Leen mielestä etelässä ei ymmärretä, että Pohjois-Korea lypsää kisojen varjolla loputtomasti myönnytyksiä. Hän pelkää jopa Etelä-Korean valtausta.

*SOUL *Saavun hyytävänä pakkasiltana osoitteeseen, josta pitäisi löytyä loikkarin koti. Autiolla varastoalueella ei aluksi näy ketään.

Hetken kuluttua pimeästä porttikäytävästä astuu ujosti hymyilevä mies, joka tervehtii kaksin käsin ja pyytää nopeasti sisälle.

Kutsun häntä tässä jutussa nimellä Lee, sillä loikkarin on salattava huolellisesti nimensä ja kasvonsa. Pohjois-Korean turvallisuuspoliisi ei tiedä, että Lee on Etelä-Koreassa. Hänet on kotimaassaan kirjattu vain kadonneeksi, minkä ansiosta perhe on säästynyt ankaralta rangaistukselta.

Lee toivoo, ettei hänen loikkauksensa koskaan paljastukaan rajan takana. Muuten hänen vaimonsa ja tyttärensä päätyisivät todennäköisesti vankileirille.

Uudessa elämässään Etelä-Koreassa keski-ikäinen Lee on rakennusmies, joka kiertää työmaiden mukana tilapäismajoituksesta toiseen.

Kiertolaisen ei tarvitse nähdä vaivaa salatakseen olinpaikkaansa. Jos se joskus paljastuisi Pohjois-Korean viranomaisille, Lee olisi todennäköisesti jo ehtinyt siirtyä muualle.

Kävelemme portaat ylös varastorakennuksen toiseen kerrokseen, jossa käytävän päästä löytyy pieni yksiö. Lee avaa oven lähes tyhjään asuntoonsa. Siellä ei ole yhtään huonekalua, ja mukana kulkeva omaisuus on pinottu kasseihin ikkunan alle.

Leen mielestä yksiössä ei ole mitään valittamista, jos sitä verrataan Pohjois-Koreaan.

– Tämä on kuin paratiisi, Lee sanoo kaikesta, mitä Etelä-Korea on hänelle antanut.

Pohjoisessa Lee työskenteli kuorma-autonkuljettajana eikä käytännössä tienannut lainkaan rahaa. Etelässä Lee ansaitsee asuntoetunsa päälle reilut 2 000 euroa kuukaudessa. Kaikki on kallista kuin Suomessa, mutta elintasokin on eurooppalaista tasoa.

– Jos työskentelen ahkerasti, voin elää hyvin, Lee sanoo.

Leen tilapäisasunto on vaatimaton yksiö, mutta Pohjois-Koreaan verrattuna hän sanoo elävänsä paratiisissa. Mika Mäkeläinen / Yle

Hyvään elämään kuuluu se, että Lee voi vapaasti seurata Etelä-Koreassa ensi viikolla alkavia olympialaisia. Erityisen mielenkiintoiset kisoista tekee se, että niihin osallistuu hänen entinen kotimaansa.

*Kun Etelä-Koreassa pidettiin kesäolympialaiset *vuonna 1988, Pohjois-Korea yritti häiritä kisoihin valmistautumista ja pelotella muita maita jättämään osallistumisen väliin. Edellisvuonna Pohjois-Korea muun muassa räjäytti eteläkorealaisen matkustajakoneen.

Lee muistelee, että tavallisille pohjoiskorealaisille ei kerrottu Soulin kisoista juuri mitään.

– Luulin, että kyse on jostain pienestä urheilukilpailusta koulun pihalla tai muusta vastaavasta. En tiennyt, että kyse on suuresta tapahtumasta, Lee kertoo.

Tällä kertaa Pohjois-Korea on valinnut hymytaktiikan ja hakee mahdollisimman suurta julkisuutta. Se lähettää Pyeongchangin talvikisoihin yli 400 ihmisen seurueen, josta tosin vain pieni osa on urheilijoita.

