»Det er noget, jeg har ventet på hele mit liv. Men jeg vidste, at det ville komme, for jeg har set, hvad der er sket i Europa og i Mellemøsten. Og det er ikke et øjeblik for tidligt, tværtimod.«

Den gråsprængte pensionerede lærer Ernest Peterson er på vej med bus fra Bethesda i staten Maryland til New Yorks finanskvarter i det nedre Manhattan. Han er 61 år, tidligere fredsaktivist og demonstrerede i sin tid mod Vietnamkrigen, og han er ikke i tvivl — han er ved at slutte sig til noget stort: Den nyudsprungne amerikanske græsrodsbevægelse Occupy Wall Street (Besæt Wall Street).

Som navnet antyder, er bevægelsen begyndt med at besætte et område omkring det berømte finanskvarter i New York, nærmere bestemt den nærliggende plads Zuccotti Park, som fortsat i folkemunde går under sit gamle navn, Liberty Plaza.

Bevægelsen har nu sit hovedkvarter på pladsen, hvor bevægelsen også havde sit udspring for over tre uger siden, da nogle hundrede unge, mestendels universitetsstuderende, ville protestere mod griske banker. Siden har bevægelsen bredt sig til en række amerikanske storbyer; fagforeninger har sluttet sig til i stimer og en række venstreorienterede berømtheder — filmskaberen Michael Moore, skuespilleren Alec Baldwin og finansmanden George Soros som de mest prominente — har støttet protesterne offentligt.

Politi på anklagebænken

Alt dette har givet bevægelsen omtale i medierne med det resultat, at den nu tæller mange tusinde amerikanere. Forrige lørdag hjalp New Yorks lokale politi med til at øge bevægelsens berømmelse, dels ved at have overtrådt reglerne for brug af peberspray, som blev tildelt i rigelige mængder også til fredelige demonstrerende, dels gennem en hårdhændet adfærd og en massearrestation af 700 mennesker, der havde overtaget Brooklyn Bridge. Efter at politiets brutale fremfærd over for demonstranterne blev vist på nationale tv-kanaler, er en intern undersøgelse af politiets gebærden kommet i stand.

Men hvad er Occupy Wall Street egentlig? Og hvad vil de protesterende — ud over at sætte fokus på grådige spekulanter og banker?

Ifølge bevægelsens eget manifest, som kan findes på hjemmesiden www.occupywallst.org er bevægelsen en »modstandsbevægelse uden ledere bestående af mennesker i alskens farver og køn og af forskellig politisk overbevisning. Den ene ting, vi har til fælles, er, at vi er de 99 procent, som ikke længere vil tolerere den ene procents grådighed og korruption. Vi benytter os af den revolutionære taktik fra Det Arabiske Forår til at nå vore mål, og vi opfordrer til brug af ikkevoldelige midler af hensyn til de deltagendes sikkerhed.«

Broget skare

Igennem hele sidste uge har den mangefacetterede bevægelse, der er festlig og farverig og bibringer gadebilledet et væld af skilte, plancher, soveposer på jorden, morgensang, digte og balloner, og som hovedsageligt består af unge — præget gadebilledet i det nedre Manhattan. I pagt med tidsånden bliver det hele dokumenteret og kan følges direkte og online med videodagbøger, blogs, dokumentarfilm og konstante opdateringer på sociale netværk som Twitter og Facebook.

Den foreløbige kulmination på bevægelsens protester skete i går, da over 50 fagforeninger sluttede sig til bevægelsen i en aktion i går eftermiddag og gennemførte en demonstration i den amerikanske hovedstad. Fagbevægelsens tilslutning til bevægelsen kommer i kølvandet på sidste uges sympatiaktioner i bl.a. Los Angels, Chicago og Boston. Senere i denne måned følger demonstrationer i bl.a. Lexington (Kentucky), San Francisco, Philadelphia og i Birmingham (Alabama).

Inden for de seneste dage har bevægelsen også fået sit eget mediecenter, børnepasning, fri bespisning finansieret med de donationer, der strømmer til udefra. Bevægelsen har også fået sin egen musik, et bibliotek, et dokumentationscenter og et juridisk team, der tilbyder bistand til de mange, som er blevet tilbageholdt, arresteret eller sigtet for at forstyrre den offentlige orden. I indeværende uge startede bevægelsen sin egen gadeomdelte avis med navnet Occupy Wall Street Journal.

USA er faret vild

I den 10 minutter lange dokumentarfilm Ingen kan forudse, hvornår revolutionen kommer, produceret af den prisvindende unge undergrundsvideoskaber Iva Radivojevic, udtaler mange af de unge sig om bevægelsen.

I filmens prolog siger en fortæller: »Jeg ser korporatisme, fascisme og kumpankapitalisme. Jeg ser et amerikansk imperium. Jeg ser 700 militærbaser i 135 fremmede lande. Jeg ser 5.000 døde kroppe i Irak — en velfærdsstat, en krigsstat, som deler milliarder af dollar ud i bistandshjælp til diktatorer, så de kan opbygge enorme hære. Jeg ser et Amerika, der er faret vild. Og endelig, endelig har vi nu rejst os til modstand.«

Information har været i kontakt med en række medlemmer af bevægelsen via sociale netmedier. Mange af bevægelsens medlemmer giver udtryk for, at de ønsker et nyt og anderledes samfund, hvor uligheden er mindre, og hvor arbejdsløshed ikke fører til social forarmelse og udstødelse, hjemløshed og tab af sygesikring. Andre er mere konkrete og foreslår afskaffelsen af love, der tillader private firmaer at støtte politiske kampagner, og øget kontrol med finanssektoren og lobbyisterne.

En ny social kontrakt

Som f.eks. den 21-årige studerende Aron Troen fra Austin, Texas, hvis fokus er at få genoplivet den amputerede Glass-Steagall Act fra 1933, der havde til formål at øge reguleringen med og kontrollen af de store banker.

Loven blev stort set demonteret af et republikansk flertal i 1999, og mange økonomer mener, at det var en af mange faktorer, der bidrog til den finanskrise, der senere brød ud i 2007.

»Vi må øge regeringens magt og begrænse storbankernes og storkapitalens magt. Jeg så gerne en helt ny forfatning, der har fokus på almindelige menneskers rettigheder — også økonomiske. I det hele taget mener jeg, at det amerikanske politiske system har spillet fuldkommen fallit. Og nu hvor krisen kradser og bare fortsætter, tror jeg flere og flere vil indse, at der skal ske noget. Vi kan ikke fortsætte som nu.«

Michelle Goldberg, forfatter, journalist og aktivist mener, at bevægelsen er det bedste, der længe er sket for den progressive fløj i amerikansk politik, især fordi fagbevægelsen er kommet med på vognen. Hun ser muligvis Occupy Wall Street som »det, den liberale fløj i amerikansk politik har ventet på; det venstreorienterede svar på Tea Party-bevægelsen«.

Tea Party-bevægelsen er også drevet af protester fra neden, men med et udgangspunkt fra højre.

»Jeg er særdeles opmuntret,« siger hun til magasinet Newsweek.

Vi vil blive hørt

Om den endnu noget uorganiserede bevægelse vil fuse ud eller vokse sig større og påvirke samfundet omkring sig, kan man endnu kun gisne om. De unge selv er ikke et sekund i tvivl. 19-årige Pauline fra New Jersey siger til Information:

»Sammen vil vi ytre vores tro på, at den amerikanske drøm vil blive vakt til live igen; at den amerikanske måde at gøre tingene på er at få tingene til at lykkes ved fælles hjælp. Vores stemme, vore værdier, de vil blive hørt.«