Oululaisen ravintolan pöydän ääressä syntyi 30 vuotta sitten idea erilaisesta mieskuorosta. Kyseessä olisi kuoro, joka ei laulaisi lainkaan, vaan laulun korvaisi voimallinen huuto. Syntyi Mieskuoro Huutajat.

Alkuperäinen idea oli varsin yksityiskohtainen. Kuoron esiintymisasuksi vakiintui nopeasti musta puku, valkoinen kauluspaita ja polkupyörän renkaan sisuskumista tehty musta kumikravatti. Ja idean isistäkään ei ole ollut pulaa.

– Aikojen saatossa ainakin yhden ravintolallisen verran on idean isiä ilmoittautunut. Johtuneeko siitä, että tästä isyydestä ei tarvitse maksaa ruokkoja, nauraa Petri Sirviö.

Kun 13 kuorolaista kokoontui ensi kertaa oululaisen kahvilan kellariin treeneihin, ei taiteellinen suunta ollut kuoron johtajan Petri Sirviön mukaan lainkaan selvä.

– Ensimmäisiin treeneihin käytännössä improvisoin kuorolle Maamme-laulun, joka lopputulokseltaan ei ollut kovinkaan raponen. Mutta jo alusta lähtien havaittiin, että toiminta oli sellaista, jota kannatti ehdottomasti jatkaa, Petri Sirviö muistelee.

Esiintymisiä ilman lupaa

Kuoron jäsenmäärä tuplaantui nopeasti noin 30 mieheen. Samalla Huutajat aloittivat tähän päivään saakka jatkuneen keikkailun.

Mieskuoro Huutajista on tehty dokumenttielokuva, josta kyseinen kuvakin on. Klaffi Productions

Alussa kaikki oli kovin vapaamuotoista, sillä lähes poikkeuksetta Huutajien esiintymiset tapahtuivat luvatta ja vailla tilausta mitä erikoisimmissa paikoissa. Myös alkuaikojen kiertuemajoitus hankittiin improvisoiden.

Ensimmäisiin treeneihin käytännössä improvisoin kuorolle Maamme-laulun. Petri Sirviö

– Alkuaikojen kiertueet olivat aikamoista kaaoksen hallintaa. Varsinkin kun yli kolmenkymmenen parikymppisen tyypin laumaa ei ihan poikakoulukurilla hallittu. Usein majoituskin hankittiin kiertueen kuluessa. Ja se saattoi joitakin hieman jopa huolettaa, että minnekähän sitä milloinkin laitettiin kötälleen.

– Mutta toisaalta, me emme tainneet silloin olla kovinkaan kaukana mukavusalueeltamme, Sirviö naureskelee.

Maailman metropolit ja suuret areenat nopeasti tutuiksi

Varsin nopeasti Petri Sirviölle kävi selväksi, että Huutajat herättivät kiinnostusta myös maailmalla. Esiintymiskutsuja maailman metropoleista ja suurista konserttisaleista alkoi ropista kiihtyvään tahtiin.

Se, kuinka paljon Mika halusikin keskittyä elokuvassa minun henkilökuvaani tuntui hieman ärsyttävältä, Petri Sirviö muistelee Huutajista tehtyä dokumenttielokuvaa. Wasim Khuzam / Yle

Ennakkoluulottomasti kuoro tarttui tarjouksiin, ja niinpä tähän mennessä Mieskuoro Huutajat on esiintynyt yli 25 maassa kolmella mantereella. Vuosien ja kiertuekokemuksen karttuessa kuoron repertoaarikin laveni. Ohjelmistoon tuli suomalaisten maakuntalaulujen rinnalle lakiteksteihin perustuvia teoksia, ohjelmajulistuksia, lastenlauluja, otteita Yhdystavaltain perustuslaista ja jopa Raamatusta.

