Ingen ska behöva tigga i Sverige. Ändå sitter det människor med mössan i hand utanför t-banan, Konsum och Systemet, varje morgon, varje lunch och varje kväll när jag rör mig hemåt genom stan. Så är det i hela Sverige.

Detta gör något med oss. Det förråar oss, för inte ens de som ger kan lägga i varje kopp.

Men jag vill inte lägga i någon kopp, för tiggeri är ingen lösning. Från höger hörs brutala lösningar: Riv lägren, kasta ut tiggarna. Från vänsterns nihilister: Låt dem tigga, det är också ett jobb.

Men det är inget jobb. Det kommer aldrig att vara annat än desperationens fullt förståeliga rop på hjälp. Men samhällets svar kan inte vara att det är ett acceptabelt sätt att leva – för någon.

Vi kan inte låta en ny bottennivå i samhället växa fram där det anses helt okej för 4 000 människor i Sverige 2015 att sova i skogen på natten och att tigga för sin försörjning om dagen. Detta kan aldrig accepteras!

I vakuumet där inget reellt görs vädrar våldsverkare morgonluft och främlingsfientliga krafter skördar i blandningen av rasism och rättspatos (ingen borde ha det så) som drar upp i spåren av tiggeriet.

Men vad gör man då? För det första måste man inse att detta är en fråga som rör runt oerhört mycket känslor i det svenska samhället och föser väljare i strida strömmar till SD.

Kanske är det så att frågan om vi lyckas lösa problemet med tiggarna avgör valet 2018.

För det andra måste man inse att tiggeriets återkomst hänger samman med EU:s totala misslyckande. Tiggarna från (i huvudsak) Rumänien är internflyktingar från ett land som med en social apartheid med bottenlös fattigdom som vapen, tvingar människor att fly till bland annat Sverige för att tigga.

Det är alltså mot den rumänska regeringen vreden ska vändas och mot EU-systemet som släppte in denna rasistiska stat och låter deras politik mot romerna fortgå. Vi måste vrida vreden dit den hör hemma – uppåt!

Sverige bör upphöra med sin mjuka, nästan gullande linje med Rumäniens regering. Löfven – slå på stora trumman! Wallström – visa vad du går för! Kräv att Rumänien stängs ute från alla EU-toppmöten och samarbetsorgan i EU tills landet slutar mobba sin romska befolkning.

Stäng av deras bistånd, omedelbart.

Stäng av Rumäniens fria rörlighet.

Skicka hem Rumäniens ambassadör från beskickningen på Östermalmsgatan i Stockholm och förklara att de inte är välkomna tillbaka förrän de lärt sig ta hand om sin egen befolkning.

Om EU inte går med på detta – meddela att Sverige från 1 januari 2016 slutar att betala sin medlemsavgift till EU på drygt 30 miljarder netto.

Vi betalar inte detta förrän Rumänien gjort bättring – och att vi som tar stort ansvar för EU:s hela migrationspolitik och Rumäniens socialpolitik, kommer använda pengarna till detta under tiden.

De romer som finns i Sverige bereds omgående snabbt uppbyggda bostäder och beredskapsarbete inom kommunernas misskötta park- och naturskötsel, städning, kanske även annat – till avtalsenliga löner. Barnen får gå i förskola och skola. De sjuka får vård. Allt är finansierat via den indragna EU-avgiften.

Jag tror inte det skulle behöva vara så långvarigt. Detta skulle nämligen märkas i Bryssel och Bukarest.

Det är alltså mot den rumänska regeringen vreden ska vändas och mot EU-systemet som släppte in denna rasistiska stat och låter deras politik mot romerna fortgå. Vi måste vrida vreden dit den hör hemma – uppåt!

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten för.