Jani Leinosen työtilassa Etelä-Helsingissä käy melkoinen vilske. Suurnäyttely Kiasmassa avautuu 4.9., ja Leinosen avustajakaarti leikkaa, liimaa, sahaa ja maalaa taideteoksia, joista suurin osa koostuu tutuista logoista, joiden teksti on väännetty uusiksi. Tunnelman tekee hämmentävän oudoksi kaiuttimista kuuluva hempeä easy listening -musiikki.

Leinonen itse köpöttelee ympäriinsä keppien kanssa.

Varovaisesti.

– Akillesjänne meni poikki, Leinonen kertoo.

Jussi Mankkinen / Yle

No voisiko tällaista tilannetta jotenkin hyödyntää taiteellisessa mielessä, voisikohan tästä tehdä suuren luokan taidespektaakkelin?

– Ei oikein, olen yrittänyt välttää henkilökohtaisen elämäni tuomista taiteeseen. Tämä kipsi on kyllä vähän ongelmallinen, tämä on tällainen walker-kipsi, tähän ei voi edes piirtää.

Haastattelun aikana Leinonen ei oikeastaan puhu ollenkaan ihmisestä eli itsestään taiteensa takana. Suurin paljastus on se, että Leinonen "rakastaa hampurilaisia", joihin liittyvää kulttuuria hän siis myös teoksissaan kritisoi.

Brändien illuusio

Nykyihmisen identiteetti perustuu pitkälti kuluttamiseen ja monikansallisten firmojen tuotteiden ja brändien luomaan illuusioon, ja tässä onkin polttoaine Leinosen taiteelle: brändien takaa paljastuu asioita, jotka eivät aina ole niin mukavia tai miellyttäviä.

Jussi Mankkinen / Yle

– Myönnän sen, kuten miljoonat muutkin ihmiset myöntävät, että ostamme epäeettistä ruokaa ja kulutamme epäekologisia tavaroita. Mielestäni myytti siitä, että kuluttaja pystyisi jotenkin muuttamaan maailman toisenlaiseksi on kyllä ihan täyttä paskaa, Leinonen täräyttää.

– Maailman muuttaminen on yritysten velvollisuus, nehän ne yksittäisillä päätöksillään vaikuttavat miljooniin, jopa miljardeihin ihmisiin. Yrityksethän eivät kuitenkaan tee mitään ilman pakkoa, eli poliittinen järjestelmä on se, millä pystyisimme pakottamaan yritykset toimimaan vastuullisesti ja eettisesti.

Ronaldille kävi... köpelösti

Leinosen taide nousi otsikoihin laajemmin muutama vuosi sitten, kun hän kavereineen kidnappasi Ronald McDonald -patsaan Helsingin Ruoholahden McDonald's-ravintolasta ja tuhosi siitä tehdyn kopion mestaamalla. Sosiaalisessa mediassa levinneen videon visuaalinen ilme muistuttaa al-Qaidan tai Isis-järjestön teloituksista. Seurauksena episodista oli sakkotuomio, paheksuntaa ja aplodejakin.

Jussi Mankkinen / Yle

– McDonald'sin piti vastata kahdeksaan aika neutraaliin kysymykseen ruoan alkuperästä ja etiikasta, eihän siinä mitään lunnaita vaadittu. Kun vastauksia ei kuulunut, lähti Ronaldilta sitten pää, Leinonen kertoo.

– Itse asiassa varoimme vahingoittamasta Mäkkärin omaisuutta ja teetimme patsaasta kipsikopion. Lisäksi fiksasimme alkuperäistä patsasta, siiihen kun oli tullut kolhuja vuosien varrelta. Kun poliisi palautti sen omistajalle, se oli varmaan paremmassa kunnossa kuin aiemmin.

Sensuroitu Hello Kitty

Periaatteessa voisi ajatella, että Leinonen liikkuu toisinaan vähän sameilla ja vaarallisillakin vesillä. Taiteilijan mukaan häntä ei varsinaisesti ole koskaan esimerkiksi yritetty hiljentää.

– Entistä enemmän törmään kuitenkin tilanteisiin, joissa lakimiesten kanssa joudumme miettimään, saakohan tätä juttua tehdä, millaisia ovat brändisuojalait ja onko aihe sellainen, että jostakin yrityksestä yleensä voidaan sanoa jotakin tällaista, ja kuinka tarkasti jokaikinen fakta pitää tarkistaa.

Jussi Mankkinen / Yle

– Vaikka teoksissani on kyse fiktiosta, niin silti joutuu hämmästyttävän paljon miettimään sitä, kuinka yritykset niihin reagoivat. Edellisessä näyttelyssäni Japanissa teostani ei olisi suostuttu laittamaan seinälle, ellei siitä olisi poistettu muutamaa paikallista tuotetta kuten Hello Kittyä. Muuten olisi päädytty oikeuteen.

Jussi Mankkinen / Yle

– Mutta tähänhän tämä on menossa: nykyisin lapset pelkäävät jo piirtää paperille Hello Kittyä, koska he kuvittelevat, että se on jonkun muun omaisuutta. Se taas on vaarallista, jos sanan- ja ilmaisunvapautemme rajoittuu niin pahasti, että ihmiset pelkäävät jo etukäteen tiettyjen asioiden tekemistä, lapsesta lähtien.

Uuden ajan Elovena-tyttö

Hyllytetyt Elovena-mainokset -sarjassaan Leinonen taas hyödynsi Elovena-tyttöä, suomalaisuuden vaaleahiuksista ikonia.

