Hvad er det med internettet, der tilsyneladende kan få helt normale mennesker til true en politiker med voldtægt eller drab?

Spørgsmålet er blevet rejst flere gange i danske medier, senest med DR’s programserie Ti stille, kvinde, hvor kvinder fortæller om at blive angrebet verbalt af mennesker, der gemmer sig bag computerskærmen. Internettet synes at avle aggressioner og grænseløshed – og ingen steder er det mere udtalt end på hjemmesiden 4chan.org.

Siden vækker lige dele afsky og fascination blandt sine millioner af brugere, der rosende kalder 4chan for »internettets mødding« eller »det bedste og det værste, cyberspace har at byde på«. Skillelinjen mellem gal og genial er for længst opløst i 4chans kreative kaos, hvor alle mennesker skriver på lige fod.

Den 4. november 2014 kom en morder på besøg.

»Det viser sig, at det er meget sværere at kvæle nogen, end det ser ud til i filmene,« skriver en anonym bruger i billedteksten til sit debatindlæg.

Det tilhørende foto viser liget af en ung kvinde, som politiet næste morgen identificerer som 30-årige Amber Lynn Coplin fra Washington, USA. Hun har kun været død i nogle få minutter, da billedet bliver lagt online på internetforummet 4chan.org.

»Hendes søn er snart hjemme fra skole. Han vil finde hende og tilkalde politiet. Jeg ville bare dele billederne, inden de finder mig,« fortsætter den anonyme gerningsmand, mens andre brugere håner billederne for at være falske.

Det er de ikke. Få timer senere spreder nyheden sig på landsdækkende tv, at 33-årige David Michael Kalac er blevet anholdt mistænkt for mordet på Amber Lynn. På 4chan reagerer en bruger med et ordspil over kvindens navn, der på engelsk lyder som ordet ambulance:

»Don’t call an Amberlynns, she’s already dead«. Ring ikke efter en ambulance, hun er allerede død.

Den slags provokerende humor er et varemærke på 4chan, hvor grænseløsheden dyrkes og virkeligheden afmonteres gennem satire.

Velkommen til junglen

4chans smeltedigel giver både plads til formodede mordere som Michael Kalac, kreative ildsjæle og hackerbevægelsen Anonymous, der har udført politisk hacktivisme mod f.eks. Scientology og hjulpet demonstranter under Det Arabiske Forår med at sløre deres spor på nettet. Til syvende og sidst er 4chan et anarkistisk eksperiment, forklarede 4chans grundlægger Christopher Pool til en Ted Talk i 2010:

»Det er anonymt og har ingen hukommelse. Ingen arkiver, ingen registrering. Alt hvad du ved om debatfora, eksisterer ikke på 4chan. Det fører til en diskussion, der er fuldstændig rå og ufiltreret.«

Hver måned graver 22,5 millioner mennesker fingrene ned i biosumpen på jagt efter små perler af genialitet. På overfladen består 4chan af 48 forskellige boards, de fleste af dem ret normale debatrum med hvert deres emne, såsom japanske tegnefilm, fitness, våben og origami. Men hver tredje bruger bevæger sig også ind på underforummet med navnet /b/, hvor grænseløsheden ikke bare tillades, men dyrkes.

»/b/ har ingen regler, det eneste, der garanterer bortvisning er børneporno, og selv det jokes der hele tiden med. At læse /b/ vil smelte din hjerne, men nogle gange er det netop, hvad du har brug for. Det svarer til, at jeg ikke kan skrive et udkast uden at få en øl, men analogien virker bedre med heroin blandet med fiberglas,« skriver journalisten Nick Douglas fra Gawker.com.

Internetkultur

Et af 4chans vægtigste bidrag til internetkulturen er de såkaldte memes, der er billeder med en arketypisk figur ledsaget af en kort og ofte humoristisk tekst. Arketyperne dækker uendeligt bredt: fra Bad Luck Brian, en rødhåret og bumset teenager, der altid kommer i problemer – til LOL-katte, som er nuttede eller fjollede katte med menneskelige træk. Det kan lyde bizart, men for den digitale generation er memes en helt naturlig kommunikationsform på de sociale medier. Det forklarer 23-årige Magnus Stahl, der til daglig studerer softwareudvikling på IT-universitetet. Han har besøgt 4chan regelmæssigt i otte år.

»Humoren er grov, men helt vildt nuanceret. Den bygger lag på metalag af tidligere kulturelle begivenheder på sitet og ude i virkeligheden. For det utrænede øje virker det som en samling psykopater, der skriver tilfældige ting. Men når du forstår tonen og dialogen, så er det fantastisk. 4chan er et kreativt forum, som skaber enormt mange af de udtryk, der senere finder vej til mainstreamkulturen,« siger Magnus Stahl.