Kun oikeasti tulee tänne, ei voi uskoa silmiään. loikkari Lee

Ulkomaille pääsy on Pohjois-Koreassa harvinainen etuoikeus, jonka saavuttaneet joutuvat myöhemmin valehtelemaan näkemästään.

Lee sanoo, että seurueen jäsenet on valikoitu tarkkaan. Heidän taustansa on oltava luotettava ja puolueuskollisuutensa ehdoton. Propagandakoulutuksen ja vaitiolovelvollisuuden on tarkoitus taata, etteivät Etelä-Koreaan pääsevät kieli näkemästään kotona.

Kaikesta huolimatta Lee uskoo, että Etelä-Korean todellisuuden näkeminen tulee olemaan heille järkytys.

– Kun oikeasti tulee tänne, ei voi uskoa silmiään. Se onkin totta, että Etelä-Korea on näin rikas maa, Lee sanoo.

*Suurin osa Pohjois-Korean kisavieraista *on kannustusjoukkoja ja muusikoita, joiden on määrä pitää Etelä-Koreassa kaksi konserttia. Pohjois-Korea on luvannut, että ohjelmassa ei ole pohjoisen johtajien ylistystä, vaan molemmille Koreoille tuttua kansanmusiikkia ja ulkomaisia klassikoita.

Lee ei odota konsertilta kulttuurielämyksiä.

– Se tulee olemaan puhdasta propagandaa, hän sanoo.

Pohjois-Korean lähettämä kisavaltuuskunta ei saa palattuaan kertoa Etelä-Korean hyvistä puolista. Mika Mäkeläinen / Yle

Etelä-Koreassa monet asiantuntijat pitävät selvänä, että Pohjois-Korean turvallisuuspalvelu on vahvasti edustettuna olympiaseurueessa.

Samaa sanoo Lee. Hän ei kuitenkaan usko, että turvallisuuspalvelulla olisi kisojen aikana mahdollisuutta lähteä kostoretkille loikkareita vastaan. Työntekijöillä on kädet täynnä työtä valvoessaan sitä, etteivät delegaation pohjoiskorealaiset hakeudu tekemisiin eteläkorealaisten kanssa tai peräti yritä loikata, Lee sanoo.

Loikkauksia kisojen aikana Lee ei silti pidä todennäköisenä.

– Valtio pitää perheitä tavallaan panttivankeina, jotta yksikään kisavieras ei pakenisi tai edes suunnittelisi pakoa. Kaikki tietävät, että jos yksikin loikkaa, hänen perheensä tapetaan, Lee sanoo.

Väite surmaamisesta voi olla liioittelua. Monet loikkarit ovat kuitenkin kertoneet perheille annetuista vankileirirangaistuksista, jotka ovat koskeneet useita sukupolvia.

Pohjois-Koreassa asuessaan Lee tottui maan tehokkaaseen urkintajärjestelmään, joka perustuu siihen, että kaikki valvovat toisiaan ja että ilmiantoihin kannustetaan. Ulkomailla vieraileva pohjoiskorealaisten seurue on kiristänyt omavalvonnan äärimmilleen.

– Jokainen heistä tarkkailee muita, Lee sanoo.

*Lee on huolissaan siitä, että Pohjois- ja Etelä-Korea *ovat parantaneet suhteitaan olympialaisten alla. Hän ei katso hyvällä sitä, että olympiarauhan takaamiseksi Etelä-Korean presidentti Moon Jae-in on ollut hanakasti valmis myönnytyksiin suhteessa Pohjois-Koreaan.

Moon muun muassa lykkäsi oikopäätä Yhdysvaltain kanssa pidettäviä sotaharjoituksia. Pohjois-Korealle se ei riittänyt, vaan maa vaatii niiden perumista kokonaan.

