Martti Hetemäki on kirjoittanut blogissaan VM:n sivulla, ettei kannata perustuloa tai osallistumistuloa, koska vastikkeeton tulo, jota ei menetä, vaikka kieltäytyy tarjotusta työpaikasta tai työvoimapoliittisesta koulutuksesta vähentää työn tarjontaa ja vbaarantaa sitenjulkisen talouden tasapainon.

Aluksi pitää korjata Hetemäen kirjoituksessa oleva virhe, joka taas kerran osoittaa, kuinka huonosti VM:ssä tunnetaan sitä sosiaaliturvajärjestelmää, jota he arvioivat.

Hetemäen mukaan tuloton työstä kieltäytyvä saisi verotonta tuloa 1000 – 1200 euroa kuussa, koska Kela maksaisi perustulon päälle hänen asumismenonsa kokonaan kuntakohtaisiin ylärajoihin saakka. Hänen esimerkkihenkilönsä saa siis toimeentulotukea, eikä perustulo silloin vaikuta hänen henkilökohtaiseen tilanteeseensa sitä eikä tätä, koska se vähennetään sellaisenaan toimeentulotuesta. Jos kieltäytyy työstä, toimeentulotukea voidaan leikata ensin sadalla eurolla ja jos kieltäytyminen on toistuvaa, 200 eurolla kuussa. Tähän perustulo ei tuo mitään muutosta, ellei muutoksesta erikseen päätetä. En ymmärrä, miksi päätettäisiin.

Kelan asumistukea Hetemäen työstä kieltäytyvä henkilö voi saada, mutta sen maksimi yksinasuvalla Helsingissä on 406,40 euroa. jos vuokra on vaikkapa vain 700 euroa ja perustulo 560 euroa, ruoka ja muu eläminen pitäisi kustantaa 270 eurolla. Minun on vaikea uskoa, että tämä houkuttelisi joutenoloon kovin pitkäksi aikaa. Tämä on alle sen tulotason, johon päätyy, jos toimeentulotukiasiakas naulaa sosiaalitoimiston seinään teesinsä, joiden mukaan ei suostu eikä tule koskaan suostumaan mihinkään, ja tukea leikataan 40 %. Ei perustulo siis merkitse sitä, että voisi kieltäytyä töistä paremmin kuin nytkään.

Huomattakoon, että tuon Hetemäen toimeentulotukea saavan työnvieroksujan kannustimet kuitenkin paranevat, koska hän pääsee aiempaa selvästi pienemmillä ansiotuloilla irti toimeentulotuesta ja alkaa oikeasti hyötymään palkkatulostaan.

Mutta sitten itse asiaan.

Hetemäki pelkää perustulossa, että oikeus kieltäytyä työstä tai koulutuksesta johtaa työllisyysasteen laskuun. Hän on toisessa yhteydessä sanonut minulle, että tämä riski on kasvanut, koska tietokonepelien ja sosiaalisen median ansiosta on mahdollista elää laadukasta vapaa-aikaa aiempaa pienemmillä tuloilla. Tämä on sinänsä mielenkiintoinen huomio.

Perustulon kannattajat taas sanovat, että järjettömien kannustinloukkujen purkaminen lisäisi motivaatiota tehdä työtä ja ottaa vastaan myös satunnaista keikkatyötä. Tästä on näyttöä, kun työttömyysturvaan laitettiin 300 euron suojaosuus. Sen jälkeen työttömät ovat tarttuneet selvästi hanakammin keikkatöihin. Paitsi tietysti ne sadat tuhannet, jotka saavat työmarkkinatuen päälle myös toimeentulotukea. Heillä tätä suojaosaa ei ole, vaan 100 euron keikasta jää käteen noin 17 euroa.

Voisi säästää yhteiskunnan rahoja, jos tuo 300 euron suojaosuus laitettaisiin myös toimeentulotukeen, joskin silloin kannustinongelma siirtyisi toiseen paikkaan.

Hetemäen ajatusmallissa työttömät pitää pakottaa ottamaan työtä vastaan ja perustulomallissa siitä yritetään tehdä kannattava.

Kummassa mallissa luulisi työllisyysasteen muodostuvan korkeammaksi: siinä, jossa työhön joudutaan vai siinä, jossa töihin halutaan? Jos työpaikka tai työvoimapoliittinen koulutus koetaan rangaistukseksi ja huonoksi tuuriksi, muodostuu kannustin vältellä työpaikkoja. Tämän voimaa ei kannata vähätellä, koska omasta aktiivisuudesta on työpaikan löytymiselle ratkaiseva merkitys. Harva työnantaja haluaa töihin henkilöä, joka ilmoittaa, että karenssin pelko on ainoa syy ottaa tämä paikka vastaan.

