Денис Казанський: «Л/ДНР» — це розпечена праска в руках рекетира-Росії, якою вона припікає Україну 20 вересня 2019, 16:34 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Журналіст Денис Казанський дав інтерв'ю Радіо НВ, в якому розповів про формулу Штайнмаєра, майбутнє Мінських угод і «Л/ДНР» як інструмент РФ.

Публікуємо головні цитати Казанського з його розмови з ведучим програми Має слово Юрієм Мацарським:

Про формулу Штайнмаєра

Такого поняття, як «формула Штайнмаєра» (або «план Штайнмаєра») — саме у вигляді формули, у вигляді якогось документа, — не існує. Я не знаю, чому люди так розкидаються цими словами.

Штайнмаєр просто запропонував — «А зробімо ось так?». У чому там ключова історія? Спочатку проходять вибори, потім їх ОБСЄ нібито повинна визнати такими, що відбулися, і після цього передається контроль над кордоном. Але водночас, знову ж таки, Україна продовжує наполягати, що потрібно вивести війська, що вибори під дулами автоматів не можуть бути проведені. І тут із цим трактуванням не згодна Росія — по суті, нічого не змінюється.

Тут кожна сторона як трактувала, так і трактує далі послідовність цих дій. І однозначно можна сказати, що, по-перше, без виведення збройних сил звідти, без виведення бойовиків дійсно ніякі чесні вибори там неможливі, це очевидно.

Крім того, там неможливі чесні вибори без того, щоб дати можливість повернутися всім людям, які були змушені звідти виїхати, були витіснені цими бойовиками через терор, який вони влаштували.

Якщо Мінські угоди — це хоча б документ, підписаний, відчутний, з якимись пунктами, то формули Штайнмаєра немає — це просто висловлювання самого Штайнмаєра, воно ніде не закріплено, не є якимось юридичним документом, тому неможливо порушити те, чого немає.





Про Мінські угоди

З ними відбувається те ж саме, що і всі ці роки. Єдиний якийсь прогрес намітився в розведенні військ — принаймні у Станиці [Луганській] їх розвели. Є надія, що розведуть на інших ділянках фронту (у будь-якому разі, це декларується).

Це безумовний плюс, тому що станом на сьогодні один з факторів тиску Росії на Україну, який у них залишився (а їх небагато: у них не залишилося економічних чинників, у них залишилися тільки окремі силові) — це вбивство наших солдатів. Тобто вони можуть у будь-який момент посилювати обстріли, і потім тут починаються, звичайно, всі ці розмови — «наші гинуть на війні, доки!?»; «не можуть припинити війну, бо на ній все наживаються і заробляють». Ці всі тези, які використовують переважно або якісь політики-популісти, або взагалі російська пропаганда.

Фото: REUTERS / Alexander Ermochenko

І тому, звісно, я думаю, що для Зеленського зараз першочерговим завданням є просто припинити це насильство. Бо коли перестануть гинути люди, перестане гостро сприйматися це питання. Тобто відбудеться певна «заморозка», але коли немає загибелі людей, це завжди не так трагічно. Зрозуміло, що в якомусь вигляді буде залишатися так зване «Придністров'я» — ОРДЛО, воно буде, мабуть, у відокремленому варіанті існувати, але хоча б не буде загибелі людей. І тут, слава богу, я бачу, принаймні, якісь зрушення.

Крім того, в сенсі реінтеграції [Донбасу в Україну] я дивлюся навіть не на те, про що говорять — я дивлюся на те, що відбувається в реальному житті. А в реальному житті будуються укріплені повноцінні прикордонні пункти на лінії розмежування з того боку.

Читайте також: Уляна Супрун Що не так з формулою Штайнмаєра

Якщо раніше там у них стояли якісь будки, такий «загончик» для людей, обшитий рабицею і деревом, то зараз вони в Оленівці, наприклад, побудували абсолютно повноцінний прикордонний пункт, як між Україною і Польщею або Україною і Росією. Там залили бетоном великий майданчик, побудували вже стаціонарні споруди, будиночки для цих всіх прикордонників, пропускні термінали для машин.

