Tuturor ne place zacusca. Mai ales aia de casă, pe care o poţi obţine având prieteni care primesc aşa ceva de la nişte alchimişti misterioşi din provincie.

Dar dacă n-ai un dealer personal? Există oare în magazine legendara “Zacuscă ca aia de casă”? Mulţi jură că nu, că e ca El Dorado sau chivotul legii. Alţii spun că au gustat-o, dar nu-şi amintesc cum se chema. Alţii spun că cu cât e mai scumpă, zacusca e mai bună, astfel încât există o zacuscă teoretică infinit de scumpă care-i infinit de bună, cam ca aia de casă, dar nu ţi-ai permite s-o cumperi.

Ei bine, anul ăsta am decis să alcătuiesc un compendiu de zacuscă din comerţ care să ne ajute pe toţi în căutarea zacuştei filosofale.

Câteva precizări:

• Nu orice zacuscă de casă e bună. Se înţelege că dau notele în raport cu o zacuscă de casă bună, fiindcă există şi zacuscă de casă execrabilă.

• Reţetele se schimbă des aşa că nu luaţi ce-am scris drept literă de lege. Încerc să scriu la cald, dar când n-am timp, iau notiţe într-o imitaţie de Moleskine, ca profesioniştii.

• Voi folosi pluralul zacuşte din dicţionar, deşi toată lumea spune zacuşti.

• Dacă n-aveţi timp şi doar vreţi să ştiţi ce e OK să înghiţiţi: Zero e lichidul gastric al Satanei. 4 e nota de trecere. 10 e Chiar Mai Bună Decât Zacusca De Casă™.

• Când mai am poftă de zacuscă, voi completa lista cu mărci şi sortimente noi. Dacă vreţi să-mi sugeraţi o zacuscă, ştiţi cum să daţi de mine, nu tre’ să vă învăţ eu.

Până acum am gustat:

Gusturi româneşti / 365 / Olympia / Carrefour / Capricii şi delicii / Naturelo / Bunătăţi de Topoloveni / Mandy / Cămara noastră / Piaţa Miniş / Topoloveana / Răzvan / Râureni / Inedit / Liuteniţa Nejin / Mănăstirea Cernica / Liuteniţa Velika / Kredenz / Olinezza (BG) / Cămara noastră (serios) / Vank – Arieşeni / Două surori / Vila Olga (Astea bolduite sunt noi!)

Gusturi româneşti

Zacuscă moldovenească cu vinete. Vreo 12 lei (ianuarie 2018) / 300 de grame.

Fără conservanţi sau zahăr. Produsă undeva în România pentru Mega Image.

Eu nu prea cumpăr chestii din Mega, dar m-am dus special să caut “zacusca de Gusturi”, fiindcă multă lume a lăudat-o. Am atâta încredere în multă lume încât o să încep compendiul cu ea.

Prima impresie: oau, cât de mari sunt tocate legumele. “Aşa cum numai moldovenii ştiu să facă” adică cu toporul, am I right? Presupun că pot folosi capişonul din pânză de sac să strecor bucăţile PREA mari, respectiv panglica tricoloră pe post de lasou ca să înhaţ vânăta întreagă pe care mă aştept s-o găsesc la un moment dat în borcan.

Are o culoare cam searbădă, dar e o zacuscă gustoasă. Seamănă şi cu zacusca de casă, şi cu zacusca pe care o mâncam la Mahala în centrul vechi, şi cu aia pe care-o vindea Billa cândva sub marca “Dor de România”, parcă. Or fi aceleaşi (aia de la Billa parcă era mai uleioasă).

Cinstitometru: 7/10. Zacuscă OK, nu mi-ar fi *foarte* ruşine s-o pun pe masă şi să mint că am făcut-o eu.

(înapoi la listă)

365

Zacuscă cu ciuperci “Mushrooms stew” (sic!). Vreo 5 lei (ianuarie 2018) / 300 grame.

Are zahăr şi conservanţi. Produsă undeva în România pentru Mega Image.

