Shuaib Khan gør det ikke let for andre at forsvare hans rettigheder. Den 30-årige Khan er leder af banden LTF, som for tiden skyder efter tilfældige mennesker i København.

Han er tidligere dømt for vold med døden til følge og for to andre grove overfald. Alle tre gange har anklagemyndigheden forsøgt at få Khan, der er pakistansk statsborger, udvist til Pakistan. Alle gange uden held.

Tirsdag undgik han for fjerde gang en ubetinget udvisningsdom, da han blev idømt tre måneders fængsel for at have truet en politibetjent på Nørrebro. Retten vurderede, at udvisning ville være i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, da Khan ikke har nogen tilknytning til Pakistan.

Kort efter domfældelsen var landets politikere på skærmen med alvorlige miner og forargede stemmer.

Udlændinge- og integrationsminister Inger Støjberg (V) tonede frem og lovede, at hun vil stramme reglerne for udvisning, så folk som Khan fremover kan udvises. Hun vil også benytte Danmarks forestående formandskab i Europarådet til at drøfte tolkningen af menneskerettighederne med andre lande.

Det er ikke på mode at forsvare menneskerettighederne. Og folk som bandelederen Khan gør det ikke lettere.

De menneskerettigheder, der har reddet Khan fra at blive udvist, er under pres i hele Europa. Befolkninger og politikere er trætte af, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol også beskytter alle dem, vi ikke kan lide. De kriminelle, de fremmede, de uvelkomne.

Noget tyder på, at domstolen faktisk har lyttet til kritikken.

Institut for Menneskerettigheder og tænketanken Justitia har for nylig vurderet, at domstolen har givet stater videre rammer til selv at bestemme, hvem de vil udvise.

Det taler for, at det faktisk ikke er menneskerettighederne men det danske retssystem, der har forhindret udvisningen af Shuaib Khan.

I september udviste Storbritannien en mand, der var dømt for vold, røveri og narkotikabesiddelse. Han var kommet til Storbritannien som toårig og havde et barn med en britisk statsborger. Alligevel vurderede Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, at det ikke var i strid med mandens rettigheder at udvise ham.

Hvis ikke befolkningen kan spejle sig i måden, menneskerettighederne bliver tolket på, mister rettighederne legitimitet. Befolkningen kommer til at opfatte dem som en hindring fremfor noget, der sætter dem fri.

Det er et godt argument for, at stater skal have mere selvbestemmelse. Men det skal ikke forfalde til ren populisme, hvor politikere kan fralægge sig ansvaret for kriminelle, der er født og opvokset i Danmark.

Dansk Folkepartis medlem af Europa-Parlamentet, Morten Messerscmidt, kaldte for nylig, i et indlæg i Politiken, menneskerettighederne for en »parasit på retsstaten« og »et angreb på demokratiet«.

Men politikernes forargelse over menneskerettighederne skygger for deres eget politiske medansvar for, at en ung mand, der er født i Danmark, vokser op og bliver forhærdet kriminel.

Der er ganske rigtigt meget, der taler for, at man burde udvise Shuaib Khan. Han er vaneforbryder og leder af en voldelig bande, der har menneskers liv på samvittigheden.

Desuden er han pakistansk statsborger. Stater skal tage ansvar for deres egne borgere. Det er grundlaget for hele den gældende verdensorden. En verdensorden baseret på love og regler. Hvis ikke man kan udvise kriminelle udlændinge, undermineres den verdensorden

Alligevel er der mere, som taler for, at Khan ikke bør udvises.

Shuaib Khan er født på Rigshospitalet i 1986. Han er vokset op i København, han har gået i skole i København, og han er blevet kriminel i København. Han er vokset op i den danske velfærdsstat. Ikke en omrejsende kriminel, som er rejst til Danmark for at begå kriminalitet. Han er vores problem.

Derfor har Københavns Byret gjort det rigtige ved ikke at udvise ham. Hvis han beviseligt er kriminel, må anklagemyndigheden bygge en sag, der er stærk nok til at sætte ham bag tremmer. Ligesom man ville gøre med alle andre kriminelle, der er født og opvokset i Danmark.

Uanset hvor højt politikerne ønsker at udvise Khan, er han ikke Pakistans problem.

Når en dreng, der er født i Danmark, kan vokse op og blive en mand, der tæsker andre til døde og gør livet utrygt for landets borgere, er det resultatet af en fejlslagen integration, en fejlslagen social indsats og et politisk fokus, som har handlet mere om at straffe end om at forebygge kriminalitet.