HS järjesti viime viikolla Sanomatalossa Pelkojen ilta -tapahtuman, jossa keskusteltiin toimittajien kohtaamasta vihapalautteesta netissä. Suomessa on jo vuosia päivitelty ja kauhisteltu netissä vellovaa vihaa.

Pelkojen illassa erityisen viisaasti puhui Krp:n rikosylikomisario Thomas Elfgren: “Ei pitäisi uhriutua. Ei pitäisi lukea niitä satoja viestejä vaan kertapainalluksella pistää ne roskiin.”

Tuntuu varmasti kurjalta, kun joku kutsuu netissä suvakkihomoksi, naurettavaksi huoraksi tai iljettäväksi lehmäksi – mutta kuinka vakavasta ongelmasta todellisuudessa on kyse?

Vakavat tappouhkaukset, lapsiin kohdistuvat uhkaukset tai esimerkiksi pitkään jatkuva vainoaminen ovat täysin eri asia kuin ikävältä tuntuva törkyposti – vakaviakin uhkauksia tulee ja niistä tulee aina ilmoittaa poliisille tai esimerkiksi työpaikan turvallisuusosastolle. Mutta suurin osa netin törkypostista ei ole vaarallista.

Ilmiö on varmaan kaikille jo sen verran tuttu, että keskustelussa olisi aika siirtyä päivittelystä eteenpäin. Netin vihakirjoittelu on tullut jäädäkseen ja päivittelyllä ongelmaa ei ratkaista.

Jossain päin maailmaa poliitikkoja ja yhteiskunnallisia kommentaattoreita tapetaan näkemystensä vuoksi. Suomessa kirjoitetaan ilkeästi nettiin. So what?

Joten pitäisikö keskustelussa siirtyä seuraavaan vaiheeseen: ymmärtää, että jos ottaa vahvasti kantaa julkisesti, palautetta tulee aina – toistan: aina – eikä se palaute ole useinkaan positiivista. Mutta se ei myöskään yleensä ole vaarallista.

Jossain päin maailmaa poliitikkoja ja yhteiskunnallisia kommentaattoreita tapetaan näkemystensä vuoksi. Suomessa kirjoitetaan ilkeästi nettiin. So what?

Ehkä meidän kaikkien olisi aika karaista nahkamme ja lopettaa antamasta näille kirjoittelijoille juuri sitä huomiota, jota he hakevat. Poleemiset yhteiskunnalliset keskustelijat eivät voi väistää nettitörkyä – mutta he voivat vaikuttaa siihen, miten itse nettikuraan suhtautuvat.

Asiaa on päivitelty vuosikausia, mutta some ei ole siistiytynyt. On käynyt päinvastoin – kirjoittelu on käynyt entistä aggressiivisemmaksi ja entistä järjestelmällisemmäksi. Ainoa keino julkisuudessa oleville keskustelijoille on lakata lukemasta, lakata välittämästä. Ennen kaikkea lakata päivittelemästä – sillä se antaa viesteille vain entistä suuremman painoarvon.

Sanomatalon Pelkojen illassa keskustelijat korostivat, että vihaviestien ei saisi antaa vaikuttaa omaan toimintaan millään tavalla. Sitä törkypostaaja juuri haluaakin: hiljentää ja pelotella. Hän haluaa reaktiota.

Tuntemattomat ihmiset kommentoivat ulkonäköäsi, nenäsi kokoa ja kulmakarvojesi asentoa. Heidän FB-kuvansa kohdalla on yleensä kissa tai muu karvaelukka

Parin viikon sisällä olen keskustellut pitkän linjan poliitikon kanssa, joka kertoi, ettei enää kirjoita näkemyksiään Facebookiin vihaisen palautteen takia sekä tunnetun kirjailijan kanssa, joka kertoi lopettaneensa kannanottamisen blogissaan törkyviestien takia. Ei näin, hyvät rouvat!

