Demarivetoisten hallitusten haaveilema koulupakko ja maksuton toiseen asteen koulutus ovat nytkähtäneet rahtusen verran lähemmäs toteutumista.

Iltalehti kertoi viime viikolla, että hallitus on saanut sovittua tarkemmin, miten se pidentää oppivelvollisuutta nykyisestä 16 ikävuodesta 18 ikävuoteen. Tämä tarkoittaisi sitä, että kaikkien olisi yläasteen jälkeen ainakin aloitettava opinnot ammattikoulussa, lukiossa tai muussa vastaavassa oppilaitoksessa.

Samalla toiseen asteen koulutuksesta tulisi täysin maksutonta. Nytkään itse koulu ei maksa, mutta esimerkiksi lukion oppikirjoista ja muista työvälineistä kuten tietokoneesta on laskettu kertyvän 2 180 euron kustannukset. Toisissa laskemissa on päästy jopa yli 2 600 euroon. Ammattikouluunkin saa kulumaan rahaa alasta riippuen muutamasta satasesta yli tonniin.

Uudistuksen jälkeen koulutuksen järjestäjän olisi tarjottava oppimateriaalit ja muut tarvittavat välineet opiskelijoille. Koulumatkatkin korvattaisiin, jos ne ylittävät viisi kilometriä. Viulut maksettaisiin sen kalenterivuoden loppuun saakka, jona opiskelija täyttää 20 vuotta.

Tai itse asiassa juuri viuluja ei maksettaisi, koska ”erityistä harrastuneisuutta” painottavan koulutuksen vaatimat välineet kuten soittimet ja urheiluvälineet pitäisi vastedeskin maksaa itse.

Oppivelvollisuusikää halutaan korottaa Suomessa. Kuvituskuva. AOP

Oppivelvollisuusiän korottaminen on listattu jo hallitusohjelmassa yhdeksi niistä keinoista, joilla voidaan taistella eriarvoisuutta ja syrjäytymistä vastaan. Peräti 16 prosenttia ikäluokista jää tällä haavaa ilman toisen asteen tutkintoa.

Syrjäytymistä vastaan on tietenkin taisteltava. Koulupakko ei kuitenkaan välttämättä ole paras keino siihen. Tutkimustietoa siitä, miten yli 16-vuotiaiden oppivelvollisuus vaikuttaa, ei oikeastaan ole. Se on kuitenkin selvä, että koulu-ura kääntyy epäonnistuneeksi ja syrjäytymisen perusta luodaan yleensä jo kauan ennen yläasteen yhdeksättä luokkaa.

Jos nuori pääsee syrjäytymään, hän tuskin innostuu uudelleen opinnoista, vaikka hänen vanhemmilleen määrättäisiin sakkoja ”oppivelvollisen valvonnan laiminlyömisestä”. Se kun on keino sen valvomiseen, noudatetaanko oppivelvollisuutta.

Nuorisobarometrin perusteella koulutuksen maksullisuus ei niinkään ole syy esimerkiksi opintojen keskeyttämiseen. Sen sijaan heikko koulumenestys, opinnoissa jälkeen jääminen ja tuen puute hyvinkin ovat. Käytännössä koululaisten opiskeluvalmiuksia pitäisi parantaa jo peruskoulussa, mikä vaatisi rahaa pikemminkin erityisopetukseen.

Hallitus on arvioinut, että oppivelvollisuuden pidentäminen ja maksuton toinen aste maksavat noin 107 miljoonaa euroa vuodessa. Arviota on yleisesti pidetty liian alhaisena. Esimerkiksi Kuntaliitto on laskenut uudistuksen maksavan 183 miljoonaa ja opettajien ammattiliitto OAJ on päässyt peräti 300 miljoonaan euroon vuodessa.

Uudistuksen hinnalla on merkitystä, sillä opetusta järjestävät kunnat ovat jo nyt ajautuneet historialliseen talouskriisiin. Suomen talouskasvu on heikointa koko euroalueella ja loppuvuonna bruttokansantuote kääntyi jo laskuun.

Epävarmojen ja kalliiden keinojen sijaan syrjäytymisen ehkäisemisessä pitäisi löytää halvempia ja tehokkaampia täsmätoimia. Toivottavasti niitä löytyy, kun hallituksen esitysluonnos lähetetään huhtikuun lopulla lausuntokierrokselle.