Sora low-cost a zacuştei de mai sus a făcut nişte sacrificii de dragul economiei, cum ar fi că conţine sorbat de potasiu, zahăr şi, mai rău, o grămadă de morcovi. Exudă un ulei roşiatic care-i dă o culoare frumoasă, îmbujorată (de la pasta de ardei din compoziţie, probabil). Textura e undeva între zacusca pe care-o ştiu eu de-acasă şi cea de la “Gusturi”. Gust pregnant, pământos de ciuperci şi foarte-foarte dulce.

Cinstitometru: 5/10. Fast-food pentru corporatişti debutanţi. Palatabilă, ieftină dar nu tocmai bio.

(înapoi la listă)

Olympia

Zacuscă de vinete coapte. Vreo 5 lei (ianuarie 2018) / 300 grame.

Fără conservanţi, conţine zahăr. Produsă la Tecuci.

Olympia e marca aia pe care-o cumperi ca să n-ai surprize, fiindcă nu-i nici bună, nici rea. Borş? Merge. Maioneză? Merge. Zacuscă? Merge. Cel puţin aşa credeam până să desfac zacusca asta. E atât de plină de coji încât te întrebi dacă-s curăţate prost vinetele sau mânca cineva seminţe deasupra malaxorului de zacuscă. Şi e amară ca o poveste din comunism. Dacă aş locui de cinci ani pe o insulă pustie şi într-o zi în nuca de cocos aş găsi zacusca asta, n-aş fi prea extaziat.

Dezamăgit, bat în lemn şi inaugurez cu Olympia grămada de zacuşte pe care n-am să le mănânc decât la dezastre naturale.

Cinstitometru: 2/10. Nu nu nu nu. Îi dădusem nota unu înainte să descopăr că se poate şi mai rău.

(înapoi la listă)

Carrefour

Zacuscă cu vinete. 2-3 lei (ianuarie 2018) / 300 grame.

Fără conservanţi, fără zahăr. Produsă undeva în România pentru Carrefour.

N-aveam nici un fel de speranţă de la o zacuscă furajeră de puţin peste 2 lei jumate (în mini-Carrefourul de proximitate, chiar!), aşa că am azvârlit-o în coş mai degrabă la mişto. Draci! Maglavaisul ăsta de culoare incertă a fost foarte satisfăcător. Tocătura măruntă şi belşugul de ulei emulsificat îi dau o textură plăcută, fină. N-are nici o tangenţă cu ce înţelegem noi prin zacuscă de casă, dar face toţi banii. Dacă nu te deranjează că-i un pic sărată, ca toate produsele ridicol de ieftine.

Pentru fanii himerelor cronenberghiene despre care eu nici nu auzisem până acum câţiva ani, zacusca de fasole din aceeaşi gamă merită şi ea un loc în kitul de urgenţă al zacuscarului sărac.

Cinstitometru: 5/10. Departe de zacusca fermecată a bunicuţei din pădure, dar la banii ăştia? Dă-mi două.

(înapoi la listă)

Capricii şi delicii

Zacuscă cu ciuperci fără compromisuri. Nu mai ştiu sigur, parcă 9 lei (ianuarie 2018) / 290 grame.

Fără conservanţi, cu zahăr. Produsă la Oiejdea, Alba.

“Fără compromisuri” nu e doar un serial polonez pe care-l dădea TVR-ul, ci şi o zacuscă destul de cinstită din categoria mid-range. Seamănă cu zacusca de 5 lei de la Mega dar parcă are o dulceaţă mai naturală (deşi ediţia asta e tot îndulcită cu zahăr). Câte o pieliţă amăruie pe ici, pe colo. Promite vinete coapte şi ardei kapia copţi, şi într-adevăr se văd în ea particulele de carbon şi-ţi lasă în cerul gurii un post-gust afumat foarte interesant. Scotch whisky al zacuştelor? Dumnezeule, ciudat e pluralul ăsta.

Dacă-i scoţi gulerul de carton rămâi cu un borcan simpatic, nemarcat, cu toarte false, care pare mai mic decât e de fapt.

Cinstitometru: 7/10. Zacuscă plăcută, care evocă grătarele cu vinete de altădată, în spatele blocului, să miroasă tot cartierul.

