Linnan mellakoitsijoiden tunnistajat, Orwellin pikku apurit

Joukko anarkisteja osoitti mieltään presidentinlinnan lähistöllä viime lauantaina. Osa Lähiöst linnaan -mielenosoituksen osallistujista rikkoi ikkunoita ja töhri rakennuksia marssinsa aikana.

Mielenosoitusta seuranneet valokuvaajat ikuistivat mielenosoittajakaksikon rikkomassa ikkunaa pyörätelineellä.

Mielenosoituksen jälkeisinä päivinä sosiaalisessa mediassa alkoi ennennäkemättömän kova ajojahti. Keskustelupalstoilla, blogeissa ja sosiaalisessa mediassa jaettiin tilanteesta otettuja kuvia ja pyydettiin ihmisiä tunnistamaan ikkunoiden rikkojat.

Jos rikkoo julkisella paikalla ikkunan ja vieressä on lehtikuvaaja, saa todennäköisesti naamansa internettiin. Rikos ei ole yksityisasia, ja kuvat lauantailta ovat täysin yksiselitteisiä.

Silti minua jälleen kerran hämmästyttää ihmisten halukkuus löytää ja tuomita rikoksen tekijöitä netissä. Blogikirjoitus otsikolla “Ilkivallan tekijöiden naamat julki, täällä! Sanokaa näille nimet??!!” on kerännyt yli 2200 jakoa. Eli siis yli 2000 ihmistä on julkaissut omalla Facebook-seinällään linkin, jonka avulla yritetään löytää parivaljakon yhteystiedot. Tykkäyksiä ja kommentteja on yli 10000.

Naisten suosimalta Vauva-lehden keskustelupalstalta on jo poistettu samanlainen keskusteluketju. Siinä oli julkaistu tekijöiden nimet ja puhelinnumerot.

Ajattelevatkohan kuvia ja osoitteita jakavat mitä tapahtuu sitten, kun ikkunan rikkojien yhteystiedot löydetään? Epäilen, että jakamisen kiihkeyttä ei selitä halu käydä pelisääntökeskustelua demokraattisen yhteiskunnan tavoista mielenilmaisuun.

Netissä klikataan kiinnostavuutta ja jaetaan tunnetta. Kuvien jakamisen taustalla on alkukantaisia tunteita: kostonhalua ja halua häpäistä omia arvoja – pyhää itsenäisyyspäivää – loukanneet ihmiset. Taustalla lienee myös toive siitä, että joku tekisi ikkunoiden hajoittajille jotain: haukkuisi, antaisi potkut, halveksisi tai jopa hakkaisi.

Facebookin lynkkausjoukot muistuttavat naapureitaan kyttääviä Stasin ilmiantajia. DDR:ssä ilmiantajat toimivat salassa naapureiltaan, ja raportoivat epäilyttävästä toiminnasta viranomaisille. Osin ilmiantajana toimiminen oli pakotettua, mutta tehokkaimmat ilmiantajat tekivät työtään vallantunteen ja vaikutusvallan takia. Ilmiannot olivat kätevä väline myös yksilöiden harjoittamaan sosiaaliseen kontrolliin.

Sosiaalisessa mediassa jahtaus ja ilmiantaminen on avointa ja saa voimansa siitä, että samoin ajattelevia ihmisiä löytyy paljon. Facebookin tai Vauvalehden keskustelupalstan lynkkausjoukon osana saa kokea vallan tunnetta. Nappia painamalla voi ilmiantaa naapureitaan poliisille, kuten tässä twiitissä. Se on sosiaalista kontrollia lihaksi tulleena.

Poliisi tuntuu olevan kehityksestä mielissään. MTV3:n uutisissa maanantaina 8.12. tutkinnanjohtaja Kari Martikaiselta kysyttiin, miten poliisi suhtautuu nimien ja kuvien panemiseen nettiin. “Ei ainakaan pahalla”, oli Martikaisen vastaus.

Surullista on se, minkälaista yhteiskuntaa ilmiantajat, Orwellin pikku apulaiset rakentavat.

Perinteisesti rikosten tutkimista on pidetty poliisin tehtävänä ja rangaistusten määrittelyä tuomareiden vastuualueena. Kansan oikeustajusta puhutaan paljon, mutta tuomioistuinten tehtävä on myös usein estää sen toteutuminen. Lynkkausjoukkojen käsitys oikeudesta on vahvemman valtaa, ei kylmän viileää harkintaa.

Suhteellisuudentaju pitäisi muistaa tässäkin asiassa: Mielenosoituksessa kuvatut nuoret miehet hajoittivat 3000 euron arvoisen ikkunan. Jos se olisi tapahtunut missä muualla tahansa, poliisi olisi tuskin edes noteerannut koko asiaa.

Toistaiseksi tämä viimeisin Facebookin lynkkausjoukko ei ole aiheuttanut suurtakaan tuhoa. Ikkunoita särkenyttä kaksikkoa ei ole muilutettu itärajalle. Jonain päivänä kuitenkin käy niin, että joku syytön sivullinen saa kärsiä tuhansista like-napin painajista.

Näin on jo käynyt. Kesäkuussa 2012 esimerkiksi Uusi Suomi uutisoi: “Tyttöä ahdisteltiin bussissa – tunnistatko tätä miestä”. Lastenahdistelijaa etsitiin monissa paikoissa, ja lopulta poliisi otti kiinni väärän miehen. Huonon kuvan perusteella hänet oli tunnistettu väärin.

Väärä mies selvisi tilanteesta säikähdyksellä. Onneksi hänen nimeään ja osoitettaan ei revitelty netissä.