Når man ser ud over det politiske landskab i Danmark, er det svært at få øje på nogen, der for alvor har taget de realpolitiske – ja, måske ligefrem ideologiske – konsekvenser af, at vi snart i nogle årtier har levet i en globaliseret verden.

Hvis nogen endnu ikke har opdaget det, lever vi i en verden, hvor den menneskelige civilisation ryster selve Jorden.

Vi mennesker er blevet en geologisk kraft, der skaber forandringer, som udfordrer vores overlevelse på planeten. Vi er trådt ind i det, forskerne kalder den antropocæne tidsalder, den menneskeskabte epoke.

Verdens tilstand kalder med stigende intensitet på globale svar på det, som den franske filosof Bruno Latour kalder den geosociale klassekamp, der kobler den galopperende globale ulighed med klimakrisen.

Svaret på den helt eksistentielle udfordring bør for os at se være et massivt paradigmeskift i måden, vi tilgår verden på. For hvordan redder vi planeten samtidig med, at vi hjælper verdens mest udsatte og marginaliserede?

Vi tager i Alternativet et første skridt mod at besvare det spørgsmål og levere det skift med en ny global politik, hvori vi fremlægger tiltag, der matcher den nye antropocæne tidsalder.

Tænk globalt, ikke nationalt

Først og fremmest ser vi et behov for et opgør med det overvældende fokus på nationalstaten som den primære politiske kraft. For vi lever i en verden, der er mere forbundet end nogensinde før. En verden, hvor de traditionelle grænser viskes bort, og hvor godt såvel som skidt spreder sig med lynets hast på tværs af planeten.

En verden, hvor vi i horisonten ser grænseløse problemstillinger, som masseuddøen af dyr og planter, uigenkaldelige klimaforandringer og en stigende økonomisk ulighed i et i forvejen ekstremt ulige globalt økonomisk system, hvor hundredvis af millioner lever i dyb fattigdom uden de mest basale fornødenheder som rent drikkevand, mad, medicin, sanitet eller tag over hovedet.

Alligevel tager tænkningen bag de dominerende forslag til udenrigspolitik, forsvarspolitik og udviklingspolitik et snævert nationalstatsudgangspunkt hos langt de fleste.

Det er der gode historiske grunde til. Men det er netop historiske grunde. Nu er der brug for noget andet.

Derfor kommer vi nu med et bud på en grøn, demokratisk og retfærdig global politik, som vi offentliggør i dag. Her samtænker vi for det første udenrigs-, forsvars-, handels- og udviklingspolitik, hvilket i sig selv er nyt, men for det andet – og vigtigst – har udspillet det formål at skabe en bedre verden for alle, ikke kun danskere.

Det er altså et udspil, der prioriterer det lige højt at forbedre livsvilkårene og fremtiden for mennesker født i Rwanda og i Randers.

Vi tager i udspillet 'En anden verden' de for os naturlige konsekvenser af, at vores liv i Danmark også bliver bedre, hvis de bliver bedre for mennesker, der lever i andre dele af verden.

Vi ser sådan her på det: Hvis resten af verden har feber, får vi det også på et tidspunkt.

Hvis resten af verden oplever fremskridt og frihed, ja, så betyder det også rigere og friere liv for de af os, der bor i vores lille smørhul mellem Atlanten og Østersøen. Så kort sagt: Vi vil forbedre verden for at forbedre Danmark.

Det er et markant opgør med den måde, skiftende regeringer har ført udenrigspolitik på i Danmark gennem snart mange år. Hvor man fremmer danske erhvervsinteresser gennem udviklingsbistanden, hvor man er halehæng til USA i en militaristisk og aktivistisk udenrigspolitik, og hvor man genopliver en koldkrigsretorik og muligvis genstarter et våbenkapløb med sin forsvarspolitik.

Det er et opgør, der er brug for, synes vi.

Opret et verdensparlament

Det kursskifte, vi nu foreslår, har tre hovedtemaer; global demokratisering, grøn omstilling og øget social og økonomisk retfærdighed. Her vil vi ikke gå i dybden med alle de mange forslag, som vores udspil rummer, men blot fremhæve et par stykker.

