Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Det är så underhållande att LO:s pratar så mycket om solidaritet. När de i själva verket bara är intresserade av sig själva.

Me, myself and I.

De kommer dessutom undan med det. LO är inte intresserade av några andra i världen än sig själva och sina betalande medlemmar. Ändå får de ostraffat påstå gång efter annan att de på något sätt vill allas väl.

Det är också mot den här bakgrunden regeringen nu sitter i deras knä och LO bjuds in till presskonferenser, sitter i statliga utredningar etc. Att de skulle vilja hela Sveriges väl och ve när de alltså bevakar sina egna intressen endast.

Och som Maria Ludvigsson i Svenska Dagbladet skrev idag, varför skulle de göra annat?



Personligen har jag inga som helst förväntningar på fackförbund eller andra medlemsorganisationer än att de ska göra det medlemmarna betalar för – bevaka deras intressen och inga andras. Det lustiga är att det finns någon kollektiv svensk låtsas-lek sedan urminnes tider där vi inte behandlar LO som just det särintresse de faktiskt är.

Jobbegoism.

Ett alldeles förträffligt ord som beskriver det LO och dess förbund sysslat med sedan 1800-talet då de bildades. De är jobbegoister.

Jobben i Sverige ska gå till svenskar, det vill säga deras medlemmar. Ingen konkurrens om jobb är okej för det skadar deras medlemmar, vare sig invandring eller fri rörlighet av företag är bra. Det är och har varit deras och socialdemokraternas linje jämt.

Senast i valrörelsen gick socialdemokraternas valgeneral Jan Larsson ut och sa följande:



Tydligare jobbegoism finns nog inte.

Även vår nuvarande arbetsmarknadsminister Ylva Johansson gick i valrörelsen ut och höll med LO i kravet att begränsa arbetskraftsinvandringen för att skydda svenska jobb, vilket de gjorde i en artikel i DN i maj 2013.



Behovsprövning innebär att LO i princip får veto över vem som får komma hit. De vill skydda sina medlemmars jobb enligt principen jobbegoism.

När det gång på gång blir så här tydligt vad LO står för, hur är det möjligt att de inte betraktas som det särintresse de faktiskt är?



“Vi slåss för att våra medlemmar ska få arbete”

Problemet med LOs inställning är att de skiter i unga och invandrare, som står längst från arbetsmarknaden. De struntar faktiskt i alla som inte redan har jobb, de får liksom sköta sig själva för de betalar inte medlemsavgift till LO. Än.

Nyligen släppte Konjunkturinstitutet en rapport som befäster att Sveriges höga lägstalöner är ett problem. De löner som LO bevakar som en hök.



Exempelvis finns det grupper som har markant lägre chans att få arbete, som de med låg utbildning och utrikes födda. Dessa grupper har svårt att få arbete till rådande lägsta löner.

Den absoluta majoriteten av de som är arbetslösa är ungdomar utan utbildning och invandrare. Dessa behöver sitt första jobb, en språngbräda. Men det skiter LO i.

Ännu viktigare än någonsin blir det mot bakgrund av att vi väntar upp till 400 000 asylsökande plus anhöriginvandring de kommande 5 åren. Den absoluta majoriteten av dessa har max gymnasieutbildning, upp till 40 % har bara förgymnasial utbildning.

Glöm påståendena om att validering av högskoleexamen är prioritet när det gäller flyktingvågen. Över 75 % av de som kommer har ingen examen att validera.

Gång på gång fastslår all forskning att höga lägstalöner skapar problem med hög arbetslöshet för ungdomar och invandrare främst. Gång på gång vill LO, helt otippat, att vi litar på deras partsinlagor i form av “rapporter” som bevisar att höga lägstalöner inte alls är något problem. Ironin.

Vad är då dessa lägsta löner?

Ja, i Sverige kan du i princip inte tjäna lägre än 16 000-18 000 kronor när du jobbar heltid alldeles oavsett (lönen inkluderar inte OB-tillägg, helgtillägg etc). Det spelar ingen roll om du inte kan svenska, inte har gått annat än 7 år i grundskola, hoppat av gymnasiet eller nyss fyllt 18 år. Enligt LO är alla lika produktiva och därför värda dessa löner.

Det säger sig självt att en analfabet från Somalia, som utan problem kan göra enkla praktiska jobb som diska, jobba som städare, hantlangare på bygge etc så fort han kommer till Sverige, inte från start är värd 20 000 kronor per månad. Inititalt alltså. Men allt eftersom personen lär sig svenska, blir bättre på sitt jobb etc ökar produktiviteten och personen blir värd mer i lön. Han behöver dock få sitt första jobb för att kunna gå igenom den här utvecklingen. Men om han kostar exakt lika mycket som en svenskfödd 20-åring som gått en yrkesutbildning på gymnasiet och har förkunskaper dessutom är det lätt att räkna ut vem som får jobbet.

Alla är nämligen inte värda samma lön. Det måste vi sluta låtsas. Alla har samma människovärde men värdet för arbetsinsats är inte samma sak.

Men det är effektiv opinionbildning av LO att dribbla ihop korten och få folk att tro att människorvärde och värde i lön är samma sak. Smart men inte sant.

