Hledáte stroj času? Zkuste Českou poštu. Při cestě z Chicaga do Prahy se můj balíček propadl na měsíc do černé díry (rozumějte dobu od překročení našich hranic po oznámení adresátovi, že zásilka je připravena – celní proces se protahuje poté, co se od 1. dubna zásadně snížila hodnota zboží, které vám ze zemí mimo EU projde ještě bez DPH), ale ta hlavní cesta časem mě teprve čekala. Cesta do pravěku.

Zásilky, jejichž hodnota (včetně poštovného) překračuje 22 eur, a musejí tak projít zdlouhavým celním řízením, končí ve skladu České pošty v Praze–Košířích, kde sídlí i celní úřad. Člověk by si řekl, že si to tam v rámci jednoho baráku můžou předat a vám domů pak přijde akorát pošťák s krabicí a informací, kolik máte doplatit. Cha chá, naivní hlupče, jenže nejsi v Británii! Česká pošta sice nabízí zdánlivě výhodnou službu – totiž že to s celníky vyřídí za vás, když jí dodáte potřebné papíry -, ale v praxi to znamená poplatek 180 Kč a klidně i několik dalších týdnů navíc, jak mi telefonicky sdělila jedna milá slečna, když se mi na linku pošty 120 po dvou dnech podařilo dovolat. Tak se nenechte nachytat a vypravte se na adresu Plzeňská 139 sami, máte-li čas a duši dobrodruha.

Ve 3. patře je místnost s výdejem balíků, kde vám nejprve u jediného fungujícího okénka půjčí dokumentaci k zásilce (hromada papírů s hromadou razítek, včetně ofocené faktury, která se nacházela uvnitř balíku – přesto musíte dokládat cenu zboží i účel nákupu), s tou jdete za roh k celníkům, kde vám vypočítají clo a DPH (co dělali doteď?) a předají složenku a s tímto archaickým platebním nástrojem se odeberete zpět do výdejny balíků. Tady složenku zaplatíte a ústřižek odnesete celníkům k okopírování. Přicházíte potřetí do výdejny balíků a s vítězným úsměvem míříte k výdejnímu pultu, ale ouha, ne tak rychle. Pěkně znovu do fronty k okénku, kde vás požádají o zaplacení 96 Kč. Za co? Za odbavení zásilky. Respektive za to, že tady nebohý balíček měsíc leží někde v komoře a když ho jdete zachránit, musíte tu běhat sem a tam jako ten pohádkový kohoutek.

Párek důchodců přede mnou se směje, udělali si kvůli vyzvednutí pošty výlet do Prahy, aby taky zjistili, co je nového ve světě, no to se tedy dozvídají věci! Kluk za mnou už se tolik nesměje, nechal si poslat jakousi součástku do počítače, použitou, asi za 30 euro, tak to se mu moc nevyplatilo... „Stížnosti adresujte na info@cpost.cz,“ zautomatizovaným pohybem ukazuje na ceduli u přepážky jedna ze zaměstnankyň. Na smích i nadávky jsou tu zjevně zvyklí. Na doklad k zásilce přibylo další razítko, připojuji svůj podpis a lejstro odnáším k pultu, kde mi konečně předávají požvýkanou krabici. Čistý čas: 50 minut. Mám štěstí, na internetu jsem četla hrůzyplnou historku o celodenním utrpení.

Nemohu se zbavit dojmu, že by to celé mělo jít nějak jednodušeji a rychleji. Nechce se věřit, že ani po měsíci nových pravidel a hromadění zásilek ještě celnice a pošta nemají posily. O procesu přesouvání papírů z okna do okna škoda mluvit. Pokud se nechcete vzdát mimoevropských online nákupů (k čemuž se nás asi byrokracie snaží donutit), začněte s výběrem vánočních dárků raději už teď. A neobjednávejte nic, co podléhá rychlé zkáze. Slepička z dříve zmíněné pohádky by vám tu rozhodně chcípla, i kdybyste si nohy uběhali.