Det havde været længe undervejs, da Abir Al-kalemji i slutningen af februar satte sig til tasterne og forfattede teksten ’Kan vi lære at leve med Henrik Day?’. Indlægget var et svar på blogger og psykiater Henrik Day Poulsens klumme ’Kan vi lære at leve med arabere?’, der var blevet bragt i Berlingske kort forinden.

»Jeg var nået til et punkt, hvor jeg tænkte, at der måtte komme et svar på hans skriverier, fordi det bare var langt over stregen. Hans tone over for indvandrere og flygtninge var blevet tiltagende nedladende,« forklarer hun.

I indlægget, der fik læge Abir Al-kalemji til at fare i blækhuset, argumenterer Henrik Day Poulsen for, at vi i Danmark er nødt til at lære at »tackle arabere«, hvis vi vil leve med dem i fredelig sameksistens. Løsningen, havde Henrik Day Poulsen erfaret under et weekendophold i Portugal, var at »holde arabere i kort snor og tale meget tydeligt og direkte til dem«.

Indlægget var blot det seneste i rækken af kontroversielle og stærkt indvandrerkritiske indlæg fra Henrik Day Poulsens hånd. Mange har beskyldt ham for at være racist, fremmedfjendsk eller bare ignorant. Men samtidig er han en af Berlingskes mest læste bloggere.

Det kontroversielle tiltrækker

Ifølge forskningschef ved Danmarks Medie- og Journalisthøjskole, Jakob Linaa Jensen, der forsker i den offentlige debat, har mange medier i dag tilknyttet kontroversielle debattører. Det giver mange læsere og afføder heftige debatter.

»Bløde holdninger og saglig information tiltrækker ikke lige så mange læsere som den slags debatter, hvor folk er ved at rive hovedet af hinanden,« forklarer forskningschefen.

Og det er netop den type debatter, Henrik Day Poulsen er garant for. Bloggeren Tarek Hussein har lavet en topti-liste over hans »vildeste udtalelser«, og blogindlæggene i ’Day’s Univers’ afføder ofte en storm af modsvar fra hans mange kritikere.

Psykiateren har sammenlignet forholdene for bilister i København med behandlingen af jøder under Anden Verdenskrig, og han har skrevet, at syriske flygtninge ville finde sig bedre tilpas i en flygtningelejr i Kenya på det kontinent, »hvor de stammer fra«.

Ifølge Henrik Day Poulsen var Danmark før Muhammed-tegningerne et land, »som muslimer primært kendte som landet med ubegrænset kontanthjælp og førtidspension«, og den eneste løsning er ifølge ham, at regeringen »opsiger centrale internationale konventioner«. For ellers »vil Danmark om 10 år bestå af muslimer med tørklæder, der ønsker særbehandling, halalkød, førtidspension, hader homoseksuelle og ønsker kvinderne tilbage til kødgryderne«. I samme blogindlæg begræder han, at justitsminister Mette Frederiksens (S) »hjerte er rødt og dermed naivt«, hvorfor hun næppe vil »implementere den politik, der er nødvendig« og sætte social- og integrationsminister Manu Sareen (R) »i skammekrogen, hvor han hører hjemme«.

Abir Al-kalemji, der selv er læge og stiller op til Folketinget for Radikale Venstre, mener, at Henrik Day Poulsen er med til at forplumre debatten om indvandring, flygtninge og integration. Hun undrer sig over, at han som læge, der er vant til at underbygge alle argumenter med fakta, kan være så »unuanceret«.

»Jeg ville nødig havne som patient med arabisk baggrund hos ham. Jeg synes ellers, det er positivt, når læger blander sig i samfundsdebatten. Men hensynsløs og usaglig provokation gør, at jeg mister respekt for ham som kollega,« siger Abir Al-kalemji.

