Mandag sidste uge var 13-årige Jonas på vej til skole. Men han når ikke længere end til Værløse Station, før en ukendt gerningsmand overfalder ham og flygter – uden at de mange mennesker på stationen griber ind.

Jonas tager toget hver dag fra Farum til Værløse Station, hvorfra han går den sidste kilometer til skole, skrev Furesø Avis tidligere på ugen. Men da han mandag sidste uge står af toget på stationen, er noget anderledes.

En mand står på perronen og følger Jonas med øjnene. Drengen bliver utryg, for der er noget ved mandens blik, som ikke føles rart. Så Jonas skynder sig videre hen ad perronen og ned ad trapperne på stationen.

Han kan fornemme, manden følger efter ham, og da han skal op ad nogle trapper lidt længere fremme, rammer mandens knæ Jonas hårdt i ryggen, så han falder forover. I det samme træder manden frem og giver drengen et knytnæveslag i hovedet, hvorefter han gennemroder Jonas’ i forvejen tomme lommer.

»Jonas prøver at kravle væk, men manden hiver ham tilbage i det ene ben og sparker Jonas en gang i begge sider og tramper ham i maven, inden han beordrer ham til at blive liggende og selv flygter,« fortæller Jonas’ far, Jesper, til BT.

BT har på lederpladsen skrevet, hvorfor nogen burde har grebet ind, og hvorfor det er nødvendigt i et samfund som det danske.

Imens overfaldet står på, går der i hvert fald en 10-15 personer forbi, men ingen gør noget. Heller ikke bagefter. En enkelt dame spørger, om Jonas er ok, men da han svarer nej, går hun videre. Hun har ikke tid til at hjælpe, fordi hun skal nå en bus.

Måtte klare sig selv

Den forslåede Jonas rejser sig og bevæger sig langsomt hen mod skolen. På den én kilometer lange strækning, hvor drengen går og holder sig til maven og er i store smerter, er der ikke én person, der stopper op og hjælper ham.

Han har ikke sin mobiltelefon med sig i skole den dag, og kan derfor ikke ringe efter hjælp.

På skolen går det hurtigt op for lærerne, at noget er helt galt, og derfor får de kontaktet politiet, anmeldt overfaldet, og forældrene bliver kontaktet. Kort efter bliver Jonas kørt på hospitalet, hvor lægerne konstaterer, at han har to trykkede ribben.

»Lige da jeg fik beskeden, var jeg villig til at smide alt, jeg havde i hænderne. Jeg var rasende og ville i det øjeblik gøre alt for at få fat på gerningsmanden. Jeg vil gøre alt for mine børn. Dog var det Jonas’ mor, der tog over på skolen, så jeg kunne samle mig igen og begynde at tænke logisk,« fortæller Jesper.

»Jeg synes, det er tarveligt, at folk ikke gør noget. I sådan en situation kan alle lave en civil anholdelse, men ingen reagerede.«

Ville selv have grebet ind

Efterfølgende har vreden mod gerningsmanden også rettet sig mod de passive vidner, som ikke greb ind og som ikke hjalp sønnen efterfølgende.

»Hvordan kan folk bare gå forbi?,« er det spørgsmål, Jesper bliver ved med at vende tilbage til i sit hoved.

Selv er han ikke i tvivl om, at han ville have gjort noget. For han har faktisk stået i en lignende situation tidligere.

»Der var et slagsmål, som jeg brød op, hvor jeg tilbageholdt slagsbrødrene, indtil politiet kom. Det faldt mig helt naturligt at gøre noget i sådan en situation, og jeg synes, det er utroligt, andre ikke gør noget,« fortæller han.

Egentlig var han ikke bange for, at slagsbrødrene ville begynde at slå løs på ham i stedet. Han mente, de ville blive så overraskende over, at han blandede sig, at de slet ikke overvejede at slå på ham. Og han tror, det samme ville gøre sig gældende i sønnens situation.

Netop fordi ingen brød ind, er Jonas stadig utryg. Han tager ikke længere toget til skole, men kører med bussen – selvom den rute er noget længere. Familien er også i kontakt med kommunen for at arrangere kørsel til sønnen, hvilket kan lade sig gøre, fordi han går på specialskole.

Politikommisær ved Nordsjællands Politi Station SYD Gentofte, Søren Christensen, oplyser, at politiet betragter sagen som et forsøg på røveri og efterlyser stadig både vidner til episoden og gerningsmanden. Han beskrives som cirka 20 år, 180-185 cm. høj, sort fuldskæg og iført en hvid t-shirt, mørke bukser, en sort hue og Nike Airmax sko.

Jesper og Jonas er begge blevet anonymiseret af hensyn til Jonas og hans familie. Historien er familiens udlægning af forløbet. BT er bekendt med deres identitet.