Sammanställningen är som ni ser löner från 2011 men jag har inte hittat en liknande sammanställning av LOs samtliga avtals lägstalöner daterad senare som dessa löner kan ni dessutom räkna upp med 4 år. Det verkar inte vara något LO prioriterar att visa upp. Jag förstår dem.

Observera att dessa löner INTE inkluderar OB-tillägg och andra påslag på lönen. Detta är grundlönerna. Så Handelsanställda som har lägsta lön på 17 700 kronor har alltså i realiteten betydligt högre då handeln har både OB-tillägg efter kl. 17, tillägg för helgjobb etc.

För att sätta i perspektiv vad en från gymnasiet avhoppad 18-åring alltså anses vara värd enligt LOs måttstock kommer här ingångslöner för några av de akademikerjobb som har längst utbildning på universitetet. Ingångslön är att jämföra med lägstalöner även om de bara är rekommenderade.

Jurister rekommenderas en lön på 25 000 kronor, civilekonomer 27 000 kronor och civilingenjörer på 29 600 kr. Läkares ingångslöner varierar vid vilket landsting de gör sin AT-tjänstgöring, som är en del av utbildningen men den ligger vanligast mellan 27 000 och 32 000 kronor.



Då har de här personerna alltså studerat 4-5 år på högskola, utbildningar som alla kräver otroligt mycket jobb. Långa dagar, svåra tentor. Under den här tiden har de alla levt på studiemedel som i dagsläget 9 948 kronor per månad, under de månader du studerar. Under sommarens 3 månader är studiemedlet noll kronor. Det här är att jämföra med det vi kallar existensminium och ligger sida vid sida med socialbidragsnormen. Då ska studenter dessutom köpa sin litteratur på dessa pengar. De ligger också 4-5 år i årslöner back jämfört med LO-anställda som alltså inte studerat på högskola utan jobbat hela den här tiden.

Inkomsten är dessutom villkorad med att du klarar dina tentor. Klarar du inte majoriteten får du noll kronor tills du fixat tentan. Du kan dessutom inte vara sjuk. Klarar du inte tentorna på grund av sjukdom, tråkigt. Du får ändå noll kronor.

Det skiljer alltså några tusenlappar med vad en 18-årig målare får och en färdigutbildad jurist.

I dagsläget har LO släppt kravet på behovsprövning, det gjorde de innan valet. Om det var taktik eller inte låter jag vara osagt, kanske insåg de att de inte samtidigt kan beskylla andra för att vara rasister med den retoriken. Men de villkorar sitt medgivande för arbetskraftsinvandring med följande:



Företag som vill anställa andra är svenskar måste alltså “bevisa” att de behöver just den typen av arbetskraft. De måste också garantera “ekonomisk stabilitet” som inte går att tolka på något annat sätt än att företagen ska lova att aldrig säga upp personen. Rimligt.

En annan rimlig retorik man ofta hör från LO-håll är “slavliknande förhållanden“, vilket inte betyder att LO tror att folk hålls kedjade på fält utan att de får lägre löner än LOs kollektivavtal säger. För detta är ju i princip samma sak.



Vad LO menar med slav och vad du och jag gör skiljer sig alltså.

LO tycker till exempel att en lön på 30 000 kronor per månad är att jämställa med slavliknande. Det tjänade en man från Bolivia som Byggnads ville skicka hem 2014.



Det är så här det blir i praktiken när de protektionistiska jobbegoisterna i LO får inflytande över politiken. Personer som gör rätt för sig, betalar skatt och har höga löner skickas hem för att LO vill att svenskar till varje pris får alla jobb. Svenskar som är medlemmar i LO alltså.

På typiskt skurkmanér sätter LO och dess förbund detta i system och utnyttjar reglerna till max till sin egen fördel. Det finns ingen lägstanivå.

Fackförbunden lämnar felaktig information, avfärdar ansökningar enbart för att arbetsgivaren inte har kollektivavtal eller avstyrker en ansökn på rent okynne. Det uppger migrationsrättsjurister.

Det är ett skämt att de tar ens ordet solidaritet i sin mun tycker jag.



LO har från start avskydd sänkningen av arbetsgivaravgifter för unga upp till 26 år. För detta har lett till att efterfrågan på unga, som oftast numera inte är med i facket, ökat. Företag har föredragit att anställa ungdomar framför medlemmar i LO helt enkelt. Nu, med en socialdemokratisk regering, tas detta bort. LO har återigen makt över arbetsmarknaden.

En ung person blir snart nästan 40 000 dyrare att anställa per år. Ett tungt slag för alla de ungdomar som behöver sitt första jobb. LO äter väl tårta på Norra Bantorget nu, för om ett företag måste betala lika mycket för en ung oerfaren eller en äldre kommer LOs medlemmar få de flesta jobben och ungdomarna får ta kölapp på arbetsförmedlingen igen.



Det sorgliga är det här är inte att LO gör som de gör. De har betalt av medlemmarna för att driva deras intressen enbart. Utan det är att LO samtidigt kommer undan med att hävda att de arbetar för Sveriges väl. Att de har någon typ av allmänintresse.

LO är de största jobbegoisterna i landet. Det har de alltid varit.

De ska därför inte vara välkomna in att få bestämma över vare sig arbetsmarknad eller invandring. De ska betraktas som det extrema särintresse de faktiskt är.