Mistä taharrush gameassa on pohjimmiltaan kyse? – ”Islam-rappiota ja seksuaaliterroria länttä vastaan”

Taharrush gamea ei ole puhdasta arabiaa, vaan egyptiläistä murretta. Tarkkaa suomennosta ilmiölle ei ole. Päivi Tuovinen

toimitus

Muun muassa sivistyshistorian dosentin titteliä kantava tohtori Osmo Pekonen on ottanut kantaa taharrush gamea eli "raiskausleikki" -ilmiöön Kanava-lehdessä.

– "Leikki" menee suurin piirtein näin: rinki miehiä piirittää naisen, jota syljetään huoritellaan, revitään hiuksista ja kopeloidaan. Samalla käsilaukku ja kännykkä varastetaan, silmälasit rikotaan, ja tilanteesta riippuen uhri mahdollisesti raiskataan – ja poikaystävä mahdollisesti hakataan. Tekijöiden mielestä tällainen "leikki" on ilmeisesti hauskaa, koska vapaaehtoisia näkyy löytyvän, Pekonen kirjoittaa.

Pekosen mukaan ilmiö ei ole ikivanha arabiperinne, vaan ennemminkin rappioilmiö. Ilmiö on alaluokan rikollista jengimeininkiä, ei uskonnon harjoittamista. Tarkoituksena on saada naiset pelkäämään ja virkavalta tuntemaan itsensä voimattomaksi.

Pekonen siteeraa kirjoituksessaan saksalaisfeministi Alice Schwarzeria, jonka mukaan ilmiö on yksi ase islamistien sodassa länttä vastaan.

Ruotsin maahanmuuttopolitiikka saa Pekoselta kritiikkiä niskaansa.

– Ruotsiin on otettu teini-ikäisiä muslimipoikia niin paljon, että muutamissa ikäluokissa poikien suhde tyttöihin on nyt 125:100 eli vääristyneempi kuin Kiinassa tai Intiassa, missä tyttösikiöitä poistetaan abortoimalla. Resepti joukoraiskauksiin on varma, Pekonen kirjoittaa.

Pekosen mukaan myös pohjoismaissa järjestettävissä yleisötapahtumissa pitää tulevaisuudessa ottaa huomioon "raiskausleikkien" mahdollisuus.

Pekonen muistuttaa, että suurin osa muslimeista kyllä sivuuttaa vanhoilliset opit, mutta joukossa olevat mädät omenat aiheuttavat terroria.

Lopuksi Pekonen kirjoittaa uskonnon roolista yhteiskuntien elämänkaarissa.

– Monikulttuurisuus on idealistinen ihanne, mutta Somalia, Irak ja Syyria, joista nyt paetaan, ovat esimerkkejä hajonneista valtioista, joilla oli monikulttuurinen väestö ja heikot rajat.

Uskontojen merkitys sivilisaatiossa on historiallisesti ollut niin suurta, että ilman uskontoa sivilisaatio on lähtökohtaisesti tuomittu kuolemaan. Esimerkiksi EU:n peruskirjassa ei uskontoa ole vuodesta 2000 eteenpäin mainittu.