Yhdysvaltain konservatiivien joukossa ihmisen aiheuttaman ilmastonmuutoksen kyseenalaistaminen tai epäileminen eli denialismi on edelleen yleistä, vaikka tieteellinen näyttö kasvihuonekaasujen vaikutuksesta ilmaston lämpenemiseen on erittäin vankka.

Ilmaston lämpenemistä fossiilisten polttoaineiden polttamisen seurauksena on kutsuttu epämiellyttäväksi totuudeksi dokumenttielokuvan An Inconvenient Truth mukaan.

Myös ympäristöliikkeellä on omat epämiellyttävät totuutensa, väittävät American Universityn kansainvälisten suhteiden emeritusprofessori Joshua Goldstein ja Harvardin yliopiston psykologian professori Steven Pinker Boston Globe -lehdessä.

Kirjoittajien mukaan perinteiset vihreät ansaitsevat tunnustusta siitä, että he ovat tuoneet ilmastonmuutoksen aiheuttaman uhan maailman tietoisuuteen. He ovat kuitenkin itse kieltäneet joitakin ainakin heille itselleen epämiellyttäviä totuuksia.

Steven Pinker on Yhdysvaltain tunnetuimpia intellektuelleja. Hän on kirjoittanut aiemminkin ideologisesta vastarinnasta tieteellistä maailmankuvaa vastaan.

Kirjassaan The Blank Slate: The Modern Denial of Human Nature Pinker osoitti laajalla aineistolla, ettei ihminen ole psykologialtaan helposti muokattavissa oleva ”tyhjä taulu”, kuten monet vasemmistolaiset yhteiskuntatieteilijät esittävät, vaan biologiaan ankkuroituva universaali ihmisluonto on sivuuttamaton tosiasia, joka vaikuttaa siihen, millaiset yhteiskunnalliset uudistukset ovat mahdollisia.

Pinkerin vuonna 2011 ilmestynyt kirja The Better Angels of Our Nature: Why Violence Has Declined taas pyrki selittämään, miksi väkivalta on vähentynyt. Kirjassa Pinker osoitti, että uskomus, jonka mukaan eläisimme jotenkin erityisen raakaa aikaa, on myytti. Tilastot päinvastoin osoittavat, että saatamme elää lajimme historian kaikkein rauhanomaisinta aikaa.

Fossiiliset polttoaineet ovat olleet hyväksi ihmiskunnalle, Goldstein ja Pinker huomauttavat. Teollinen vallankumous kaksinkertaisti elinajanodotteen ja kaksikymmentäkertaisti vaurauden kehittyneissä maissa.

Kun teollistuminen leviää kehittyviin maihin, miljardit ihmiset vuorostaan nousevat köyhyydestä, kiitos fossiilisten polttoaineiden. Se merkitsee enemmän ruokaa, pitempää ja terveellisempää elämää sekä parempaa koulutusta ja vähemmän lapsia.

Esimerkiksi Intiassa kansalaiset haluavat luottettavan sähköverkon ja he ovat valmiita vaaleissa äänestämään vaihtopenkille minkä tahansa hallituksen, joka epäonnistuu tässä tavoitteessa.

Kun yhdysvaltalaiset ympäristönsuojelijat vaativat maailmaa lopettamaan fossiilisten polttoaineiden käyttämisen, heidän tulisi Goldsteinin ja Pinkerin mukaan antaa intialaisille vaihtoehto, joka mahdollistaisi vauraustumisen, jota he tavoittelevat ja jonka he ansaitsevat.

Toinen epämiellyttävä totuus ympäristöliikkeen valtavirralle on kirjoittajien mielestä se, että ydinvoima on maailman yltäkylläisin ja suureen mittakaavaan skaalautuvin hiilivapaa energianlähde.

Tämän päivän maailmassa jokainen rakentamatta jäänyt ydinvoimala on yhtä kuin fossiilisia polttava voimala, joka tulee rakennetuksi. Yleensä se käyttää kivihiiltä. Silti ydinvoiman käyttö ei ole enää viime aikoina yleistynyt.

Kirjoittajat toteavat, että ydinvoima on tällä hetkellä suhteellisen kallista, mutta sen selittää suurelta osin massiivinen sääntely ja valvonta, jota vastaavaa fossiiliset kilpailijat eivät joudu kohtaamaan.

Lisäksi uudet, neljännen sukupolven ydinreaktorit, joiden käyttöönotto ovat vain noin vuosikymmenen päässä tulevaisuudessa, kykenevät hyödyntämään nykyisten ydinvoimaloiden jätteitä. Lisäksi ne ovat halvempia ja turvallisempia.

Goldsteinin ja Pinkerin mukaan uusiutuvat energianlähteet eivät millään ehdi auttaa tarpeeksi nopeasti, vaikka niiden käyttö kasvaakin nopeasti. Aurinkosähkön osuus on yksi prosentti ja tuulisähkön neljä prosenttia maailman sähköntuotannosta.

Lisäksi nämä energianlähteet edellyttävät tuekseen energian varastointiteknologiaa, jonka kehitys on vielä perustutkimuksen tasolla. Vaikka akkuteknologia kehittyisi pilvisiä ja tyyniä päiviä varten, uusiutuvien pitäisi lunastaa lupauksensa kolmeen kertaan.

Jos ydinvoimaa ei hyväksytä, uusiutuvien tulisi korvata sekä nykyiset fossiilivoimalat että nykyiset ydinvoimalat ja vielä vastata kehittyvien maiden energian kysynnän huimaan kasvuun.

Samoja argumentteja ovat esittäneet aiemmin muun muassa kuuluisa ilmastotutkija James Hansen kollegoineen.

Goldstein ja Pinker harmittelevat, että julkisuudessa paljon äänekkäämmät tahot, kuten Greenpeace, ovat pysyneet tiukasti ydinvoiman vastustajina.

Kolmas ympäristöliikkeelle vaikea totuus on kirjoittajien mielestä se, että ilmastonmuutoksen torjunnan on ylitettävä ideologiat.

Erityisen turmiollinen denialismin muoto on Goldsteinin ja Pinkerin mukaan se poliittisen vasemmiston hellimä ajatus, että meidän tulee ratkaista sellaiset pitkäaikaiset yhteiskunnalliset ongelmat kuin eriarvoisuus, suuryritysten ahneus, rasismi ja poliittinen korruptio voidaksemme vaikuttaa ilmastonmuutokseen.

He kritisoivat Naomi Kleinin kapitalisminvastaista kampanjaa, jossa ilmastonmuutoksen ehkäisemiseksi on ”muutettava kaikki”.

Kapitalismin ja ihmisten aineellisen mukavuudenhalun syyttämisen sijaan ympäristöliikkeen tulisi ajaa julkista rahoitusta hiilineutraaleihin teknologioihin 1960-luvun Apollo-kuuohjelman veroisella sitoutumisella, kirjoittajat ehdottavat. Läpimurtoja tarvittaisiin niin akuissa, ydinvoimassa, nestemäisissä biopolttoaineissa kuin hiilen talteenotossa ja varastoinnissakin.

Toinen tarvittava keino on hiilipäästöjen hinnoittelu, Goldstein ja Pinker esittävät.

Taloustieteilijöiden mukaan hiilipäästöjen maksullisuus tuottaisi paljon paremmat kannustimet hiilipäästöjen vähentämiseen ja hiilineutraalin teknologian kehittämiseen, kuin yksittäisiin toimialoihin ja tuotteisiin kohdistuva yksityiskohtainen sääntely.