– Kun joku yrittää olla kiltti toiselle, sen pitäisi yleensä olla hyvä asia. Mutta Pohjois-Korea miettii vain, miten käyttää toisen kiltteyttä hyväksi. He eivät mieti sovintoa tai rauhaa, Lee tuumii.

Kun katson viime aikojen menoa, pelkään, että pohjoinen valloittaa pian Etelä-Korean. loikkari Lee

Yksi Pohjois-Korean vaatimuksista on ollut suurinta huomiota herättäneiden loikkareiden palauttaminen.

Sellaisia ovat ne 13 Kiinassa työskennellyttä ravintolatyöntekijää, jotka loikkasivat vajaat kaksi vuotta sitten Etelä-Koreaan. Pohjois-Korea katsoo, että heidät siepattiin ja on vaatinut heidän palauttamistaan.

Etelä-Korea on torjunut vaatimuksen. Lee pelkää silti, että presidentti Moon tekee vielä liikaa myönnytyksiä, ehkä myös loikkareiden kustannuksella.

– Olen hieman hermostunut, kun en tiedä, miten meille pohjoisesta paenneille käy, Lee sanoo.

Hän tunnustaa jopa harkinneensa muuttoa Yhdysvaltoihin, koska kokisi olevansa siellä paremmassa turvassa.

Etelä-Koreaan on saapunut vuosien mittaan yli 31 000 pohjoiskorealaista loikkaria, joista ainakin 250 on myöhemmin muuttanut Yhdysvaltoihin.

Autojen paljous Etelä-Koreassa tulee Leen mukaan suurena yllätyksenä pohjoiskorealaisille. Mika Mäkeläinen / Yle

*Tulkkini tuhahtelee Leen näkemyksille. *Hänen mielestään epäluotettavat uutislähteet ovat ruokkineet turhaan Leen pahimpia pelkoja.

Lee myöntää, että eteläkorealaiset eivät yleensä ole samaa mieltä hänen kanssaan. Hän kuitenkin uskoo, että Pohjois-Koreasta paenneet ymmärtävät tilanteen vakavuuden paremmin.

Leen mielestä epäilyttävää on myös se, että Koreat esiintyvät olympialaisissa yhdessä niin sanotun jälleenyhdistymislipun alla. Lee kannattaa periaatteessa Koreoiden yhdistymistä, mutta hänestä se ei saisi tapahtua pohjoisen ehdoilla.

– Kun katson viime aikojen menoa, pelkään, että pohjoinen valloittaa pian Etelä-Korean, hän sanoo.

Pääsin Leen pakeille eteläkorealaisen toimittajan avulla. Tämä on ollut vuosia tekemisissä pohjoiskorealaisten loikkareiden ja heitä auttavien järjestöjen kanssa.

Kaikki Etelä-Koreaan pakenevat käyvät läpi vähintään kolme kuukautta kestävän koulutuksen, jonka aikana he oppivat työelämän taitoja ja selviytymistä nykyaikaisessa yhteiskunnassa.

Monelle loikkarille sopeutuminen on silti vaikeaa, sillä Etelä-Koreassa heidän aiempaa työkokemustaan ei arvosteta. Täysin erilaisille tavoille ei myöskään ole helppo oppia, vaikka kieli onkin yhteinen.

Yksiön seinän vieressä nököttää tuliterä taulutelevisio. Se riittää Leelle ajankuluksi iltaisin, kunnes on aika rullata patja lattialle. Mika Mäkeläinen / Yle

Istumme Leen huoneessa muovilattialla, joka polttaa paljasta ihoa. Etelä-Koreassa hehkuva lattialämmitys on perinteinen tapa lämmittää koti talvisin, ja juuri nyt ulkona hytistään talven kovimmissa pakkasissa.

Keittiönurkkauksessa liesi kiiltää putipuhtaana, koska se ei ole edes käytössä. Työnantaja tarjoaa ruuan, Lee selittää.

