Zakazovat alkohol by bylo neliberální. A nefungovalo by to. A většinu z nás by to připravilo o spoustu skvělých zážitků. Ale to ještě neznamená, že bychom měli bagatelizovat zdravotní a sociální dopady konzumace alkoholu.

Česko patří tradičně mezi země, kde se dost pije. Alkohol provází společenské události, případně se záminkou a náplní společenské události stává. Pije se u nás rekreačně a máme i řadu profesionálů, kteří se prakticky ničím jiným už nezabývají. Jako každá všední věc, na kterou si zvykneme a kterou vnímáme už jen automaticky, periferně, si i pití jednou za čas zaslouží nové nasvícení a promyšlení. Je to opravdu pořád ta samá věc, jako vždycky bývala, nezměnila se, nezměnily se okolnosti a nezměnili jsme se my?

Jaká jsou tedy data o pití v Česku, co nového víme o alkoholu a jeho dopadech na jednotlivce i společnost a co nám při zběžném pohledu uniká?

Kolik je moc?

Být abstinentem je v Česku odvážná volba – dostává vás do sociální izolace. Být alkoholikem taky. A jak je to se střední cestou?

Jednou za čas to přece nemůže škodit.

V malých dávkách neškodí ani pravidelná konzumace alkoholu.

Sklenička piva / vína / slivovice denně zdraví prospívá.

Věříte některému z uvedených tvrzení?

Zdá se, že minimálně svoji představu o tom, co je to „ještě stále neškodlivé“ množství alkoholu, bychom měli revidovat. Podle jedné z nejnovějších studií je o dost menší, než si většina lidí myslí, a přínosy pravidelného pití v malých dávkách se ukazují jako mýtus. Už 7 –14 „standardních drinků“ týdně podle studie snižuje naději dožití. A protože jde o studii americkou, je dobré si uvědomit, že standardní drink tam má jiný obsah než u nás: standardní pivo není půllitr, ale třetinka, sklenka vína není dvojka, ale má zhruba půldruhého deci.

Samozřejmě – v žánru „vědci zjistili, že“ vychází o škodlivosti nebo prospěšnosti pití aspoň jeden článek co dvě neděle, jednou pro, jednou proti… Publicistka Julia Belluz se ale v článku pro Vox věnovala studiím z posledních let poctivě a její opatrný hlas, že budeme asi muset přehodnotit, kolik už je příliš, si stojí za to minimálně vyslechnout. Většina navzájem nezávislých studií z poslední doby hovoří právě v tomhle smyslu.

V září přišla s vlastní studií také Světová zdravotnická organizace. Podle ní je alkohol celosvětově až za pěti procenty úmrtí. Navíc se začíná ukazovat, stejně jako dříve u škodlivosti tabáku či cukru, že mnohé dřívější výzkumy, které „dokazovaly“, že „mírné pití“ je vlastně zdravé, byly financovány alkoholovým průmyslem. Vlády a různé zdravotnické organizace ale i tyto zdroje používaly jako nezávislé, když stanovovaly doporučení pro „bezpečné“ hranice množství alkoholu.

Tato zjištění samozřejmě nemají být podnětem pro tvrdou regulaci toho, kolik lidé alkoholu pijí. Konzument by ale měl mít co nejsvobodnější přístup k ověřeným informacím o tom, jaký vliv má alkohol na naši psychiku i fyzické zdraví. Konec zatajování a manipulování si ale společnost zřejmě musí vymoci na svých politicích, pak ať se každý svéprávný jedinec rozhodne sám.

Jak jsme na tom Nejnovější výzkum průměrné spotřeby alkoholu na osobu řadí Česko v rámci zemí OECD hned po Litvě a Francii na třetí místo. Podle dat Světové zdravotnické organizace, která pocházejí z let 2010–2016 a týkají se Evropské unie, Norska a Švýcarska, se Česko nachází na 9. místě z těchto celkem 30 zemí. Pokud jde o nejproblematičtější dopad „alkoholové kultury“, což je konzumace alkoholu dětmi, je k dispozici dlouhodobý výzkum, který zkoumá pití dětí do patnácti let. Česko je mezi zeměmi EU ve většině kategorií v první třetině, většinou ale na jejím konci – a během doby, kdy výzkum probíhal, jsme v žebříčcích spíš klesali. Podle loňské zprávy WHO o alkoholu a zdraví v Česku abstinuje (aspoň rok) necelých 25 procent dospělých (z toho tři pětiny bývalí alkoholici).

