I aften runder Christian Eriksen, der af Tottenham-legenden Jürgen Klinsmann kaldes for et exceptionelt talent, 50 landskampe for Danmark. Og han gør det mod Klinsmanns hold, USA.

Annonce

Onsdag 3. marts 2010. Det danske landshold spiller en halvligegyldig venskabskamp på et køligt stadion i Wien. Modstanderen er Østrig.

Klokken er 21.43 - måske en anelse mere - da kampens fjerdedommer, den lokale Harold Lechner, går frem til sidelinjen med sin tavle i hånden. Ved sin side har han en 18-årig dreng fra Middelfart med et genert smil og et jordsøgende blik.

Lechner smider tavlen i vejret. Nummer 7, står der på den. Det er Daniel Jensens nummer. Han lunter derfor ud mod den østrigske fjerdedommer og hans unge sidekammerat, mens Lechner piller ved tavlen.

Et nyt nummer dukker op. Denne gang nummer 14. Det nummer, der med rød skrift, står skrevet på brystet af den smånervøse 18-årige drengs hvide trøje.

Daniel Jensen klapper teenageren i hænderne og sætter sig på bænken. Imens løber den 18-årige på banen. På banen til hans første kamp for det danske fodboldlandshold.

Fem år og 19 dage senere sidder den dengang 18-årige knægt på et hotel i Aarhus. Han er blevet en voksen mand på 23 år, men smilet er stadig genert. Blikket er imidlertid blevet mere insisterende.

Mandens navn er Christian Eriksen. I aften spiller han sin landskamp nummer 50 for Danmark. Endda i en rekordung alder.

Siden dén onsdag i marts 2010 har meget ændret sig for den unge fynbo. Han var dengang et ungt talent i Ajax Amsterdam uden nævneværdig international erfaring. I dag er han en profil i Tottenham - i verdens mest promoverede liga, Premier League.

Også på landsholdet er han vokset. Han er blevet den centrale spiller i det offensive spil og en byggesten til både nutiden og fremtiden. Alt det er sket, mens den ene lands-kampnål efter den anden er sat i trøjen. Nu når han 50 kort efter sin 23 års-fødselsdag. Halvandet år før Michael Laudrup gjorde det - og to et halvt år inden Brian Laudrup kunne fejre samme skarpthjørnede jubilæum.

»Jeg er rigtig glad for, at jeg er, hvor jeg er. Et sted, hvor jeg har prøvet rigtig meget og kender tingene. Jeg er ikke nervøs på samme måde, som jeg var før. Hverken på banen eller udenfor. Jeg er modnet og har fået mere erfaring,« siger Christian Eriksen til om rejsen mod de 50.

De 50 bliver uden tvivl til flere. Mange flere.

Faktisk vil det være en overraskelse, hvis Christian Eriksen ikke slår Peter Schmeichels landskamprekord, der lyder på 129 optrædener i rødt og hvidt. Dén dag ligger dog mange år ude i fremtiden. Så Eriksen tager én mærkedag ad gangen.

»Jeg tænker ikke over at slå rekorder. Nu, hvor jeg spiller min landskamp nummer 50, tænker jeg selvfølgelig over antallet. Det er noget, jeg gør, når der er milepæle. Og det er der nu. Det er meget specielt at have spillet 50 kampe allerede nu. Det er jeg utroligt glad for, og det er også en cadeau til landstræneren for at have givet mig chancen hver gang,« lyder det fra Eriksen, der kan fejre sit jubilæum mod USA og ikke mindst et af de største ikoner nogensinde i hans nuværende klub, Tottenham.

Tottenham-legenden Jürgen Klinsmann står på USAs sidelinje i Aarhus i aften, og er der én spiller, den tidligere tyske verdensmester glæder sig til at se, er det jubilaren Eriksen.

»Han er et exceptionelt talent. Det er derfor, han er i Tottenham,« siger Klinsmann grinende, da Berlingske spørger ind til hans billede af den danske kreatør.

»Nej, han er fantastisk talentfuld. Når jeg ser ham og nogle af hans mål i denne sæson, er han forskellen i mange kampe. Han kan tænde på en kontakt, og man skal altid være meget opmærksom og skarp på ham. At have den slags spillere på dit hold giver en gnist og mulighed for at gøre en forskel, når det virkelig betyder noget. Så jeg er spændt på at se ham på banen,« fortsætter Klinsmann, der trods blot et år i den hvide Tottenham-trøje er en af klubbens mest elskede figurer gennem tiderne.

Hvad viser det, når en spiller i en alder af bare 23 år når 50 landskampe?

»Det viser, at han er meget fokuseret og moden. Han vil selvfølgelig have op- og nedture, som alle spillere i verden har, men når man allerede i den alder har 50 landskampe, viser det et drive og en indre sult. Ellers ville du ikke være dér allerede. Forhåbentlig beholder Eriksen den sult og tager Danmark til EM næste år og VM i Rusland. I har et helt specielt talent i ham,« fastslår Klinsmann.

Og sulten har Christian Eriksen. Sulten til at føre det hold, der betyder så meget, både fremad og opad.

Hvor meget fylder landsholdet egentlig i din dagligdag og dit liv?

»Det fylder en del. Når jeg er hjemme, er det det, jeg følger med i. Det er de andre landsholdsspillere, jeg læser om. Min familie er til kampene, og alle danskere ser det. Alle, jeg snakker med, følger med i det. Så det er meget specielt. Det er en Premier League-kamp også, men det er på en anderledes måde,« fortæller Eriksen, der dog - af naturlige årsager - har fået et andet billede af landsholdet, end det han havde for fem år og 49 kampe siden.

»Landsholdet er blevet noget normalt. Noget meget genkendeligt. Der kommer ofte udskiftninger med forskellige spillere. Engang var jeg en af de udskiftninger. Nu ser jeg andre, der kommer med og ryger ud igen. På den måde ser jeg, hvad det handler om udenom,« forklarer fynboen.

Han ved nu, hvad det handler om. Både på banen og i kulisserne, hvor han i selskab med Daniel Agger, William Kvist og Lars Jacobsen udgør landsholdets spillerråd. Et råd, der træffer beslutningerne og tager kampene mod DBU - som eksempelvis i den netop overståede konflikt. Men spillerrådet er også toppen af landsholdets hierarki - og et oplagt sted at hverve Danmarks kommende anfører.

Agger, Kvist og Lars Jacobsen er alle ved at være lidt oppe i årene. Du sidder allerede i spillerrådet. Er du Danmarks næste anfører?

»Det er op til landstræneren. Får jeg det tilbudt, tager jeg gerne imod. Jeg tror, at alle vil gerne være anfører for deres landshold. Men det er ikke et mål som sådan. Som type er jeg måske ikke den mest indlysende anfører på et hold,« siger den tidligere OBer.

»Lige nu er jeg godt tilfreds med de anførere, vi har. Selvfølgelig er de andre i spillerrådet lidt ældre end jeg er, så jeg prøver at tage ved lære. Det er også en af årsagerne til, jeg er med. Så jeg, når de stopper, ved lidt mere, end de andre, der er lidt yngre.«