Ensimmäisen kysymyksen esittää STT:n toimittaja.

”Syytätte tässä pääministeri Sipilää aika suoraan valehtelusta…”

Lauri Nurmi korjaa heti.

”En syytä Sipilää valehtelusta”, hän sanoo. Ja lisää, ettei myöskään käytä sanaa valehdella.

Nurmi on juuri julkaissut kirjan Perussuomalaisten hajoamisen historia. Hän kertoo siitä tiedotustilaisuudessa Helsingin keskustan kirjakaupassa.

Kirja on ollut suuri salaisuus. Sitä ei ole annettu etukäteen kenellekään. Ja kun Nurmi on ollut virkavapaalla ja kirjoittanut sitä, kollegoille ei ole kerrottu, miksi hän on poissa.

Nurmi on Aamulehden toimittaja.

Nyt hän on istunut reilut puoli tuntia kirjakaupan lavalla ja puhunut kirjasta. Kustantamon edustaja on jakanut yleisölle ”tärppilistaa”, jonka Nurmi on laatinut. Paperissa on 19 kohtaa: Kirjan sisältämiä kiinnostavia asioita (poimintoja sisällöstä).

Ensimmäinen kohta on Sipilästä.

Nurmi kertoo, että keskusta varautui jo keväällä perussuomalaisten hajoamiseen, jopa vaikutti siihen. Suunnitelmia tehtiin, ”salaisia keskusteluja” käytiin.

Käänteet eivät siis tulleet Sipilälle yllätyksenä, kuten tämä antoi ymmärtää.

”Pääministeri Juha Sipilä ei aikanaan puhu totta eduskunnan täysistunnossa…” Nurmi kirjoittaa.

Ei puhu totta – eli valehtelee?

Päätoimittaja antoi ohjeita: tutustu poliitikkoihin, käy lounailla.

Lauri Nurmi on ollut politiikan toimittaja kolme vuotta.

Hän on ”nuori ja terhakka”, sanoo Unto Hämäläinen, joka on ollut politiikan toimittaja 33 vuotta.

Loppuvuodesta 2013 Aamulehti haki politiikan toimittajaa ”näköalapaikalle Helsingin toimitukseen”.

Nurmi mietti, miten pääsisi haastatteluun.

Hän oli ollut Keski-Uusimaassa kymmenen vuotta, kesätoimittajana, uutistoimittajana ja urheilutoimituksen esimiehenä. Keski-Uusimaa on seitsenpäiväinen sanomalehti, jonka toimitus on Tuusulassa.

Hakemuksessa olisi oltava jokin ”knoppi”, jotain jolla erottua.

Nurmi päätti kertoa tarinan Jukolan viestistä, Matti Vanhasesta ja itsestään.

Kesäkuussa 2010 hän oli ollut seuraamassa viestiä Hyvinkäällä. Lähtö oli ollut myöhään illalla, ja avajaisissa oli ollut juhlavieras, Matti Vanhanen. Tämä oli kaksi päivää aikaisemmin eronnut pääministerin tehtävästä.

Paikalla oli ollut lähinnä urheilutoimittajia, kuten Nurmi itse. Hän oli kävellyt Vanhasen puheille ja pyytänyt haastattelua politiikasta. Hänestä Vanhanen ei ollut antanut ”yhtään kunnon haastattelua” eronpyyntönsä jälkeen. Hän nappaisi sen tässä nyt.

Keskustelu oli käyty. Oli puhuttu talouskriisistä, hallituksen toimista, tsunamista ja uran kipukohdista, ja Nurmi oli kirjoittanut jutun Keski-Uusimaan viikonvaihdenumeroon.

Tällainen toimittaja hän on, hän kirjoitti työhakemukseen. Hän menee nauhurin kanssa ja hakee uutisen, oli paikka tai tilanne mikä tahansa.

Nurmi kutsuttiin haastatteluun, ja hän sai paikan. Keväällä 2014 hän aloitti.

Päätoimittaja Jouko Jokinen antoi ohjeita. Tutustu poliitikkoihin, avustajiin ja taustavaikuttajiin. Käy lounailla. Kirjoita kriittisesti mutta niin, että sinulle puhutaan seuraavankin kerran.

Ja ennen kaikkea: hanki skuuppeja.

Se oli todellinen skuuppi. Sitten jyrähti Timo Soini.

Tuli paineita. Piti lunastaa odotukset.

Nurmi teki paljon töitä.

Syksyllä 2014 perustettiin Lännen Media, maakuntalehtien yhteinen toimitus. Työ ei siitä juuri muuttunut, mutta jutut painettiin nyt useampaan lehteen. Aamulehteen, Turun Sanomiin, Kalevaan, Satakunnan Kansaan, Kainuun Sanomiin.

Nurmi urakoi tapaamisia, verkostoitui. Hän teki laajoja nettikyselyitä Webropol-työkalulla. Mitä mieltä kentillä oltiin? Ammattiliittojen hallituksissa, puolueiden piirijärjestöissä.

