IT-skandalen på Transportstyrelsen är i allra högsta grad en politisk fråga. Ju fler pusselbitar som läggs på plats desto tydligare blir det att inte bara tjänstemän på myndigheten har misskött sitt ämbete grovt, utan även regeringens medlemmar. Det var myndigheten som bröt mot lagar och röjde känslig information som kan hota rikets och privatpersoners säkerhet, men det är regeringen som sedan har försökt tysta ned vad som skett. Det må inte vara olagligt, men det är moraliskt oförsvarbart.

Under måndagseftermiddagen bröt statsministern tystnaden och höll en presskonferens tillsammans med Transportstyrelsens nye generaldirektör Jonas Bjelfvenstam, Säkerhetspolisens generaldirektör Anders Thornberg samt överbefälhavare Micael Bydén. Statsministern sade då att han fick information om att känsliga uppgifter röjts i januari i år men att man inom regeringskansliet fått kännedom om detta tidigare. Både inrikesminister Anders Ygeman (S) och försvarsminister Peter Hultqvist (S) ska ha känt till detta sedan början av förra året.

Detta öppnar upp för en rad frågor; inte minst varför ingen informerade statsministern om vad som torde vara den största säkerhetspolitiska skandalen i modern tid. Det var också en fråga som Löfven fick flera gånger under presskonferensen och svaret han gav var att regeringen arbetar efter ”traditionell förvaltningskultur”. Att det skulle vara praxis att inte delge regeringschefen information av denna karaktär är ett anmärkningsvärt påstående. Finns det i sådana fall fler allvarliga saker som regeringschefen inte fått någon information om?

Och faktum återstår: Löfven har haft kännedom om IT-skandalen sedan i januari i år. Först ett halvår senare, efter massiva påtryckningar från media och opposition, uttalade han sig offentligt om den. Det föranleder frågan om regeringen självmant skulle ha informerat allmänheten om situationen om det inte vore för att media redan avslöjat vad som skett?

Att man inte kan uttala sig allt för detaljerat om frågor som rör rikets säkerhet ligger måhända i sakens natur, men det är värt att komma ihåg att detta även handlar om privatpersoners säkerhet och integritet: Personer som lever under skyddad identitet hade förtjänat att få veta att denna kan ha röjts, liksom de personer vars läkarintyg varit åtkomliga för obehöriga samt de som funnits i polisens register över misstänkta.

Trots att statsministern sade att han önskat att informationen nått honom tidigare var Löfven noga med att påpeka att han fortfarande hyser fullt förtroende för sina statsråd. Ingen tycks enligt honom bära något politiskt ansvar för situationen. Den statsminister som hellre skyddar sitt parti än sitt lands medborgare är inte lämplig som regeringschef. De borgerliga partierna måste därför ta sitt moraliska ansvar och väcka misstroende; inte mot enskilda statsråd utan mot hela regeringen.