I de seneste uger har børnene på Sjælsmark fyldt mediernes debatsektioner. Og det med god grund. Børnene lever under urimelige forhold. De er revet væk fra deres dagligdag, skole og venner og skal nu tilbringe måneder, måske endda år, på et indhegnet center, hvor vi ikke engang kan unde dem et måltid mad tilberedt af deres forældre. Resultatet er forudsigeligt: Børnene mistrives og risikerer varige sår på sind og sjæl.

Men til trods for alle de underretninger, der strømmer ind til kommunen, de bekymrede eksperter og advarslerne fra humanitære organisationer sker der ingenting. Det politiske flertal vil ikke gribe ind og sikre børnene en ordentlig tilværelse. Valget vindes på en stram udlændingepolitik, og derfor kan lempelser ikke komme på tale.

For mange af os er det en ubehagelig erkendelse: I dansk politik er det blevet legitimt at ofre børns ve og vel, hvis blot det bringer magten nærmere. Den dygtige politiker er ikke længere den, der hjælper børn i nød, men derimod den, der kan vinde et valg ved at lukke for medmenneskeligheden og holde sig til strategien.