Násilí: alkohol škodí nejen vašemu zdraví

Rizika spojená s užíváním alkoholu se samozřejmě netýkají pouze vyšší šance, že dostanete infarkt nebo cirhózu. V zemích, kde se běžně a hojně konzumuje, jinými slovy je součástí kultury, je samozřejmě propojený s nejrůznějšími sociálními jevy. Včetně těch negativních.

Světová zdravotnická organizace mluví například o zvýšeném riziku domácího násilí. Přemýšlet se o něm moc nechce, jednodušší je ho bagatelizovat. Ostatně i kultura západních zemí je plná obrazů, které alkoholové opojení romantizují a přibarvují. Alkohol nicméně skutečně je jedním z důležitých katalyzátorů nebo i důvodů domácího násilí. Na jedné straně jednoduše proto, že činí některé lidi agresivnějšími a nedovoluje tak dobře vnímat a respektovat odmítnutí (to se týká i násilí sexuálního). Jeho extrémnější užívání a závislost můžou pak vést k tomu, že člověk není schopen obecně zvládat život a nabitý frustracemi se mění na tikající výbušninu.

Naše společnost bohužel není úplně nastavená tak, aby na člověka, který své chování k druhým není kvůli alkoholu schopen držet v normě, vyvíjela tlak, který by ho od něj držel dál. I když se o někom ví, že po napití ubližuje partnerovi, neznamená to, že si s ním nikdo nedá pivo.

Čtení na zbytek léta Zdroj: Finmag Téma čísla: Sex v roce 2020 Chceme to jako máma s tátou (tenkrát)? Statistiky tvrdí, že mladí dnes mají míň sexu. Možná ale jen za sex nepovažují všecko, co jejich rodiče (tenkrát). Analýza Vojtěcha Pišla. Monika Veselíková se ptá, jak lockdowny poznamenaly reálný sexbyznys v českých ulicích i privátech. Michal Kašpárek o apkách, které z vás udělají pornstar samostatně výdělečně činnou. Matouš Hrdina popisuje přeměnu Tinderu z aplikace, kde se rande domlouvá, na platformu, kde se rande děje. Jak filmy zteplaly. Kamil Fila a story hollywoodského comingoutu. Koupit Finmag

Emancipace

Dlouhodobým, ale stále relativně novým společenským trendem spojeným s pitím v Česku je „emancipace“. Ženy dohánějí v alkoholových statistikách muže. Aspoň pokud jde o množství zkonzumovaného alkoholu. V dalších ohledech je ale „ženské pití“ jiné. Není to tak, že by ve výčepech bylo mužské a ženské osazenstvo půl na půl, spíš roste počet žen trávících s alkoholem čas o samotě, na příklad na rodičovské „dovolené“, jak poukazuje třeba psycholožka Irena Preslová v rozhovoru pro Radio Wave.

Rozdíl je i v přístupu společnosti. Jinak hodnotí muže, kteří mají s pitím problémy, jinak ženy. Zatímco mužské pití a problémy, které přináší, se častěji bagatelizují a přehlížejí, když má s pitím nebo kvůli pití problém žena, setkává se s poměrně ostrým odsudkem. Pokud už tedy žena s alkoholem nezačíná ve společenské izolaci, často tam s ním končí.

Obojí přístup, zlehčující i odsuzující, má ale ve výsledku podobný dopad: problémy se neřeší. Ty „mužské“ nechceme vidět, ty „ženské“ fakticky nevidíme.

Otevřeně

Alkohol může mít svoje společenské přínosy, rekreační, socializační a snad i jiné. Na druhou stranu je nedospělé uhýbat pohledem před negativy, která jsou s ním na mnoha rovinách spjata. Není ale potřeba zákazů, to, co alkoholové problémy může reálně zmírňovat, je především otevřenost, ověřené informace – a také podpora a pomoc těm, kteří ji potřebují, protože se pro ně alkohol stal příslovečným démonem. A samozřejmě také tolerance a vstřícnost vůči lidem, kteří se rozhodli jít proti alkoholovému proudu. Protože dnes se ti, kteří se při společenské události rozhodnou abstinovat, běžně setkávají s výsměchem nebo přemlouváním. A netýká se to jen kamarádského posezení, které nakonec můžete vždycky odřeknout, ale i akcí, ze kterých se vyvázat dost dobře nemůžete nebo nechcete, ať jsou to rodinné události, nebo třeba firemní večírky.