Helsinkiin suunnitellulle muslimien monitoimikeskukselle ja moskeijalle ei ole vielä edes varattu tonttia, mutta julkinen keskustelu käy kuumana.

Puolueista keskusmoskeijaa vastustavat yksimielisimmin perussuomalaiset, mutta kritiikkiä on esitetty läpi puoluerajojen. Helsingin Sanomien kuntavaalikoneen mukaan (siirryt toiseen palveluun) niukasti yli puolet Helsingin kuntavaaliehdokkaista kannattaa suurmoskeijahanketta, jos siihen ei käytetä kaupungin tai valtion rahaa.

Helsingin pormestariehdokas Jan Vapaavuori (kok.) vastustaa suurmoskeijaa (siirryt toiseen palveluun), koska se "provosoisi turhaan ja lietsoisi turhaa vastakkainasettelua".

Keskusmoskeijaa suunnitellaan Helsingin Hanasaareen. Google Maps, Yle Uutisgrafiikka

Yleisempi huolenaihe on se, että moskeijan myötä Helsinkiin pesiytyisi ultrakonservatiivista islamintulkintaa: wahhabismia. Onko huolenaihe perusteltu, ja kuinka uhkakuvalta vältytään?

"Suurmoskeijasta" vain pieni osa on moskeijaa Helsinkiin suunnitellaan muslimien tarpeet huomioon ottavaa monitoimikeskusta. Sen sijainniksi suunnitellaan Hanasaaren voimalaitoksen lähistöä. Kaupunki päättää tontin varaamisesta keväällä. Julkisuudessa "suurmoskeijaksi" ristitystä rakennuksesta suurin osa on kirjastoa sekä kokous- ja liikuntatiloja. Varsinaista moskeijaa on hankkeen vetäjien mukaan vain 15 prosenttia rakennuksesta. Hanketta varten on perustettu Oasis Foundation -säätiö. Sen hallituksessa on kuusi jäsentä: Anas Hajjar, Abdessalam Jardi, Ilari Rantakari, Mottaqi Khan, Pia Jardi, sekä Mohammed Hussein Omer.

Yle kysyi asiaa Helsingin Yliopiston Lähi-idän tutkimuksen professorilta Hannu Juusolalta sekä Ulkopoliittisen instituutin vanhemmalta tutkijalta Olli Ruohomäeltä, joka on muun muassa erikoistunut terrorismin, radikalisaation ja kriisinhallinnan tutkimukseen. Yle pyysi kommentit myös suurmoskeijahankkeen ydinryhmän jäseneltä Pia Jardilta.

Tutkijat painottavat, etteivät vastusta moskeijahanketta sinänsä. He kuitenkin nostavat esiin samat huolenaiheet. Ydinongelma on raha, tarkemmin sanottuna sen alkuperä.

Toisiko rahoitus moskeijaan fundamentalistista islamintulkintaa?

Se on mahdollista, sanovat Ruohomäki ja Juusola.

Rakennuksen hinnaksi on arvioitu yli sataa miljoonaa euroa, ja vuosittaisiksi kustannuksiksi 6–7 miljoonaa. Rahoituksen keräämisestä vastaa Bahrain, pieni kuningaskunta Persianlahden rannalla.

Rahoitus tuskin tosiasiallisesti tulisi vain bahrainilaisilta, vaan säätiöiltä ja rikkailta yksityishenkilöiltä ympäri Arabian niemimaata, kuten Kuwaitista, Arabiemiraateista, Qatarista, ja erityisesti Saudi-Arabiasta.

– Pidän selvänä, että rahoitus ei Bahrainista tulisi, vaan maa toimisi bulvaanina. Bahrainin Khalifan kuningashuoneella on läheiset suhteet Riadiin [Saudi-Arabian pääkaupunki], sanoo Ulkopoliittisen instituutin Olli Ruohomäki.

Rahoittajatahot eivät välttämättä toimi hyvää hyvyyttään, vaan pyrkivät vaikuttamaan siihen, mitä moskeijan seinien sisällä tapahtuu. Ilmaisia lounaita ei ole, sanoo Ruohomäki, ja Juusola yhtyy mielipiteeseen.

– Tämä Persianlahden raha on suurissa määrin vaikuttanut voimakkaasti siihen, miten islamia tulkitaan islamilaisessa maailmassa ja viime vuosikymmeninä, Juusola sanoo.

Etenkin Saudi-Arabiaa hallitsevat tahot ovat rakennuttaneet moskeijoita ympäri maailmaa. Niistä käsin on myös levitetty Saudi-Arabian valtionuskontoa: ultrakonservatiivista wahhabismia.