(înapoi la listă)

Naturelo

Zacuscă cu vinete premium. Vreo 13 lei (ianuarie 2018) / 540 grame.

Fără zahăr sau conservanţi. Produsă la Caracal.

Ca şi cea de la “Capricii”, zacusca de la Naturelo vine într-un borcan rotofei cu urechi, cu toate informaţiile tipărite pe un cartonaş volant. Sexy! Să vedem dacă la Caracal s-a răsturnat şi căruţa cu bucătari de zacuscă, nu doar cea cu meşteri borcănari.

Înăuntru e o mixtură de legume foarte viu colorată. Zacuscă somonată – probabil din pricina morcovilor, adăugaţi ca excipient şi în versiunea oltenească. Pentru că reţeta nu cerea praz, oamenii locului au compensat cu o grămadă de ceapă călită, care domină celelalte arome şi crănţăne în dinţi. Unora s-ar putea să le placă, alţii cu ficaţi mai sensibili ar putea strâmba din nas. Am muşcat şi un bob de piper întreg. Ce dracu, acum tre’ să aleg şi zacusca de oase.

Cinstitometru: 6/10. Zacuscă distinctă, suficient de rustică încât să te păcălească preţ de un mic dejun, n-o să-ţi schimbe viaţa. Poate doar dacă-ţi place ceapa al dente.

(înapoi la listă)

Bunătăţi de Topoloveni

Zacuscă cu ciuperci. Circa 5 lei (ianuarie 2018) / 300 grame.

Fără zahăr, fără conservanţi. Produsă la Topoloveni, presupun.

Vă amintiţi zacusca de la Olympia? E mai sus. Ei bine, rubedenia ei de la Topoloveni pare că a fost plămădită în acelaşi cazan al iadului. Coji care-ţi rămân între dinţi, o amăreală astringentă care-ţi zgârie palatul şi, cadou, nişte bucăţi gumoase de legumă neidentificată din care storci între dinţi o zeamă înspăimântătoare.

Cinstitometru: 2/10. Bună pentru o foamete post-apocaliptică, presupun. Dacă încă există parizer, mai bine îl mănânci pe ăla.

(înapoi la listă)

Mandy

Zacuscă de vinete coapte pe flacără. Circa 4 lei (ianuarie 2018) / 300 grame.

Fără zahăr, fără conservanţi. Produsă la Glina.

Nu vreau să fiu rău dar n-am putut să înghit chestia asta. Am scuipat-o în şerveţel şi cred că o să ard şerveţelul. E prima oară în viaţă când nu reuşesc să mănânc ceva dintr-un borcan. Dacă aţi pus vreodată limba pe conţinutul unei fiole de Algocalmin, cam ăla e gustul. Poate e zacusca stricată, maybe it’s Mandy.

Am spălat foarte insistent linguriţa, o să-l rog pe dentistul meu să mă lase s-o sterilizez în autoclavul lui şi acum mi-e frică să nu fi făcut botulism.

Cinstitometru: 1/10. Ca la mama acasă, dacă mama era Lucrezia Borgia.

(înapoi la listă)

Cămara noastră

Ignoraţi asta, era aglomerat la Lidl şi am greşit borcanul.

(înapoi la listă)

Piaţa Miniş

Zacuscă la ceaun de la o tanti. 10 lei (ianuarie 2018) / circa 300 grame.

Nu ştiu ce conţine. N-am întrebat unde e produsă, probabil “la ţară”.

Închei prima serie de degustări cu un borcănel modest pe care l-am luat de la o tanti care vine la Miniş cu ardei iuţi, buruieni uscate şi această zacuscă cu albinuţă pe capac. Prima oară când am luat zacuscă cu albinuţă de la piaţă, nimeni n-a vrut s-o guste fiindcă părea insalubră. Unde e dumnezeul vostru acum, când sunt viu şi sănătos, am mai cumpărat un borcan şi-i dau 9 din 10?

