Problema principala a culturii romane este absenta unei piete de idei. Spatiul public este dominat de ideile generale, de cultura generala, ideile speciale nu reusesc sa isi faca loc. Mai mult, nici macar oamenii care activeaza intr-o disciplina nu reusesc sa comunice intre ei, spune Horia-Roman Patapievici. In cultura romana singura tema autentica este specificul national, o tema care a supravietuit si perioadei comuniste.

Ideile interviului:

Ce merge bine in cultura romana: zona de piata culturala pe care o asociem cu operele si ideile literare, cu critica literara si istoria literara. Marea reusita a culturii romane este institutionalizarea acestei sectiuni. Prin institutionalizare inteleg ca s-au atins cateva standarde. Operele literare au fost discutate, pentru ele a existat atat un public general, cat si un public specializat. Iar schimbul de idei referitor la operele literare – institutionalizat sub forma criticii si istoriei literare – acest dialog a fost constant sustinut, a mobilizat un numar mare de oameni si de puncte de vedere, ceea ce a facut ca criteriile de existenta a unei piete de idei in interiorul culturii literare sa existe. De unde si reusita literara a culturii romane.

– Situatia in cultura romana: in spatiul public domina cultura generala pentru ca in secolul al XIX-lea, in zorii modernitatii, asa s-a institutionalizat spatiul public in Romania, in jurul ideii de cultura generala. Nu este gresit, in multe culturi s-a intamplat acst lucru. Dar, in mod organic, s-au autonomizat, din spatiul public dominat de cultura generala, culturile de specialitate care nu s-au rupt de spatiul public, ci au continuat in mod specific, diferind in functie de gradul de interes al fiecarei specialitati.

– La noi este straniu, ideile speciale nu comunica cu spatiul public, sunt complet ignorate de dezbaterea publica. Iar in interiorul disciplinelor specializate oamenii nu comunica. Sa ma refer doar la zona stiintelor politice, o zona care a inflorit extraordinar dupa 1989. E uluitor! Clujul nu stie de Bucuresti, Bucurestiul nu vrea sa stie de Iasi, iar Timisoara nu vrea sa stie de nici una dintre ele. Desi exista reviste specializate, operele care apar in interiorul culturii de specialitate numita filosofie politica sau stiinte politice nu sunt recenzate, nu sunt dezbatute critic, ci toti actorii sunt orientati spre piata de referinta externa, care este de limba engleza.

– Dialogul este o expresie a civilizatiei. Civilizatia se naste prin retinere. Edmund Burke a folosit o expresie care-mi place foarte mult, libertatea pe care eu o pretuiesc, spune Burke, este equality of restraint, egalitatea de a te abtine. Civilizatia, ca si dialogul – eu pot defini oricand civilizatia ca fiind dialog generalizat – incepe in momentul in care oamenii invata sa se abtina, ceea ce presupune un act prealbil de pretuire. Eu cred ca spatiul cultural romanesc, desi abunda de oameni talentati si inteligenti, nu a invatat acest lucru, pentru ca nu a interiorizat respectul, pretuirea celui din fata ta.

– Daca va puneti intrebarea, care sunt temele culturii romane, o sa vedeti ca exista una singura. De la inceputul culturii romanesti moderne si pana cand ea fost masiv distorsionata de prezenta comunismului – a unei societati care nu mai naturala, ci e totalitara – aceasta problema este cea a specificului national. Ca reformulare a temei ar fi occidentalisti versus traditionalisti, modernisti versus autohtonisti. Disputa legata de ceea ce suntem noi in raport cu modernitatea este singura tema a culturii romane. Stiu ca este veritabila pentru ca a rezistat in timp.

Chiar si in momentul in care comunismul a distorsionat piata culturala romaneasca prin interventia statului si a ideologiei in institutia culturala, chiar si atunci, ea s-a reformulat sub forma protocronisti versus universalisti. Ultima mare disputa din perioada comunista in cultura romana este disputa din anii `80, dintre protocronisti, care sunt avatarii traditionalistilor interbelici, si modernisti, occidentalisti, univesalisti – cosmopoliti. E foarte interesant ca victoria culturala a fost reputata de universalisti, desi protocronistii au fost cei sprijiniti de autoritatea de partid. Ceea ce inseamna ca vitalitatea acestei idei e mare.





______________________________

Intr-o carte aparuta in 2007, intitulata Despre idei & blocaje, Horia Patapievici facea o analiza – in fond, o reconstructie conceptuala – a felului in care functioneaza cultura romana. Aceasta „regandire” a culturii romane pleca de la constatarea ca ideile ganditorilor romani din diferite timpuri, oricat de originale si de valoroase ar fi, trec fara a fi luate in seama, fara a fi receptate, fara a fi discutate. De obicei, nu sunt nici laudate, nici refuzate, nici criticate – abia de sunt semnalate. Cu alte cuvinte, aceste idei nu sunt puse in circulatie. Si nu circula pentru ca nu exista sau nu functioneaza un mediu specific pentru ele, adica o piata. O piata a ideilor.

Cartea incepe asa: „Daca un calator ideal ar poposi in Romania culturala a ultimelor decenii, ar fi frapat de faptul ca aici ideile nu se dezbat, argumentele nu sunt ascultate, obiectiile sunt trecute cu vederea, teoriile sunt luate in balon, iar sunetul calm al discutiei se aude numai cand autorii lor au murit ori numele lor a primit confirmarea canonica a Occidentului. Calatorul nostru ar observa ca la noi cartile originale nu suscita discutii, scolile de gandire sunt mode de imprumut ori grupuri sudate prin forta convingerilor profitabile, teoriile noi trezesc apatii durabile si starnesc antipatii ireversibile, in timp ce, sub raport uman, competentele cedeaza invidiilor, invidiile corup ireversibil onestitatea, adevarul cedeaza totul barfei, barfa nu cedeaza nici celei mai solide reputatii, iar mersul ideilor este un povarnis al elanurilor avortate.”

Comanda cartile lui Horia-Roman Patapievici de pe GiftBooks.ro cu autograful autorului