Voisiko maan islamintulkinta saada rahoituksen myötä jalansijaa myös Helsingissä?

Wahhabismi ja salafismi Salafismi on sunni-islamin sisällä vaikuttava äärikonservatiivinen liike. Ideologian väkivaltaista suuntausta edustavat Isiksen ja Al-Qaidan kaltaiset järjestöt. Kaikki salafistit eivät kuitenkaan kannata poliittisten tavoitteiden saavuttamista väkivallan kautta. Ideologian kannattajat pitävät ensimmäisen kolmen muslimisukupolven – salafien – harjoittamaa islamia islamin puhtaimpana muotona. Koraania ja profeetta Muhammadin perimätietoa pidetään kirjaimellisena ohjenuorana ja lakina. Uskonnolliset uudistukset ovat tuomittavia. Wahhabismi on 1800-luvulla Saudi-Arabiassa kehittynyt salafismin versio ja Saudi-Arabian valtionuskonto. Yleisesti sanotaan, että "kaikki salafistit eivät ole wahhabisteja, mutta kaikki wahhabistit ovat salafisteja".

Esimerkkejä Euroopasta löytyy. Esimerkiksi saudirahalla rakennetun Brysselin päämoskeijan johtaja poistettiin tehtävistään, kun huomattiin kuinka radikaalia sisältöä (siirryt toiseen palveluun) hänen puheissaan oli. Ylellä hiljattain esitetyssä dokumentissa tanskalaisten moskeijoiden imaamit asettivat sharialain Tanskan lain yläpuolelle. Vastaavia paljastusdokumentteja on tehty Ruotsissa ja Briteissä (siirryt toiseen palveluun).

Esimerkit kertovat siitä, että maihin on päässyt syntymään "rinnakkaisia todellisuuksia", Olli Ruohomäki sanoo. Samassa yhteiskunnassa elää maallista lakia kunnioittava valtaväestö ja lain kanssa ristiriidassa olevaa sharialakia kunnioittava vähemmistö.

– Sharialakia kunnioittava todellisuus elää tanskalaisessa yhteiskunnassa, ristiriidassa Tanskan lainsäädäntöä vastaan. Toteutuisiko vastaava Suomessa? En tiedä, mutta näyttö tähän saakka ei ole ollut positiivista.

Samasta ilmiöstä kertovat tapaukset, joissa eurooppalaiset moskeijat olleet liian konservatiivisia Lähi-idästä tulleiden maahanmuuttajien makuun, sanoo Hannu Juusola.

– Esimerkiksi syyrialaiset pakolaiset olivat järkyttyneitä siitä, että Saksan moskeijoissa oli hyvin jyrkempää islamintulkintaa kuin Syyriassa, Juusola sanoo laajalle levinneeseen uutisjuttuun (siirryt toiseen palveluun) viitaten.

Ilmiö ei rajoitu länsimaihin, Juusola huomauttaa. Huoli Arabian niemimaalta käsin ohjaillusta uskonnontulkinnasta on maailmanlaajuista.

– Samaa keskustelua käydään Indonesiasta Marokkoon.

Kiristäisikö suurmoskeija Suomen muslimien välejä?

Todennäköisesti kyllä, tutkijat sanovat. Sunnien ja šiiamuslimien opeissa, tavoissa ja rituaaleissa on eroavaisuuksia kuten katolisessa, protestanttisessa ja ortodoksisessa kirkossakin. Suomen sunniyhteisön kaavailema suurmoskeija ei voi olla kaikkien muslimien yhteinen, vaikka ovet ovatkin kaikille avoinna.

Suurmoskeija voisi kuitenkin huolestuttaa ja provosoida Suomen šiioja. Syy on taas wahhabismissa ja salafismissa, joiden harjoittajat pitävät šiioja vääräuskoisina.

– Salafilaisessa sunni-islamissa šiiat ovat pahempia vääräuskoisia kuin kristityt tai juutalaiset. Tämä on Lähi-idän todellisuutta, sanoo Olli Ruohomäki.

Ongelma on tässäkin mielessä rahoituksen kerääjä Bahrain. Bahrainissa on niukka šiiaenemmistö, mutta sunneista koostuva kuningashuone ja virkaeliitti syrjii maan šiioja. Poliittinen jännite on tuttu Suomen šiiayhteisölle, joka ei todennäköisesti tule pitämään suurmoskeijaa omanaan.

