З точністю до навпаки 27 січня 2018, 11:37 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Заради збереження влади Порошенко швидше озброїться прийомами Путіна, ніж відмовиться від корупції. Шкода: адже він чудово розуміє порочність цього вибору — і для України, і для власної безпеки

В середині січня мене запросили виступити в лондонському Reform Club. Доля звела за нашим столом екс-главу британської спецслужби MI-6, який став жертвою російської дезінформації, і представника глобальної хімічної компанії, яку в Україні включили до списку санкцій — заради того, щоб монополія Дмитра Фірташа могла продавати азотні добрива всередині країни за цінами вище світових.

Хоч як це прикро, але імідж воюючих між собою України і Росії в очах світу стає все більш і більш схожим. Справа не тільки в корупції, про яку запитували найчастіше навіть на цій вечері в джентльменському клубі. Справа в тому, що Петро Порошенко поступово освоює російські прийоми придушення альтернативних політиків. В інтернеті він завів собі своє "Ольгине", де тролів і ботів нацьковують на супротивників влади. Заглушив критику на центральних телеканалах. Ввів закон про е-декларації антикорупціонерів, покликаний таврувати одержувачів грантів так само, як діючий в РФ закон про іноземних агентів.

Ручна прокуратура переслідує автомайданівців: за три курячих яйця, кинутих в депутата Олега Барну, їм загрожує від 4 до 7 років в'язниці. Чим не флешбек історії з Pussy Riot? Ну і останній приклад — кримінальна справа, яка шиють керівнику Центру протидії корупції Віталію Шабуніну як науку всім іншим. Як приклад вибіркового правосуддя вона нагадує "справу Кіровлісу", за якою винесли вирок Олексію Навальному.

Звичайно, Порошенко діє акуратніше. Але важливо ось що: він швидше буде воювати рецептами Путіна, ніж відмовиться від корупції. Шкода: адже як бізнесмен Порошенко прекрасно розуміє порочність цього вибору — і для країни, і для власної безпеки після залишення посади.

В інтернеті президент завів собі своє "Ольгине"

Президент не хоче міняти закон про вибори, щоб позбутися від мажоритарки, що є вхідним квитком для брудних грошей в політику. Йому не потрібна незалежна держслужба, коли чиновники проходять конкурс. І не потрібен антикорупційний суд, заради чого він готовий навіть сваритися з МВФ. І ціна цього саботажу — на табло обмінних курсів.

Порошенко не сприймає незалежні обличчя при владі і готовий труїти главу НАБУ Артема Ситника, міністра фінансів Олександра Данилюка та керівника НАК Нафтогаз України Андрія Коболєва. Або ще один приклад. В середині січня президент нарешті запропонував кандидата на главу НБУ. Ним став Яків Смолій, який виконував обов'язки керівника Нацбанку з квітня минулого року.

Такий вибір тут же породив подив у західних експертів. По-перше, що заважало внести того ж Смолія ще в квітні минулого року? А по-друге, чому Порошенко не запропонував на цю посаду більш самостійного Володимира Лавренчука, голову правління Райффайзен Банку Аваль? Це той випадок, коли погоня за лояльністю підлеглих змусила Порошенка порушити слово, дане раніше голові МВФ Крістін Лагард.

Бажання керувати в ручному режимі — ось відповідь на це питання. Тому що так можна направляти потоки в потрібні кишені. Призначати своїх близьких на посади. Карати ворогів за допомогою силовиків. І формувати порядок денний з правильних меседжів. Тільки все це має мало спільного з "жити по-новому".

У настільній книзі українських реформаторів Чому нації занепадають викладені приклади, які до дзвону у вухах перегукуються з Україною. Наприклад, Єгипет — бідний, бо ним править вузька еліта, яка вибудувала за рахунок абсолютної більшості населення суспільне життя під особисту вигоду.

У книзі описана історія мексиканського олігарха Карлоса Сліма, який отримав ласі шматки економіки завдяки політичним зв'язкам. Якийсь час він навіть побував найбагатшою людиною планети, зібравши в своєму володінні латиноамериканські телекоми і потіснивши з лідируючої позиції Білла Гейтса, який домігся усього завдяки інноваціям, а не політичним зв'язкам. Я відвідував музей Сліма в Мехіко, наповнений творами мистецтва з його приватної колекції. Це найбожевільніше та найбільш несмачне змішання стилів і епох під дахом ультрасучасної будівлі, що підноситься над нетрями мексиканської столиці.

Іронія в тому, що український переклад книги Чому нації занепадають зроблений інвестиційною компанією ICU, якою керує Макар Пасенюк. Він — той самий агент президента Порошенка з розміщення незліченних багатств, які звалилися на нього разом з початком роботи різних корупційних схем. Тобто вчинили в точності до навпаки по відношенню до тих порад, які дає книга.

Що чекає таку владу в кінці? У книзі є відповідь і на це питання, де описані сумні підсумки правління корупціонерів в Тунісі і Єгипті. Незрозуміло тільки, навіщо президент Порошенко хоче провести такий експеримент над собою.

Колонку опубліковано в журналі Новое Время за 25 січня 2018 року. Републікацію повної версії тексту заборонено

Приєднуйтесь до нашого телеграм-каналу Мнения Нового Времени