Sedan valet har många fantasifulla förklaringar till Sverigedemokraternas makalösa framgångar lanserats. Som Andrej Kokkonen tidigare påtalat finns det dock goda anledningar att anta att Sverigedemokratiska väljare beter sig som väljare gör mest. Henrik Ekengren Oscarsson har tidigare försökt förstå framgången med hjälp av klassisk statsvetenskaplig teori. I samma andra vill jag här lyfta fram tre grundläggande trender som alla seriösa analyser bör kunna förklara. All data kommer från SOM-undersökningarna.

För det första: Andelen som tycker att det är ett mycket eller ganska bra förslag att ta emot färre flyktingar är större än andelen som tycker att det är ett ganska eller mycket dåligt förslag, men den minskar över tid (röd linje i diagrammet). 1990 ville 61 procent ta emot färre flyktingar; 2013 var det bara 44 procent. Ett ökat motstånd mot flyktingar överlag är alltså inte förklaringen till SD:s framgångar.

Samtidigt är den nedåtgående trenden inte på något sätt oförenlig med ett samtidigt ökande stöd för SD. Anledningen är att frågan är olika viktig för olika väljare. De flesta röstar utifrån sin övertygelse i frågor som jobb, skola, sjukvård och landets ekonomi, inte invandring och flyktingmottagande. Den blåa linjen i diagrammet visar hur stor andel som i SOM-undersökningarna spontant nämner invandring eller flyktingmottagning som en av de viktigaste frågorna/viktigaste samhällsproblemen. Andelen är hela tiden betydligt lägre än andelen som vill ta emot färre flyktingar.

Men, för det andra: Även om invandring inte är en av de viktigaste frågorna för genomsnittsväljaren har den blivit allt viktigare under 2000-talet. 1997-2000 uppgav endast 10-11 procent att det var en viktig fråga. Sedan 2010 har motsvarande andel istället pendlat mellan 14 och 20 procent. Givet att en pluralitet förespråkar ett minskat flyktingmottagande är det naturligtvis goda nyheter för Sverigedemokraterna.

Vad avgör då frågans placering på dagordningen? Troligen handlar det om ett komplext samspel mellan yttre omständigheter, förd politik, partiernas positionering och opinionen. Den högsta noteringen för frågan är till exempel 1993, samtidigt som många flydde till Sverige från krigen i före detta Jugoslavien. En annan topp är 2002, då Folkpartiet i valrörelsen lanserade sitt förslag på språktest som krav för svenskt medborgarskap. Sverigedemokraterna själva arbetar dessutom för att lyfta frågan. Frågans viktighet kan alltså vara både orsaken till och konsekvenser av olika partiers agerande.

Den allra bästa jordmånen för Sverigedemokraterna hittar vi i kombinationen av attityder och prioritering: Bland väljare som vill minska invandringen OCH tycker att det är en av de viktigaste frågorna. Nästa graf visar hur stor den andelen har varit över tid.

Grafen visar, i stora drag, en U-formad utveckling. Trots att allt färre förespråkar ett minskat flyktingmottagande har gruppen där SD kan tänkas ha störst stöd nästan fördubblats sedan 2000-talets början, från fyra till åtta-tio procent.

Hittills har jag bara tittat på efterfrågan på Sverigedemokraternas politik. Den sista grafen handlar istället om utbudet. Hur ser partisympatierna ut i gruppen som både vill minska invandringen och tycker att det är en viktig fråga, det vill säga de som beskrevs i det föregående diagrammet?

För det tredje: Sverigedemokraterna har under 2000-talet blivit ett alltmer attraktivt alternativ för invandringsmotståndarna. En kort period på 1990-talet valde många i den här gruppen Ny Demokrati, men partiet imploderade snabbt. Därefter fanns det länge inget bra alternativ. 2000 var det i princip ingen i gruppen som uppgav SD som bästa parti. Sedan har det gått snabbt, och tretton år senare väljer över 40 procent av de som vill minska invandringen Sverigedemokraterna. Eftersom grafen endast är beräknad på de som vill minska invandringen och tycker att det är en viktig fråga är troligtvis inte ett ökat invandringsmotstånd här den viktigaste förklaringen. Istället, tror jag, ligger den framförallt i Sverigedemokraternas allt bättre organisering. Partiet har helt enkelt blivit ett mycket mer trovärdigt och accepterat alternativ som kan ställa upp med kandidater, valmanifest, budgetförslag, reklamfilmer, informationsbroschyrer och allt annat som hör ett parti till.

Min poäng är att vi bör hålla isär de tre olika trenderna: Inställning till invandring/flyktingmottagning, frågans plats på dagordningen, och partiets trovärdighet. Även om invandringsmotståndet överlag minskar så har kärnan av motståndare vuxit, och bland dessa har Sverigedemokraterna dessutom flyttat fram sina positioner. Jag gör inga anspråk på att förklara varför utvecklingen ser ut som den gör, men den som vill förstå hur Sverigedemokraterna på kort tid gått till att bli riksdagens tredje största parti bör börja här.