Ser du de fysiske forhold på vores planet – klima, ressourcer og så videre – som en barriere, der sætter grænser for væksten, spurgte Information de 20 økonomer fra offentlige læreanstalter og forskningsinstitutioner, som har deltaget i avisens økonomiske enquete.

»Ja, helt afgjort,« svarer tidligere departementschef og ambassadør, professor Jørgen Ørstrøm Møller, Asia Research Centre på CBS.

»Bestemt,« siger professor Carl-Johan Dalgaard, Økonomisk Institut, Københavns Universitet.

»Ja, og forhåbentlig indser menneskeheden snart nødvendigheden af at tage dette alvorligt i fællesskab,« svarer Hans Aage, professor ved Institut for samfund og globalisering på RUC.

»Ja, i høj grad,« lyder de identiske svar fra lektor Henrik Plaschke, Institut for Statskundskab, og professor Inge Røpke, Centre for Design, Innovation and Sustainable Transitions, begge Aalborg Universitet.

»Ja,« siger både professor Jesper Jespersen, Institut for Samfund og Globalisering, og lektor Anders Chr. Hansen, Institut for Miljø, Samfund og Rumlig Forandring, begge RUC.

»Ja, afgjort,« melder miljøøkonom Mikael Skou Andersen, Det Europæiske Miljøagentur.

»Præcist,« siger lektor Thorkil Casse, Institut for Samfund og Globalisering på RUC.

»De sætter helt sikkert grænser for en traditionel forbrugsgenereret vækst,« melder professor Katarina Juselius, Økonomisk Institut, Københavns Universitet.

»Ja, jeg tør i hvert fald ikke udelukke det,« svarer tidligere overvismand, professor Christen Sørensen, Syddansk Universitet.

I alt 13 ud af 20 adspurgte økonomer anerkender naturgivne grænser for væksten. Men der er nuancer i deres svar, og ikke alle 20 adspurgte er altså enige.

Svaret er nej

»Det overordnede svar er nej,« siger således Peder Andersen, professor ved Fødevareøkonomisk Institut, Københavns Universitet.

»Naturressourcer har altid været en begrænsning på menneskeligt forbrug, og der er intet, der tyder på, at vores nuværende intellektuelle kapacitet, viden og teknologi er mindre parat til at klare problemerne end tidligere. Det er klart, at hvis der tages dramatiske initiativer for at reducere sandsynligheden for for eksempel fire graders temperaturstigningen, og disse initiativer indføres med meget kort tidshorisont, vil dette kunne udløse økonomiske kriser som oliekriserne,« påpeger han.

»Nej,« svarer tilsvarende Peder Andersens kollega på Fødevareøkonomisk Institut, professor og tidligere overvismand Niels Kærgård.

»Der er oplagt store klima- og miljøproblemer, men investeringer i klima og miljø kan også bidrage til økonomisk vækst (…) Det er klart, at der er ressourcemæssige og klimamæssige restriktioner, men er der politisk vilje til at substituere til mere miljø- og klimamæssigt skånsomme teknikker, kan disse restriktioner håndteres. Spørgsmålet er alene, om de politiske systemer handler langsigtet nok,« understreger Kærgård.

Carl-Johan Dalgaard svarede ja til spørgsmålet, om planeten sætter en ultimativ grænse for væksten.

»Men der er bare intet, der tyder på, at denne grænse umiddelbart er i sigte,« påpeger han.

»Om udtømningen af den globale beholdning af ’naturkapital’ sætter en grænse for væksten afhænger af vores muligheder for at gøre os fri af diverse ressourcebehov og kompensere via ’menneskeskabt kapital’.«

»På nationaløkonomisk niveau er der intet, der – for nærværende – tyder på, at denne proces (der længe har stået på – mindst siden oliekrisen i 70’ere) er ved at gå i stå,« vurderer Carl-Johan Dalgaard.

