Dansk Folkeparti er duksen i klassen sammenlignet med andre af Europas fremadstormende højrenationale partier – som svenske Sverigedemokraterna, franske Front National, tyske AfD eller Frihedspartiet i Østrig.

I en ny kortlægning, der definerer populisme ud fra partiers retorik og autoritære værdier, som Harvard-professor, Pippa Norris, netop har offentliggjort, fremgår det, at Dansk Folkeparti er langt mindre populistisk end de europæiske partier, de ofte blive slået i hartkorn med, når politiske modstandere giver dem prædikatet ’populister’.

Partiet ligger ifølge rapporten meget tættere på de europæiske regeringsbærende partier end de andre højrenationale partier. Dansk Folkeparti er med andre ord et mindre autoritært parti og taler betragteligt pænere.

»Ifølge eksperternes vurderinger, er Dansk Folkeparti ikke ekstremt populistisk. De ligger i midten i europæisk sammenhæng. Både hvis man ser generelt på værdier og på partiets retorik,« siger valgforsker ved Aarhus Universitet, Jørgen Elklit.

Kortlægningen er for nylig offentliggjort som forlancering af bogen, Cultural Backlash, som Pippa Norris udgiver i det kommende år sammen med den verdensberømte politolog Ronald Inglehart.

Bogen bygger på ekspertvurderinger fra samtlige europæiske lande, hvor de i 2014 er blevet bedt om at måle deres nationale partier ud fra en lang række parametre, som afspejler partiernes retorik og politik. Bl.a. hvor meget partierne anvender antielitær eller antiestablishmentretorik, men også partiernes forhold til det nationale, indvandring og flygtningepolitik, miljøspørgsmål, økononisk omfordeling, deltagelse i internationale sikkerheds- og fredsskabende operationer samt religion og livsstil så som holdninger til homoseksualitet.

I undersøgelsens konklusion inddeles partierne på en populismeskala fra 0 til 100, hvor Dansk Folkepartis retorik af de danske forskere, der har deltaget, vurderes til at ligge på 48. Tilsvarende vurderes franske Front National til 89, ungarnske Jobbik til 87, Sverigedemokraterna til 60, mens regeringsbærende partier som det franske socialistparti får værdien 35, og danske Socialdemokratiet ligger – som en række andre europæiske socialdemokratier – mellem 25 og 30.

Også på skalaen for, hvor autoritære værdier partierne har, ligger Dansk Folkeparti tættere på den europæiske mainstream.

Indflydelse

Jørgen Elklit har siddet med i en baggrundsgruppe til et lignende forskningsprojekt, der bruger de samme metoder, men har ikke bistået med ekspertvurderinger. Han vurderer, at det er noget af det bedste forskning på området.

»De eksperter, der har vurderet det her, har lagt vægt på, at Dansk Folkepartis retorik ikke er så skinger som andre partiers,« siger Jørgen Elklit.

En forklaring på Dansk Folkepartis placering kan ifølge EU-ekspert og professor i statskundskab ved Københavns Universitet, Marlene Wind, være, at Dansk Folkeparti har flere år på bagen end nogle af de nyere partier i sammenligningen.

»For at slå igennem på den fløj, tror jeg, man er nødt til at bruge en helt anderledes hård retorik. Formanden for det danske folketing er jo DF’er, og i partiets retorik forsvarer de jo bl.a. velfærdsstaten mod nedskæringer. De nye partier, f.eks. Nye Borgerlige, er nødt til at være meget skarpere i deres retorik,« siger Marlene Wind.

Men, tilføjer Wind, undersøgelser af partiers værdier og retorik må også ses i den politiske kontekst, partiet indgår i:

»Dansk Folkepartis succes er jo blevet, at de har påvirket de andre partier igennem 20 år. Mange af de andre partier er jo blevet DF-light, og den dimension, mener jeg ikke, denne type undersøgelser indfanger. Og det er jo en meget større type indflydelse end at stå og råbe ude på fløjene.«

Døde fisk

Det er næstformand i Dansk Folkeparti, Søren Espersen, enig i.

»Det her med, at vi skulle snuse op i folkestemningen, passer jo ikke. Det er i høj grad os i partiet og ledelsen – ikke folkedybet ­ der har sat vores dagsorden. Vi har udfordret og udfordret, og folket er så kommet med i stor stil, så vi føler ikke, vi er meget anderledes end for 20 år siden. Nu er der bare andre, der er begyndt at sige det samme som os. Vores udlændingepolitik er jo konsensus i dag,« siger Søren Espersen og tilføjer, at han er blevet mere og mere ligeglad med, hvilke prædikater der bliver sat på partiet.

»Men det har altid irriteret mig, hvis man med populistisk mener opportunistisk. Hvis vi var det, ville Kristian Thulesen Dahl jo have været statsminister allerede nu. Der er andre partier, hvor det er meget lettere at blive ministre, eller hvad det skal være. For os har det jo ikke været noget med, at vi bare har flydt med strømmen som døde fisk. Vi har svømmet op imod strømmen, og i de første 15 år har det ikke været let,« siger Søren Espersen.