Hetemäki sanoo kolumnissaan, että pohjoismainen sosiaaliturva on yhtenäistä perustuloa paremmin räätälöity antamaan erilaisiin elämäntilanteisiin nähden oikean määrän rahaa. Yhtenäinen perustulo olisi siten joillekin liian pieni tai tulisi liian kalliiksi. Siksi sosiaaliturva on toisaalta sekava ja täynnä huonoja kannusteita.

Tämä on sinänsä hyvä pointti. Asiassa on kuitenkin toinenkin puoli. Kun kaikkia ajateltavissa olevia sosiaalisia onnettomuuksia vastaan tullaan räätälöidyillä paketeilla, näitä onnettomuuksia tuppaa ilmenemään enemmän. Moral hazard toimii tässäkin. Perustulo suoraviivaisimmassa muodossaan sälyttää enemmän vastuuta yksilölle itselleen ja siksi kannustaa myös pitämään omasta elämästään parempaa huolta. Onhan sitäkin kuultu, että Kelan toimistossa kehotetaan vaikeuksiin joutunutta lapsiperhettä eroamaan, koska näin tulot nousisivat. (Näin henkilö itse minulle kertoi.) Moni on keksinyt tämän ratkaisun itsekin.

Perustuloakin voi kuitenkin räätälöidä tavalla, joka ei riko perustulon luonnetta. Olen vuonna 2009 julkaistussa blogikirjoituksessa Perustulo 4 – Mitä muuta tarvittaisiin hahmottanut sosiaaliturvaa, joka koostuisi neljänlaisista toisiinsa sopivista legopalikoista. Nyt niitä on noin 150, eikä niiden soveltuvuutta toisiinsa ole juuri mietitty, vaan esimerkiksi tulo-käsite ja perhekäsite vaihtelevat perusteettomasti. Jossakin olen kirjoittanut tästä myöhemmin paremmin, mutta en löytänyt.

Mutta takaisin tähän oikeuteen kieltäytyä työstä. Annan Hetemäelle yhden argumentin lisää, jota hän ei ole hoksannut käyttää.

Jokainen itseään edistyksellisenä pitävä haluaa lyhentää kotihoidointuen kestoa, koska kolme vuotta – tai kolmen lapsen tapauksessa yhdeksän vuotta – kotona heikentää äidin työuraa ja naisten asemaa yhteiskunnassa ylipäänsä. Perustulo olisi kotihoidon tukea suurempi tuki kotiin jäävälle puolisolle ja sen turvin voisi jäädä kotiin hoitamaan lasta vaikka siihen saakka, kun tämä täyttää 20 vuotta. Kotihoidon tukeen sisältyvä vuorineuvoksen kotirouvan palkka on ilmeinen kauneusvirhe koko mallissa.

Oikeus jäädä työvoiman ulkopuolelle näyttää olevan Hetemäellä ylitsepääsemätön asia, jonka vuoksi hän on valmis hylkäämään johdonmukaiseen perustuloon sisältyvät selvästi paremmat kannustimet. Vastikkeettomuus liittyy perustuloideologiaan, mutta ei se liity mitenkään loogisesti itse malliin. Miksi Hetemäki ei esitä perustuloa, jossa on työstä kieltäytyvälle vaikka samanlainen sanktiomalli kuin toimeentulotuessa?

Problem solved?

En pidä tätä tarkoituksenmukaisena, koska kuten sanottu, työn kokeminen rangaistukseksi vähentää uskoakseni työn tarjontaa, mutta jos tämä on esteenä perustulomallin edistämiseksi, niin voihan sen noinkin tehdä. Kyllä pieni pakko voi olla joskus hyvä keino estää syrjäytymistä. Tuon pitkittyneen kotihoidontuen ja ”Vuorineuvoksen kotirouvaongelman” tämä myös poistaisi.

Itseasiassa vihreät aloittivat ehtojen laittamisen perustuloon lisäämällä omaan malliinsa ehdon, että maahanmuuttajien on osallistuttava kotoustustoimiin perustulon ehtona. Pelkona oli maahanmuuttajaäitien jääminen kotiin lapsia hoitamaan, jolloin kumpikaan ei opi suomea eikä paljon muutakaan.