Optimistisk, venstreorienteret scenario 4: Skat og omfordeling

Når man så beder Pernille Skipper begynde at blive konkret på det med økonomien, er det, som om det med den gode tone begynder at ebbe ud. Enhedslisten har i mange år konsekvent arbejdet imod de fleste økonomiske reformer og til stadighed haft et ønske om at rulle dem tilbage. Men et forsøg skal der gøres.

Hun forsøger først:

“I et ti-årsperspektiv så håber jeg da i det mindste, at vi kan få en offentlig sektor, som følger med den demografiske udvikling i samfundet, så vi kan kigge hinanden i øjnene og ikke behøver at være bekymrede for, om vores forældre får det okay, når de ikke længere kan klare sig selv. At de også kan være sikre på at få lov til at leve i et rent hjem, få noget ordentlig mad og få den omsorg, de har brug for. Vi må kunne enes om at bruge de penge, der de seneste par år er brugt på skattelettelser og rabatter, på fællesskabet.”

Har I egentlig overhovedet lavet en 2025-plan i Enhedslisten?

“Nej.”

I er jo ellers et ret stort parti.

“Ja, Danmarks fjerdestørste.”

Hvorfor er I så det eneste store parti, der ikke formulerer jeres eget 2025-program? Man må vel give Løkke, at han rent faktisk prøver at beskrive, hvilket samfund han vil have om nogle år.

“Men det synes jeg ikke, han gør. Det er jo ikke en vision for et samfund. Det er bare en økonomisk plan, der så i øvrigt er hullet som en si, asocial og hamrende uansvarlig. Det kunne vi da også godt gøre. Men hvad er det, han gerne vil opnå?”

Han laver vel en klar omfordeling fra dem, der ikke er i arbejde, til dem, der er i arbejde. Og tanken bag er vel ideologisk nok.

“Men når man spørger ham, hvorfor han vil straffe dem, der ikke er i arbejde, så siger han bare, at det er nødvendigt for, at vi kan skaffe mere vækst. Han er som et rådyr, der er fanget i forlygterne. Han tror, at alt handler om vækst. Jeg synes, vi skal snakke om, hvad der skaber det gode liv, og hvad der gør os glade – for at være helt banal.”

Hvorfor kunne vi ikke få at vide, hvad du vil med en rød regering i et ti-årsperspektiv, som de andre partier opererer med?

“Vi kan ikke forudsige fremtiden så minutiøst, men jeg ville da også ønske, at vi måske kunne kigge på den lidt længere bane, end hvorfor det er et problem at skære ned på kontanthjælpen her og nu.”

Det kan vi da sagtens. Ønsker I eksempelvis en større omfordeling fra rig til fattig, end vi har haft på noget tidspunkt, eller går I efter et niveau, som vi kender fra et eller andet tidspunkt i velfærdssystemets tidsalder?

“Nu er du i gang med sådan noget fjollet skrivebordsgeneralisme, som ventrefløjen historisk har lidt af, og det er en dårlig idé. Men nej, jeg synes da ikke, vi har oplevet den perfekte verden, som jeg gerne vil vende tilbage til.”

Men forholder man jer de mere vidtgående elementer i jeres principprogram om overgangen til kollektivt ejede virksomheder – eller vedtagelser om eksempelvis at hæve SU’en til 15.000 kr for alle studerende – så siger I, at det ikke er aktuelt at snakke om, fordi det er idealer. Når man beder jer blive konkrete, så taler I kun om det, I er imod?

“Jamen, vi har eksempelvis ikke et særligt beløb, vi gerne vil op på her og nu, når det gælder SU, men jeg synes faktisk, det er okay at sige til alle unge mennesker, at vi sikrer, at de ikke skal gå og være afhængige af deres forældre, og det er jo også med til at sikre, at der er en opbakning til velfærdssystemet og den høje skattebetaling. Men det er en selvstændig diskussion om velfærdsydelser som et universelt gode. Det står lige derovre på min tavle!”

Hun peger over på en tavle, der hænger på hendes væg, hvor der rigtigt nok står skrevet: “Universelle velfærdsydelser versus hattedamer”. Det ligner notater fra en idéudvkling fra et tidligere møde. Lige under står der: “Kapitalismen er udemokratisk!”

Men I lyder altid, som om I bare vil have den seneste reform rullet tilbage. Uffe Elbæk gør det modsatte og siger bare “borgerløn” uden at bekymre sig om, hvordan folk reagerer. Kan I ikke også give en fornemmelse af, hvor I egentlig vil hen?

“Vi siger i hvert fald ikke borgerløn. Vi har haft diskussionen over mange år. Vi synes faktisk, det er fint, at man har en forpligtelse til at stå til rådighed for arbejdsmarkedet for at få en understøttelse. Men jeg har ikke et tal, jeg kan give dig. Jeg har et mål i forhold til, at man ikke falder igennem samfundet, når man bliver arbejdsløs. For mig er det en selvstændig pointe, at der ikke skal være stor forskel på at være indenfor og udenfor arbejdsmarkedet.”

Har du ikke en idé i hovedet om, hvor langt man kan gå i forhold til at beskatte de mest velhavende?

“Jamen, det er ikke et sted, vi er lige nu. De seneste 30 år er udviklingen gået den anden vej med faldende marginalskatter, så vi er ikke i nærheden af, at vi risikerer at ramme et loft for, hvor meget vi kan beskatte folk.”



Ville I gerne tilbage til en ubegrænset dagpengeperiode?

“Det er jo igen sådan et fantasi-scenarium.”

Men ville I gerne?

“Jo. Jo, jo, det vil vi da! Klart. Men man skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet.”

Nå, hvordan ser du så de parlamentariske muligheder i rød blok for at bevæge jer i den “rigtige” retning”?

“Altså, når det gælder noget så grundlæggende som at omfordele ressourcerne mere fair, der står vi jo ret alene, særligt i forhold til Socialdemokraterne og Radikale. De har opgivet kampen for økonomisk lighed til fordel for et eller andet, jeg ikke ved, hvad er. Det, synes jeg, er et grundlæggende ideologisk brud. Vi skal nok begynde med at diskutere, om vores samfund kan holde til, at vi lader den vækst, der er, ophobe sig hos en lille elite. Det mener jeg ikke.”