At finde balancen

I Christian Tafdrups 'En frygtelig kvinde' er den mandlige hovedperson, Rasmus, den en helt anden mandetype. I filmen følger vi ham, da han møder sit livs kærlighed Marie og langsomt finder ud af, at hun er manipulerende og kontrollerende.

Ligesom Morten Sabroes '32 cm' røg 'En frygtelig kvinde' ud i et stormvejr af en samfundsdebat, da den havde premiere i oktober sidste år - nogenlunde samtidig med #MeToo-bevægelsen.

Mange, særligt kvinder, fordømte filmen alene på grund af titlen.

- Jeg ved ikke, om mit værk havde skabt debat, hvis ikke den var kommet ud på det tidspunkt, den gjorde. Når man skaber et værk, så er det altid løsrevet tiden. Man vil gerne have, at et værk er universelt og passer til alle tider, men man havner også ned i en tid, som afspejler værket og hjælper det på vej – eller gør det modsatte, siger Christian Tafdrup.

Med filmen har han blandt andet forsøgt at udstille nogle større strukturelle uligheder i forhold til kønnene, forklarer han.

Læs også : Mere end 100.000 danskere har set kontroversiel parforholdsfilm

- Min film afslører et hykleri. Jeg bidrager jo til ligestilling, fordi jeg laver en film om en frygtelig kvinde. Der er masser af frygtelige mænd på film. Men jeg har oplevet, at der er en meget stor gruppe af kvinder, som ikke kan indrømme, at kvinder også kan være frygtelige, siger Christian Tafdrup.

Filmen er et kunstværk

Han forklarer, at den kvindelige hovedperson i hans film forsvarer den type kvinder ved at tillægge manden alt ansvar og skyld, når hun påstår, at ’han jo bare kunne være gået fra sin kæreste’.

- Den diskussion ville man jo ikke kunne have haft, hvis det var omvendt. Hvis filmen handlede om en kvinde, der blev udsat for psykisk terror af sin mand og hed ’En frygtelig mand’, så ville hun jo være et offer. Så det har afsløret, at der er en uligevægt mellem kønnene, siger Christian Tafdrup.

Læs også : Kontroversiel filminstruktør: Jeg er overrasket over reaktionerne

Han havde på forhånd ingen intention om, at filmen skulle skabe debat, fortæller han:

- Udfordringen for mig har været at holde fast i, at mit værk er en film, et stykke kunst, og jeg er en historiefortæller. Derfor har jeg en frihed til at stille en masse spørgsmål og undre mig og udforske noget, jeg ikke nødvendigvis skal give svaret på.

- Jeg er jo ikke en debattør, der har skrevet en revsende kronik om, at kvinder er forfærdelige. Så det er en balance for mig, hvor jeg skal forsøge ikke at blive politisk.