„Ještě před týdnem tam bylo možno projet, byť s pašeráky, ale za osobu chtějí 700 EUR, na to má málokdo, takže lidi jsou v pasti,“ vysvětluje Mohamad. Jenže ani přes pašeráky to už nejde. „Silnici ostřelují turecké drony, které pálí po všem, co se tam pohne,“ říká Jana.

On sám je Kurd, který před šesti lety utekl ze Sýrie do Česka, ale v Afrínu má příbuzné, s nimiž je stále v kontaktu. „Mají strach, strašný, hlavně o děti. Fakt jsou si jistí, že tam zemřou.“

Novinářky zabývající se v posledních třech letech zejména válkou v Iráku a Sýrii. Do oblasti podnikly desítky cest, naposledy v lednu tohoto roku. O válce proti Islámskému státu (IS) natočily nebo napsaly řadu reportáží a vydaly dvě knihy: Islámskému státu na dostřel I a II. V Sýrii pracovaly zejména v kurdských oblastech, ale navštívily také režimní část Sýrie nebo bývalé centrum IS Rakku, kde naposledy zpovídaly manželky nejtvrdších džihádistů IS.

Turecko spustilo 20. ledna letošního roku operaci nazvanou Olivová ratolest. Jejím cílem je údajně zničení kurdských milic YPG a YPJ. Ty jsou totiž napojeny na Kurdskou stranu pracujících (PKK), kterou Turecko považuje za teroristickou organizaci. PKK je odpovědná za mnoho teroristických útoků v Turecku, ale YPG a YPJ nikoliv. Je to vlastně preventivní úder, Kurdové na Turecko neútočili. Erdogan se jen obával toho, že by mohli být s podporou USA příliš silní. A Američané zatím od svých spojenců dávají ruce pryč. Podle Turecka nemá mít operace dopad na civilisty.

Turecko oznamovalo NATO tuto intervenci s tím, že budou použity přiměřené prostředky. Je však bombardování civilistů, vraždění, vypalování vesnic a zabírání jejich území přiměřená cesta?

Turecko od počátku syrské války podporuje sunnitské skupiny bojující proti režimu Bašára Asada. Mnohé z těchto milic jsou milice džihádistické, včetně An-Nusry, odnože Al-Káidy. Afrín není prvním územím, které Turecko v Sýrii zabralo. Už přes rok vlají turecké vlajky v syrských městech Džarábulus, al-Báb a Azáz. Celkem už Turecko ovládá přes 1000 km2 území Sýrie.

Jenže v západních médiích Afrín jako by nebyl a stovky tamních zabitých civilistů také ne. Nezaslouží si ani hlasité projevy při zasedání OSN. Celá operace je často označovaná za citlivé téma. Turecko je členem NATO a nikdo vlastně neví, jak to tedy s těmi Kurdy je. Sice porazili IS, ale přece jen to mohou být teroristé, když to Erdogan říká.

Přitom z Afrínu je zdrojů informací dost – fotek, videí, nebo zpráv z nemocnic. Ale je lepší mlčet, abychom se náhodou Turecka nedotkli. A to by pak mohlo případně pohrozit novým otevřením stavidel migračního toku. A tak západní média raději nepíší nejen o tom, jak desetitisíce civilistů prchají před tureckou invazí. Jak stovky lidí zemřely, nemocnice praskají ve švech a Afrín se propadl do zmatku a chaosu.

'Kde jsou Američani? Zůstali jsme v tom sami.' Poslechněte si svědectví Češky z bombardovaného Afrínu Číst článek

Ti samí hrdinové z Kobani

Skoro nikdo raději nepíše ani o těch, kteří za Afrín proti Turecku bojují - tedy o kurdských jednotkách YPG a YPJ. Přitom byly tyto jednotky ještě nedávno oslavovány, když porazily IS ve městě Kobani, když vyhrály bitvu na Eufratu, když dobyly baštu IS Rakku. Ty samé ženy a muži, kteří porazili teroristy, nyní umírají pod tureckou palbou s tichým souhlasem NATO.

Kurdové jsou pro islamisty bezvěrci nebo špatní muslimové. Kurdové totiž, ač z většiny sunnitští muslimové, v Afrínu, ale i jiných kurdských regionech zavedli cosi jako demokracii a rovnost žen a mužů. V každé samosprávě musí být zastoupeny ženy, všude se uplatňuje dvojkolejné vedení - v čele každé rady či městského výboru musí být muž a současně také žena. V Afrínu vedou ženy dvě třetiny veřejných úřadů.