– Minulla on myös aika paljon projekteja joissa firmoja kohtaan ei hyökätä. Tämä Elovena-projektikin oli sellainen, että ei sillä ollut Raision kanssa mitään tekemistä. Elovena on vaan niin hieno hahmo, ja on upeaa laittaa se kertomaan suomalaisuudesta, joka muuttuu koko ajan ja josta riidellään ja taistellaan, mitä se oikeastaan on. Kansallissymbolina Elovena-paketti on monelle suomalaiselle tärkeämpi kuin Suomen lippu.

Jussi Mankkinen / Yle

Elovena-tuotteita valmistava Raisio kimpaantui uuden aikakauden Elovena-tytöstä, joka oli muun muassa puettu burkaan ja joka harrasti seksiä edellä mainitun Ronald McDonaldin kanssa.

– Raisio on oikeastaan ollut ainoa yritys, josta laitettiin pikku ukaasia tai niin sanottu pelottelukirje. Mutta hyvin harvoin, jos koskaan, yrityksillä on mitään lain suojaamaa pohjaa näille vaatimuksilleen, ei ainakaan Suomessa, Leinonen tähdentää.

Takaisin koulun penkille

Kaksi Leinosen teosta pääsi äskettäin kovaan seuraan katutaiteilija Banksyn Dismaland- taideprojektissa, ja pian siis vallataan Kiasma Tottelemattomuuskoulu-näyttelyllä. Koulun tehtävänä on opettaa käytännön keinoja tottelemattomuuteen ja siihen kuinka sosiaalisen median kautta voitaisiin kampanjoida paremman maailman puolesta.

Jussi Mankkinen / Yle

– Onkohan se uhkailu, tyhmyys tai köyhyys, mikä ajaa meitä tottelemaan idioottimaisia sääntöjä tai tekemään jotakin sellaista, missä ei ole mitään järkeä. Tällaisessa tilanteessa tottelemattomuus on ainoa keino muuttaa maailmaa ja pistää stoppi asioille, oli kyse sitten rasismista, väkivallasta tai epäoikeudenmukaisuudesta.

Leinonen vilkaisee olkansa ylitse lattialla makoilevaa, erilaisista ja erivärisistä fonteista koostettua sanarykelmää.

– Tuossa takanani olevassa teoksessa on Howard Zinnin lause joka kiteyttää aika monta asiaa. Siinä sanotaan, että kaikista kauheimmat asiat maailmassa eli sodat, kansanmurhat ja orjuus eivät johdu tottelemattomuudesta, vaan tottelevaisuudesta.

Taiteilija ja politiikka

Leinonen mieltää itsensä vahvasti vasemmistolaiseksi taiteilijaksi ja yleensäkin perää taiteilijoilta lisää yhteiskunnallista kantaaottavuutta.

– Meidän taiteilijoiden velvollisuus on esittää kysymyksiä!

Jussi Mankkinen / Yle

– Poliitikot haluavat harvoin keskustelua moraalista, etiikasta tai siitä, millaista maailmaa he ovat rakentamassa tehdessään tietynlaisia päätöksiä. Asioita perustellaan siten, että tämä nyt vaan on pakko tehdä, tai sitten käytetään uusiokieltä, jota kukaan ei tajua: että mitä nämä innovaatiopolitiikka tai kestävyysvaje oikeasti ovatkaan, mistä tässä nyt oikeastaan puhutaan.

– Taiteilijan tehtävä on avata näitä keskusteluja ainakin jollakin tavalla, ja ehkä pakottaa myös poliitikot miettimään moraalisia periaatteitaan.

Dramaattinen spektaakkeli

Leinosen mielestä poliitikot päästetäänkin nyky-Suomessa moraalikysymyksissä aivan liian helpolla, ja toimittajienkin pitäisi katsoa peiliin.

– Onhan näitä kysymyksiä kysytty ääneen, ja niitä on kysytty myös Timo Soinilta ja Olli Immoselta, mutta näitä samoja kysymyksiä pitäisi vaan takoa niin kauan, että niihin vastataan. On hämmentävää, kuinka poliitikot pystyvät tällä hetkellä kiertelemään ja kaartelemaan näissä projekteissaan, myös pääministeri Sipilä. Hän vetää tällaisia todella outoja yhteiskuntasopimuksia esiin, mutta ei määrittele niitä lainkaan, Leinonen ihmettelee.

Jani Leinosen teoksissa kritisoidaan monikansallisia firmoja. Yksityiskohta teoksesta, joka oli vuonna 2015 menossa Kiasman näyttelyyn. Jussi Mankkinen / Yle

– Ehkä politiikka on aina ollut jonkinlaista spektaakkelia mutta tällä hetkellä, kun yhteiskuntaa ollaan muokkaamassa todella dramaattisella tavalla niin meidän pitäisi käydä keskustelua siitä, millaiseen moraaliin tämä muutos perustuu.

Kapitalismin kahleissa

Leinosen töissä manifestoituu, välillä enemmän ja välillä vähemmän hauskalla tavalla etenkin se, kuinka kapitalismi on vallannut koko maailman. Vaihtoehtoa vallitsevalle järjestelmälle ei Leinosen mukaan tällä hetkellä ole.

– Se kapitalismi ja kulutuskulttuuri jossa me elämme, niin kyllähän sitä demokratiassa voisi ohjata toiseenkin suuntaan.

Jussi Mankkinen / Yle

– Miten tätä kapitalismia oikein voisi paeta? Ei ole olemassa enää toista puolta. Ei ole kylmää sotaa eikä taistelua ideologioista, toteaa taiteilija jonka koko tuotannon idea lähtee kuluttamisesta.

Paradoksi.