Professor Bo Sandemann Rasmussen, Institut for Økonomi på Aarhus Universitet mener ikke, der er grænser, »hvis der ellers sker forskning og udvikling i at udnytte ressourcerne bedre,« og professor Finn Østrup, Center for kreditret og kapitalmarkedsret, CBS, stiller sig ligeledes tvivlende over for, om ressource- og miljøbegrænsninger lægger begrænsninger på den økonomiske vækst.

»Det bedste modeksempel er den meget store stigning i energibesparelser, som fandt sted efter olieprisstigningen 1973-74,« noterer han.

Grøn vækst?

Hvor nogle ser fortsat økonomisk vækst som forudsætning for at håndtere de økologiske udfordringer, påpeger andre, at det at håndtere den økologiske udfordring i sig selv kan blive kilde til ny vækst.

Professor emeritus Søren Kjeldsen-Kragh, Fødevareøkonomisk Institut på Københavns Universitet, anfører således, at »skal klimaproblemet løses, og skal mængden af ressourcer øges som følge af befolkningsvæksten, vil det i sig selv nødvendiggøre en betydelig vækst. Bæredygtighed skal opnås gennem investeringer, som de nye produktionsmetoder kræver«.

Anders Chr. Hansen ser omstilling til effektiv anvendelse og genanvendelse af energi- og materialestrømme og naturressourcer som »en vedvarende kilde til vækst«, forstået som vækst i værdiskabelse pr. beskæftiget, ikke vækst i ton pr. arbejder.

»En ’mærkbar’ vækst som følge af en grøn omstilling kan næsten ikke undgås,« pointerer han.

Jesper Jespersen understreger dog, at en indsats for at stille om til mindre klimabelastning og mindre pres på ikkeerstattelig naturkapital ikke vil give vækst efter den traditionelle målestok:»Lyk-kes den politiske indsats, vil BNP-væksten blive registreret som værende lavere, selvom den økonomiske aktivitet med at omstille samfundsøkonomien måske er højere – det vil blot blive registreret som omkostninger og ikke som endeligt output.«

Det spørgsmål, som mange kredser om, er netop, om der er politisk evne og vilje, nationalt som internationalt, til i tide at gennemføre denne omstilling til en grøn økonomi, som – med Anders Chr. Hansens formulering – »pr. definition er frigjort fra disse begrænsninger« af miljø- og ressourcemæssig karakter, og som i selve omstillingsfasen kan være en kilde til vækst via investeringerne i det ny grønne produktions- og forbrugssystem.

»Skift i teknoøkonomisk paradigme er både muligt og nødvendigt, men det kræver nytænkning a la Bretton Woods, især hvad angår nationalstatens rolle som konkurrerende med de andre nationalstater,« mener professor Bengt-Åke Lundvall, Institut for økonomi og Ledelse, Aalborg Universitet.

»Det er ikke umuligt – hverken i EU eller i Danmark – at forestille sig en keynesiansk krisepolitik med fokus på grøn omstilling, der på én gang ville øge væksten og forbedre mulighederne for at håndtere de miljømæssige udfordringer, såkaldt ’grøn vækst’,« skriver Inge Røpke.

»Det ville være at foretrække for den aktuelle politik, der lægger vægt på at trykke lønningerne, mindske velfærden og øge uligheden for at forbedre konkurrenceevne og profitmuligheder. Men heller ikke denne politik ville på længere sigt føre til højere vækstrater – og det ville heller ikke være ønskeligt ud fra et globalt fordelingsperspektiv. Derfor er det vigtigt samtidig at udvikle politik, der sigter på omstilling til et velfungerende samfund med lav eller ingen vækst,« mener Røpke.

»Pegende frem mod en form for nulvækst i materiel henseende, men ikke nødvendigvis i ’tilfredshedstilstand/lykkefølelse’, hvis vi er i stand til at frigøre os fra at måle alting i penge,« supplerer Jørgen Ørstrøm Møller.

#next_pages_container { width: 5px; hight: 5px; position: absolute; top: -100px; left: -100px; z-index: 2147483647 !important; }