I mange lande kloden over er der fri jagt på kristne året rundt. Ifølge en ny rapport fra det britiske udenrigsministerium er de kristne den religiøse gruppe i verden, der er klart mest forfulgt. Den amerikanske organisation »Open Doors« vurderer, at der er sket en fordobling af overgrebene på kristne mellem 2017 og 2018 med det resultat, at 11 kristne i gennemsnit i 2018 omkom hver eneste dag som følge heraf på globalt plan.

Ifølge den britiske rapport nærmer behandlingen af de kristne i Mellemøsten (med undtagelse af Israel) sig et regulært folkemord, hvor målet er uddrivelse af området via konstant intimidering. For ikke så mange år siden var omkring 20 procent af indbyggerne i Mellemøsten kristne. I dag er procenttallet klart under fem procent.

Peter Nedergaard Fold sammen Læs mere Læs mere

Det er imidlertid ikke kun i Mellemøsten, at der er frit lejde til at jage kristne. Der foregår også systematiske overgreb på kristne mindretal i bl.a. Nigeria, Pakistan, Kasakhstan, Usbekistan, Indonesien, Nordkorea og Indien. De anvendte jagtvåben mod de kristne er bombninger af kirker, voldtægt, tvangskonvertering, fængsling og nedlæggelse af kirker.

Det er imidlertid ikke kun i fjerne lande, at kristne intimideres. I en ny rapport fra Institut for Menneskerettigheder nævnes det, at kristne på danske asylcentre udsættes for decideret chikane. Forfølgelsen af kristne foregår altså også i Danmark understøttet af danske skatteborgerkroner.

Man kan undre sig over, at ikke flere medier tager denne problemstilling op. Selv i en avis, som skal ledes »i ærbødighed for kristendommen«, behandles den kun yderst sporadisk. Så meget desto bedre er det, at der er opstået et initiativ som »Tænketanken for forfulgte kristne« med repræsentanter fra både folkekirken og lægfolk. Den har til formål at sætte spotlys på en af nutidens største svøber.

Tænketanken ville også gerne have en repræsentation med fra kredsen af biskopper i folkekirken. Derfor rettedes en henvendelse hertil. Man skulle tro, at initiativet ville blive taget imod med kyshånd og akklamation. Det skete imidlertid ikke. Biskopperne have dels en bureaukratisk begrundelse for at afvise at gå med. Herudover udtalte biskop Marianne Gaarden: »Desuden hører vi kristne mindretal give udtryk for, at de ikke ønsker at blive opfattet som ofre.«

Hvem er det, som biskopperne har hørt udtale det? Kristne mindretal kloden rundt ER ofre. Længere er den ikke. Hvorfor tør biskopperne så ikke gå med? Skyldes det magelighed? Ligegyldighed? Politisk korrekthed? Eller simpel menneske- og kristenforagt?

Det skal retfærdigvis siges, at en enkelt af biskopperne efter afvisningen har meldt sig som privat deltager i tænketanken efter medieomtalen. Det er Henrik Wigh-Poulsen fra Aarhus. Men resten af biskopperne skylder os en forklaring.

Også medierne burde foretage en selvransagelse og spørge sig selv om, hvorfor den største forfølgelse af en religiøs gruppe – de kristne – ikke får mere plads, end den gør.