Uutisia syntyi, isoja otsikoita.

Työntekijäjärjestöt valmiina yleislakkoon. Lauantai 9. tammikuuta 2016.

Suomi ja Britannia puolustusyhteistyöhön. Perjantai 1. heinäkuuta 2016.

Ahvenanmaa toivoo apua Venäjän uhkaan. Torstai 30. heinäkuuta 2015.

Nurmi kirjoitti perusteellisesti. ”Vuonna 1921 Kansainliitto vahvisti Ahvenanmaan kuulumisen itsenäistyneelle Suomelle… Talvisodan jälkeen Neuvostoliitto tunnusti…”

Sitten viime kesänä, lauantaina 3. kesäkuuta:

Hallituksessa suunnitelma Halla-ahon voiton varalle.

Perussuomalaisten puoluekokoukseen oli viikko. Nurmi kirjoitti, että ”soinilais-terholaiset” muodostavat ehkä oman eduskuntaryhmänsä, jos Jussi Halla-aho voittaa. Ja jatkavat hallituksessa. Tästä oli käyty hallituksessa ”vakavia keskusteluja”.

Se oli iso uutinen, todellinen skuuppi.

Mutta se kuivui pian.

Timo Soini kirjoitti samana päivänä blogin. ”Ajatus siitä, että loikkaisin perustamastani puolueesta on mieletön.” Ja Raamatun vertauksia päälle.

Media hiljeni.

Miten tässä näin kävi?

Nurmi oli tehnyt mielestään kovan uutisen. Juttu oli vienyt monta viikkoa. Sitä oli tehty salassa. Nurmi oli kaivanut tietoa ja varmistellut. Hän oli lähettänyt viimeisen viestin yhteistoimitukseen myöhään perjantai-iltana, 2. kesäkuuta. Hän oli ollut kotona jo. ”Lisäksi on iso skuuppi siitä, että… Missään ei aiemmin ole tästä kirjoitettu.”

Aamulla se olisi lehdessä.

Hän oli katsellut pihapihlajaa ja tunnelmoinut. Eipä olisi uskonut. Aikanaan hän oli istunut poliittisen historian luennolla ja kuunnellut, kuinka Veikko Vennamo oli rakentanut Smp:n ja kuinka puolue hajosi. Huomenna kansa saisi lukea hänen jutustaan, että sen perillinen, perussuomalaiset, on ehkä hajoamassa. Ja että se sopii muille hallituspuolueille, jatko on valmiiksi pedattu.

Nyt siitä oli kulunut pari päivää, eikä uutisesta puhuttu enää mitään. Jos puhuttiinkin, vain Soinin jyrähdyksestä tai Helsingin Sanomien Marko Junkkarista. Tämä oli ehtinyt kirjoittaa uutisesta blogiinsa.

Nurmi oli pettynyt. Mutta tiedoistaan hän oli varma. Soinin sivallus ei tuntunut.

Isäkin sanoi, ettei tässä hätää. Jos epäilyksen alainen alkaa oikein huutaa, hän paljastaa sillä itsensä. Isä on juristi, käräjäoikeuden laamanni.

Kesäkuun 10. päivänä Jussi Halla-aho valittiin perussuomalaisten puheenjohtajaksi. Pian kaksikymmentä kansanedustajaa erosi puolueesta, perusti oman eduskuntaryhmänsä ja jatkoi hallituksessa.

Kaikki yllättyivät. Tapahtumien saamista käänteistä ja siitä, että Lauri Nurmi oli ne tiennyt.

”Politiikka ei ole sitä, mitä iltauutisissa sanotaan.”

Nurmi on pukeutunut valkoiseen kauluspaitaan ja mustaan pukuun, ”šakkinappuloiden väreihin”. Julkistamistilaisuutta varten.

Hän ajatteli kirjan kantta. Siinä on kaksi nappulaa, kuningasta. Toinen niistä on kaatunut.

Nurmi halusi kirjoittaa kirjan ”ennen kuin jäljet kylmenevät”. Ennen kuin asianosaiset alkavat muodostaa ”virallisia muistoja”. Hän aloitti taustahaastattelut heti puolueen hajoamisen jälkeen.

Jussi Halla-ahon nousu ei ollut sattuma. Sitä rakennettiin vuosia. Halla-aho lupautui puheenjohtajakisaan jo kesällä 2016, omalle piirilleen.

Käsitys tästä on ollut väärä, ”siis niin kuin täysin väärä”, Nurmi sanoo. ”Kaikki kunnia suomalaiselle mediakentälle.”

Halla-aho pelasi, ja Soini pelasi.

Hallituspuolueet pelasivat. Petteri Orpo päätti jo tammikuussa 2017, ettei kokoomus ole samassa hallituksessa kuin Halla-aho. Keskusta aloitti operaationsa toukokuussa. Se houkutteli soinilais-terholaisia kansanedustajia omiin riveihinsä – jos kävisi niin että…

Sekin suunnitelma tehtiin, että soinilaiset perustavat oman ryhmänsä ja hallitustyö jatkuu.