O fi sau nu făcută de fapt într-un garaj cu vinete de la turci, zacusca asta e cea mai apropiată de Acea Zacuscă De Casă din câte am încercat până acum. (Poate doar un pic mai moale.)

Cinstitometru: 9/10. Promit să încerc şi zacuscă din alte pieţe.

(înapoi la listă)

Topoloveana

Zacuscă de vinete. Vreo 8 lei (aprilie 2018) / 190 grame.

Fără zahăr sau alţi aditivi. Produsă la Topoloveni.

Producătorii magiunului-minune marcă înregistrată de la Topoloveni ţin să ne atragă atenţia că “Bunătăţi de Topoloveni” nu e făcută de ei. Înţeleg de ce. Vezi mai sus. Aia e necomestibilă. Faza e că nici “the real deal” de la magiunari nu-i un luceafăr al zacuştei.

Da, e cu o clasă mai sus, aş putea să-mi servesc musafirul cu ea şi nu-i dopată cu aditivi, dar şi la ea identific ceva astringent-spre-neplăcut (o fi de la solul din Argeş). În plus, serios, 190 de grame? Vreau s-o mănânc, nu s-o port la chei. A ajuns pentru exact două felii de pâine.

Cinstitometru: 6/10. Bună de luat ca suvenir când eşti singurul turist străin din judeţ.

(înapoi la listă)

Răzvan

Zacuscă la ceaun, la foc de lemne. Vreo 15 lei (aprilie 2018) / 320 grame.

Nu conţine prostii. Produsă “la ceaun, la foc de lemne”, undeva în Mureş.

Când am şoptit că vreau să scriu despre zacuscă, circa 9000 de binevoitori mi-au recomandat zacusca asta.

Culmea, pomul lăudat din Mega / Carrefour dă totuşi o zacuscă excelentă, nici prea uleioasă, nici prea sărată. Cam ca vecina ei (asemănătoare în textură şi aromă) de la Gusturi româneşti, e aproape de o zacuscă omenoasă de casă, fabricată de o bunică. Atât că o bunică nu taie legumele cu barda ca să arate cât e de rustică zacusca ei, serios. Am cunoscut multe bunici care făceau zacuscă şi toate foloseau maşina obişnuită de tocat. Chiar şi mămăiţa care vine cu zacuscă la Miniş mărunţeşte fin ingredientele misteriosului concoct. Pe de altă parte, mă îndoiesc că dl Răzvan vrea să păcălească pe cineva că ar fi bunică, aşa că treacă de la mine: e o zacuscă scumpă, dar fermecătoare.

Cinstitometru: 8/10. Zacusca hip nu e hip chiar degeaba, poate-şi dă prea mult silinţa dar îşi face treaba.

(înapoi la listă)

Râureni

Zacuscă ţărănească gustoasă şi săţioasă. 5-6 lei (aprilie 2018) / 300 grame.

Conţine zahăr. Făcută la celebra fabrică de conserve din Vâlcea.

…deşi gogoşarii, ceapa şi pasta de roşii o făceau deja suficient de dulce. Totuşi, pentru o zacuscă din capătul ieftin al spectrului, chestia asta nu e oribilă. Legumele au o crănţăneală mulţumitoare (mai puţin ocazionalul capăt de vânătă, îhh) şi amăreala tipică pentru zacusca industrială e ţinută destul de bine în frâu. Dacă viaţa cuiva ar depinde de administrarea IMEDIATĂ a unei linguri de zacuscă, n-aş pregeta să i-o ofer pe asta la preţul rezonabil de 5 lei.

Cinstitometru: 5/10. Notă de trecere, şi ştiţi că proful de zacuscă e destul de exigent.

(înapoi la listă)

Inedit

Zacuscă românească cu vinete şi ardei. 7-8 lei (aprilie 2018) / 265 grame.

Conţine zahăr şi, for some reason, cartofi. Produsă într-un laborator secret bulgaro-reptilian.