– Bahrain symbolisoi šiialaisvastaista asennetta. Erityisesti viime vuosien poliittisessa kontekstissa on vaarana, että moskeijasta kehittyy tämäntyyppisten jännitteiden lisääjä, sanoo Juusola.

Jos moskeijassa harjoitetaan jotain lainvastaista, siitä voi olla vaikea päästä kärryille. Myös tämän voi päätellä Euroopan esimerkeistä, joissa moskeijassa harjoitettu kansankiihotus on jatkunut vuosia ennen kuin asia on esimerkiksi paljastusjournalismin myötä havaittu.

Olli Ruohomäki arvioi suomalaisten viranomaisten edellytykset seurata moskeijan toimintaa heikkona.

– Suomessa on vähän islamistisen ideologian ymmärrystä viranomaispuolella. Kyseessä on uusi ilmiö.

Moskeijahankkeen vetäjät: Rahaa ei oteta vastaan, jos ehtojamme ei hyväksytä

Moskeijahankkeen ympärillä vellova keskustelu tuskastuttaa moskeijahankkeen säätiön jäsentä Pia Jardia. Ensinnäkin median omaksuma termi "suurmoskeija" on Jardin mielestä harhaanjohtava, koska rakennuksesta olisi varsinaista moskeijaa vain pieni osa.

Suurempi harmin aihe on uhkakuvien maalailu moskeijan mahdollisista turvallisuusuhista. Vielä ei ole edes varmaa, varaako kaupunki rakennukselle tonttia, rahoittajista ja rahan alkuperästä puhumattakaan.

– Ei ole rakennuslupaa, ei olla kaavoitettu tonttia, eikä yksityiskohtaisia neuvotteluja rahoittajien kanssa ole käyty. Voihan se olla että kaikkia ehtoja ei voida täyttää, ja että hanke kaatuu, Jardi sanoo.

Yksi asia on kuitenkin Jardin mukaan varma: Rahaa ei tulla ottamaan vastaan, jos sillä pyritään vaikuttamaan siihen mitä moskeijan seinien sisällä tapahtuu.

– Rahoittaja saa mainetta ja kunniaa, ehkä joku kokoushuone voidaan esimerkiksi nimetä rahoittajien mukaan. Mutta jos joku tulee asettelemaan ehtoja toiminnan sisällöstä, rahoitusta ei sitten haluta. Rahoittajien pitää toimia meidän kriteerien mukaisesti ja se tarkoittaa, että kaikenlainen ekstremismi on kiellettyä, Jardi sanoo.

Jardia tuskastuttavat puheenvuorot, joiden mukaan suomalaisten muslimien tulisi rahoittaa moskeijansa itse. Suomen muslimiyhteisöllä ei sellaisia rahoja ole, ja islaminuskoisilla yhteisöillä ei ole veronkanta-oikeutta luterilaisen kirkon tapaan.

– Tilanne ei ole yhdenvertainen. Tuntuu, että rahoituksesta puhutaan vain silloin, kun puhutaan muslimeista.

Jardi ei myöskään ymmärrä puheita siitä, että suurmoskeija automaattisesti kiristäisi Suomen sunnien ja šiiojen välejä. Suurmoskeijan toiminta tulee säätiön mukaan olemaan avointa, ja Suomen šiiat voivat rakentaa myös oman suurmoskeijansa jos näin haluavat tehdä, Jardi sanoo. Suomen sunneille keskusmoskeijan symbolinen merkitys olisi sen sijaan suuri. Jardin mielestä se lieventäisi radikalisaation riskiä, sen sijaan että se ruokkisi sitä.

– Paras varokeino Suomessa on mielestäni se, että me muslimeina koemme olevamme yhdenvertaisia kansalaisia, emmekä hylkiöitä, joilla ei ole mitään merkitystä, Jardi sanoo.

Auttaisiko kotimainen imaamikoulutus?

Juusola ja Ruohomäki ymmärtävät muslimien tarpeen keskusmoskeijalle. Suomessa on enemmän muslimeja kuin esimerkiksi ortodoksikristittyjä, mutta puitteet uskonharjoittamiseen ovat vaatimattomat. Muslimit kokoontuvat rukoilemaan kellareissa, urheiluhalleissa ja muissa tiloissa, joita ei moskeijoiksi ole alun perin rakennettu.

Moskeijoiden tarve ei kuitenkaan tarkoita, ettei hankkeen mahdollisista riskeistä tulisi käydä avointa keskustelua, sanoo Helsingin yliopiston Hannu Juusola.

