Mitä me teemme YK:lla? Paljon, ja kohta vielä enemmän, lupaa YK:n uusi pääsihteeri António Guterres.

YK:n arvovalta on koetteilla vakavammin kuin ehkä koskaan: YK on turhanpäiväinen keskustelukerho. YK-sotilaat eivät saa kriisejä laantumaan, he katselevat vierestä, kun siviilejä kohdellaan kaltoin, ja raiskaavat naisia. YK-järjestöt pakenevat aina ensimmäisinä kriisipaikoilta ja tulevat takaisin viimeisinä.

Likasangoksi ei ole mukava joutua, mutta paksunahkaiseksi on syytä tottua, jos kuuluu YK:n 44 000 työntekijän joukkoon.

Mitään organisaatiota tuskin on yhtä helppo mollata kuin maailmanjärjestöä, jonka pitää kaikissa päätöksissään ja toimissaan sovittaa yhteen 193 jäsenvaltion mielipiteet, keskinäiset ristiriidat, arvomaailmat ja varallisuuserot.

Maapallon seitsemän miljardin ihmisen etujärjestön pomona viime viikolla aloittanut portugalinen António Guterres, 67, tietää sen paremmin kuin hyvin.

YK:n pääsihteerin työtä on kutsuttu maailman mahdottomimmaksi viraksi siitä lähtien kun järjestö vuonna 1945 perustettiin.

Pääsihteeriltä vaaditaan lehmän hermoja, kykyä unohtaa epäonnistumiset ja solvaukset, laajaa kielitaitoa, pettämätöntä historiantajua, monipuolista maailmantuntemusta, erittäin hyviä ihmissuhdetaitoja, diplomaatin sulavuutta, sotilasstrategian osaamista ja myötäelämisen kykyä kärsiviä kohtaan.

Hän on paavi vailla kirkon ja uskovaisten tukea – omistajien eli käytännössä suurvaltojen palkkaama toimitusjohtaja, joka panee toimeen näiden tekemiä päätöksiä. Kriisejä ratkoessaan hänen otettava huomioon näiden keskenään ristiriitaiset toiveet ja taivuteltava ne yhteisten päätösten taakse.

Samaan aikaan hän saa koko ajan kuulla omistajien marmatusta siitä, että heidän kallisarvoisia budjettivarojaan tuhlataan, käytetään tehottomasti ja kohdistetaan väärin. Se tarkoittaa tasapainoilua, jossa on usein pakko valita pienimmän riesan tie ja yrittää silti saada tuloksia.

YK:n turvallisuusneuvosto luotiin toisen maailmansodan viiden merkittävimmän voittajavaltion etujen mukaiseksi, ja sellaisena nämä ovat pyrkineet sen pitämään. Sen pysyvillä jäsenmailla Yhdysvalloilla, Venäjällä, Kiinalla, Britannialla ja Ranskalla on veto-oikeus kaikkiin päätöslauselmiin. Siten ne voivat halutessaan estää itselleen kiusallisten asioiden etenemisen niin kauan kuin haluavat.

Monien mielestä ilman veto-äänillä kumottuja päätöslauselmia Syyrian sota tai Israelin palestiinalaisalueiden miehitys olisivat saaneet ratkaisunsa jo ajat sitten.

Tai sitten ei.

Edeltäjä Ban Ki-moon osoittautui lieväksi pettymykseksi.

Jos liian merkittävän valtion edun vastaisia päätöslauselmia tehdään, se saattaa viitata kintaalla koko päätökselle tai jättää koko porukan. Jos tarpeeksi moni ottaa esimerkkiä, rapisee päätösten ja niiden antajan arvovalta olemattomiin.

Niin kävi YK:n edeltäjälle Kansainliitolle toisen maailmansodan alla. Kansainliitto tuomitsi vuoron perään Hitlerin Saksan asevarustelun, Japanin hyökkäyksen Kiinaan ja Italian hyökkäyksen nykyiseen Etiopiaan. Kaikki kolme arvosteltua erosivat.

Lähes viimeisenä tekonaan Kansainliitto tuomitsi myös Neuvostoliiton hyökkäyksen Suomeen talvisodan alussa joulukuussa 1939 ja erotti sillä kertaa hyökkääjän itse.