Tentativa de zacuscă super-românească (dar produsă în Bulgaria) a excentricului doktor Oetker m-a nedumerit profund. Polonicul zdravăn de bulion (10%) şi ardeii curăţaţi de coajă o fac roşie şi mătăsoasă, dar cred că senzaţia păstoasă se datorează mai ales piureului de cartofi din compoziţie. Sigur, sună mai eco decât “amidon”, dar ce experiment monstruos, cartofi în zacuscă. Cartofi pe pâine. Am mâncat cartofi pe pâine ca să n-o faci tu.

Culmea e că, dacă treci peste faptul că-i şi foarte sărată, himera asta are un fel de farmec, te trimite cu gândul la zacuştele roşii şi păstoase ale popoarelor de mai la sud. Ajută să iei între îmbucături o gură din lactata ta preferată.

Cinstitometru: 4/10. Atrăgătoare ca junk food, bizară ca zacuscă. Încă o felie, Igor.

(înapoi la listă)

Nejin / Nijîn

Icre de ardei gras “Liuteniţa”. 9 lei 50 (aprilie 2018) / 450 grame.

Cu nişte zahăr şi nişte făină, sosită de la nord de Kiev.

Am stat un pic pe gânduri dacă să traversez şi graniţa în demersul meu zacuscologic, dar ce naiba, am mâncat multe liuteniţe şi aivaruri (nici ei nu ştiu unde se termină una şi începe cealaltă). Şi oricum, ce naşte din zarzavat şi se întinde pe pâine zacuscă se cheamă. Iar prima zacuscă expată care mi-a ieşit în cale e o liuteniţa de ardei în stil bulgăresc, dar produsă în Ucraina pe care o distribuie lanţul ruso-bulgar Beriozka.

Scurt, nu m-a dat pe spate. Se simte că vecinii cresc nişte kapia gustoşi şi de un roşu splendid, dar zacusca în sine e apoasă – cu tot cu adaosul bine intenţionat de făină – şi sărată. Dacă liuteniţa e otrava ta, ai şanse să găseşti borcane mai bune la Ruse, la supermarketul de pe Alexandrovska, după o plimbare pe faleză şi un sushi în centru.

Cinstitometru: 4/10. Dacă eşti versat în zacuşte balcanice, o să te plictisească.

(înapoi la listă)

Mănăstirea Cernica

Zacuscă din incinta mănăstirii Cernica. 20 de lei (aprilie 2019) / nu îmi dau seama câte grame, vreo 300 presupun.

Habar n-am ce conţine, dar am luat-o din gift shopul celebrei capcane de pelerini.

Ştiţi foarte bine că nu încurajez afacerile bisericii, dar când am trecut, din pură curiozitate, pe la Cernica, nu m-am putut abţine să cumpăr această zacuscă din buticul lor cu suveniruri. Atunci am făcut cunoştinţă cu preacuvioasa ţeapă.

Pe lângă faptul că costă fucking 20 de lei, acest borhot (no pun intended) sălciu este vădit necomestibil nu doar pentru om, ci şi pentru mamiferele inferioare. Iar dacă ai carapace, antene şi trei perechi de picioare, cu siguranţă te va satisface şi o zacuscă Mandy la fel de naşpa, dar de 5 ori mai ieftină.

Am cumpărat şi o sticlă de vin de masă generic, etichetată cu Arhiepiscopia Bucureştilor şi un fel de sigiliu al mănăstirii. Ăla a fost OK, dar tot la suprapreţ.

Cinstitometru: 1/10. Era un cântec de munte cu “fata popii cea mai mică”. Supica aia, zacusca asta, laie, bălaie.

(înapoi la listă)

Liuteniţa “Velika”

Liuteniţa de casă tocată mare. Circa 9 lei (mai 2019) / 265 g.

Conţine zahăr. Produsă în Stara Zagora, Bulgaria, pentru firma locală Deroni.

Mai demult, Deroni produceau nişte sosuri destul de curăţele şi extra ieftine, pe care le luam de la Penny şi le apreciam la grătare. Acum s-au întors – în Mega, dar presupun că nu doar – cu o gamă întreagă de zacuşte balcanice. Am încercat-o pe cea mai (relativ) scumpă, această liuteniţă de casă de calibru mare.