– Persianlahdelta tuleva rahoitus on ilmiselvästi aiheuttanut ongelmia monissa maissa. Tulee olla tarkkana, ettei näitä virheitä toisteta Suomessa. Ei se ole mitään sunnivastaisuutta.

Kuinka uhat voisi välttää? Yle pyysi kysymykseen Juusolan ja Ruohomäen lisäksi kommentit myös konfliktinratkaisujärjestö CMI:n Irak-asiantuntija Hussein al-Taeelta, jonka erikoisalaa uskonnollis-etnisten ryhmien välinen sovittelutyö on.

Yksi olennaisia ongelmia on imaamikoulutus, tai sen puute. Tällä hetkellä Suomen korkeakouluissa ei imaamikoulutusta saa. Harvat ulkomailla kouluttautuneet tekevät Suomessa työkseen jotain muuta, koska imaamivirkoja ei ole olemassa pappien tapaan.

– Minä en Suomen kansalaisena voi luottaa ihmiseen, joka pitää Suomen lakia toisarvoisena (sharialakiin verrattuna). Siksi nämä ihmiset täytyy sivistää tässä maassa. Tällä ennaltaehkäistään syntyviä konflikteja, sanoo CMI:n al-Taee.

Al-Taeen mukaan puute ei koske vain imaamien koulutusta, vaan islaminopetusta laajemminkin Suomessa. Peruskoulussa islamista kertova opettaja ei välttämättä ole itse opiskellut aihetta korkeakoulussa.

– Valtaosalla uskonnon opettajista ei ole koulutusta islamista, tai pedagogista työkaluja opettaa lapsia. Meidän pitäisi varmistaa, että heillä on eettiset edellytykset opettaa tätä uskontoa.

Muut asiantuntijat myötäilevät. Islaminopetukseen panostaminen voisi olla järkevä tapa ennaltaehkäistä sitä, että ei-halutut vaikutteet saavat Suomesta jalansijaa, kuten ne muualla ovat saaneet. Koulutuspolitiikalla voidaan vaikuttaa siihen, millaista suomalainen islam on tulevaisuudessa.

– Meidän pitäisi nimenomaan mennä siihen suuntaan. Pyrittäisiin vaikuttamaan siihen, että Eurooppaan kehittyisi sen tyyppinen islam, joka on tottunut elämään eurooppalaisessa kontekstissa, sanoo Hannu Juusola.

Rahoituslähteiden säätelystä apua?

Toinen keino olisi puuttua rahoituksen alkuperään lainsäädännöllä. Esimerkiksi Itävallassa uskonnolliset yhteisöt eivät voi enää vastaanottaa rahoitusta maan ulkopuolelta. Asian kieltävä laki tuli voimaan 2015. Samaa ehdotti hiljattain Ranskan pääministeri. Tulisiko Suomen harkita samaa?

– Se voisi olla ensimmäinen askel. Seuraava olisi, pitäisikö julkisen vallan olla jotenkin mukana moskeijoiden rahoittamisessa? En tiedä, mutta silloin se ainakin olisi kotimaisissa käsissä. Toisaalta en haluaisi edistää Suomen islamisaatiota, Olli Ruohomäki pyörittelee.

Juusolan mielestä voitaisiin ainakin rajoittaa sitä, kuinka pitkään ulkopuolinen taho voi moskeijaa rahoittaa. Näin vältettäisiin se, että moskeija tulisi riippuvaiseksi rahoittajastaan, joka mahdollisesti haluaa puuttua moskeijan opin sisältöön.

Rahoituksen täydellinen torppaaminen tietyistä lähteistä voi nimittäin olla ongelmallista. Yhtä uskontoryhmää ei voi kohdella eriarvoisesti sillä perusteella, että moskeijan rahoitus herättää epäilyksiä. Se on perustuslaillisestikin kyseenalaista.

– Jos synagoga voi ottaa rahoitusta Israelista ja ortodoksit Venäjältä, mutta muslimit nimenomaan eivät, se on ratkaisuna ongelmallinen. Tulee kokemus, että nimenomaan heidät asetetaan eri rooliin, Juusola toteaa.

Päivitys 29.3.2017 klo 10:55: Juttuun lisätty viittaus Ulkolinjan dokumenttiin Saudi-Arabiasta.

Täsmennys 29.3.2017 klo 17:20: Al-taeen kommenttia täsmennetty. Jutussa luki, että Suomen uskonnon opettajilla ei al-Taeen mukaan ole islamin koulutusta. Muutettu muotoon "valtaosalla ei ole koulutusta islamista".