Koska ryhtiliikkeen ja tehoa lisäävien uudistusten tarve on aina huutava, jokaisesta uudesta YK:n pääsihteeristä toivotaan ihmeidentekijää.

Guterresin edeltäjä, eteläkorealainen Ban Ki-moon osoittautui kymmenen vuoden virkakautensa aikana lieväksi pettymykseksi. Puolueettomuutta korostava toimintatapa passivoi hänet turhan varovaiseksi. Bania on kuvattu päättämättömäksi ja aloitekyvyttömäksi etenkin aseellisten kriisien ratkaisijana ja neuvottelijana.

On oireellista, että YK:lla ei ollut osaa eikä arpaa, kun maailman pisin sisällissota onnistuttiin marraskuussa 2016 lopettamaan. Kolumbian yli 50 vuotta jatkuneen ja ainakin 200 000 uhria vaatineen sisällissodan rauhansopimuksen rakensivat osapuolet eli hallitus ja sitä vastaan sotinut sissiliike Farc itse, Kuuba ja Norja välittäjinään.

Banin tilalle on jo pitkään toivottu kielitaitoisempaa, vahvempaa johtajaa, jolla on karismaa ja särmää – kykyä ja tahtoa puristaa vaikeasta ja rajallisesta pelinvarasta irti kaikki mahdollinen.

Guterres nipisti puheet uudesta messiaasta tylysti kuoliaaksi heti alkuunsa: ”Nyt ei ole ihmeiden aika, ja olen varma etten ole ihmeidentekijä.”

Hänen taustansa ja näyttönsä edellisistä työpaikoista antavat kuitenkin aihetta odottaa tavallista enemmän.

Guterres osaa ja uskaltaa johtaa ja tehdä itsenäisiä päätöksiä, joissa hän panee likoon itsensä aiheuttamatta silti kasvojenmenetystä vastustajilleen. Neuvotteluedellytyksiä lisää se, että hän puhuu äidinkielensä portugalin lisäksi sujuvasti ranskaa, englantia ja espanjaa.

Guterres on ensimmäinen YK:n pääsihteeri, joka on toiminut oman maansa poliittisena johtajana. Hän nousi jo nuorena Portugalin sosialistipuolueen keskeisiin vaikuttajiin heti kun puolueesta tuli yhteiskunnan merkittävä muutostekijä pitkän sotilasdiktatuurin kumonneen neilikkavallankumouksen jälkeen vuonna 1974.

Hän oli mukana neuvottelemassa Portugalin liittymistä EU-jäseneksi 1980-luvun alkupuoliskolla, luotsasi Portugalia pääministerinä 1995–2002 ja toimi myös Sosialistisen internationaalin puheenjohtajana 1999–2005.

Guterres tuntee taloudenpidon lainalaisuudet perinpohjin. Pääministerinä hän piti tiukkaa budjettikuria ja inflaationvastaista politiikkaa. Hän tehosti veronkeruuta, yksityistämistä ja työllistämistä ja loi Portugalille edellytykset liittyä euroon puhtain paperein – ja pysyi silti suosittuna.

Poliittisen uransa jälkeen Guterres johti kymmenen vuoden ajan 2005–2015 YK:n pakolaisjärjestöä UNHCR:ia, jolla on humanitaarisen avun hankkeita 126 maassa ja yli 10 000 työntekijää. Hän vähensi järjestön hallinto- ja toimintakuluja, lisäsi tehoa, uudisti rakennetta ja kohensi valmiutta vastata kriiseihin.

Häntä on kehuttu taitavasta tavasta hyödyntää julkisuutta Syyrian pakolaisongelman hoidossa. Guterres värväsi jo sodan alkuvaiheissa vuonna 2012 amerikkalaisnäyttelijä Angelina Jolien erikoislähettilääkseen luodakseen näkyvyyttä, myötätuntoa ja ihmiskasvot Syyrian sodan uhrien kärsimyksille.

Guterres jätti UNHCR:n vuoden 2015 lopussa kun Ban Ki-moon selittämättömällä tavalla kieltäytyi hyväksymästä järjestön rahoittajien pyyntöä jatkaa hänen virkakauttaan vielä vuodella.

Muistuttiko Trump YK:n käyttämättömistä mahdollisuuksista?