Prima impresie: smooth. Aminteşte de zacusca celor de la Inedit, reuşind să obţină efectul de cremoşenie fără să adauge cartofi sau alt amidon. Probabil s-a emulsionat bine uleiul ăla de floare. Abia după ce molfăi un pic întâlneşti bucăţile de ardei “tocate mare”, care nu-s nici amare, nici prea gumoase, nici… um… tocate mare.

O liuteniţa bună, intens-bulionoasă dar sărată; aş mânca-o cu drag, dar în strat mai subţire, pe pâine cu unt şi probabil mi-ar ajunge o felie. Dar hei, m-a convins să le încerc şi pe surorile ei.

Cinstitometru: 7/10. Nu-i o zacuscă de cursă lungă, dar are o personalitate puternică.

(înapoi la listă)

Kredenz

Zacuscă de ardei copţi după o reţetă faină de la tanti Mariana din Lunca Gârţii (Muscel). 25 de lei pe sait (august 2019), io am primit-o cadou / 314 g.

Conţine miere, of all things. Produsă, cred, la Saschiz.

Kredenz nu e un brand de zacuscă şi gemuri, ci un proiect de curatoriat culinar, honhonhon – deci aşteptaţi-vă să decartaţi oareşce firfirici pentru zacusca lor. (Dar faceţi un bine satelor săseşti unde se întâmplă curatoriatul.)

Tanti Mariana din Lunca Gârţii trebuie să fi fost vreo boieroaică, pentru că avea miere de pus în reţeta de zacuscă. Mă rog, vorba vine, zacuscă. Pseudo-aivarul ăsta 99% iugoslav strămutat în pragul culoarului Rucăr-Bran e moale, catifelat şi decadent, cu note de muştar dulce, mai degrabă un chutney decât o zacuscă. Departe de a fi rustic, s-ar simţi mai bine într-o sosieră de porţelan alb la o masă de fitze.

(Aş fi vrut s-o încerc mai degrabă pe aia de vinete. Pentru foarte curajoşi, au şi zacuscă de mere după reţeta lui nea Daniel.)

Cinstitometru: 7/10. Intenţie nobilă, produs extrafin, sprijinim comunitatea dar mierea aia e din alt raion. De gustibus.

(înapoi la listă)

Olinezza

Aivar de casă. În jur de 5 leva la Kauflandul din Silistra / 480 g.

Conţine nişte zahăr. Produsă la Kostinbrod, un Voluntari al Sofiei.

Încep să recenzez şi suveniruri bulgăreşti, dacă tot ajung atât de des în hipermarketurile vecinilor. (Şi voi puteţi s-o faceţi.) Din păcate, deşi era super ochioasă, zacusca de ardei din Kostinbrod nu e o experienţă pe care v-o doresc. Mai bine daţi o fugă până-n Ruse şi mâncaţi nisetru la Panorama.

Ardeiul tocat măricel, cu coji, seminţe şi probabil ură faţă de mămăligarii de români, pluteşte neglijent într-o emulsie nefastă de ulei de floare. Am cercetat, numele firmei Olinezza vine de la ulei şi maioneză, întâmplător descrierea perfectă a acestui aivar. Plus că e amărui. De mâncat, poate, doar în tranşee la Turtucaia.

Cinstitometru: 3/10. Cu banii ăştia puteam să cumpăr juma’ de sticlă de rachiu de caise.

(înapoi la listă)

Cămara noastră (de data asta am nimerit-o)

Zacuscă muntenească cu ciuperci. În jur de 12 lei la Lidl (octombrie 2019) / 550 g.

Conţine nişte zahăr. Produsă undeva în România, probabil nu într-o cămară.

Munteneasca de Lidl e moale, oranj şi extra unsuroasă. Dacă n-ai mâncat butterfish şi păţeşti, totuşi, simptomul ăla, sigur de la zacuscă de-asta cu extra ulei ţi se trage. În plus, ciuperca de bălegar (vechiul nume al champignonului pe aceste meleaguri, ce?) e mai degrabă balast când o fierbi în zacuscă. Nu speraţi la o explozie de arome ale pădurii. Zacusca low cost de la Mega a reuşit, cumva, să păstreze mai bine parfumul de fung, deşi include tot ciuperci de doi lei.

