Suuret demokratiat Yhdysvallat ja EU neuvottelevat parhaillaan laajasta kaupan esteitä purkavasta TTIP-sopimuksesta (Transatlantic Trade and Investment Partnership, Transatlanttinen kauppa- ja investointikumppanuus). Tavoitteena on sopia yhteisistä tuotestandardeista ja menettelytavoista.

Sopimus on laaja-alainen, kuten lista neuvottelujen keskeisistä kiistakysymyksistäkin ilmentää: Kuinka ratkaista sijoittajien ja valtioiden välisiä kiistoja tai valvontaviranomaisten erimielisyyksiä? Miten säädellä kansainvälisiä tietovirtoja tai finanssipalveluja?

Sopimusta on jo ennalta arvosteltu demokratianvastaiseksi. Kritiikki on osittain perusteltua, mutta usein realismin sijasta ihanteita korostavat arvostelijat sivuuttavat sopimuksen positiivisen sisällön.

Kansalaisten kannalta tärkeät perustoiminnot ovat jo siirtyneet yhä enemmän valtiollisten instituutioiden ulkopuolelle. Työelämässä ollaan yhä riippuvaisempia globaaleista arvoketjuista. Sekä töissä että vapaa-ajalla ihmiset elävät digitaalisessa virrassa. Esimerkiksi lainan saaminen riippuu rahoituslaitoksen pääsystä kansainvälisiin finanssivirtoihin.

Kansallisten instituutioiden ulkopuolella olevat tavaroiden, raaka-aineiden, datan ja ihmisten virrat pitävät yllä demokraattisia yhteisöjä. Jos TTIP-sopimus pääsee tavoitteisiinsa, se vakauttaa nyt demokratian katvealueella olevia virtoja ja tuo niistä vastaavia toimijoita yhteisten pelisääntöjen piiriin.

Sopimuksen vastustuksessa on usein paikallinen sävy. Arvostelijat keskittyvät oman alueen tai valtion markkinoiden suojelemiseen. Toisaalta neuvottelut nähdään eliitin salamyhkäisenä puuhasteluna, vaaditaan lisää demokratiaa ja avoimuutta. Osaksi kritiikki on sopimuksen kaappaamista omien ideologisten tarkoitusperien käyttöön.

Tässä ei ole mitään yllättävää. TTIP:ssä on paljon valtapoliittisia aineksia. Sen perimmäinen tarkoitus on uudistaa transatlanttisen akselin hiipuva elinkelpoisuus. Tämä olisi syytä ymmärtää ennen kaikkea Euroopassa. Jos Eurooppa ei pysty vastaamaan haasteisiin, asemamme heikentyy kun siirrytään syvemmälle Tyynenmeren vuosisataan.

Sopimukseen sisältyvä sijoittajasuoja nähdään uhkana demokratialle. Tarkoituksena on siirtää valtioiden ja yksityisen sektorin väliset riidat välimiesoikeuksien varaan pois valtioiden itsemääräysoikeuden piiristä.

Länsimäinen liberaali maailmanjärjestys ja sen keskeiset instituutiot ovat pyrkineet turvaamaan lainmukaisuuden ja esimerkiksi omaisuuden suojan. TTIP kasvattaa todennäköisyyttä, että riitatapauksia syntyy. On myös nykyistä todennäköisempää, että valtiot häviävät näitä riitoja yksityisille yrityksille.

Kun Nokia ajautui miljardien verokiistoihin Intian viranomaisten kanssa, sijoituksien suoja osoittautui kovin hauraaksi. Verojutussa Nokiaa vastaan oli paljolti kyse rahastuksesta.

Intian omintakeisuuden maksajaksi saattaa lopulta joutua Suomi, jos se joutuu palauttamaan Nokialle yhtiön jo kertaalleen maksamat verot.

Intian toimet Nokiaa vastaan kertovat karua kieltä kansainvälisten investointimpäristön arvaamattomuudesta. TTIP-kritiikin yhteydessä sijoittajasuoja ja erityisesti siihen liittyvä välimiesmenettely on nähty uhkina demokratialle.

Nokian tapauksessa välimiesmenettelystä olisi saattanut olla paljon hyötyä. Oikein toteutettuna se lisää sijoittajaluottamusta, joka on nykyisen talousjärjestyksen perusta.

On huolestuttavaa, jos valta valuu pois valtiodemokratian piiristä. On kuitenkin syytä huomata, kuinka laajasti tätä siirtymää on jo nyt tapahtunut, kun tavallisten ihmisten arki on siirtynyt valtioden rajat ylittävien virtojen varaan.

On hyödytöntä pyrkiä refleksinomaisesti ponnistamaan takaisin vanhalle kartalle, jossa demokratian saarekkeet suojaavat kansalaisia pahalta ulkomaailmalta.

TTIP-neuvotteluja ei pidä päästää muuttumaan yleisen turhautumisen ja voimattomuuden ukkosenjohdattimeksi. Se olisi lyhytnäköistä, koska sopimus on ennen muuta yritys palauttaa valtaa maailman suurimpaan demokraattisten maiden yhteisöön.

Uusi sopimus sisältää mahdollisuuden maailmanlaajuisen demokratian vahvistamiselle ja karkeaan neoliberalismiin sisältyvän globaalin kurjistumisen järjestelmän purkamiselle.

Uudenlaisia ajattelumalleja tarvitaan ihmisten ollessa yhä enemmän maanpakolaisia perinteisistä kansallisista yhteisöistään. Digitaalinen media tarjoaa uudenlaisia palveluita ja avaa mahdollisuuden valtioiden rajat ylittävien yhteisöjen luomiselle. Tämä demokratian uusi voima näkyy esimerkiksi TTIP-kriitikoiden mobilisaatiossa.

Uusi digitaalinen elämä ja sen keskeiset välineet ovat yritysten hallussa. Datavirtojen säätelyyn tarvitaan demokratioiden kesken sovittuja sääntöjä ja standardeja.

”Virtademokratia” viittaa tilaan, jossa valtioiden rajat ylittävän liikkumisen varaan elämänsä rakentaneet ihmiset kokevat voivansa vaikuttaa oman elämänsä perusehtoihin. Kyse on esimerkiksi kuluttajavalinnoista sekä kuluttajien oikeuksista ja velvollisuuksista virtojen eri osissa.

Suomi on muuttunut yhä enemmän virtayhteisöksi. Pelkkä kansallinen demokratia ei riitä kattamaan uudessa tilanteessa tarvittavia oikeuksia.

TTIP-sopimuksen tulisi heijastella tämän päivän ihmisten demokratiatarpeita. Kritiikki on hyvää, mutta sen pitäisi olla myös realistista. Jäykistyminen lintukotoajatteluun, pohjoismaiseen demokratiaylemmyydentuntoon tai pelkoon amerikkalaisuutta kohtaan ei pysäytä suomalaisten maailman muutosta. Parhaimmillaan TTIP mahdollisuus demokratian päivittämiselle.