Aikojen saatossa ainakin yhden ravintolallisen verran on idean isiä ilmoittautunut. Petri Sirviö

– Penikkana Eurooppa tuntui ihan kotinurkilta, kun siellä yksi jos toinen oli liftaillut. Mutta myös se, että lähdimme Eurooppaa kauemmas tuntui sekin silloin oikeastaan aika luonnolliselle. Oli taiteellisesti vapauttavaa, kun emme olleet maailmalla samalla lailla sidoksissa kieleen kuin Suomessa. Ja onhan se niinkin, että sinne sitä kannattaa mennä, missä ihmisiäkin on paljon, Sirviö toteaa.

Elokuvantekijät kiinnostuivat

Vuosien saatossa kiertueet seurasivat toisiaan ja yksittäiset keikat suuntautuivat yhä kauemmas. Myös levyjä syntyi useampia. Niinpä ei ollut kovinkaan suuri ihme, että Huutajat alkoivat kiinnostaa myös elokuvantekijöitä.

Vuonna 2003 elokuvaohjaaja Mika Ronkainen tarttui aiheeseen, ja syntyi dokumenttielokuva Huutajat - Screaming Men. Elokuvassa seurataan Huutajia kiertueella, nähdään, kuinka kuoronjohtaja Sirviö suunnittelee ohjelmistoa, harjoittaa kuoroa ja nähdään Huutajien ja jäänmurtajan kohtaaminen Perämeren jäätiköllä.

Vaikka elokuva on yksi menestyneimmistä suomalaisista dokumenttielokuvista, ei Petri Sirviö oli ihan täysin elokuvan tekoprosessiin tyytyväinen.

Se on työtä, mutta kyllä minä tunnistan sen merkityksen omassa elämässäni. Petri Sirviö

– Se, kuinka paljon Mika halusikin keskittyä elokuvassa minun henkilökuvaani, tuntui hieman ärsyttävältä. Dokumenttielokuva teko oli aika työlästä, vaikka me itse emme sitä kovin paljon tehneetkään. Rakennetut kohtaukset, kuten kohtaaminen jäänmurtajan kanssa, sitä vastoin olivat todella kivoja, Petri Sirviö toteaa.

Kuoron merkityksen määrää omaan elämäänsä kuoronjohtaja Petri Sirviö ei ole omien sanojensa mukaan kovinkaan paljon miettinyt, koska se ei ole hänen tapaistaan. Toki hän tunnistaa, että kuorolaisista on on muodostunut hänelle tärkeä kaveri- ja työyhteisö.

– Se on työtä, mutta kyllä minä tunnistan sen merkityksen omassa elämässäni. Kaikki kokemukset ja paikat, joihin tämä touhu on vienyt, ovat totta kai tärkeitä.

Juhlavuosi juhlakeikka luvassa

Mieskuoro Huutajat eivät kolmestakymmenestä toimintavuodestaan ole paljoakaan huudelleet. Täydet kympit täyttyvät loppuvuodesta, juhlakeikkakin on luvassa.

Tänä vuonna Mieskuoro Huutajat on ehtinyt huutaa Hossan kansallispuiston avajaisissa. Maailmalla kuoro on viraillut Ateenassa ja Lontoossa. Tämän vuoden kalenterissa huutajilla on vielä pari Ruotsin keikkoja, musiikkidokumentin teko saksalaisen tahon kanssa ja

Kiertueet minä tuotan edelleen itse ja diktaattorin valtuuksin vastaan sisällöstä, Sirviö sanoo. Wasim Khuzam / Yle

30-vuotisjuhlien varaslähtö, joka tapahtuu syyskuussa Helsingin juhlaviikkojen yhteydessä Huvilateltassa.

Kolmessakymmenessä vuodessa Huutajien käytännön toiminnassa on tapahtunut joitakin muutoksia. Esimerkiksi muutama kuorolainen pystyy nykyään omatoimisesti vetämään harjoituksia ilman kapellimestari Sirviön läsnäoloa. Ja harjoitustenkin sopiminenkin hoituu kuorolaisten voimin.

Mutta jotain alkuajoista on säilynyt, ja säilyy jatkossakin.

– Kiertueet minä tuotan edelleen itse ja diktaattorin valtuuksin vastaan sisällöstä ja siitä, mitä jätkien suusta tulee ja minne kävellään, Petri Sirviö sanoo.