Treptat, Cristi a lărgit tot mai mult cercul celor cărora le-a vorbit de orientarea lui sexuală. A lansat vestea la două, trei persoane din sat prin care a știut că informația se duce ca focul de paie. În câteva zile a aflat tot satul. Au fost câțiva care l-au întrebat pe Facebook dacă e adevărat. Le-a confirmat că așa e și i-a chemat să stea de vorbă.

„Nu am povestit cu tot satul, dar am povestit cu fiecare om care o avut curiozitatea să întrebe sau am văzut oarecare curiozitate”, spune Cristi.

Oul verde

„Cristi, am aici niște lemne”, îl strigă Dan, vecinul de jos, un bărbat de 70 de ani cu o expresie blândă. „No, dă-mi-le mie. Le poți zvârli?” În mijlocul curții lui Dan e un corcoduș înflorit, care strălucește în lumina de după-amiază. „Sărut mâna”, îi răspunde Cristi.

După ce Paul termină de scos buruienile și săpat șanțurile pentru semințe, Cristi pune masa. Aduce orez cu legume și cu friptură și ceapă verde. În timp ce mâncăm, Paul își aduce aminte de o poveste. Mergea într-o seară cu taxiul, iar la radio era o știre despre referendum. „Mă, ăștia nu-s normali. Ăștia-s niște bolnavi, așa ceva nu se poate”, i-a spus taximetristul despre persoanele gay. „Uai, ce interesant, de ce ziceți asta?”, i-a răspuns Paul curios. „Nu știu mă, nu-i normal, no. Amu gândește-te și tu. Tu n-ai prietenă, mă băiete, amu zi și tu, cum ar fi să…?” Paul i-a zis că nu are prietenă, că are un prieten. Bărbatul a rămas un pic uimit, dar apoi a adaugat: „Amu foarte bine, că nu faci rău la nime.”

Paul nu a fost surprins de schimbarea de reacție. „Noi învățăm foarte mult prin interacțiunile astea umane cu vecinul, cu taximetristul, cu ăla de la sală când vorbești. Ca să vadă că e un om acolo, după teoriile alea.”

Mentalitatea s-ar schimba mult mai repede dacă fiecare ar face activism în locul în care stă, cu oamenii cu care interacționează, explică Cristi, în timp ce pe fundal se aud cocoșii vecinului Dan. Cea mai bună muncă o poți face în locul în care ești. Să stai de vorbă de la egal la egal. „Am avut destul de multe mici lupte în mediul online cu diverși prieteni de pe Facebook pe care îi cunosc și în viața reală. Și în momentul în care am ajuns față în față și s-o confruntat cu umanitatea, le-a pierdut din putere.”

Cristi crede că, de fiecare dată când vezi că omul este curios, chiar dacă curiozitatea are conotație ostilă, e important să îi dai omului voie să fie curios. Pentru că el nu e nervos pe tine, ci pe el pentru că nu înțelege. Deși nu este religios, Cristi este în continuare spiritual. Crede că toate filozofiile de pe pământ sunt oarecum o piesă de puzzle.

„Neexistând un ecumenism de calitate, nu reușesc să își adune piesele de puzzle și să facă o lucrare împreună. Dacă iei fiecare divinitate și dezbraci acea divinitate de dogmă, de legiuiri, de orânduieli, ce mai vrei tu, ai să ajungi la esență. Ai să găsești un singur lucru care poate fi definit printr-un singur cuvânt. Iubire. Necondiționată. Iubire pe care suntem datori să o dăm unul altuia, dar în primul rând să ne iubim noi pe noi. Și mi-am dat seama că luptându-te, fiind ostil, fiind agresiv, luptându-te pentru drepturile tale cu orice preț și bătându-te la propriu, prea puțin reușești să obții. Ostilitatea vine la pachet cu ostilitatea din partea celuilalt. Dar în momentul când ești asertiv și arăți omului bă, îs om care iubesc și vreau să învăț să mă iubesc și pe mine ca să te pot iubi și pe tine mai departe, în momentul în care omului îi arăți umanitate, se domolește și atunci începe să își pună întrebări. Atâta timp cât omul e ostil și instinctul lui de supraviețuire e activat, nu o să poată raționa.”

După ce terminăm de mâncat, Cristi se duce în casă să aducă desertul: clătite cu gem de mere și prune. Vecinul Dan îl cheamă din nou, de peste gard. Cristi nu îl aude, așa că omul îl strigă pe Paul.

„Paul, hai încoace că am ceva pentru voi.” Merg cu Paul să luăm cadoul. Sunt niște ouă mici, de găină. Printre ele, unul verzui. „Ați mai văzut ou verde?” întreabă vecinul zâmbind.

Bunica

În ultimii doi ani, Cristi a ajuns să se simtă confortabil la el în sat. Suficient de confortabil încât să vină Paul la el în vizită. „Ok, nu 100%, există tot timpul o parte din mine care e în alertă. Dar e de 100 de ori mai bine decât mi-am putut imagina vreodată.”

Decizia de a vorbi cât mai deschis despre el a fost una pragmatică. Acum doi ani, și-a setat foarte clar că ar vrea să găsească pe cineva cu care să trăiască în casa de la Sălicea. Iar pentru asta era nevoie să nu își mai ascundă orientarea sexuală față de oamenii din jurul lui, familie și vecini.

Unul dintre momentele cele mai dificile a fost să vorbească cu bunica lui, o femeie religioasă de 88 de ani. „E persoana responsabilă în mare parte de educația mea și a fraților mei. E o persoană pesimistă, o persoană bună, dar nu blândă. O fost întotdeauna o femeie puternică. O femeie la care i-o plăcut ordinea și curățenia. O persoană care o suferit destul de mult. O pierdut primul copil când avea opt ani. Al doilea, pe mama, când avea 55 de ani. O femeie cu care pot să zic că m-am înțeles destul de bine.”

I-a mărturisit că e gay și că și-ar dori la un moment dat să găsească pe cineva cu care să își trăiască viața. Nu a fost neapărat ușor, dar femeia a acceptat treptat. Când îi zic lui Cristi că a fost foarte curajos din partea lui, îmi răspunde instant: „Mie mi se pare super curajos din partea ei. De a accepta și a înțelege. Mi se pare atât de curajos din partea ei să-l accepte pe Paul.”