Der står en sandkasse ude på gårdspladsen. Nina Smiths børn er voksne, så den er til børnebørnene, fortæller hun:

»Den er kommet frem igen. Det sker ofte, at vi har børnebørn til at sove her to gange i løbet af en uge, så jeg er begyndt at hente og aflevere i vuggestue igen,« fortæller den 58-årige forsker. Det med børnebørnene er hyggeligt, men det er også nødvendigt, for hendes fire børn har alle travlt med deres karrierer:

»Min mand og jeg har altid været virkelig presset rent tidsmæssigt, så vi har en god forståelse for, hvor pressede vores børn er, og hvor stor en hjælp, vi er for dem,« siger Nina Smith og inviterer os ind i den brændeovnsopvarmede stue i den lille gård på Djursland. Og der har bestemt været noget at se til for Nina Smith og hendes mand.

Ud over at passe børnene, fårene og markerne, har de begge gjort karriere som forskere og er i dag professorer på Aarhus Universitet. Nina Smith har desuden siddet med i et væld af bestyrelser, kommissioner, råd og udvalg, blandt andet Velfærdskommissionen og Globaliseringsrådet. I dag sidder hun blandt andet i bestyrelsen for Carlsberg og Nykredit.

Ligestilling

Som økonom har hun i adskillige år forsket i ligestilling i et samfundsøkonomisk perspektiv med fokus på blandt andet kvinders håndtering af balancen mellem karriere og privatliv. Og der er et sammenfald mellem resultaterne af hendes forskning og den måde, hun selv har valgt at leve sit liv på. Hvis kvinderne vil gøre karriere – og hvis ligestillingen skal blive en realitet – så bliver de nødt til at bruge mindre tid på børnene. Og det begynder under barslen:

»Forældreorloven er den væsentligste årsag til, at vi stadig har et stort løngab mellem mænd og kvinder. Når det første barn bliver født, begynder mænd og kvindes karrierer at løbe fra hinanden.«

Hun sidder i sofaen med en kop kaffe, men der er kort fra hygge til arbejde i huset – lige bag hende står to fuldt udstyrede skriveborde, hvor hun og manden, Valdemar Smith, arbejder, når de ikke er på universitetet. Nina Smiths forskning i data fra danske registre viser, at mændene kun tager syv procent af orloven i gennemsnit. Det betyder, at det er normen, at kvinden er næsten et helt år væk fra arbejdsmarkedet, hver gang hun føder et barn, og det smitter af på karrieren, kan man se:

»Vi ved, at en lang barsel betyder, at kvinderne taber på karrierevejen og ikke stiger i løn i samme grad som mændene,« siger Nina Smith. Hun har aldrig selv taget lange orlover – da hun fik sit første barn i 1979 var der ikke tid til barsel:

»Jeg var stadig studerende. Jeg var til forelæsning samme formiddag, som jeg fødte, og jeg startede igen en uge efter. Vi boede lige ved siden af universitetet, så jeg gik hjem i pauserne og ammede, og så passede min mand barnet,« siger hun.

Martin Dam Kristensen

— Hvorfor gik du ikke bare et semester om?

»Det faldt mig aldrig ind,« siger hun. Med til historien hører Nina Smiths egen opvækst. Hun er født i et indremissionsk hjem på Fyn, og flyttede hjemmefra som 16-årig:

»Det lå ikke i kortene, at det med piger og uddannelse var nogen god ide, så jeg har sådan set klaret mig selv, lige fra jeg var barn. Jeg var heller ikke ret gammel, før jeg kunne se, at det Paulus sagde om, at kvinder skulle tie i offentlige forsamlinger, det skulle ikke gælde her 2.000 år efter. At vi måtte være kommet videre. Det har været med til at gøre mig kvindebevidst.«

Derfor gik hun benhårdt efter at få en uddannelse – og hun blev stolt, hver gang et nyt mål var opnået:

»Jeg var lykkelig, da jeg blev student, og jeg var lykkelig, da jeg blev kandidat. Det har altid været klart for mig, at det at få en uddannelse var min måde at slippe ud af det på – så jeg kunne klare mig selv. Jeg har ikke fået noget forærende, og det giver en energi. Jeg har altid syntes, at det gik fremad.« Den fremdrift har hun ikke haft lyst til at gå på kompromis med. Hun har været godt støttet af at have en mand, som har kunnet acceptere, at hun avancerede hurtigere, end han selv gjorde – hvilket allerede blev tydeligt, da de fik det første barn:

»Det har siddet i os lige siden, at fordi han passede barnet i det første halve år, så blev han omsorgsperson. Jeg gav mad, men ikke så meget mere,« siger Nina Smith, som mener, at mange mødre i dag går for meget op i ’moderskabet’:

»Jeg synes, at der er en tendens til, at man dyrker moderskabet alt for meget. Jeg er skeptisk over for, at det skulle være kausalt, at mor er bedre – det mener jeg faktisk ikke er rigtigt ’bevist’ i forskningen. Og hvad med ’faderskabet’? Hvis manden tog mere orlov, ville han bare blive den primære omsorgsperson. Jeg tror grundlæggende langt mere på ’forældreskabet’. Det præger selvfølgelig også mit syn på sådan nogle ting som barselsorlov – det indrømmer jeg gerne,« siger Nina Smith og refererer en kronik fra Politiken, hvor en »ellers meget fornuftig kvinde« beskriver hvor travlt, hun har i sin barsel:

»Der var en helt liste med spædbørnsgymnastik, babysvømning, salmesang, og da jeg læste det, tænkte jeg, at det jo praktisk taget er et Guds under, at de børn, der blev født for 30 år siden, overhovedet er blevet til noget. Man definerer – fordi der er tid til det – ufatteligt mange opgaver, men jeg mener grundlæggende, at det er selvpålagte aktiviteter. Og jeg tror altså ikke, at det er strengt nødvendigt i forhold til barnets tarv.«

Selv har hun aldrig dyrket moderskabet:

»For mig handlede det om at få børnene til at lege selv så hurtigt som muligt. Og da de blev større, har jeg aldrig været den, der har ligget og spillet ludo på gulvet i timevis – jeg syntes da, at det var bedre, at de lavede huler ude i haven med deres venner,« siger Nina Smith og peger ud af vinduet på den store have, hvor man akkurat ikke kan se fårene gå rundt. De er derude, forsikrer hun.

Martin Dam Kristensen

»Man skal være der for sine børn, og det synes jeg også, vi har været. Man skal også lave mad og gøre rent sammen med dem – man kan ikke outsource alt det huslige til en au pair, mener jeg, for det skal de selv lære. Det er i øvrigt min erfaring, at man tit får snakket om en masse ting, mens man står og laver mad. Men når det er sagt, så synes jeg i høj grad, at man skal lade dem lege selv. De skal altså også lære at blive selvstændige mennesker, som ikke hele tiden skal aktiveres af mor,« siger Nina Smith, som også har læst i avisen, hvad børnefamilier skal gøre, når de bliver ’efterårsferieramt’:

»Det er det mest tåbelige udtryk, jeg længe har hørt. Det betyder, at man føler, at man skal beskæftige sine børn hele efterårsferien, for ellers keder de sig. Fra min opvækst på landet har jeg været vant til at arbejde hårdt, og det har jeg overført til mine egne børn. De har aldrig kedet sig, for de vidste godt, at hvis de sagde, at de kedede sig, så ville de blive sat til at skovle møg eller grave have. Det tror jeg ikke er en dårlig ballast at få.«

— Så du mener, at der bliver spildt noget energi fra mødrenes side?

»Jeg mener, at man pålægger sig selv nogle pligter, som jeg ikke kan se ret meget mening med, og som er med til at holde os selv nede som kvinder – også kollektivt. Barselsorloven er behagelig for den enkelte kvinde, men det er et åg på alle kvinder, at vi har så favorabel en ordning.«

Farlig cocktail

I 1970’erne var Danmark helt i front med ligestillingen på grund af velfærdssamfundet med dets muligheder for uddannelse og børnepasning. Men siden indførelsen af ligelønsloven i 1976 er der ifølge Nina Smith ikke sket særlig meget.

