פרקליט השטן

חבר מתאריך 3.2.18

965 הודעות , 23 מדרגים , 46 נקודות. ראה משוב יום שבת ט''ז באב תשע''ח 16:23 28.07.18 188. מה היה קורה? הניחוש שלי טוב כמעט כמו של כל אחד אחר

בתגובה להודעה מספר 175





אם להגיע ישר לסוף, אז לטעמי לא היינו נקלעים למבוי הסתום בו אנו מצויים כיום. אני סבור שהשילוב הנוראי בין התרבות הערבית לבין הדת המוסלמית הוא שורש הבעיה. לכן כל הסכם עם הצד השני נדון מראש לכישלון. כל הסכם.

לכן היה עלינו לשאוף להותיר את המצב כפי שהיה לאחר תום האינתיפאדה הראשונה ועד לתחילת יישום השלב הראשון בהסדר הביניים "עזה ויריחו תחילה". התמונות של הטרוריסטים של האתמול שבים כגיבורים של היום מהוות הוכחה ניצחת שהאלימות משתלמת, שכן בחברה הערבית המוסלמית המוטיב העיקרי הוא כח, זאת בניגוד למוטיב העיקרי בחברה המערבית שהוא מוסר (או לפחות זו השאיפה).

מרגע שקרה המלך הזה, הכריזו למעשה הערבים "שח" כאשר כל צעד שאנו נעשה מכאן ולהבא יביא איתו את ה"מט" לטובתם. האם הממשל הצבאי היה נמשך? לא בהכרח. ניתן היה לנסות ולקדם אוטונומיות אזרחיות בהנהגה מקומית ומפורזות מכח צבאי ערבי, עם משטרה פלסטינית לא חמושה (קיימים מספר מודלים בעולם), ואחריות בטחונית משותפת לישראל וירדן למשל בערבות אמריקאית.

נכון, לא היה פשוט להגיע לתוצאה שכזו, אבל אני מזכיר לך את הלך הרוח שקדם להסכמי אוסלו: עלינו לבצע ויתורים מפליגים כי לאחריהם יהיה כאן מזרח תיכון חדש במסגרתו ננגב חומוס בדמשק ונרקוד דבקה בעזה.

במצב תודעתי כה ילדותי וחסר קשר למציאות, מיהרו קברניטינו לרוץ ולתת לצד השני כמעט את כל מבוקשו, כאשר ברור היה בזמן אמת שהדבר היחיד שהצד השני מתחייב לתת לנו במסגרת ההסכם, שלום, לא יתקיים. ובל נטעה: זו לא חכמה בדיעבד, זה היה ברור מהרגע הראשון. במצב תודעתי שכזה, הלכנו ALL IN כמו מהמר הלום אלכוהול בווגאס, כדי לקבל שלום שיביא לכדי סיום סופי ומוחלט של הסכסוך הערבי-ישראלי, אלא שפרט קטן נשכח: מעבר לחתימות על מדשאות הבית הלבן לעיני כל העולם ופרסי נובל מגוחכים שניתנו על עצם החתימה, יש צורך ש2 הצדדים יקיימו את ההסכמות.

אני סבור שגם מי שאינו נמנה על מחנה הימין, אבל ניחן ביושרה ובהגינות, יודע להגיד היום את מה שאמרנו אנו בזמן אמת: הערבים מעולם לא התכוונו לקיים את ההסכמים.

אתה יכול לראות היום כמה "קרדיט" נותן העולם לישראל על כך שהסכימה לוותר על כל השטח רק כדי לקבל שקט. משכך, לא היתה כל תוחלת בחתימתם מלכתחילה. לגבי טענות האפרטהייד למיניהן: המונח ועצם יישומו בדרא"פ תמיד ריתקו אותי. עד כדי כך שאפילו עשיתי עבודה סמינריונית בימיי כסטודנט למשפטים על אודות ועדת האמת והפיוס שהוקמו בדרא"פ במסגרת סיום האפרטהייד. קראתי בזמנו (לפני יותר מעשור וחצי) ספרים שלמים בנושא בשפת המקור (האינטרנט העברי היה עוד בחיתוליו, כמעט לא היה חומר) ואני מחשיב עצמי כבר סמכא בנושא. ככזה אני מרשה לעצמי לומר: כל העלאה של המונח "אפרטהייד" בהקשר הסכסוך הערבי -ישראלי הוא גניבת דעת מתועבת שנולדה ממניעים אנטישמיים ומאז משמשת עבור המחנה האנטי-ישראלי כקרדום לחפור בו כדי להשחיר את פניה של מדינת ישראל.

כל ההגבלות כביכול שהושתו על תושבי יו"ש ועזה הערבים נבעו מצרכים בטחוניים שנולדו בעקבות חיבתם המיוחדת של האחרונים לאלימות ושפיכות דמים. ניתן לומר בלב שלם: אילו רצו הערבים לחיות בשלום, היו הפלסטינים ומדינות ערב רוקמים הסדרים בחסות המעצמות לפיהן יזכו ערביי יו"ש לאזרחות ירדינת וערביי עזה באזרחות מצרית, שהיו מהוות עבורם אבא ואמא מבחינה אזרחית והיו ערבות להם מבחינה בטחונית. אז ניתן היה לדון על סיפוח שטחים ל-2 המדינות הללו. מהלך שהיה מחייב ויתורים מצידנו, אבל לפחות היה בר קיימא.

עצם העובדה שמי שקורא את מה שכתבתי כאן סבור שמדובר בחלומות באספמיה, מלמד כי הגישה של ישראל למו"מ היתה מלכתחילה כאילו הערבים חסרי הבית הלאומי ביו"ש ובעזה היא בעיה שישראל יצרה ולא מדינות ערב שמתייחסות אליהם מאז ומתמיד כאל מצורעים. ולסיכום: לא אנו יצרנו את הבעיה, וחובת פתרונה ברמה ההומינטרית אינה רובצת עלינו. אגב, בניתוח שלך לגבי מועדי הפגנת האלימות של הערבים והסקת מסקנות באשר לשאיפותיהם הלאומיות בהתאם, אתה נותן לתרבות הערבית הרבה יותר קרדיט ממה שמגיע לה.

האלימות אצלם מהווה דרך חיים ומתפרצת כל אימת שנוצרת הזדמנות אופורטוניסטית.

יש הזדמנות גם לרצוח וגם להתקרבן, לא תיקח אותה?

כך עם אל חוסייני הנאצי, כך עם האינתיפאדה הראשונה, וכך עם כל מפגן אלימות מוסלמי (שלרוב מופנה כלפי מוסלמים אחרים) מאז יוסדה הדת הרצחנית הזאת.





תגובה עם ציטוט | תגובה מהירה (ניהול: מחק תגובה)

מכתב זה והנלווה אליו, על אחריות ועל דעת הכותב בלבד