Af Morten Messerschmidt (DF)

EU-ordfører

Det er en glæde, når et venligt og allieret statsoverhoved er på statsbesøg i Danmark. En glæde, fordi venskaber mellem lande er afgørende for Danmark – som for alle andre lande.

Det gælder ikke mindst i relation til USA, hvor handel- og forsvarsinteresser er svære at overdrive.

Men så alligevel. Nu skal der demonstreres. De røde faner støves af, og parolerne pudses til. For når Donald Trump kommer til landet, er socialisterne klar. Om ikke andet bare for at få lidt rav i gaden.

Citat Hvorfor er det så lige, at Hønge og kammeraterne kaster deres vrede på USA? Måske fordi de gerne vil score et par billige politiske point. Morten Messerschmidt (DF) EU-ordfører

Nu er der bare det med ideologiske principper, at de kan stille høje krav til sine tilhængere. Og SF'eren Karsten Hønges faner bliver jo ikke støvede af ingenting.

Den særlige hengemthed, som ofte klæber til socialismen, skyldes en særlig udvælgelse, når det gælder demonstrationer.

Jeg mindes eksempelvis ikke, at Hønge og company var på barrikaderne tilbage i 2014, da Abdullah Gül som Tyrkiets præsident var på statsbesøg i Danmark? Manden, hvis parti har regeret landet i en stadig mere islamistisk retning, kunne både lande og lette helt uden truslen om at se Hønges røde faner.

Er det ikke en underlig dobbeltstandard? I enhver sammenhæng er Trumps USA et friere, mindre korrupt og på enhver væsentlig parameter et bedre retssamfund end Tyrkiet under Gül. Hvorfor denne underlige dobbelthed?

Kunne have protesteret langt tidligere

Året før var der skam også gode muligheder for luft under de socialistiske paroler.

Her havde Hendes Majestæt fornøjelsen af at byde Vietnams præsident Troung Tan Sang med frue velkommen. Og Vietnam – det er sandelig et land, der kalder på Hønges protester.

I 2013 skrev den anerkendte ngo Freedom House om landet:

"Vietnam er ikke et repræsentativt demokrati. CPV, det eneste lovlige politiske parti, kontrollerer politik og regering, og dets centrale komité er det øverste beslutningsorgan. […] Præsidenten, der er valgt af nationalforsamlingen for en femårig periode, udnævner premierministeren, der er bekræftet af lovgiveren. Korruption og misbrug af embedet er alvorlige problemer."

Men hvor var Hønge i 2013? Hvorfor skulle de undertrykte vietnamesere ikke også have hans internationales beskyttelse?

Rækken af statsbesøg, der kunne kalde på protester, er nærmest endeløs. Kina i 2012. Rusland i 2010. Ja, der er rigeligt at gøre for den, der vil den bedre verden.

Så hvorfor lige nu med USA?

Giver forvirret billede af Danmark

Forleden kunne man høre en fra Enhedslisten forhåndenværende folkevalgt, som erklærede Trump for "en gammel racist". Andre har anklaget Trump for korruption, magtfuldkommenhed og for at være farlig for verdensfreden.

Især det sidste er morsomt, for ingen er vel som Trump gået foran for at sikre fred med en af verdens mest rædselsvækkende galninge – lederen i Pyongyang. Uden sidestykke er det lykkedes Trump at skabe gode personlige forbindelser, som har neddroslet den maniske diktators trusler til et hidtil uset lavpunkt.

Men nuvel. Trump har naturligvis ikke slikket Irans mullaher op ad ryggen. Så Nobels fredspris kan ikke komme på tale. Den slags skal man hedde Obama for at komme i betragtning til.

Men hvorfor er det så lige, at Hønge og kammeraterne kaster deres vrede på USA? Måske fordi de gerne vil score et par billige politiske point på en optræden, der nok vil blive bemærket mere af danske journalister end af amerikanske vælgere – eller deres præsident.

Et pinligt spinnummer med egenprofilering for øje, som i sidste ende kun kan få én betydning – nemlig at give præsidenten for USA et kort sekunds forvirret billede af, hvad der er Danmark.

Det lever præsident Trump såmænd nok med. Det gør vi andre også.

Men spørgsmålet er, om det ikke er netop Hønge og hans venner, der faktisk er allermest glade for at få besøg fra USA?

debat@altinget.dk