Ubehaget i naturen

Jostein Gaarder

9. apr. 2013 10:09 Sist oppdatert 9. april 2013

Klimaspørsmålet er vår tids kulturkamp, skriver Jostein Gaarder. DAVID GRAY/REUTERS/NTB SCANPIX

Hvor er de intellektuelle? Er vi i ferd med å gjøre oss til generasjonen som sviktet da det gjaldt?

Kronikk

Dette er en kronikk. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Et historisk tilbakeblikk viser hvordan forfattere og filosofer har utgjort en avantgarde i kampen for menneskets rettigheter, og ofte med stor offervilje. Skrivekunsten har gjennom sekler vært knyttet til kampen mot og en omgåelse av sensuren.

Er det mulig å tenke seg at litteraturen kan komme til å spille en tilsvarende rolle også når det gjelder menneskets ansvar og forpliktelser? Jeg tenker spesielt på ansvaret for å unngå globale sammenbrudd knyttet til menneskeskapte klimaendringer.

Ignorans

Blant en del intellektuelle i dag hersker fortsatt en utbredt uvitenhet knyttet til naturvitenskapelige kjensgjerninger, og i første omgang er det kanskje mangelen på kunnskap vi bør utfordre. Jeg har i en periode gått rundt med et knippe klimaspørsmål som jeg har stilt noen av landets ledende intellektuelle, og jeg har iblant fått følelsen av å bli møtt av en massiv uvitenhet, nærmest som et «Nei, er du gæren, det har jeg virkelig ikke peiling på.»

Jostein Gaarder Nordby Carl Martin

Jeg har spurt: Hvor mye mer CO2er det i atmosfæren i dag enn det var ved begynnelsen av den industrielle revolusjon? Bare svært få har noen anelse. Svaret er ca. 40 prosent. Vi snakker om det høyeste nivået av CO2 på iallfall 600 000 år, men sannsynligvis på hele 15 millioner år, og det er hevet over tvil at den brå økningen i løpet av de siste par hundre årene hovedsakelig skyldes menneskelig virksomhet. Men det er fortsatt mulig å kokettere med at man ikke aner hva forbrenning av karbon egentlig innebærer.Vi har et eget ord for denne typen nesten lattermilde ignorans. Det kalles dekadanse.

På kollisjonskurs

I pedagogisk litteratur har det vært vanlig å hevde at for å begripe noe må man være grepet. Når det gjelder klimatruslene, kan utsagnet snus på hodet: For å være grepet – altså av alvoret – må vi først begripe hva det dreier seg om. Men global oppvarming er ikke alltid noe velkomment tema. Det er ikke salonfähig å snakke om ubehaget i naturen.

Som det stadig gjentas, ikke minst av statsledere, er klimatrusselen menneskehetens største utfordring i vår tid, og kanskje ikke bare i vår tid, men noensinne. De som ikke er bekymret for utviklingen, er enten svært egosentriske, eller de har valgt å ikke orientere seg.

Strømmet ut på gatene

Det finnes knapt noen klimaforskere som ikke er bekymret. Situasjonen begynner å bli prekær, og 2012 var året da forskerne strømmet ut av sine kontorer og kom ut på gater og torg.

Som en av dem sa: Var jeg astronom og oppdaget en asteroide på kollisjonskurs mot Jorden, ville jeg ikke bare ha skrevet om fenomenet i vitenskapelige tidsskrifter. En annen kommenterte under klimatoppmøtet i Doha at verden nå styrte mot fem graders temperaturøkning, og det, la han til, vil si det samme som en ulevelig klode.

For bare noen dager siden gikk USAs legendariske klimaforsker, James E. Hansen, ut og erklærte at han trakk seg som leder for NASA Goddard Institute for Space Studies. Nå vil han være fri til å drive en mer aggressiv kampanje for en strengere lovgivning mot klimagasser. (NTB/New York Times)

Vår tids kulturkamp

Men hvor er humanistene? Hvor er de intellektuelle? Er vi i ferd med å gjøre oss til generasjonen som sviktet da det gjaldt? På slutten av 1930-tallet skrev Arnulf Øverland det manende diktet Du må ikke sove . «Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer deg selv!» Kan de samme ordene anvendes på vår generasjons manglende bekymring for våre etterkommere?

Kanskje særlig her til lands, men også i utlandet, preges blogger og nettaviser av anonyme klimafornekteres mer eller mindre vulgære utfall mot advarslene som legges frem fra faglig hold. Dette hylekoret er vår tids reaksjon, men fenomenet er godt kjent fra vitenskapelige gjennombrudd også ved tidligere paradigmeskifter – som fremveksten av det heliosentriske verdensbildet, evolusjonsteorien etc. Vi husker mobbingen av pionerer som Galileo og Darwin. Det er ikke første gang at horder av "skeptikere" har satt seg opp mot ny innsikt. Metodene har vært omtrent de samme som nå: hån, hets og latterliggjøring.

Giordano Bruno ble levende brent på blomstertorget i Roma i år 1600. Om ikke bokstavelig, så metaforisk, skjer slike kjetterbål også i våre dager. Forskere og formidlere opplever trakasseringer og personangrep. Morgenbladet kunne for en stund siden melde om at klimaforskere har begynt å praktisere en nitid selvsensur for at ikke «klimaskeptikere» kan ta dem i unøyaktigheter.

Klimaspørsmålet er vår tids kulturkamp. En amerikansk undersøkelse (Lawrence Powell) viste nylig at av 13 950 vitenskapelige artikler fra 1991 til 2012 var det bare 24 eller 0,17 prosent som stilte seg avvisende til at det skjer en global oppvarming og at den er menneskeskapt. Slik blir det vår tids kulturkamp ikke å la en uensartet gruppe av "bråkmakere" forkludre det faktum at vi, verdenssamfunnet, må handle før det er for sent.

Forfatterne

Det er gledelig at slike spørsmål var oppe til debatt på det siste årsmøtet i Den norske Forfatterforening.

En forfatterforening er først og fremst opptatt av skriftkultur og ytringsfrihet. Er det noen spesifikk grunn til at en forfatterforening dessuten bør la seg engasjere av klimatrusselen?

Hvis ikke alle verdens klimaforskere tar feil, og hvis ikke verdens nasjoner sporenstreks gjør helomvending, kan selve skriftkulturen stå i fare. Nazismen kunne true det frie ord, stalinismen gjorde det samme. Men det kan også galopperende klimaendringer.

En av grunnene til at vi skriver, og ikke bare snakker med hverandre, er at vi også henvender oss til de av våre medmennesker som ennå ikke har lært å lese, inkludert alle de talløse medlemmene av menneskeheten som ennå ikke er født.

Klimakatastrofen kan i verste fall bli den siste store sensuren, eller selve Bøygen vi ikke kan gå utenom.

Litteratur er intet mindre enn en feiring av menneskets bevissthet. Skulle ikke trusler mot vår sivilisasjon derfor oppta forfatterne?

FNs klimapanel har slått fast at for å nå det såkalte togradersmålet må den globale utslippstoppen være nådd innen 2015. Det er bare to hagefester til, det!