Den tilliten tog abrupt slut när Migrationsverket fick hysa in asylsökande i receptionen eller sätta dem under en filt på gatan. Ungefär samtidigt slog Säpo larm om terrorister i landet. Över en natt ändrades asylpolitiken och en betydligt brutalare verklighet blev tydlig. Gränskontroll infördes mellan Danmark och Sverige och hundratals poliser från hela landet skickades dit för tjänstgöring. Den 4 januari tar regeringen nästa steg genom att införa ID-kontroller på alla kommunikationer över sundet. Det beslutet får förödande konsekvenser, inte bara genom att asylrätten hotas utan också genom att närmare 100 000 pendlare drabbas.

Jag har länge funderat över hur regeringen tänker. Först var planerna på att stänga Öresundsbron, men det lyckades ett starkt näringsliv i Öresundsregionen avstyra. Istället införs ID-kontroller och ansvaret läggs på de företag som sköter transporterna. Det får stora konsekvenser framför allt för alla pendlare. SJ stoppar alla X2000 tåg till Danmark. Danska tågföretaget DSB flaggar för dyrare resor. Öresundståget tvingas ställa in avgångar och Region Skåne kräver kompensation av regeringen för förlorade inkomster och ökade kostnader. De räknar med 14 miljoner i förlorade inkomster.

Pendlarna har startat en revolution, den 23 december kom ett upprop för Öresundsrevolutionen på Facebook. Människor är riktigt förbannade och ser hur fyra miljoner människor som jobbar i regionen splittras. De ser utebliven turism, handel och integration. ID-kontrollerna är utan tvekan ett stort ingrepp i människors vardag och deras möjligheter att sköta ett arbete.

Sist men absolut inte minst handlar det också om alla människor på flykt som kommit för att söka asyl. Regeringens brist på kontroll och strategi när det gäller de asylsökande har satt många i en besvärlig situation. Redan i dag sitter många på bristfälliga boenden eller i tältläger. De har lång väntan till en första kontakt med Migrationsverket, många har inga pengar, inga vinterkläder och den där solidaritet som Stefan Löfven talar om och MP hotar lämna regeringen för, är långt borta. Vi har ingen asylpolitik eller integration, möjligtvis ett förvar tills vidare av människor på flykt. Asylpolitiken som ska skötas av polisen och tullen har nu lagts över på privata företag och deras medarbetare. Busschauffören får fatta beslut om en annan människas öde.

Från regeringens synvinkel syftar åtgärderna till att få andra länder att ta ansvar för flyktingarna. Stefan Löfvens vädjan till EU om hjälp har väl inte undgått någon. När det gäller den nu beslutade ID-kontrollen finns kravet på Danmark att också införa gränskontroll vilket skulle underlätta betydligt för Sverige. Men hittills vägrar statsminister Lars Løkke Rasmussen att ta det steget. Till råga på allt vill nu integrationsminister Morgan Johansson skrota Dublinreglerna och ersätta dem med ett permanent omfördelningssystem.

Ska vi skratta eller gråta. Den svenska id-kontrollen hotar asylrätten. Det bästa, när vi nu tvingas välja mellan pest och kolera, är att Dublinreglerna efterlevdes och att Sverige hänvisar flyktingar till första asylland. De skulle givetvis leda till en besvärlig dominoeffekt men asylsökande har rätt att söka i asyl i alla EU-länder. Det skulle innebära att EU tvingas ta ett större ansvar.

Den svenska asylpolitiken som nu förs leder bara till kaos och mer elände.