En dygtig kollega

I et interview med Ugeskrift for Læger fra sidste år sagde Henrik Day Poulsen, at han gerne vil være »en person, som folk forholder sig til«. Han forklarede dengang, at han synes, det er »befriende« som blogger at kunne give frit udtryk for sine holdninger uden alle de referencer og kildehenvisninger, der normalt hører til livet som læge.

Blandt sine medstuderende på lægestudiet ved Aarhus Universitet i 1980’erne og begyndelsen af 90’erne var Henrik Day Poulsen kendt som en ivrig debattør, der ikke var bleg for at sige sine venstreorienterede venner imod. Senere blev han speciallæge i psykiatri og hyppigt brugt som ekspert i medierne.

Ledende overlæge ved Retspsykiatrisk Klinik i København, Dorte Sestoft, har ofte diskuteret faglige temaer med Henrik Day Poulsen. Hun kender ham som en dygtig og engageret kollega og beundrer ham for hans mod til at sige sin mening, uanset hvad andre måtte tænke om den. »Han tager nogle ting op til debat, også nogle gange kontroversielle ting, og så er der nogle, der bliver vrede og modsiger ham. Men på den måde bliver tingene jo vendt,« siger hun.

Dorte Sestoft mener, det er fint, at Henrik Day Poulsen bruger sin status som læge til også at debattere andre samfundsanliggender på sin blog.

»Man må vel gerne bruge sin ret til at have en mening om politiske spørgsmål, selv om man har en uddannelse,« som hun siger.

Længe før han fik sin egen blog på Berlingskes onlinedebatside, var han kendt blandt kolleger som en flittig læserbrevsskribent og fuldblodet forsvarer for medicinalindustrien. Sidste efterår tabte han en sag ved Lægeforeningens Voldgiftsret, som fastslog, at han var gået for vidt, da han kaldte kollegaen Peter Gøtzsche for »paranoid« i en debat om antidepressiv medicin.

I januar 2014 var Henrik Day Poulsen også i vælten i medierne, da det kom frem, at han stod på lønningslisten hos hele ni forskellige medicinalfirmaer. Et faktum, som han ikke selv opfattede som et problem. Tværtimod. Læger er nødt til at samarbejde tæt med medicinalfirmaerne for at holde sig »oppe på beatet«, var hans argument, da man som læge ikke har tid til selv at læse alle de lange rapporter om den nyeste forskning.

Den tidligere studiekammerat og nuværende speciallæge i psykiatri i Randers, Asker Stig Nielsen, har før beskyldt Day Poulsen for at være »klæbrig« og »opportunistisk« i sit samarbejde med lægemiddelindustrien. Ifølge ham har Henrik Day Poulsen et dybereliggende behov for at mærke rampelysets skær.

»Han ynder jo simpelthen at komme i centrum. Om det så er på godt eller ondt, tror jeg såmænd ikke, betyder så meget for ham,« siger Asker Stig Nielsen.

Han ville ønske, at Henrik Day Poulsen ikke udtalte sig om »hvad som helst« men kendte sine egne begrænsninger, så han ikke kommer til at drive sin argumentation »ud i det absurde«. Det underminerer hans troværdighed som fagperson, mener Asker Stig Nielsen.

Den ny korrekthed

Abir Al-kalemji ser Henrik Day Poulsen som eksponent for en ny norm i debatten, hvor skarp kritik af indvandrere og flygtninge er blevet politisk korrekt snarere end det modsatte.

»De sociale medier er fyldt med folk, der udtaler sig nedladende om udlændinge, og hvis man argumenterer imod, bliver man angrebet på det groveste. Det er den nye trend, og den kører han også med på,« mener Abir Al-kalemji.

Jakob Linaa Jensen vurderer også, at tonen i debatten er blevet grimmere gennem de seneste årtier. Både på grund af en generel forråelse i samfundet og så det faktum, at internettet har forkortet afstanden mellem tanke og udgivelse, når debattører farer til tasterne.

»Der er ikke det samme filter i onlinedebatter, som hvis man sender et læserbrev til en avis,« siger forskningschefen.