Vihaposti tuntuu (varsinkin siihen tottumattomalta) kurjalta – mutta ei saa olla niin, että fiksut yhteiskunnalliset keskustelijat päästävät vihaisen kirjoittelun niin syvälle ihon alle, että lakkaavat ottamasta kantaa.

Britannian ehkä vihatuimmalla naisella, poliittisesti äärimmäisen epäkorrektilla kolumnisti-juontaja-mediapersoonalla Katie Hopkinsilla on aiheesta aika paljon omakohtaista kokemusta, joten kuunnellaanpa häntä. Hopkins toteaa, että ihmisten tulisi oppia pari sosiaalisen median lainalaisuutta. Tässä niistä vapaa mukaelma Suomen oloihin sovitettuna:

1) Miehet kutsuvat sinua kamalilla nimillä ja uhkailevat raiskauksella. Suurin osa näistä uhkailijoista asuu äitinsä nurkissa vielä aikuisiällä, ja kun klikkaat heidän FB-profiiliaan, huomaat, että he ovat elämän kovan koulun kasvatteja ja levittävät sivuillaan MV-lehden linkkejä.

2) Tuntemattomat ihmiset kommentoivat ulkonäköäsi, nenäsi kokoa ja kulmakarvojesi asentoa. Heidän FB-kuvansa kohdalla on yleensä kissa tai muu karvaelukka, Twitterissä he kommentoivat munapää-profiilikuvillaan. Mitä kauniimpi julkkis, sitä enemmän munapäät käyvät hänen ulkonäkönsä kimppuun.

3) Iäkkäämmät,kiukkuiset naiset stalkkeroivat jokaista liikettäsi ja arvostelevat niitä. He ovat myös pahimpia ulkonäkösi kriitikoita. Samaan aikaan nuoret äidit haukkuvat Vauva-lehden keskustelupalstoilla tapaasi hoitaa lapsiasi.

Kun oppii ymmärtämään, mistä nettikura kumpuaa ja millaisista alitajunnan syövereistä sananvalinnat törkyposteihin valikoituvat, niitä ei enää tarvitse pelätä

Henkilöönkäyvä, asiaton kommentointi kieputtuu useimmiten lyttääjän pahimpien pelkojen ja omien elämäntilanteiden ympärille. Vanha lastentarhan sääntö pätee: se joka haukkuu, on ite.

Muslimien väkivaltaa loputtomasti korostava mies pelkää itse omaa vihaansa. Miss Suomea hevosnaamaksi haukkuva nainen ei itse uskalla panna omaa kuvaansa nettiin. Homoja kammoksuva kirjoittaja säikkyy omaa seksuaalisuuttaan. Listaa voisi jatkaa loputtomiin.

Kun oppii ymmärtämään, mistä nettikura kumpuaa ja millaisista alitajunnan syövereistä sananvalinnat törkyposteihin valikoituvat, niitä ei enää tarvitse pelätä. Yhtäkkiä ne näyttäytyvät aivan uudessa valossa. Ne eivät kerro kohteestaan vaan kirjoittajastaan.

Suomessa joka viidennellä ihmisellä on mielenterveyshäiriöitä – osa valuttaa kaiken tuskansa suodattamattomana someen. Siksi ei ole mikään ihme, että netti näyttää roskaämpäriltä. Keskustelijoiden syyllistäminen on turhaa - keskustelu pitäisi ohjata moderaatioon ja vaatia esimerkiksi Allerin Suomi24:lta edes väkivaltaisten uhkausten ja selvien kunnianloukkausten rutiininomaista poistamista.

Piehtaroimalla vihapalautteessa sille antaa entistä enemmän voimaa. Samalla levittää vihakirjoittajan oksentamaa pahaa oloa omaan ympäristöönsä. Ainoa huomio, joka roskaviestittelijälle kannattaa antaa, on blokkaus somessa, ilmoitus moderaattorille tai vakavassa tapauksessa poliisille – ja sen jälkeen täydellinen unohdus.

Sanna Ukkola

Kirjoittaja on Ylen aamu-tv:n juontaja