Sipilä kyllä tiesi tästä, Nurmi kirjoittaa. Ja siksi Sipilä ”ei puhunut totta”, kun hän sanoi eduskunnalle, ettei tiennyt.

”Nämä ovat ihan mielikuvitustarinoita, joita lehdet kirjoittavat ja te täällä toistatte”, Sipilä sanoi täysistunnossa 19. kesäkuuta.

Ei puhunut totta. Mutta ei valehdellut, sanoo Nurmi.

Miksi Nurmi saivartelee tästä?

Vakavassa asiassa asiallinen kieli on tärkeää, Nurmi sanoo.

”Haluan kunnioittaa pääministeriä, vaikka hän toimisi moraalisesti väärin. Tutkiva journalisti ei ole tuomari.”

Ja se merkitysero on?

”Valehdella-verbiin liittyy syyttävä sävy. Akateemisena journalistina minulle riittää, kun totean tai kirjoitan rauhallisesti, että tässä asiassa poliitikko ei puhu totta.”

Muille se ei riitä. Lähes jokaisessa otsikossa ja kommentissa, joita kirjasta kirjoitetaan, Nurmi syyttää Sipilää valehtelusta.

”Mopo keulii persukohussa”, arvioi Timo Haapala Ilta-Sanomissa. Nurmi syyttää pääministeriä perusteetta, Haapala tietää, koska ”olinhan siellä minäkin, nimittäin perussuomalaisten puoluekokouksessa”. Kirjaa hän ei ole kokonaan lukenut.

Unto Hämäläinen on. ”Luotan siihen, että se antaa pääpiirteittäin oikean kuvan tapahtumien kulusta”, Hämäläinen sanoo. Kirja on hänestä ”upeaa journalismia”.

Pääministeri Sipilä antaa kommenttinsa Twitterissä. ”Insinöörin mielikuvitus ei riittänyt etukäteen ennakoimaan PS:n hajoamista kahteen puolueeseen. Eduskunnassa 19.6. sanomani pätee.”

Nurmi ei vastaa kommenttiin. Hän ei someta.

Kuinka suunnitelmallista kaikki sitten oli? Nurmen mielestä erittäin – kuten politiikassa aina. Poliitikot kilpailevat vallasta, ja ennen kaikkea siitä.

Taitavimpia ovat ne, joilla on koko ajan sekä strategia että käytännön toimintasuunnitelma. Sillä tavalla he pelaavat kilpailijoitaan ulos ja vahvistavat asemaansa, kun kriittinen hetki koittaa.

Tähän politiikan määritelmään Nurmi uskoo.

”Mun lähteeni ovat niin korkeatasoisia, että he laativat näitä suunnitelmia.”

Ja koska kansalla on oikeus tietää, Nurmi kirjoitti kirjan. Siitä saa ”realistisemman käsityksen suomalaisesta politiikasta”.

”Se ei ole sitä, mitä iltauutisissa sanotaan.”

”Kyllähän meidän politiikan journalismi on vallanpitäjille suopeaa. Tämä on mun näkemys. Se on aika pitkälle raportoivaa.”

Nurmella on ”syvempiä maaleja”, mutta päänahkoja hän ei metsästä. Sitä hän korostaa.

”Mulle on yksi ja sama, pysyykö hallitus pystyssä. Ei mulla ole mitään missiota.”

Torstai on gaalailta. 2. marraskuuta 2017.

Kulttuuritehdas Korjaamon vaunusalissa on tunnelmavalot, lava ja iso valkokangas. Korjaamo on Töölössä Helsingissä.

Salissa on kaksisataa ihmistä, melkein kaikki toimittajia.

Jaetaan journalistipalkintoja. Kanavan tietokirjapalkinto, Vuoden nuori aikakauslehtitoimittaja -palkinto ja Suomen Kuvalehden journalistipalkinto, ”Suomen suurin ja vanhin alan palkinto”, 10 000 euroa.

Pääasiaan päästään seitsemältä. Päätoimittaja Ville Pernaa nousee lavalle.

”No niin, Suomen suurin ja vanhin alan palkinto.”

”Se kuulostaa niin hyvältä, että se piti sanoa vielä kerran.”

Palkintoa on jaettu vuodesta 1975. Jaakko Okker, Anneli Sundberg, Harri Saukkomaa, Lauri Malkavaara ja Teppo Sillantaus…

Tämän vuoden valinta on ”konstailematon ja suoraviivainen”, Pernaa sanoo. Tänä vuonna palkitaan ”aivan erityinen journalistinen saavutus, vuoden kovin skuuppi”.

Lauri Nurmi seisoo lavan tuntumassa, valmiina astumaan valoihin.

Lauri Nurmi