Mens vi på det politiske plan er godt med i Danmark, hvor statsministeren og lederne af regeringspartierne og støttepartiet er kvinder, står det noget dårligere til med ligestillingen i det private erhvervsliv, hvor andre lande har overhalet Danmark indenom. Kun syv procent af de danske virksomheder med mere end 50 ansatte er ledet af kvinder, viser Nina Smith og hendes kollegers forskning:

»Vores tese er, at det er fordi, vi i Danmark har en uheldig cocktail af et meget liberalt samfund – en holdning om, at familierne selv skal bestemme, hvem der holder barsel – kombineret med nogle meget familievenlige ordninger, og det er måske i virkeligheden temmelig skidt. Et liberalt velfærdssamfund er godt til at få kvinderne ud på arbejdsmarkedet, men det virker konserverende i forhold til et meget kønssegmenteret arbejdsmarked.«

Så længe man ikke øremærker en del af orloven til mændene, vil kvinderne formentlig fortsætte med at tage langt størstedelen af den, mener Nina Smith:

»Derfor bliver det et kollektivt åg for kvinderne. For arbejdsgiveren siger, at så er det altså lettere at ansætte en mand, for kvinden skal på barsel hele tiden. Det er det, vi økonomer kalder statistisk diskrimination. Men det er fuldstændig rationel adfærd fra arbejdsgiverne i en privat markedsøkonomi. Så kan man stå og sige ’sådan må man ikke gøre’, men jeg kan da godt forstå dem. Jeg kan da også tænke selv, at det da alt andet lige var nemmere at have en mandlig ph.d.-studerende end en kvindelig, som skal have to børn i løbet af de tre år.«

Og det kollektive åg bliver i sidste ende et ligestillingsproblem:

»Det er bl.a. derfor, at der ikke er flere kvinder, der kommer til tops og bliver CEO’s i store virksomheder, og som får et niveau, som gør, at de kan få pladser i bestyrelserne rundt omkring.« Nina Smith er derfor tilhænger af kvoter for barsel, men ikke af kvoter i bestyrelser:

»Hvis man kun indfører kvoter i bestyrelserne, er det som at starte med at bygge skorstenen på et hus. Jeg går ind for, at man først skal bygge fundamentet og få kvinderne videre frem. Man skal starte det rigtige sted, og det er barslen. Ellers risikerer man at få inkompetente bestyrelser, for der er ikke kvalificerede kvinder nok – det vurderer jeg også, at man har set i Norge, hvor man har gjort det.«

— Det var jo tæt på, at der kom øremærket barsel til mænd?

»Ja, ud fra den forskningsmæssige viden, jeg har, så synes jeg virkelig, at det er trist, at det ikke lykkedes.«

— Der kan vel også være kvinder, som bare gerne vil have en lang barsel og dyrke moderskabet?

»Ja, og det har jeg fuld respekt for. For strengt taget kan jeg godt forstå trangen til at bage kager osv. Men så skal man erkende, at man gør det, fordi man kan lide det – ikke fordi det er en pligt, som følger med moderskabet.« Nina Smith holder en kort pause og kigger sig lidt rundt i stuen:

»Samfundsøkonomisk set, så mener jeg også, at det er et problem, at så mange står af ræset, for hvorfor skal vi så overhovedet universitetsuddanne så mange kvinder? Det er dyrt, og det jo kvinderne, der er de bedst uddannede i dag. Men er det overhovedet rationelt?« siger Nina Smith og holder endnu en pause: »Det her ved jeg slet ikke, om jeg tør at blive citeret for i Information – men man kunne jo lidt drillende spørge, om det så ikke var bedre, om de gik på husholdningsskole?«