Vaikka tilapäismajoitus on karu, Lee on selvinnyt etelässä hyvin. Hänellä on varsinainen koti toisaalla Etelä-Koreassa. Siellä hän asuu silloin, kun ei ole töiden takia komennuksella.

Lee on huikean rikas verrattuna entiseen elämäänsä. Kuorma-autonkuljettajana Pohjois-Koreassa hän tienasi 3 000 wonia eli reilut 30 eurosenttiä kuukaudessa, ainakin teoriassa. Käytännössä valtio ei maksanut sitäkään vähää.

– Emme edes olettaneet saavamme palkkaa. Tiesimme, ettemme koskaan saa sitä, koska valtiolla ei ole varaa, Lee kertoo.

Rahapulassaan valtio velvoitti työntekijät maksamaan erilaisia työpaikan kuluja. Kun rahaa ei ollut, saatavat vähennettiin palkasta, eikä kukaan maksanut useimmiten kenellekään mitään.

Leen mukaan perhe sinnitteli hengissä lähinnä sen ansiosta, että vaimo osti ja myi tavaroita markkinoilla.

Kun Lee pakeni Pohjois-Koreasta vuonna 2008, vallassa oli Kim Jong-il, nykyisen johtajan Kim Jong-unin isä. Sittemmin elinolot ovat hieman parantuneet, mutta viralliset kuukausipalkat Pohjois-Koreassa ovat edelleen muutaman kymmenen sentin luokkaa, ja maanalainen markkinatalous elättää suuren osan kansasta.

Lee kertoo paenneensa etupäässä nälän ja puutteen takia mutta myös siksi, että tavallisia ihmisiä kohdeltiin huonosti.

Kansalaiset olivat kuin orjia, Lee sanoo.

Leen vaimo ja tytär eivät uskaltaneet lähteä pakomatkalle. Vuosien varrella Lee sanoo lähettäneensä perheelleen rahaa ja yrittäneensä ottaa heihin yhteyttä. Välikäsien ja voitelun avulla sekin on mahdollista, vaikka yhteydenpito Etelä-Koreaan on laitonta.

Leen "katoamisen" takia perhe on kuitenkin erityistarkkailussa, eikä heitä ole helppo tavoittaa. Kymmenen vuoden aikana Lee sanoo keskustelleensa vaimonsa kanssa puhelimitse kaksi kertaa.

– Hän ei kysynyt, miksi pakenin ja jätin heidät. Hän vain itki. Hän oli helpottunut, että olin elossa, Lee kertoo vakavana.

– Lähetin heille rahaa muutaman kerran. Sen jälkeen en ole pystynyt, sillä heitä tarkkaillaan koko ajan.

Lee kertoo yrittäneensä saada vaimoaan rajan yli, mutta se ei ole onnistunut. Hän ei usko koskaan enää näkevänsä pohjoiskorealaista perhettään – elleivät Koreat sitten jonakin päivänä yhdisty.

Illan päätteeksi Lee paljastaa salaisuuden: hän on mennyt etelässä uudestaan naimisiin. Uusi vaimo on toinen pohjoiskorealainen loikkari.

Hänestä pohjoiseen jäänyt ensimmäinen vaimo ei tule koskaan tietämään mitään.

Lue myös:

Analyysi: Pohjois-Korea kampeaa Etelä-Koreaa irti Yhdysvaltain rinnalta

Toimittajalta Pohjois-Korean reissusta: Viikko propagandan pyörityksessä

Yle Pohjois-Koreassa: Pjongjangin parturissa ei suosita Kim Jong-unin leikkausta

Yle Pohjois-Koreassa: Kaikkien aikojen isoveli

Yle Pohjois-Koreassa: Miten ihmiset selviytyvät alle euron kuukausipalkalla?

Harvinainen video: Tältä näyttää ajomatka maailman suljetuimmassa pääkaupungissa Pjongjangissa