai multe ori, când funcționarii de carieră își iau carnet de partid, pe coperta lui scrie PSD. Mircea Geoană e un exemplu foarte bun.

O a doua explicație este că PSD are organizații funcționale. Nu vreau să cred că e cineva care își închipuie că suma voturilor PSD e egală cu suma tigăilor împărțite în campania electorală. E naiv și stupid. PSD ia și voturi oneste.

Partidul doppelganger

Argumentul înlocuirii PSD cu UNPR e fascinant ca ipoteză, dar foarte puțin probabil (indiferent de ce spun diverși purtători de mesaj cu acces la dl Oprea).

UNPR nu e un partid. UNPR e o comunitate de interese obscure și fluctuante al cărei lider și-a atins nivelul incompetenței. Spuneam mai sus că discreția a fost secretul succesului acestei grupări. A mai fost și tenacitate. Însă lucrurile astea nu ajung. Fără structură, carismă și poveste de spus, UNPR e doar o fantomă oportunistă.

Maximum, dl Oprea poate spera la o listă comună cu PSD. Sau, dacă e foarte ambițios, la un post de premier full time. Dar al PSD nu al UNPR.

Dosarele

Adesea uităm că dosarele DNA se fac pe probe, mărturii și competență a procurorilor. DNA nu a dat semne că are o preocupare specială pentru PSD, indiferent de văicărelile diverșilor suspecți. Da, vor dispărea unii, dar nu toți. Fie pentru că sunt cinstiți, fie pentru că sunt suficient de prudenți cât să nu atragă atenția. „Republica procurorilor” e o prostie colosala, iar structura partidului e capabilă de regenerare. Ideea că după Ponta vine potopul îi folosește doar lui Ponta.

Ambasadele

Altă marotă. Nu există nicio ambasadă care să vrea sau să ceară expres schimbări de regim în România. De fapt, partenerii Românie urăsc impredictibilitatea. Nu au nevoie de încă un Orban, dar nu au nevoie nici de disoluția puterii de la București pe fondul unei crize politice prelungite.

Diplomații străini acreditați la București sunt puși într-o situație ingrată. Li se cere mai mult decât pot și vor să facă. De ambele părți.Cei mai mulți dintre ei sperau să se plictisească aici. N-au avut noroc.

Apoi, Victor Ponta este comod. Ezitant, temător, și fără idei proprii de politică externă, actualul premier-în-exil al României nu este un pericol pentru nimeni. Da, se afișează cu diverși nefrecventabili, dar cred că explicația e mai simplă decât cine știe ce gândire strategică.Probabil e ceva legat de bani. TBD

Cât despre PSD, dincolo de câte un derapaj retoric, avem de-a face cu un partid pro-american. Nu există partide mainstream românești altfel decât pro-americane. E bizar să crezi că e cineva la Washington care ar vrea disoluția unui astfel de partid.

Serviciile

Nimeni nu știe ce se întâmplă acolo.

Se vorbește enorm de mult despre servicii, însă mai mult pe bază de intuiții și bănuieli. Am dificultăți în a accepta varianta comodă a unui personaj malefic care face și desface politicieni, partide și guverne.

Să acceptăm totuși că așa e și că o falangă a serviciilor (care? de unde?) a decis că Ponta și minionii lui au depășit măsura. E un argument important și antipufoșii premierului au motive să se teamă. Dar, o dată cu ei, și noi am avea. Dacă Securitatea invinge iar partidul, mai devreme sau mai târziu o sa ne trezim cu Iliescu și mineriade. Sau mai rău.

Din toata discuția asta eu aș rămâne doar cu un avertisment că e nevoie de intervenție politică în zona asta obscură. De lămurit care e rolul serviciilor secrete în politica internă și de reparat dacă o fi ceva de reparat. Asta mai ales pentru următoarea majoritate parlamentară. Cea de acum, chiar dacă își descoperă vreo dorință, nu are suficient curaj.

Insist, așadar, că PSD e aici și va rămâne aici. Cu doctrina lui centrist-populistă și cu sutele lui de mii de membri nu pleacă nicăieri.

Și totuși…

Singurul mod în care PSD poate fi redus la irelevanță este în cazul unui atac dinspre stânga. Acolo e de fapt singura lui slăbiciune reală. De asta de 15 ani încoace PSD asimilează sau compromite orice urmă de activitate politică de stânga.

Mi se pare naiv să mizezi pe DNA, pe servicii sau pe ambasade și să ignori golul pe care îl umple PSD. Oricât de mult nu ți-ar plăcea zona aia de societate.

Liderii de partid mai pleacă sau își mai pun piciorul în ghips. Cum ar spune Ion Iliescu, structura rămâne. La fel și electoratul.

Restul sunt povești și crize de parcurs.