Den definition på partiets populisme, bakker kommentator, Erik Meier Carlsen, op. Han har fulgt partiet og er forfatter til en af de første bøger om DF – De overflødiges oprør.

»Den belgiske sociolog Chantal Mouffe, der er tidligere marxist, definerede allerede for 30 år siden populisme, som det at bryde med de herskende gruppers politiske diskurs. En politisk diskurs, hun betragter, som de herskende klassers vigtigste magtmiddel til at pacificere bekymringer i befolkningen. I den forstand mener jeg ikke, der er nogen tvivl om, at DF har været populistiske,« siger Erik Meier Carlsen.

Han mener til gengæld, at det kan give partiet problemer, at deres position har forandret sig og er blevet mindre populistiske.

Undersøgelsen Populistisk? Forskerne Pippa Norris og Ronald Inglehart definerer populistiske partier, som partier der støtter folkelig suverænitet og direkte demokrati. Om nødvendigt også på bekostning af mindretals rettigheder, ekspertviden, forfatningsmæssig kontrol, konventionel praksis og folkevalgte beslutninger. Populister anvender typisk en retorik, der udfordrer den etablerede elites. Magten i populistiske partier er ofte koncentreret om lederen, der er outsider i politisk forstand, og som opretholder direkte forbindelse til sine tilhængerne gennem offentlige møder, tv-optræden og sociale medier. De gør en dyd ud af at repræsentere almindelige menneskers erfaringer. Autoritært? Autoritære partier og deres ledere står for en hård tilgang til udefrakommende trusler. De repræsenterer en fremmedfjendsk nationalisme, streng overholdelse af konventionelle, moralske normer samt intolerance over for multikulturalisme. Men ... Forskerne understreger, at ikke alle populister er autoritære, og ikke alle autoritære er populister. Populister kan også forsøge at fremme en progressiv dagsorden. Den samlede kortlægning af Pippa Norris’ forskning kan læses her.

Velintegreret

»DF befinder sig i en meget kritisk fase. Da de indgik i den meget vellykkede og stabile relation med Venstre under Fogh, var deres muligheder for at integrere en populistisk dagsorden i en dominerende politisk diskurs rigtig gode. De kunne få lov at spille deres rolle, som talte direkte til den befolkning, som følte sig koblet af. På den måde kunne man både forandre, imødekomme bekymringen for disse forandringer i store dele af befolkningen og vise, at man var parlamentarisk funktionel. Dermed har DF forandret sig, og den populisme, de står for, er forandret. Den er ikke så radikal eller samfundsforandrende længere, men er blevet velintegreret,« siger Meier Carlsen.

Det store dilemma for DF er nu, om de kan og skal skrue op for populismen igen, vurderer han.

Søren Espersen afviser, at partiet står i en vanskelig situation.

»Sådan ser jeg ikke på det. Det er en vældig luksus, at vi kan sige, at ud af de seneste 40 udlændingestramninger kommer over de 30 fra os. Det er en glæde, at andre partier har forstået alvoren. Og hvis Nye Borgerlige kommer ind, bliver de da vores medspillere. Jeg vil gerne have, at de andre partier begynder at sige de ting, vi gør, for så kommer vi igennem med de ting, vi vil. Og Socialdemokratiet går jo med på rigtige mange lovforslag i dag sammen med blå blok, hvor de andre røde partier er imod,« siger Søren Espersen, der stadig mener, at partiet er på vej mod den position, han altid har ønsket sig. Nemlig som Radikale Venstres, midterpartiet, der forhandler til begge sider.

Venstrepopulisme

Ifølge Pippa Norris’ kortlægning har Enhedslisten en politisk retorik på niveau med DF, men adskiller sig markant på værdierne. Partiets finansordfører Pelle Dragsted har desuden gjort sig til talsmand for, at venstrefløjen burde lære af højrefløjen og skabe en inkluderende venstrefløjspopulisme.

Den strategi tror Meier Carlsen ikke meget på.

»Det ligger meget langt fra Enhedslistens identitet. Så skulle de forvandle sig 180 grader. Deres vælgermasse jo er den privilegerede del af befolkningen. Og det, jeg synes, de sælger, er en følelse af moralsk overlegenhed. De repræsenterer nogle grupper, som slet ikke har den folkelige bekymring for indvandring og globalisering. At de er modstandere af EU er mere pr. tradition,« siger han.

Kortlægningen viser også, at både venstre- og højrepopulistiske partiers andel af stemmerne ved de europæiske valg er mere end fordoblet fra 1960’erne frem til i dag fra 5,1 procent til 13,2. Partiernes andel af sæderne i det parlamentariske forsamlinger er vokset fra 3,8 til 12,8 pct.