Da Mette Frederiksen har fremlagt sin politiske beretning til stående bifald i kongressalen, og klokken er blevet kvart i fem, er vi nået til det punkt i programmet, hvor medlemmerne deles op i arbejdsgrupper om principprogrammet. Jeg mødes med Kaare Dybvad og nogle af mine gamle DSU-venner, der er sluppet ud af salen.



Vi går over på det aalborgske værtshus Susan Himmelblå Bar, hvor cigaretrøgen hænger tykt i luften. Flere af de ældre socialdemokrater er allerede godt i gang med fadøl og smøger, da vi træder ind ad døren. Vi sætter os ved et bord ude på terrassen, og snakken begynder at gå. Om løst og fast og gamle dage. Om Mettes politiske beretning og forberedelserne til Kaares valgkamp.



Jeg har trukket min stol tilbage og forholder mig tavs og lyttende for at markere min rolle som en journalist, der er fluen på væggen, og ikke en partikammerat, der deltager i politiske diskussioner. Med en kuglepen i højrehånd og en øl i venstre, skriver jeg ned, mens de andre taler.



»Tiden, hvor de rene slappere dominerer DSU, er heldigvis slut,« siger 22-årige Frederik Vad Nielsen. Han er medlem af forretningsudvalget, der lægger den politiske linje i DSU. Frederik var formand for Holbæks lokale afdeling, da jeg blev medlem i 2009.



Min plan om at være fluen på væggen holder ikke så længe.



— De rene slappere, hvad betyder det?



»Det er dem, der kommer med floskler og ikke forholder sig til virkeligheden. Det er dem, der har en verdensfjern retorik, når det kommer til flygtninge,« siger Frederik.



Kaare husker drillende Frederik på, at han engang holdt en tale, hvor han sagde, at »vi skulle tage i mod flere, der har det svært«.



Frederik svarer, at »det var før, jeg fik en bevidsthed«.



I januar vedtog DSU en flygtningepolitik, der er strammere end Socialdemokratiets. DSU går blandt andet ind for en genforhandling af flygtningekonventionen »med redefinering af muligheden for spontan asylansøgning, således at kravet om beskyttelse ikke betyder retten til migration.«



Til gengæld mener de unge socialdemokrater, at der skal være en fælles forpligtelse i EU-landene om at give en procent af BNI i udviklingsbistand, der specielt skal gå til nærområder og hjælp i de fejlslagne stater.



DSU går ind for at oprette flygtningelandsbyer ved Europas grænser, hvor krigsflygtninge kan få beskyttelse, få retten til familiesammenføring, og hvor børn kan modtage undervisning.



»Det holder ikke, at flygtninge vandrer den halve jordklode rundt for at komme til et rigt, nordeuropæisk land. De aftaler, vi indgår på international plan, bliver nødt til at tage højde for, at folk ikke længere bare flygter til nabolandet. For det holder ikke, at alle flygter til de samme fire lande. Alle kan ikke bo her,« siger Frederik.