Răutăţile la o parte, preţul e competitiv şi terciul nu e complet necomestibil în doze mici. Plus că nu m-a aşteptat după colţ nici o amăreală supărătoare. La nevoie, zacusca muntenească de ciuperci poate fi un surogat OK de zacuscă.

Cinstitometru: 5/10. Not great, not terrible.

(înapoi la listă)

Vank – Arieşeni – Cămara moţului

Zacuscă cu gălbiori. 19 lei pe BioShopRomania (noiembrie 2019) / 370 g.

Conţine nişte zahăr. Produsă la Arieşeni, în Apuseni.

Nici moţul nehotărât din această cămară (e zacuscă de Arieşeni? de Cămara Moţului? de Vank? de prăjitura cu jeleu?) nu s-a zgârcit la oloiul de floare, dar aici unsoarea măcar extrage şi pune în valoare izul piperat al gălbiorilor, printre cele mai nobile ciuperci ale boschetului apusean. O aromă super-recognoscibilă şi mega-nostalgică, mai ales pentru cine umbla vara prin pădure după bureţi. Cosmin, în care am încredere, spunea că nu-i plac gălbiorii în zacuscă. Eu nu mai mâncasem zacuscă de gălbiori, dar m-aş abona la ea mai degrabă decât la suratele ei cu alte ciuperci.

Textura e un picuţ al dente şi nu-i o zacuscă prea bine legată, dar 22% gălbiori chiar înseamnă desfătare forestieră pentru tot cerul gurii. Mă simt din nou ţâncul speriat de vipere din vacanţa de vară. Ssssnake in the grass.

Cinstitometru: 8/10, din care vreo două pentru amintirea inconfundabilă a gălbiorilor.

(înapoi la listă)

Două surori

Zacuscă de vinete. 18 lei pe BioShopRomania (noiembrie 2019) / 250 g.

Nu conţine nimic naşpa. Produsă la Bicaz, în Neamţ.

Două surori? Mai degrabă o bunică şi Sanda Marin, conlucrând într-o armonie rară. Borcănelul ăsta e o bijuterie. Nu pot să-i reproşez zacuştei surorilor decât că mergea scăzută niţel mai mult, pentru extra decadenţă. Dar probabil ar fi ieşit mult prea scumpă. Oricum e scumpă. Dar e zacuscă de casă, aşa cum ne-o amintim.

Cinstitometru: 9/10. Parfum de vânătă coaptă.

(înapoi la listă)

Vila Olga

Zacuscă de ghebe. Eu am primit-o cadou de la BioShopRomania, unde văd că nu-i pe stoc, dar am găsit-o şi la Nicholas – 18-20 de lei, parcă (noiembrie 2019) / 280 g.

Fără aditivi. Produsă la Sărata Monteoru, în Buzău.

Încă o pensiune rustică încercând, cu mai mic sau mai mare succes, să devină făbricuţă de zacuscă. Am gustat mai demult şi zacusca de vinete a Olgăi, nu m-am dat deloc în vânt după ea, sorry. Nici n-am trecut-o la răboj ca să n-o descurajez.

Cea de ghebe – doldora de ghebe chiar, 35% din compoziţie – e însă super-acceptabilă. Îi lipseşte totuşi acel “zing”, cum spune americanul, fiindcă ghebele sunt nişte animăluţe discrete. (Pun pariu că habar n-aveaţi că o anume colonie de ghebe are 900 de hectare, vreo 600 de tone şi candidează la titlul de cea mai masivă fiinţă vie din lume.)

Poate dacă era mai acidă sau mai sărată? Reuşeşte să fie un picuţ amărui-picantă, dar aşa-s multe zacuşte cu ciuperci de pădure. Şi, of course, se descurcă de minune să fie uleioasă, dar aşa-s zacuştele destinate tăietorilor de lemne.

Cinstitometru: 7/10. Aş face-o cadou cuiva dacă nu mi s-ar strepezi dinţii de la eticheta aia stângace.

(înapoi la listă)