Andre gange udvikler 4chan sig også til handling i realsamfundet. Da en amerikansk YouTube-bruger 15. februar 2010 lagde to videoer op, hvor han mishandlede sin kat, tog det 4chan-hackere under 24 timer at spore hans adresse og fulde navn. Dagen efter blev bagmanden anholdt af politiet i Oklahoma efter tip fra en anonym 4chan-bruger.

Det anonyme menneske

For Magnus Stahl er det et virtuelt rum, hvor virkelighed og fiktion opløses for så at smelte sammen på nye, ukendte måder.

»Der ligger sådan en hinde over virkeligheden på 4chan. Vi diskuterer hele tiden, om folk mener det eller ej. Der er tilsyneladende en masse mennesker, der suger energi ud af at skrive indviklede løgnhistorier, som får andre folk til at reagere. Det har også en afgørende betydning for humoren, for det hele bliver nemmere at håndtere, når du ikke ved, om det er ægte.«

En central udløber af 4chans flirt med virkeligheden er en usædvanligt grovkornet debattone.

Mange indlæg har racistiske og sexistiske under- og overtoner, der ofte er så vanvittigt overdrevne, at det er umuligt at vide, hvorvidt personerne bag dem mener det. Dermed siger 4chans univers også noget om den hårde debatkultur, der trives på internettet, og som DR har sat fokus på med dokumentarserien Ti stille, kvinde.

Magnus Stahl understreger, at ingen skal finde sig i at blive overdænget med trusler og tilsvininger. Men han savner, at den aktuelle debat om verbale cyberangreb på kvindelige politikere giver plads til den tolkning, at det ikke altid handler om sexisme eller kvindehad.

»Jeg tror, folk altid vil svine hinanden til ved at pege på de ting, der gør dem forskellige fra andre. Det er ikke nødvendigvis, fordi de mener det, de siger – at de hader kvinder, homoseksuelle eller andre. De hiver bare automatisk fat i noget, som udstiller og sårer den anden person. Sådan har det altid været, men internettet forstærker det på en måde.«

»Derfor tror jeg ikke altid, det skal ses som sexisme, men som et iboende træk i os mennesker, når vi er vrede eller frustrerede. Men det må være være enormt hårdt for kvinder, der bliver kaldt de her ting – det er jo vildt skræmmende. Der er også mange ting på 4chan, der forarger og skræmmer mig,« siger Magnus Stahl.

Hærdet af livet

En af de skræmmende ting er billederne af Amber Lynn Coplins lig, der blev lagt online 4. november på 4chans /b/-forum. Eller rettere: Det skræmmende er det, billederne er udtryk for, mener Magnus Stahl.

»Jeg tror ikke, billederne i sig selv er så skræmmende, men mere at der findes en person, der kan finde på at gøre det. Jo, billederne er ubehagelige, men der er jo gyserfilm i hobetal, hvor unge mennesker ser lig, der ligner den ægte vare. Derfor er det ikke billedet, men gerningen og det syge menneske, der gudskelov er blevet fanget,« lyder det.

— Skræmmer det dig, at en formodet morder bruger 4chan, et sted, du også bruger?

»Jo, men det er internettet ... Han er derinde, men det er titusindvis af andre mennesker også. Jeg har nok også gået på gaden eller siddet i bussen med en, der har slået ihjel. Men jeg tager stadig bussen,« siger Magnus Stahl.

Voldsomme historier som mordet på Amber Lynn Coplin har fået flere amerikanske politikere og organisationer til at kræve, at 4chan bliver lukket – eller at anonymiteten ophæves. Men det advarer Magnus Stahl imod.

»Syge menesker er åbenbart tiltrukket af et sted som 4chan, men gør det stedet ondt i sig selv? Det synes jeg ikke. Sådan er verden, og ligesom internettet giver os muligheder, giver det også alle landsbytosserne mulighed for at råbe gennem skærmen.«

Dermed lægger han sig tæt op af 4chans grundlægger Christopher Pool, der i 2010 blev spurgt, om han frygtede, han havde åbnet Pandoras æske:

»Ja og nej. For der kommer lige så meget godt som skidt ud af det her miljø. Men det tjener et højere formål, for der er meget få steder tilbage, hvor du har ret til at være fuldstændig anonym og sige, hvad du vil. Det synes jeg er godt. Men at gøre, hvad du vil, mener jeg er at gå for langt.«