YK:n päämaja sijaitsee New Torkin Manhattanilla. Sieltä on linnuntietä vajaa puolitoista kilometriä Viidennellä Avenuella kohoavaan Trump Toweriin.

Lähes huutoetäisyydellä sijaitsevan pilvenpiirtäjän herralla on tapana kertoa mielipiteensä eri organisaatioista viiltävän suoraan, niin myös YK:sta.

Donald Trumpin tuore twiitti YK:sta on pääasiassa tulkittu puuskahdukseksi, jossa hän määrittelee YK:n hyödyttömäksi keskustelukerhoksi.

The United Nations has such great potential but right now it is just a club for people to get together, talk and have a good time. So sad! — Donald J. Trump (@realDonaldTrump) 26. joulukuuta 2016



Mutta Guterresin mielestä tviitin pääsanoma oli, että Trump muistutti maailmanjärjestöllä olevan valtavasti käyttämättömiä mahdollisuuksia.

”Juuri niin kuin minäkin ajattelen. Ja tehtäväni on varmistaa, että noista mahdollisuuksista tulee todellisuutta”, Guterres vastasi salamannopeasti.

Guterresin käytännönläheinen tilannearvio on, että YK on onnistunut aiempaa paremmin lievittämään katastrofeista, kriiseistä ja köyhyydestä kärsivien ihmisten ahdinkoa – muttei edelleenkään kykene estämään tai ratkaisemaan konflikteja.

YK:n vuosituhattavoitteet 2000–2015 ovat lieventäneet oleellisesti äärimmäistä köyhyyttä, parantaneet puhtaan juomaveden saatavuutta, kohentaneet slummiasukkaiden elinoloja, kitkeneet malarian kaltaisia tappavia tauteja, tasoittaneet sukupuolieroja arjessa ja työelämässä sekä auttaneet naisten tyttöjen mahdollisuuksia päästä kouluun.

Näitä tavoitteita ovat edistäneet etenkin YK:n lastenrahasto Unicef ja YK:n alajärjestöihin kuuluvan Maailman terveysjärjestön WHO. YK:n kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestön Unescon yli tuhat maailmanperintökohdetta puolestaan ovat lisänneet ainutlaatuisella tavalla maailman tärkeimpien kulttuuri- ja luontokohteiden suojelua.

Olisiko sama tapahtunut ilman YK:n mahdollistamaa kansainvälistä yhteistyötä?

Guterresin viesti on, että YK on puutteistaan huolimatta hintansa arvoinen – epätäydellisen maailman epätäydellinen mutta hyödyllinen vakauttaja ja pahimpien vääryyksien ja kärsimysten torjuja.

Mutta hinnalle on mahdollista saada ja pitääkin saada paljon enemmän vastinetta. Guterres on ilmoittanut ryhtyvänsä uudistamaan YK:n rakennetta ja toimintatapoja, lisäämään sen tehokkuutta ja riisumaan sitä ”byrokratian pakkopaidasta”.

Guterres varoitti ensi töikseen alaisiaan, että YK:n edessä olevat suurhaasteet on ratkaistavissa vain rohkeilla uudistuksilla.

Sellainen puhe on YK:n suurimman rahoittajan, viidesosan budjetista maksavan Yhdysvaltain ja Trumpin mieleen.

YK-joukkojen vastuu on kasvanut, mutta niiden taso on laskenut.

Guterres haluaa johtaa YK:ta, joka puuttuu jämäkästi kriiseihin jo ennen kuin ne paisuvat hallitsemattomiksi.

”Näemme joka puolella maailmaa konflikteja jotka laajenevat, ovat kytköksissä uuteen kansainväliseen terrorismiin ja ovat saaneet siitä alkusysäyksensä. Meidän pitää lakata hoitamasta pakolaisuuden seurauksia ja keskittyä niiden syiden estämiseen.”

Mutta aktiivisempi puuttuminen kriiseihin heti niiden alkuvaiheessa, vaatii runsaasti rahaa sekä määrätietoisesti johdettuja, ammattitaitoisia ja parhaalla tavalla varusteltuja rauhanturvajoukkoja.

Molempien hankkiminen on Guterresin suurimpia ongelmia.

