Neljä kuukautta vanha koiranpentu Elo istuu vanhempi konstaapeli Juha-Pekka Huttusen edessä ja katsoo mustilla silmillään Huttusta. Kuuluu naks, kun Huttunen painaa kädessään olevaa naksutinta. Naksahdus on merkki Elolle, että se toimii oikein. Naksahdusta seuraa heti ruokapalkinto, jonka Elo ahmii kiireen vilkkaa suuhunsa.

– Sillä on ruoka-aika ja aika kova nälkäkin jo. Palkitsen sen aina kontaktista eli kun se katsoo minuun, se saa ruokaa, Huttunen sanoo.

Huttunen kouluttaa Elosta poliisikoiraa. Poliisin työtä tekevät koirat eivät voi olla pehmeäluonteisia, mutta se ei tarkoita kovaotteista kouluttamista. Huttunen kertoo käyttävänsä nykyään koulutuksessa ennen kaikkea positiivista vahvistamista. Hän palkitsee koiran, kun se tekee asioita oikein. Esimerkiksi kontaktiharjoittelussa (siirryt toiseen palveluun) koiraa aletaan palkita jo pienenä pentuna aina, kun se ottaa kontaktia omistajaansa. Näin vahvistetaan koiran kiinnostusta ja luottamusta ihmiseen.

– Pennun kanssa käytän ruokaa palkintona. Se saa lähes kaiken ruokansa minun kädestäni tai maasta koulutuksen yhteydessä. Vain harvoin kupista.

Kun Huttunen koulutti ensimmäistä koiraansa kymmenen vuotta sitten, koirien koulutuksesta tiedettiin paljon vähemmän kuin nyt. Perinteisesti koirien kanssa on korostettu autoritaarista otetta ja pakotteita. Vääristä asioista rankaiseminen on ollut keskeisempää kuin oikeista palkitseminen. Nyt ajatellaan toisin.

– Nykyään koulutuksessa keskitytään enemmän koiraan eläimenä. Koulutus on koiralähtöisempää. Poliisissa on panostettu myös ohjaajakoulutukseen eli opetetaan kouluttajia kouluttamaan eläimiä, Huttunen kertoo.

Remmirähjääkin palkitaan

Koirakouluja vetävä eläintenkouluttaja Sanna Kankainen uskoo lisääntyneen tiedon muokanneen käsitystämme koirista ja niiden kouluttamisesta. Viimeisen vuosikymmenen aikana tieteellinen tutkimus koirista on lisääntynyt merkittävästi. Nykyään tiedetään jo paljon enemmän siitä, miten koira oppii, mitä kaikkea se ymmärtää ja millaiset asiat sen käyttäytymistä ohjaavat.

– Ajatus on, että me kerromme koiralle, että mitä haluamme sen tekevän. Emme kerro sille ainoastaan, että älä sitä, älä tuota, ei noin. Sen sijaan kerromme, että tee näin, eläintenkouluttaja Sanna Kankainen sanoo.

Sanna Kankaisen kursseilla käy tänä päivänä lukuisia koirien omistajia, jotka tietävät jo valmiiksi paljon koirista. Esimerkiksi Rajavartiolaitos on antanut hyvää esimerkkiä myös tavallisten kotikoirien omistajille, Kankainen sanoo.

– Toisaalta vieläkin on paljon niitä, joiden käsitys koirien kouluttamisesta on perinteinen. Viedään asiat siihen pisteeseen, että koira toimii väärin ja sitten sitä kielletään siitä.

Eläintenkoulutuksen guruna pidetty Tuire Kaimio on havainnollistanut koirien kouluttamista positiivisella vahvistamisella vertaamalla sitä ajo-ohjeiden antamiseen. Jos sen sijaan, että kertoisimme mistä pitää kääntyä, sanoisimmekin vain minne kaikkialle ei pidä ajaa, kuinka ymmärrettävät ajo-ohjeemme olisivat?

Kankainen pitää esimerkiksi kursseja remmirähjääjille, joissa opetellaan ohittamaan muita koiria rauhallisesti. Sen sijaan, että koiraa komennettaisiin ja rankaistaisiin rähjäämisestä, Kankainen opettaa koirat siihen, että kun ne katsovat toista koiraa rauhallisesti, ne saavat palkinnon.

– Opetetaan koiralle toivottu käytös, ja usein se epätoivottu käytös sammuu silloin itsekseen pois, Kankainen sanoo.

Niklas Gabrielsson/Yle

Vanhempi konstaapeli Juha-Pekka Huttusen Elo-koira kiihtyy hetkessä. Se kiihtyy niin paljon, että sen keskittyminen vaikeutuu, joten Huttunen pyrkii kaikessa koulutuksessa rauhallisuuteen. Myöhemmin, tehtävien vaikeutuessa, poliisikoira tarvitsee kiihkeyttäkin.

Huttusen toinen koira, 6-vuotias Allu rähähtää vihaiseen haukkuun kun partioauton ovi avautuu. Miten kovaluonteisen ja kiihkeän koiran kanssa toimitaan niin, ettei perinteisessä koulutuksessa korkealle arvostettu johtajuus vaarannu?

– Se tulee siinä koulutuksen sivussa. Lisäksi esimerkiksi pidän Eloa sylissä niin, että se on selällään polvieni päällä rapsuteltavana kun katson telkkaria, Huttunen sanoo.

