Går man og tror, at alle traditionelle smagshierarkier og klasseskel er under opløsning, og at vi er ved at udvikle os til en nation af kulturelt altædende væsener, der ikke længere skelner mellem finkultur og lavkultur, er der grund til at tro om.

Længden på vores uddannelse og størrelsen på vores pengepung spiller fortsat en afgørende rolle for, hvad vi læser, hvor meget vi læser, hvordan vi læser – og om vi overhovedet bruger tid på litterær adspredelse.

Det viser en ny landsdækkende undersøgelse af danskernes læsevaner, som professor, ph.d., Stig Hjarvard fra Institut for Medier, Erkendelse og Formidling på Københavns Universitet står bag.

Undersøgelsen, der bygger på spørgeskemabesvarelser fra 1535 danskere, banker en massiv pæl igennem de postmoderne teorier, som hævder, at akademikeren lige så gerne læser Fifty Shades of Grey som den ufaglærte arbejder læser Ulysses.

For selv om det er rigtigt, at vores litteraturforbrug på nogle områder nærmer sig hinanden – for eksempel er krimilæsning en nationalsport, der går på tværs af de fleste socioøkonomiske skel – så viser analysen samtidig, at vores læsevaner på afgørende områder stadig er præget af sociale, økonomiske og kønsmæssige faktorer.

»Ser vi for eksempel på den gruppe af danskere, som slet ikke læser bøger, er det meget tydeligt, at de har markant lavere uddannelse og ringere økonomi end resten af befolkningen,« siger Stig Hjarvard.

Læs også Næsten alle læser

Blandt de danskere, der kun har en folkeskoleuddannelse bag sig, er det således hver fjerde, som siger, at de aldrig læser skønlitteratur, mens det blandt de bedst uddannede danskere er hver tyvende.

Økonomisk tegner der sig et lignende billede. Her svarer hver tredje i lavindkomstgruppen, at de aldrig læser faglitteratur, mens det samme kun gør sig gældende for hver tyvende i gruppen med de højeste indkomster.

Økonomi er med til at bestemme, hvad vi læser Økonomi har ikke alene betydning for, hvad vi læser, men også om vi overhovedet læser. Blandt de fattigste danskere, dvs. personer med en husstandsindkomst på mindre end 200.000 kr., læser hver tredje aldrig faglitteratur og hver femte aldrig skønlitteratur. Blandt de rigeste danskere, dvs. personer med en husstandsindkomst på 1 million kr. eller derover, er det kun hver tyvende, der aldrig læser faglitteratur og hver tolvte, der aldrig læser skønlitteratur.

»Der er en række klassemæssige faktorer, som indvirker på, om vi overhovedet kommer til at læse litteratur, og de viser sig tydeligt i undersøgelsen. Til gengæld kan man se, at hvis folk først får udviklet en vane med at læse, ja så er litteraturforbruget straks mere bredt sammensat,« siger Stig Hjarvard.

I det brede midterfelt er kriminallitteraturen langt den foretrukne genre, efterfulgt af historiske romaner og skønlitteratur uden bestemt genre. Kvinder læser generelt flere romaner end mænd, som til gengæld læser flere fagbøger, og hvor emner som kærlighed og erotik især er foretrukket af det kvindelige publikum, er mænd i højere grad interesseret i fantasy, science fiction, thrillere og gysere.

Forskellige læsestrategier

De sociale markører har imidlertid ikke kun betydning for, om vi læser og hvad, vi læser – de har også betydning for, hvordan vi læser. Undersøgelsen viser, at man kan skelne mellem to forskelligrettede læsestrategier: en »oplevelsesorienteret« læsning og en »vurderende« læsning.

Uddannelse er med til at bestemme, hvad vi læser En fjerdedel af de dårligst uddannede danskere, dvs. personer med kun en folkeskoleuddannelse, læser aldrig skønlitteratur. Blandt de bedst uddannede danskere, dvs. personer med en lang eller mellemlang videregående uddannelse, er det kun hver tyvende, som aldrig læser skønlitteratur. Danskere med videregående uddannelser har en forkærlighed for historiske romaner, mens thrillere og gysere især læses af de dårligst uddannede danskere. Krimilæsning går på tværs af uddannelsesmæssige skel og læses af de fleste danskere. Uddannelse har stor betydning for hvilken læsertype, man er. Blandt personer med en længerevarende uddannelse på fem år eller derover finder man en overvægt af vurderende læsetyper, altså typer der sætter pris på sprog, æstetik og kunstnerisk kvalitet, og som lader sig påvirke af anmeldelser i de store dagblade. Blandt personer med erhvervsuddannelse og kortere uddannelser er læsningen i højere grad styret af et ønske om underholdning, og de er i mindre grad orienterede mod den litterære institution, ligesom de heller ikke lader sig ikke påvirke af anmeldelser.

