Normalt ville jeg pege på min email signatur, "Never attribute to malice what can adequately be explained by incompetence.", men salget af 1/5 af DONG til Goldman Sachs ligger langt hinsides hvad der kan forklares ved simpel inkompetence.

Handlen giver objektivt ingen mening.

Hvis det havde drejet sig om at skaffe penge og få fyret op under Dongs grønne indsats, således som nogen har spekuleret i pressen, kunne man have sat Dong ud som folkeaktier, med preference til de tvangskunder der nu er solgt til amerikansk stangkaramel og påfølgende malkning over gas- og elregningen.

Hvis målet var privatisering, ville man også have givet andre store kapitalfonde chancen for et bud.

Størrelsen af aktieposten er også underlig, meget underlig, iflg. folk der lader som om de har forstand på den slags i erhvervsmedier.

Derudover er det til hudløshed fastslået at salget af den jordlagte infrastruktur, da man solgte TDC, var den største bommert i nyere tid. Derfor giver det slet ikke mening at nogen gentager fejltagelsen ved at sælge alle gas- og elforbrugerne i indkantsdanmark, som hovbønder til en udlænding der kun har interesse i at malke dem.

Endelig, men allermest underligt, får GS en preferentiel stilling der langt overskrider de 19% af aktierne de har købt.

Statsministeren og Finansministeren er mange ting, men så inkompetente er de ikke.

Det hele stinker med andre ord langt væk af at der er noget vi ikke har fået at vide.

En åbenbart relativt populær teori er, at "nogen" er ved at lave sig et retræte-job hos GS a'la AFR's NATO.

Men det er en klokkeren konpirationsteori og den holder ikke vand overfor Occams ragekniv.

For det første forudsætter det at vi har en svigagtig minister, meget usandsynligt og en grov, formodentlig injurierende, påstand.

For det andet er dette radikalt forskelligt fra hvad den teorien overfladisk bliver hængt op på: AFR gjorde intet svigagtigt eller kriminelt: Han løb bare af pladsen da lokumet brændte. En helt igennem intelligent og rationel men frem for alt lovlig handling fra hans side.

En god teori er en hvor alle involverede handler i bedste rationelle mening, helt uden brug for kriminelle eller skumle motiver, konspirationer og sammensværgelser.

Her er min: Vi skylder Goldman Sachs ca. 1 mia USD.

Hypotesen er: Da AFR's bobbleøkonomi imploderede for fire-seks år siden og hele det danske banksystem var på vej til at følge efter, lavede en minister i hast en aftale med GS om en eller anden form for hjælp, med pant i en eller flere statslige aktieporteføjler.

For at holde låget på den panikhistorie, strukturerer man ved aftalens udløb denne handel således at GS køber nogle aktier ud over de pantlagte og man tager PFA og ATP med ind over som pynt og camouflage.

Hvorfor giver det mening ?

En mindretalsaktionær får beskyttelse og vetoretigheder, som dem GS har modtaget, når de har kontrollen med 33% af aktierne.

Ergo har GS kontrol med yderligere 33 - 19 = 14% af aktierne i Dong.

Hvis 19% aktier koster ca. 8 mia kroner, koster 14% aktier ca. 5.9 mia kroner.

I de historiske valutakurser hos Danmarks Statistik er det uhyggeligt præcist kursen på 1 mia USD i slutningen af 2008.

... og salget af Dong aktierne sker præcist 5 år senere.

Det er pæne runde tal og det forklarer alle aspekter af handlen som rationelle uskumle handlinger, for alle involverede parter:

I 2008 brænder lokumet og ministeren laver en feberredning[1].

I 2013 udløber aftalen og man må se at få trukket to streger.

Ministeren kan ikke bare lange 14% pantsatte aktier over disken, lige så lidt som han kan afsløre at vi lige skal bruge 6 mia kroner på at frikøbe dem, det ville afsløre studehandlen med fald i troværdighed og kreditvurdering og sikkert også udløse EU- og måske ligefrem rigsretssager.

GS kan heller ikke rigtig bruge 14% aktier i et selskab til andet end at sidde på bagagebæren, først ved 33% batter det. At betale1.5mia USD mere, imod at få kontrollen med en af Europas største producenter af vindenergi, er derimod en rimelig "sweet deal".

Hvis handlen kun bliver med GS stinker det dog for meget. Danske pensionskasser får derfor tilbudet om at komme med ind over i småtingsafdelingen, så man kan påstå at det er en slags privatisering men uden at man rager sig kritiske mindretalsaktionærer til, der kunne få indsigt i hvorledes tingene virkeligt hænger sammen.

Tilbage er de 14% aktier i ministeriets portefølje, som stadig er pantsat for ca. 6 mia kroner.

Der kan de, takket være kastreringen af "offentlighedsloven", ligge som en "Velkommen hr. minister" overraskelse til kommende stats- og finansministre, indtil de forsvinder i forvirringen ved en fremtidig børsnotering af DONG.

... Når alle om nogle år har glemt detaljerne i hvordan G-S fik deres minoritetsbeskyttelse og avisernes "investeringsspecialister" kan rose GS for, "som sædvanlig" at have gjort en god handel.

Hvis det er sådan det hænger sammen, tager jeg sgu' hatten af for Helle & Corydon: Flot redning.

phk

[1] En alternativ tidsline er at det er slutningen af 2007 og at GS får ca. 18% for deres udlån over 6 år. Det lyder som en meget sandsynlig rente og det passer med at den oprindelige plan om børsnotering af DONG blev droppet i januar 2008 fordi man havde pantsat aktierne.