I forhold til demokratisering foreslår vi, at man opretter et verdensparlament, hvor repræsentanter for verdens befolkning vælges ved direkte valg.

Det handler om at støtte princippet om én person, én stemme – også globalt. Det kan – endelig – skabe en institution, der har global demokratisk legitimitet, nu hvor FN, som ellers er det bud, der kommer tættest på, kun organiserer staterne og deres folkevalgte – eller deres diktatoriske – ledere.

Demokrati handler ikke kun om at sidestille stater, men om at sidestille mennesker.

Helt konkret vil vi oprette en forsamling med 760 mennesker, der skal repræsentere verdens 7,6 milliarder mennesker. I første omgang skal denne forsamling ikke have formel magt, men blot have den magt, der ligger i at repræsentere hele klodens befolkning, hvilket vi mener vil være nok til at presse verdens regeringer.

Vi har mange ideer til, hvordan parlamentet kan oprettes, men i første omgang skal vi oprette et center for globalt demokrati i København, der kan anvise muligheder. Indførelsen af et verdensparlament er en stor opgave. Men tiden er moden, og vi bør som ét af verdens mest privilegerede lande tage ansvar for en mere demokratisk globalisering.

Global mindsteløn

Når det kommer til at sikre global retfærdighed, så foreslår vi, at man ser på muligheden for at indføre en global mindsteløn.

Den skal naturligvis tilpasses nationale forhold, men man kan lade sig inspirere af økonomen Thomas Palley, der har foreslået en minimumsløn på halvdelen af det enkelte lands medianløn.

Traditionelt set har fagforeninger spillet en afgørende rolle i kampen for bedre vilkår, men når virksomheder bare kan pakke sammen og flytte til nabolandet, har fagforeningerne mindre magt.

Arbejdsmarkedet er blevet globalt, og derfor bør vores svar på udnyttelsen af arbejdskraften selvfølgelig også være det, for de enkelte lande kan ikke løse problemerne alene.

Studier viser, at en fordobling af lønnen i Mexicos sweatshops kun vil øge prisen på produkterne i USA med 1,8 procent, mens andre studier viser, at forbrugerne faktisk er villige til at betale 15 procent mere for et produkt til 700 kroner og 28 procent mere for et produkt til 70 kroner, hvis det er produceret under ordentlige forhold.

Forestil dig, at vi satte spørgsmålet om en global minimumsløn til afstemning i verdensparlamentet. Vi har svært ved at forestille os, at der ville være tvivl om udfaldet.

Global skat på CO2

Endelig ønsker vi at adressere – og forhåbentlig løse – klimakrisen med en global skat på CO2.

I dag afspejles produkters klimaaftryk ikke i deres pris, hvilket i høj grad er med til at forstærke klimaforandringerne og samtidig undergraver princippet om, at forureneren betaler.

Tænk blot på, hvor billigt det er at flyve til London eller Barcelona i forhold til, hvad det koster at tage toget. Tænk på, hvor billigt oksekød er, når man kender dets klimabelastning.

Prisen for at udlede CO2 er i det hele taget langt lavere, end den burde være, hvis man skal gøre sig håb om at undgå et reelt klimasammenbrud.

En CO2-skat er, som vi ser det, derfor en af de mest simple og effektfulde måder at bremse klimaforandringerne på.

Vi tror på, at de grænseoverskridende problemer, vi står over for, kræver globale svar, som vi formulerer i fællesskab. Er det urealistisk? Måske.

Kolonitidens ophør, slaveriets afskaffelse og redningen af ozonlaget lignede også uoverstigelige opgaver. Men vi når aldrig i mål, hvis ikke vi starter diskussionen og formulerer vores bud på svarene.

En ting er sikkert: Den protektionistiske nationalisme vil på sigt kun føre til vores undergang. For Danmark er ikke bare Danmark, vi er mere end noget andet en del af verden.

Derfor er det heller ikke nok, at Danmark er det bedste land i verden – vi skal være det bedste land for verden.