Hos Berlingske beskriver debat-redaktør Jesper Beinov Henrik Day Poulsen som en »skattet debattør« og en autentisk stemme med klare, principielle synspunkter. Han vil helst ikke forholde sig til indholdet af enkelte debattørers indlæg, men siger generelt, at han holder øje med, om Berlingskes retningslinjer for debat bliver overholdt.

»Der bliver gået til stålet, og det gør Henrik Day Poulsen også. Hvis der er nogen, der kommer for tæt på kanten, så taler jeg selvfølgelig med dem,« siger Jesper Beinov.

Selv mener Henrik Day Poulsen godt, at han kan blande sig i debatten om flygtninge og indvandrere og stadig bevare en faglig troværdighed.

»Jeg er en professionel læge, og jeg har ingen holdning til mine patienter. Når du er patient hos mig, får du præcis samme behandling, uanset om du hedder Peter eller Muhammed. Men når jeg tager min lægekasket af, så er jeg en privatperson, og jeg udtaler mig ikke kun om lægelige emner,« siger han.

– Hvem er det, du skriver om, når du skriver ’araber’ eller ’muslim’?

»Jeg taler om, at visse muslimer har et problem med integration. Det er der andre, der ikke har. Men hvis man ikke vil tage en debat om, at der for eksempel er en overvægt af muslimer og folk med arabisk baggrund på kontanthjælp, så synes jeg altså næsten, at det er censur.«

– Er det ikke lidt unuanceret?

»Nej, det er jo faktuelt og statistisk korrekt, at der er en overrepræsentation af muslimer og folk med arabisk baggrund på kontanthjælp. Jeg generaliserer ikke, jeg forholder mig til fakta. Fakta er fakta.«

’Haters’, der vil misforstå

Henrik Day Poulsen læste godt Abir Al-kalemjis modsvar til hans klumme. Han mener, at hun begår den fejl at fokusere på nogle enkelte formuleringer frem for at forholde sig til det overordnede problem, nemlig at muslimer stor bag de de fleste dødsfald som følge af terror i Europa.

– Betyder nogle enkelte muslimers handlinger, at vi skal »holde arabere i kort snor«, som du skriver?

»Terrorangreb i Euorpa og Danmark bliver altså begået af folk med arabisk baggrund. Islamisk Stat, som er noget af det mest barbariske, har arabisk baggrund. Så araberne selv må også tage stilling. De eneste indvandrere, der har blandet sig i debatten, er veluddannede folk, som sikkert læser Information eller Politiken og har lange universitetsuddannelser.«

– Nogle kalder dine indlæg for racistiske?

»Det har intet med racisme at gøre. Det er et billigt trick fra mine modstandere. Hvis du læser meget af det, jeg skriver, så skriver jeg jo »visse arabere« og »visse muslimer«.

– Ikke altid. Nogle gange skriver du bare ’arabere’ eller ’muslimer’, som om det gælder alle?

»Så er det, fordi du gerne vil misforstå mig.«

– Er det ikke ret let at misforstå?

»Jo, hvis man vil. Og det er der rigtig mange mennesker, der gerne vil. Hele den der gruppe af haters, der helst så, at jeg faldt ned med et fly, og som simpelthen ikke kan tåle at læse noget.«

– Hvis man synes, dine indlæg er racistiske eller generaliserende, så er det, fordi man gerne vil misforstå dig?

»Jeg har aldrig skrevet noget racistisk, og der er aldrig nogen, der har anlagt en injuriesag mod mig. Jeg er selv homoseksuel. Så jeg er meget opmærksom på den slags. Jeg vil nok være den sidste, der vil skrive noget racistisk.«

– Er det så nødvendigt at formulere sig i så skarpe vendinger?

»Jeg synes ikke, jeg skriver skarpt. Jeg skriver, hvordan tingene er. Jeg synes tværtimod, der er alt for mange debattører, som er bange for at sige, hvordan tingene er. De er bange for at fornærme nogen.«