”Kansainvälinen yhteisö käyttää paljon enemmän aikaa ja voimavaroja kriisien hallintaan kuin niiden estämiseen. Koska tv-kamerat ovat harvoin siellä missä kriisi vältetään, hallitusten ja kansainvälisten järjestöjen on vaikea nostaa kriisin välttäminen prioriteetiksi”, hän sanoo.

Periaatteessa pääsihteeri komentaa keskisuurta armeijaa. YK:lla on paraikaa 16 rauhanturvatehtävää, joita toteuttaa 100 000 sotilasta ja poliisia sekä 15 000 siviilityöntekijää.

Mutta samaan aikaan kun YK-joukkojen vastuu ja vaatimukset ovat kasvaneet, niiden suorituskyky ja taso ovat laskeneet.

YK:n rauhanturvaamistehtävistä maksama korvaus kiinnostaa nykyään eniten köyhimpien kehitysmaiden hallituksia ja armeijoita, jotka voivat jopa ansaita niillä. Teollisuusmaille rauhanturvaurakka sen sijaan on muuttunut entistä enemmän taloudelliseksi rasitteeksi, johon liittyy myös huomattavia ulko- ja sisäpoliittisia riskejä.

Siksi YK-joukkojen koostumus on muuttunut parissa vuosikymmenessä ratkaisevasti. Monien rauhanturvaoperaatioiden selkärangan muodostavat nykyään pataljoonat, jotka tulevat yksinvaltaisesti tai huonosti hallituista maista.

Kun sotilaat kotimaissaan lähetetään tavan takaa kurittamaan raa’asti omia kansalaisiaan, heidän ajatusmaailmansa ja toimintamallinsa eivät muutu kun päähän lyödään YK:n sinibaretti ja heidät lähetetään maailmalle siviiliväestön humaaneiksi suojelijoiksi.

Valtaosa siviileistä, joita tapasin viime marraskuussa sisällissotaa käyvässä Keski-Afrikan tasavallassa, pelkäsi ja vihasi maata rauhoittamaan lähetettyjä YK-joukkoja yhtä paljon tai enemmän kuin väestöä terrorisoivia asejoukkoja.

YK:n rauhanturvatehtävien tehoa ja voimavaroja syö sekin, että monet niistä muodostuvat ikuisuushankkeiksi. Golanin kukkuloilla Syyrian ja Israelin rajalla toimiva Undof jatkaa yhä samoja hommia, joihin itsekin osallistuin jo vuosina 1979–1980.

Vielä vanhempia ovat vuonna 1948 Israelin ja arabimaiden aselepoa tarkkailemaan perustettu Untso, Kyproksen turkkilais- ja kreikkalaisväestön välissä vuodesta 1964 asti ollut Unficyp sekä Intian ja Pakistanin rajalle Kashmiriin vuonna 1965 asettunut sotilastarkkailijaoperaatio Unmogip.

YK:n pääsihteeriksi on usein nostettu sopivin eikä pätevin. Suomi kampanjoi 1970-luvun alussa virkaan kokenutta ammattidiplomaattia Max Jakobssonia burmalaisen U Thantin seuraajaksi. Hanke kaatui kuitenkin sekä Neuvostoliiton vastustukseen että Yhdysvaltain epäröintiin.

Virkaan valittiin itävaltalainen Kurt Waldheim, joka jälkiarvioissa asettuu YK:n ehkä kehnoimmaksi pääsihteeriksi. Hänen tehottomuuttaan, ylivarovaisuuttaan ja kyvyttömyyttään hakea ratkaisuja arvostelivat tasapuolisesti lännen, Neuvostoliiton johtaman itäblokin ja kehitysmaiden hallitukset. Myöhemmin paljastui vielä hänen natsimenneisyytensä.

Guterres valittiin YK:n yhdeksänneksi pääsihteeriksi, vaikka työpaikkailmoitus kertoi selvästi, että paikka oli tarjolla aivan toisenlaiselle hakijalle kuin 67-vuotiaalle portugalilaiselle pitkän linjan sosialistimiehelle.

Pääsihteerin valitsevat käytännössä YK:n turvallisuusneuvoston 15 jäsenmaata, joiden suositteleman ehdokkaan kaikkien jäsenvaltioiden yleiskokous hyväksyy.

Turvallisuusneuvoston viidestä pysyvästä jäsenmaasta varsinkin Yhdysvallat ja Britannia tekivät jo etukäteen selväksi kantansa, että nyt olisi ensi kertaa naispääsihteerin vuoro.