Egen erfaring

Nina Smith har indtil for nylig aldrig brugt sin opvækst som en forklaringsramme for sit syn på ligestilling og velfærdssamfundet. Men med årene hun har med egne ord »måttet indse«, at opvæksten naturligvis har haft betydning:

»Jeg var ikke sluppet ud af det indremissionske miljø, hvis ikke jeg havde kunnet få en gratis uddannelse og SU – jeg var den første generation der fik SU, og jeg var virkelig taknemmelig for de penge, der kom ind på min konto hver måned. Så jeg vil gerne levere noget tilbage igen til det velfærdssamfund, som jeg har fået mulighederne af. Hvis jeg var født 20-30 år tidligere, havde mit liv været radikalt anderledes. Det påvirker selvfølgelig mit syn på de her ting.«

»Jeg har en lidt moralsk holdning til velfærdssamfundet – og det spiller også ind på mine holdninger til ligestilling. Uddannelse er ikke et forbrugsgode – det er en investering. Og vi kvinder har ufatteligt stor glæde af den skandinaviske velfærdsmodel, men vi bliver også nødt til at bidrage til den. Det kan ikke nytte noget, at vi bruger den til bare at få et bekvemt liv, for det er fristelsen. Der er investeret i os, og så bør vi også bruge det som et til springbræt. Det er faktisk mit livssyn,« siger Nina Smith.

Provokerende

Nina Smiths levevis har gennem årene virket provokerende på andre kvinder, og hun har fået mange reaktioner. Ifølge hende selv, fordi hun har sat spørgsmålstegn ved bekvemmeligheden: »Jeg har modtaget en del breve og emails fra vrede kvinder om, at mine børn må have haft en ussel barndom, og at de må have problemer. Det syntes jeg ikke var skægt for 20-30 år siden, for vi famler os jo alle frem. Det har da ikke altid været let, heller ikke for vores børn, men det er først, når de bliver voksne at man kan se, om projektet er lykkedes, og det synes jeg, at det er.«

I dag har hun et godt forhold til alle sine børn og børnebørn. Igen vender hun tilbage til sin egen opvækst på Fyn:

»Det gode, der kom ud af det, var nok også, at jeg aldrig har haft nogen middelklasseforestilling om, hvordan et hjem skulle være. Jeg har ikke rigtig kunnet bruge mit eget barndomshjem, fordi det var så langt fra det liv vi lever. Det har måske gjort, at jeg har været mere frisat i forhold til, hvordan vi skulle gøre i vores familie. Så jeg synes, at mine børn har haft en langt bedre barndom, end jeg selv havde. Og derfor har jeg aldrig heller aldrig haft dårlig samvittighed.«

Der skal tages billeder, og Nina Smith har iført sig en slidt termojakke og stribede gummistøvler. Hun skal lige til at hoppe over et hegn – og ind til fårene, da hun besinder sig:

»Den kan jeg vist ikke bede jer om at hoppe over,« siger hun og går i gang med at åbne lågen på almindelig vis. Den viser sig at være vakkelvorn – faktisk er den ved at falde fuldstændig fra hinanden:

»Det er en af de ting, som børnene plejede at lave i efterårsferien, men nu er de jo flyttet hjemmefra,« siger Nina Smith og åbner lågen:

»Der er også en vædder herinde. Så er I advaret.«

Forskning: Barsel, karriere og topledelse Nina Smith har sammen med kolleger ved Aarhus Universitet I mange år forsket i bl.a. kvinders løn og karriereforhold. I de senere år også i spørgsmålet om, hvorfor der er så få kvindelige topledere og få kvinder i danske bestyrelser. Ud fra registerdata for hele arbejdsmarkedet har hun og kollegerne kunnet følge et stort antal danskeres karrierer – og set, hvordan karrieren bliver påvirket af faktorer som uddannelse, erhvervserfaring, køn, tilvalg af barselsorlov, skilsmisser m.m. Resultaterne har ofte vakt opsigt både i Danmark og internationalt, og er ofte blevet brugt i politiske sammenhænge.