Hovedparten af danske læsere foretrækker en oplevelsesorienteret læsning og går op i, om »romanen rummer en god historie«, om »hovedpersonerne er lette at identificere sig med«, og om »fortællingen er spændende«.

Men personer med en lang videregående uddannelse skiller sig ud i den forstand, at de har en langt mere »vurderende« tilgang til deres læsning, og at de går op i, om »sproget er gennemarbejdet«, om forfatteren »sætter vigtige emner til debat«, og om »romanen har kunstnerisk kvalitet«.

»Kort sagt har læsere med en lang videregående uddannelse typisk en forståelse af litteratur som kunst, mens hovedparten af befolkningen lægger andre kriterier til grund for deres valg af litteratur. Mange højtuddannede har ganske enkelt en anden læsestrategi, de orienterer sig mod det litterære kredsløb gennem anmeldelser og lægger flere æstetiske kriterier til grund for deres læsning, end hovedparten af den danske befolkning,« siger Stig Hjarvard.

Øvrigt kulturforbrug er med til at bestemme, hvad vi læser Jo mere man går på kunstmuseum, desto større er sandsynligheden for, at man foretrækker at læse romaner, hvor »sproget er gennemarbejdet«, hvor forfatteren »sætter vigtige emner til debat«, og hvor »romanen har kunstnerisk kvalitet«. Jo mindre man går på kunstmuseum, desto større er sandsynligheden for, at man værdsætter en læseoplevelse, hvor »romanen rummer en god historie«, hvor »hovedpersonerne er lette at identificere sig med«, og hvor »fortællingen er spændende«.

Forskellen viser sig også i de kulturtilbud, som de højtuddannede generelt benytter sig af. Folk, der ofte går på kunstmuseum, sætter således typisk pris på kunstneriske romaner og går vurderende til dem, mens læsere der kun sjældent besøger et kunstmuseum primært læser underholdningslitteratur og praktiserer en mere oplevelsesorienteret læsning.

»Det betyder selvfølgelig ikke, at folk, der har et forbrugsorienteret forhold til litteratur, aldrig selv udøver smagsdomme, for naturligvis gør de det. Men det betyder, at smagsdommen ikke udgør noget afgørende aspekt ved selve deres læseoplevelse,« siger Stig Hjarvard.

Anmeldelser har lille betydning

Skulle man som litterat have gået og bildt sig ind, at der findes en såkaldt trickle-down effekt, hvor den gode smag på parnasset langsomt siver ned igennem befolkningen og sætter sig fast, er der tale om et forfængeligt håb. Langt de fleste danskere læser kun sjældent eller aldrig anmeldelser og lader sig ikke påvirke af dem.

»En betydelig del af befolkningen tilskriver ikke litterære anmeldelser stor værdi for deres valg af litteratur, og man kan diskutere i hvilket omfang den veluddannede gruppes smag overhovedet har større indflydelse på eller udøver hegemoni over den øvrige del af befolkningens litteraturforbrug og smag. Hvis der er en effekt, er det i hvert fald en behersket effekt,« siger Stig Hjarvard.

Køn er med til at bestemme, hvad vi læser Kvinder læser langt hyppigere skønlitteratur end mænd; hver anden kvinde læser skønlitteratur ugentligt eller oftere. Det samme er kun tilfældet for 29 pct. af mændene. Til gengæld læser mænd en anelse mere faglitteratur end kvinder. Kvinder foretrækker kærlighed og erotik i højere grad end mænd, ligesom de også læser mere skønlitteratur uden genre. Mænd foretrækker til gengæld i højere grad fantasy og science fiction, thrillere og gysere samt humor og satire.

Til gengæld spiller anmeldelser en stor rolle for de højtuddannedes smag. Hele 62 procent af dem svarer således, at de ofte læser anmeldelser og enten i høj, meget høj eller nogen grad lader deres bogvalg påvirke af dem.

Spørger man Stig Hjarvard bør analysen vække til eftertanke blandt beslutningstagere i det litterære miljø.

»Det forekommer mig, at vi ofte ender i nogle ret smalle diskussioner i aviserne om, hvorvidt der skal være nogle mere elitære værker på bibliotekernes hylder, så man kan sikre sig, at de bliver mere udlånt. Men meget tyder på, at befolkningens brug af litteratur er et andet, og at de ikke nødvendigvis kommer til at læse mere smal litteratur ved, at den står til rådighed på bibliotekerne. I den forstand må folk, der beskæftiger sig med litteraturformidling, forholde sig til den brede befolknings faktiske præferencer og smag. I stedet for at lade deres litteraturformidling diktere af, hvad folk ‘bør’ læse.«