Olemme Osmo Soininvaaran kanssa julkaisemassa uuden kirjan Kaupunkirakentamisen aika eli kuinka 20-luvulla tehdään taas hyvää kaupunkia. Kirja on nyt joukkorahoitettavana Mesenaatissa. Voit osallistua ja tilata itsellesi oman kappaleen täältä.

Tässä sarjassa käyn läpi vuonna 2012 julkaistua Seuraavat 400 000 helsinkiläistä. Työmarkkinat ovat kehittyneet kuten silloin arvioimme. Internet johtaa yhä suurempaan erikoistumiseen ja sitä kautta toimivan työpaikka-alueen kasvuun – siis kaupunkien kasvuun. Samalla Internet on tehnyt suurista kaupungeista mukavampia paikkoja ja lisännyt niiden houkuttelevuutta asuinpaikkoina.

Nyt runsaat neljä vuotta myöhemmin voidaan todeta, että olimme väärässä kehäradan osalta. Siellä kauppa käy hyvin ja asunnot rakentuvat nopeasti. Östersundomin suunnitelmat ovat sen sijaan vaikeuksissa sillä kysyntää ei tahdo riittää kattamaan infrastruktuurin kustannuksia.

SEURAAVAT 400 000 HELSINKILÄISTÄ ON SYKSYLLÄ 2012 MINUN, OTSO KIVEKKÄÄN, OSMO SOININVAARAN JA MARI HOLOPAISEN JULKAISEMA PAMFLETTI SIITÄ, MITEN HELSINKIÄ TULISI KEHITTÄÄ. ALLA KIRJAN SEURAAVA LUKU ON OSmo soininvaaran ”Kallis ja ahdas helsinki?”. HYVIÄ LUKUHETKIÄ.

Seuraavat 400 000 helsinkiläistä

Kallis ja ahdas Helsinki?

Osmo Soininvaara

Asuminen on Helsingissä huomattavasti kalliimpaa kuin muualla maassa, ja hintaero muuhun maahan näyttää lisääntyvän entisestään. Pääsyy asumisen kalleuteen on, että niin moni haluaisi muuttaa Helsingin seudulle. Muuttopaineen suuruudesta kertoo, että jos myy asuntonsa vaikka Tampereella ja ostaa samankokoisen Helsingistä, joutuu maksamaan ”muuttoveroa” noin 200 000 euroa. Neuvostoliitossa muuttamista Moskovaan säännösteltiin sisäisillä passeilla. Kyllä sellaisen halvemmalla sai.

Muuttotappiokunnissa tilanne on tietysti toinen. Myös Berliini oli pitkään muuttotappioaluetta. Siellä oli lähes 200 000 asuntoa tyhjänä, joten hinnasta tai vuokrasta oli helppo neuvotella. Nyt Berliinin asukasluku on kääntynyt nousuun, ja niinpä myös asuntojen hinnat ovat alkaneet nousta.

Jos asunnot olisivat pyörillä, Helsinkiin muuttaisi lähes välittömästi satojatuhansia ihmisiä työn ja korkeampien palkkojen perässä – ja sen jälkeen yhä lisää, koska ansaintamahdollisuudet muualla Suomessa katoaisivat väen vähetessä ennestään.

Kun asuntoja on liian vähän, niitä on rakennettava lisää. Tästä on kuitenkin turha toivoa pikaista helpotusta asumisen hintaan, sillä tulijoita uusiin asuntoihin riittää. Jos Helsinkiin rakennettaisiin paljon uusia asuntoja, muun Suomen tyhjeneminen vain kiihtyisi, ja Helsinki saisi muuttovoittoa myös ulkomailta. Kaupungin kasvattaminen voi jopa nostaa asumisen hintaa, koska se tekisi Helsingin seudusta yhä kiistattomamman ykköspaikan Suomessa ja ehkä heikentäisi elinkeinoja muualla.

Vaikka asuntojen rakentaminen ei juuri alentaisi niiden hintaa, se mahdollistaisi kuitenkin useammalle tänne haluavalle muuttamisen tänne. Jo se on peruste lisätä rakentamista. Ajatus pitää muuta Suomea pystyssä Helsingin asuntopulan avulla ei toimi.