Vad är socialismen utan folklig förankring? Kan socialismen vara elitens ideologi? De rätta svaren borde vara ”det går inte” och ”nej”. Men att neka detta och låtsas som annat är att göra folket en otjänst. Grunden till socialismen är utan tvekan demokratisk, en ideologi som sätter den överlägsna majoriten mot den minoritet som tjänar mest på det rådande samhället. En ideologi som sätter folkets intressen först och som självklart måste drivas av folket själva. Inget annat förutsattes av de gamla socialistiska tänkarna, knappast skulle eliten avskaffa sig själva. Men sisådär 200 år efter socialismens tillkomst existerar den elitiska socialismen framför oss.

Att stora socialistiska projekt som Sovjetunionen och dylika kopior misslyckades är kunskap som alla bör bära med oss. Det är klart att kapitalistiska krafter motverkade socialismen och inget annat bör heller förväntas. Men Sovjet-socialismens fall var dess eget fel, vad som kanske började som en folkrörelse, med stort folkligt stöd slutade upp som en av många former av den elitiska socialismen. Folket kanske fick det bättre än under Tsaren men de som verkligen fick det bättre var partibyråkraterna. Ett stagnerande system som i första hand berikte toppen som vilket annat klassamhälle som helst. Till skillnad från högern är det inte bara att klappa igen det mänskliga kapitlet vid namn Socialism bara för detta.

Men dagens inlägg handlar inte om att propagera socialismen, det får vi ta en annan gång. Det handlar om det alltid så relevanta varningens finger mot den elitiska socialismen. Att vi ska frukta partibyråkrater är ingen nyhet, egentligen inte denna andra grupp heller men den är lömskt. Nämligen dagens ”socialism”, människor och grupper som stänger ute oliktänkande, som eftersträvar absolut lojalitet till identitetspolitiska ideal. Man eftersträvar rätt kön, rätt hudfärg, rätt sexualitet på politikerna, naturligtvis ska alla välkomnas i rörelsen. Men människor ska inte reduceras till identiteter, man får absolut inte glömma vad behöver vara kärnan i varje europeiskt arbetarparti. Nämligen arbetare, som är främst män, främst vita europeér och heterosexuella. Om ens parti är överrepresenterat av just dessa arbetare, så är det inget att skämmas för, för så ser helt enkelt demografin ut.

Men idag drar dessa arbetare högerut, har klasskampen blivit irrelevant? Delvis måste jag erkänna, vi lever med långt bättre rättigheter idag än förr, så behovet och viljan att minska klyftorna har minskat. Detta är orsak 1 men orsak 2 då? En vänster som glidit ur den klassiska socialismens kontrol men som fortfarande klär sig i röd kostym och då och då hyllar Marx som en hyllning till sitt förflutna. Men vad står denna vänster för, anti-rasism, feminism, miljöaktivism. Socialism då? Jo, den kommer lite där på sidan om. Tidigare nämnda saker är faktiskt rätt bra, jag är ingen person som likställer dessa med dess mest radikala oansvariga former. Men det är dessa former som driver mycket av dagens vänster. Kan man kritisera invandring utan att vara rasist? Kan man låta kvinnor och par bestämma hur de själva vill leva utan yttre jämställdhetspåverkan och fortfarande vara feminist? Kan man diskutera miljöforskningen eller tycka om kärnkraft och samtidigt bry sig om klimatet? Kan man vara vänster och samtidigt hålla med en eller flera av dessa ståndpunkter?

Nu når vi inläggets titel, socialismen ska ha öppna dörrar men dagens dörrar är stängda. Socialismen ska vara en folklig ideologi men det är en elits ideologi. Ideologer som förespråkar identitetspolitik styr dagordningen i dagens vänster, håller man inte med om värdegrunden är man inte välkommen. Väljare flyr till populistiska eller högerpartier. Där får man tycka annorlunda i dessa frågar, dessvärre är få av dessa partier socialistiska. Varav behovet för populistiska vänsterpartier för att snappa upp dessa väljare. För att vänstern ska vara folklig behöver den vara bred, det inkluderar kritik, massor av kritik. För hur hade Sovjetunionen sett ut om ordentlig kritik fick framföras utan Gulaghot? Det vet vi inte. Hur skulle dagens vänster se ut om ”farlig” kritik fick framföras? Om istället för att fly högerut, kunde kritiska väljare stanna hos en vänster som såg samhället för så det är och inte idealet man vill ska vara sant. Socialismen måste öppna sina dörrar för att behålla sin relevans och för att vara mer än en klubb för idealiserade syner på människor och aktivism som medvetet stänger ute oliktänkande, som enbart tjänar till att krympa de egna leden ytterligare. Glöm inte att socialismens kärnväljare är desamma som högerpopulismens, nämligen gemene man. Att demonisera dessa är inget annat än att skjuta sig i foten.

Med vänliga hälsningar, PBjörkh