Käsitys johtajuudesta koirien suhteen on muuttunut tiedon lisääntyessä. Parinkymmenen vuoden takainen puhe alfauroksista ja laumanjohtajasta kumpusi tutkimuksesta, jossa seurattiin vankeudessa elävien susien käyttäytymistä. Tutkimuksessa vaikutti siltä, että susilaumalla oli vain yksi johtaja. Sen seurauksena koirien koulutuksessa ryhdyttiin korostamaan ihmisen roolia koiran johtajana. Ajateltiin, että perheeessä, joka on koiran lauma, pitää olla selkeä hierarkia.

Myöhemmin on tehty lukuisia uusia tutkimuksia, joissa on havaittu, ettei vanha teoria pidäkään paikkaansa.

– Nykyisin tiedetään, että susilauman valtarakenteet muistuttavat enemmän perhesuhteita. Kulloisessakin tilanteessa johtajuus on sillä lauman jäsenellä, jolla on eniten tilanteen vaatimaa osaamista, eläintenkouluttaja Sanna Kankainen sanoo.

On paljon koiria, jotka suojelevat vihaisesti puruluitaan. Ihmiselle se voi olla ongelma, mutta koiralle se on luonnollista käytöstä. eläintenkouluttaja Sanna Kankainen

Koirien käyttäytymisen pohjaamista susilauman toimintaan pidetään ylipäänsä nykyään hieman ontuvana. Sudet ovat villieläimiä, kun taas koirat ovat eläneet ihmisten kanssa jo 30 000 vuotta. Se ei kuitenkaan tarkoita, että koirat osaisivat automaattisesti elää ihmisten säännöillä, Kankainen huomauttaa.

– Viime aikoina minulla on ollut yksityisopetuksessa paljon koiria, jotka ovat vihaisia ja suojelevat puruluitaan tai ruokaansa. Ihmiselle se voi olla ongelma, mutta koiralle se on luonnollista käytöstä. Se suojelee itselleen arvokasta omaisuutta.

Taistelua puruluusta ei kannata ryhtyä käymään näyttääkseen koiran silmissä johtajalta. Silloin tulee pikemminkin vahvistaneeksi koiran epäluulon, ja saamaan sen suojelemaan omaisuuttaan vielä kiihkeämmin.

– Sen sijaan koiralle voi vaikka heitellä lihapullia kulkiessaan sen ohi, kun se syö luuta. Vähitellen voi mennä lähemmäs. Pikkuhiljaa koira oppii, että ihminen ei vie siltä mitään vaan päinvastoin tarjoaa jotakin enemmän, Kankainen sanoo.

Kankaisen mielestä murros koirien koulutustavoissa on koko ajan käynnissä oleva prosessi. Tällä hetkellä on useita eri koulukuntia, jotka puolustavat kukin kiihkeästi omaa tapaansa kouluttaa koiria. Tästä on kirjoittanut myös esimerkiksi pelastuskoiratoiminnassa työskentelevä Johanna Franzen. (siirryt toiseen palveluun)

Niklas Gabrielsson/Yle

Huttunen yhdistelee yhä Elon kanssa jonkin verran pakotteita positiiviseen vahvistamiseen. Esimerkiksi mukava selällään rapsuttelu ei pääty ennen kuin Elo on rento. Partioautosta ulos tullessa Elon on pyydettävä lupa autosta hyppäämiseen. Sen Huttunen opetti sekä palkitsemalla Elon kun se odotti ja otti katsekontaktin, mutta toisaalta myös esti Elon ulos pyrkimisen kädellä.

– Tietyssä vaiheessa koulutusta, kun aletaan opetella esimerkiksi kiinnipitoa, ei ruokapalkka enää kiinnosta koiria, kun ne innostuvat itse tehtävästä niin paljon. Silloin voin yrittää esimerkiksi aktivoida koiraa purutyynyllä tai estää sitä fyysisesti taluttimella. Koskaan koiraa ei kuitenkaan esimerkiksi revitä pannasta.

Koirat ovat vähemmän stressaantuneita ja vapautuneempia. Ne jaksavat pitempään. vanhempi konstaapeli Juha-Pekka Huttunen, Itä-Suomen poliisilaitos

Koirapiireissä jotkut kyseenalaistavat Huttusen tavan vahvistaa koiran kontaktia omistajaansa, Huttunen kertoo. Sen pelätään liimaavan koiraa liikaa omistajaansa ja haittaavan itsenäistä tehtävien suorittamista.

Huttunen uskoo, että jopa kovaluonteisen ja mitään pelkäämättömän poliisikoiran kanssa tulokset ovat parempia, kun keppi vaihdetaan porkkanaan.

– Koirat ovat vähemmän stressaantuneita ja vapautuneempia. Ne jaksavat pitempään. Ne eivät tee niin paljon virheilmaisuja, kun työskentely itsessään on koirille niin mielekästä, ettei niillä ole kiire saamaan palkkiota.

Kankaisen mielestä positiivisessa vahvistamisessa on hyvää juuri se, että kun koiraa palkitaan siitä, mitä se tekee oikein, se alkaa myös tekemään oikeaa asiaa aktiivisesti ja tarjoaa itse oikeaa toimintatapaa.

– Eläin voi selvästi paremmin, kun sen ei tarvitse tehdä asioita rangaistuksen pelossa, Kankainen sanoo.