Samo tri dana nakon ubojstva obitelji Zec u Zagrebu, još je veća tragedija zadesila maleno hrvatsko selo Gornje Jame kod Gline – u strašnom masakru ubijene su istovremeno čak tri hrvatske obitelji. Dok se o obitelji Zec pisalo godinama, ovaj puno veći pokolj u kojem je ubijeno čak troje djece, očevi, majke, djedovi i bake ostao je – potpuno nepoznat. I nezanimljiv za nevladine udruge, medije, portale, novine, borce za ljudska prava, intelektualce, kazališne i filmske redatelje.

Zašto je tome tako?

Na današnji dan 11. prosinca 1991. počinjen je strašan zločin u Gornjim Jamama kod Gline o kojemu hrvatska javnost ništa (namjerno?) ne zna. Radi se ne samo o zločinima nad 15 civila, već i o ubijanju troje djece od 10 do 14 godina. Ubijena je cijela obitelj Fabac: otac Nikola , majka Marija i dvije djevojčice od 10 i 14 godina Nikolina i Željka. Također ubijena je i obitelj Dvorneković, majka Slavica, djed, baka i 10-godišnji sin i unuk Darko. Ubijena je još jedna obitelj Fabac, otac Ivo i njegova dva sina Janko i Stevo.

Sve te ubijene obitelji, kao i nekoliko staraca, na kraju krvavog pira Srbi su spalili u jednoj kući.

Tamošnje pobijene obitelji su posve nepoznate zaboravljene, za razliku od obitelji Zec. Zašto? Imaju li sve žrtve, sve obitelji, sva djeca jednaku ‘težinu’ ili ne? Možemo li konačno doznati sudbine i imena sve ubijene djece u Domovinskom ratu, a ne samo jednoga? Može li se i u njihov spomen napraviti poneka kazališna predstava, dokumentarni film ili barem javno izreći njihvo ime da se zna da su i oni ubijeni u podloj agresiji na Hrvatsku?

Srpske su postrojbe počinile strašne zločine u ljeto 1991. u 27 hrvatskih sela sjeverno od Gline, kada su etnički očistile i pobile gotovo sve Hrvate iz tih čisto hrvatskih sela. To su učinili u okviru svog monstruoznog plana Velike Srbije koji je podrazumijevao rijeku Kupu kao granicu te fašističke države, koja je i danas nedosanjani san mnogih političara sa prostora Republike Srbije.

Pri tome su ubijali i djecu, što je do danas ostala nepoznata činjenica hrvatskoj javnosti koja se selektivno bavila samo slučajem jednog nesretnog djeteta – Aleksandre Zec.

I ova djeca imaju svoja imena, a zovu se: Nikolina Fabac, stara 10 godina, njezina sestra Željka Fabac, stara 14 godina, te dječak Darko Dvorneković, dječak star 10 godina.

Jedina razlika ove djece ubijene tih dana kada je ubijena i nesretna djevojčica Aleksandra Zec je ta što su ova djeca Hrvati i što su ih ubili susjedi Srbi iz njihove okolice, a ne neki ljudi koji su došli iz daleka. Ktome, svega nakon par dana u susjednom hrvatskom selu Joševica ubijeno je još troje rođene braće Šiftar: dva brata i sestra.

Strašne tragedije za koje nitko nikada nije čuo, nitko nikada osim obitelji i sumještana ovih sela

Cijelo područje sjeverno od Gline postalo je prava garež i pustoš. Preostali mali broj Hrvata koji su ostali u svojim domovima podvrgnuli su teroru i ubijanjima koji su trajali mjesecima. 11. prosinca 1991. u selu Gornje Jame ubijeno 15 osoba i to redom:

bračni par Fabac sa svoje dvije kćeri od 10 i 14 godina

otac i njegova dva sina iz obitelji Fabac koji su ubijeni kod škole

majka iz obitelji Dvorneković sa sinom od 10 godina, te djed i baka

starica iz Gornjih Jama

tri starice koje su došle u posjet iz susjednog hrvatskog sela

jedan starac

Srpski zločinci ubili su i 50-godišnjeg Srbina Gojka Pavlovića, koji je nesebičnim činom ljudske ljuvavi i požrtvovnosti pokušao zaustaviti masakr svojih susjeda Hrvata i za to platio životom. Uporno je ponavljao da ovi ljudi nisu nikome ništa krivi, te preklinjao monstrume da ostave djecu na miru. Zbog toga je i on ubijen.

Sve žrtve su zatim spaljene u jednoj kući, kao cijele Gornje Jame.

Osim ovih 15 Hrvata u Gornjim Jamama, zločinci su gotovo istovremeno ubili i 19 civila i u obližnjim Donjim Jamama.

Tamošnje su žrtve od svih hrvatskih predsjednika države, vlade, sabora, vladajućih i oporbenih stranaka, županijskih i općinskih struktura, tužiteljstava, udruga za ljudska prava i promicanje demokracije, tolerancije i suživota i sl., zaboravljene, napuštene i obezvrijeđene. Nikada nitko od njih nije iskazao mrvicu sućuti, barem ne onoliku kada su se natjecali oko nekoliko polupanih prozora ili povika tzv. ugroženim skupinama.

Podržite nas! Kako bismo Vas mogli nastaviti informirati o najvažnijim događajima i temama koje se ne mogu čitati u drugim medijima, potrebna nam je Vaša pomoć. Molimo Vas podržite Narod.hr s 50, 100, 200 ili više kuna. Svaka Vaša pomoć nam je značajna! Hvala Vam! Upute kako to možete učiniti možete pronaći OVDJE

Izvor: narod.hr