Тому я бачу, що вони там всерйоз зміцнюються, будують цей постійний кордон. І вони розраховують, що це буде щось дійсно на кшталт Придністров'я чи Абхазії. Тобто про повну реінтеграцію в Україні; про те, що зникне ця лінія розмежування, не йдеться.





Про схожість окупованого Донбасу з Придністров'ям

Ф ормально це територія України, але в реальності територія незрозуміло яка. Тобто сіра зона, яка і не Україна, і не Росія — і її, по суті, росіяни «випхали стусаном». Скільки там було розмов від цих «політиків» так званих «ДНР» і «ЛНР», що це буде «Новий федеральний округ» — росіяни багато разів дали зрозуміти, що це територія України, що Росія не забирає собі ці території, «до побачення». І тому вони залишаються в незрозуміло якій ролі.

Як показує практика того ж Придністров'я (або, скоріше, я б сказав, що тут слушний приклад Північного Кіпру), такі утворення можуть існувати нескінченно довгу кількість часу. Північний Кіпр — це теж формально, можна сказати, територія Туреччини. Тобто Туреччина «відхапала» пів Кіпру, але водночас [територія] теж ніким не визнана. Формально Кіпр — це Кіпр, але половину Кіпру контролює Туреччина.

Те ж саме і тут: частину України буде контролювати РФ далі, але водночас цю частину вважатимуть територією України. Принаймні зараз все йде до цього. А росіяни називали різні варіанти: наближений до [помічника президента РФ Владислава] Суркова російський політтехнолог Чесноков, який на нього працює, каже, що «Нас би влаштував, наприклад, варіант Гонконгу і Китаю». Тобто «одна країна, дві системи».

Вони хочуть, щоб було так само. Тобто формально Україна, але повністю свої закони і так далі. Тільки залишається незрозумілим одне: а нам, Україні, це взагалі навіщо? Для чого нам мати такий «потворний Гонконг»?

Фото: Володимир Куценко / Радіо Свобода (RFE / RL)





Про « Л/ДНР» як інструменті Росії

«Д НР» і «ЛНР» для Росії — це як знаряддя тортур, така «гаряча праска», як раніше рекетири прикладали до комерсантів, припікали. Це така «гаряча праска», яку Путін постійно тримає напоготові. Тобто трохи Україна, на його думку, «відбилася від рук», він нею «пшш» — і припікає. Це зараз «праска», яка постійно в розпеченому стані, її над нами тримають.

І я не здивуюся, якщо зараз їм знову не сподобається наша інтерпретація тієї ж формули Штайнмаєра, вони віддадуть наказ «по всій лінії фронту — гасити, обстрілювати, вбивати» і т. д. Це ж, по суті, єдиний інструмент, який у них залишився. Газ перекрити нам вони вже давно не в змозі, з 2014 року, чим раніше вони постійно погрожували. Все, що [можна] заборонити, вже весь український експорт, який вони хотіли і могли заборонити, вони вже його заборонили. Вже навчилася наша економіка жити без цього ринку. Все — вони втратили будь-які інструменти тиску на нас, крім цього.

Якимось наївним людям, що не розуміють ситуацію, можливо, здається, що Донбас «повстав», воює; Донбас — це якась самостійна військова сила. Насправді всі ж розуміють, що немає самостійної військової сили, що ця військова сила там, по-перше, виконує абсолютно всі накази з Москви; по-друге, вона воюватиме рівно до того моменту, поки їй не накажуть скласти зброю.

Там немає ніяких партизан, місцевих «ополченців», які б там воювали незалежно від того, що їм Москва каже. Їм скажуть завтра «Все, ви повернулися в Україну, до побачення» — вони віддеруть з плечей нашивочки з прапором так званої «ДНР», приколють собі прапорці України та скажуть: «Все, ми тепер народна міліція окремих районів Донецької та Луганської областей!». Повірте мені, так вони і зроблять, тільки-но прийде такий наказ.

Пряма мова Дениса Казанського була незначно відредагована заради збереження стилістичної цілісності матеріалу