Foto: Guliver Getty Images

În ultima perioadă am fost bombardați cu știri despre analfabetismul funcțional. Definiții, cauze, procente, măsuri, acuzații, amintiri din copilărie. În esență, vorbim despre lipsă de gândire. Mai pe șleau, de proști în masă. S-au repezit unii să preamărească școala comunistă crezând că în felul ăsta vor rezolva problema, veșnica întoarcere la nimic. Nu dragi prieteni, învățământul lui Ceaușescu a scos masiv generații de analfabeți funcțional, aceleași generații care astăzi fac educație copiilor în școlile patriei. Când s-a inventat învățarea comentariilor „pe de rost”, când se memorau citate cu nemiluita fără nicio noimă, când profesorul dicta și elevul scria tone de informații nefolositoare, când departajarea la examenul de intrare la facultate se făcea la „virgulă”?

Școala pe vremea comuniștilor era o formă organizată de îndobitocire, elevii nu erau încurajați să gândească, să pună întrebări, să se lămurească, să contrazică, să se îndoiască, nu, ei rețineau și redau fără să înțeleagă orice, de la texte literare, date istorice, geografice, până la algoritmi matematici și procese tehnologice. Lipsa de onestitate care ne caracterizează nu ne lasă să spunem adevărul gol-goluț. Cei mai apreciați erau celebrii tocilari, indivizi care făceau eforturi inimaginabile să înmagazineze cât mai multe cunoștințe, într-un termen cât mai scurt, fără a le pricepe. Iar ceilalți din clasă trăgeau tare să-i ajungă din urmă. Adevărata generație de analfabeți funcțional a ajuns la conducerea României, în Ministerul Educației, în programe, manuale, teste, reguli etc. Ei sunt adevăratele produse rebut ale unui învățământ tiranic, indoctrinat politic orientat numai spre memorare fără gândire. Și, pentru că nu știu să facă decât ceea ce au învățat, perpetuează alienarea în masă a școlarilor.

După Revoluție toți frustrații care n-au apucat să intre la facultățile comuniste devenite facultăți de stat au asaltat învățământul privat. O inflație de diplome fără acoperire în cunoștințe, dar care, în schimb, oferă oportunități nevisate pentru accederea în poziții de miniștri, secretari de stat, prefecți, tot felul de sinecuri unde nu e nevoie de nicio specializare, pentru că nimeni nu face vreo evaluare. Ce să mai înțeleagă un copil despre nevoia de a merge la școală? Totul se poate cumpăra, inclusiv școala.

Totul se copiază, doctoratele sunt plagiate, nu există niciun pic de originalitate în niciun domeniu pentru că lipsește gândirea, gândirea critică. Am constatat că inclusiv în domenii așa zis creative se copiază ordinar. Platitudinea care rezultă e premiată, furatul ideilor, mediocritatea, obediența sunt încurajate.

Am văzut că doamna ministru al învățământului spune că nu trebuie să ne îngrijorăm, am văzut o doamnă inspectoare de la București care ne spune că e o problemă cu generația asta de copii. Oamenii aceștia nu înțeleg deloc situația în care ne aflăm. Obișnuiți să-și paseze responsabilitate arată către părinți și elevi. Ceea ce șochează și mai mult este faptul că își dau cu părerea exact cei care au adus educația din România în situația asta. Așa-zișii specialiști. Specialiști în ce?

Cadrele didactice, prin sindicatele din învățământ, au cerut salarii mai mari pentru a crește calitatea educației. Nu există nicio legătură, un profesor slab va fi slab și cu leafa de azi, și cu o leafă dublă mâine. Dar asta este tot o lipsă de gândire și, în definitiv, o mostră de analfabetism funcțional.