Venäjä taas vaati voimakkaasti paikkaa vihdoinkin Itä-Euroopan edustajalle. Se tuki YK:n kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestön Unescoa johtavaa bulgarialaista Irina Bokovaa.

Niinpä kolmestatoista ehdokkaasta itäeurooppalaisia oli yhdeksän, naisia seitsemän – mutta Guterres valittiin.

Ratkaisevassa äänestyksessä häntä tuki 13 jäsentä, kaksi jätti ottamatta kantaa. Mikä tärkeintä, häntä ei vastustanut kukaan. Ero muihin oli selvä: lähimmäksi päässeillä oli seitsemän kannatusääntä, mutta kuusi vastustavaa.

Guterres sen sijaan oli kaikkien valitsijoiden mielestä tämänkertaista hakijoista pätevin.

Pääsihteerin valintaprosessi on uuvuttava ja monimutkainen. Se sisältää kuusi äänestystä lähes kolmen kuukauden aikana. Kaikissa niissä 15 turvallisuusneuvoston jäsentä antavat jokaiselle ehdokkaalle joko tukensa, vastustavat häntä tai jättävät ottamatta kantaa. Äänestysten välissä hierotaan kauppaa ja pudotetaan ne, joiden vastustus on suurinta.

Käytännössä Guterresin valinta varmistui, kun Venäjä luopui kannattamasta Bokovaa nähtyään, että suuri joukko jäsenmaita ja ainakin kaksi pysyvää jäsentä vastusti hänen valintaansa.

Guterres ilmoitti heti valintansa jälkeen, että hänen lähimmät alaisensa ovat naisia. Varapääsihteeriksi nousee Nigerian ympäristöministeri Amina Mohammed ja esikuntapäälliköksi brasilialainen ammattidiplomaatti Maria Luiza Ribeiro Viotti. Molemmat ovat Guterresin tavoin työskennelleet aiemmin YK:ssa vastuutehtävissä.

”Ei riitä että teemme oikeita asioita. Meidän täytyy raivata itsellemme oikeus tehdä oikeita asioita.”

Guterresin viisivuotiskausi kestää vuoden 2021 loppuun asti. Sen merkitys mitataan sen mukaan, miten pelottomasti ja tehokkaasti hän pystyy tarvittaessa asettumaan arvovaltaisia valitsijoitaan vastaan Syyrian, Irakin ja muiden maailmaa piinaavien kriisien yhteydessä.

Pääsihteeri ei voi olla haukkuva koira. Kun U Thant (1961–1971) arvosteli jyrkästi Etelä-Afrikan valkoista rotuerotteluhallitusta, Yhdysvaltain sotatoimia Vietnamissa ja Israelin miehityspolitiikkaa arabimailta vallatuilla alueilla, hän vain tulehdutti välinsä arvostelunsa kohteiden kanssa edistämättä kriisien ratkaisua lainkaan.

Aktiivisesti kriisien ratkomiseen paikan päällä osallistunut ruotsalainen Dag Hammarskjöld (1953–1961) puolestaan yritti nostaa pääsihteerin päätösvallan turvallisuusneuvoston pysyvien jäsenmaiden ja YK:n yleiskokouksen yläpuolelle.

Useiden aikalaistodistusten mukaan Yhdysvallat ja Britannia saivat ajan mittaan tarpeekseen Hammarskjöldin omavaltaisuudesta ja halusivat päästä tästä eroon.

Potkuja ei tarvinnut antaa, koska Hammarskjöld kuoli epäselvissä oloissa kesken toisen kautensa vuonna 1961. Häntä kuljettanut lentokone syöksyi maahan nykyisessä Sambiassa, kun hän oli matkalla Kongon sota-alueelle neuvottelemaan tulitaukoa YK-joukkojen ja katangalaiskapinallisten välille.

Vihjeen siitä, että Guterres saattaa hyvinkin osoittautua vaikeaksi palaksi kuuliaisuutta vaativille suurvalta-esimiehilleen antaa määritelmä, jonka hän teki YK-työtovereilleen heidän tehtävistään:

”Ei riitä että teemme oikeita asioita. Meidän täytyy raivata itsellemme oikeus tehdä oikeita asioita.”