Thrashmetalli kuulostaa hyvinkin eksoottiselta, jos biisissä soitetaan tabla-rumpua. Libanonilaisen Blaakyum-bändin tavoitteena ei ole kuitenkaan lisätä orientaalielementtejä musiikkinsa vaan päin vastoin – muuttaa orientaalisoundia itseään thrashin kaltaiseksi.

Blaakyum ottaa musiikkiinsa vaikutteita klassisista metallibändeistä, kuten Metallicasta, Testamentista, Slayeristä ja Iron Maidenista sekä perinteisestä arabimusiikista.

Konsepti on selvästi ollut toimiva. Viime vuonna Saksan metallifestivaalilla Wackenissa Blaakyum kuittasi Metal Battle -kisassa kolmannen sijan.

Wackenin menestyksen jälkeen bändistä tuli ensimmäinen koskaan Libanonin pääuutisissa mainittu metallibändi ja kaikkien aikojen ensimmäinen pan-arabialaisella satelliittikanavalla soittanut metallibändi.

Metalli on poliittista

Kuuluisuus on kuitenkin tuonut myös vihamiehiä avoimesti uskontokielteisen ja politiikasta rajusti puhuvan laulajan vuoksi. Bändin perustaja, laulaja Bassem Deaibess myöntää, että on erittäin kantaaottava poliittisesti.

– Uskonto on tuhonnut kotimaani. Olen pohjiani myöden sitä mieltä, että uskonto vahingoittaa ihmisiä.

Deaibess haluaa kertoa mielipiteensä avoimesti, mutta ei kuitenkaan liian avoimesti, sillä:

– Uskontoa vastaan puhuminen on rikos kotimaassani.

– Joskus meillä oli aiempien jäsenien kanssa vähän riitaakin, että jos unohdettaisiin politiikka ja pysyttäisiin musiikissa. Henkilökohtaisesti kuitenkin ajattelen, että metalli itsessään on poliittista, Deaibess sanoo.

Klassiset metallibändit ovat Deaibessin mukaan poliittisia. Esimerkiksi Metallican One, Black Sabbathin War Pigs, Megadeathin _Holy Wars, _nehän ovat kaikki erittäin poliittisesti kantaa ottavia biisejä, Deaibess luettelee.

Vanhan liiton metallibändit ovat myös Deaibessin itsensä tie muusikoksi.

– Nuorena minä kuuntelin tanssittavaa musiikkia. Sitten kerran näin Iron Maidenin videon. Se oli ihan että wau! Mikä juttu tämä on! Miten tätä tanssitaan? Se oli menoa. Sitten sain nauhoitettuja kasetteja itse asiassa opettajaltani, Deaibess nauraa.

Blaakyum käyttää thrash-metallissaan mausteina perinteisiä arabisoittimia. Kitaristi Rabih Deaibess ja orientaaliperkussionisti Elie Abu Abdo. Marika Kataja-Lian / Yle

Metallinharrastajat noitavainoissa

Libanonissa oli sisällissodan päättymisen jälkeen 1990-luvun alkupuolella hyvinkin kukoistava metallimusiikin innostus. Se sai kuitenkin loppunsa "noitavainoissa" 1995 alkaen, jolloin rockin ja metallin harrastajia pidätettiin ja vangittiinkin muun muassa saatananpalvonnasta epäiltynä.

Metallipiireissä ihmiset kunnioittavat toisiaan, ulkonäöstään huolimatta. Metallifanit ovat vähiten homofobisia arabimaissa, vähiten rasistisia, emmekä koskaan kysy sitä, mihin uskontokuntaan toinen kuuluu. Blaakyumin laulaja Bassem Deaibess

Vuonna 1999 metalli oli sen vuoksi täysin kuollutta Libanonissa, muistelee Deaibess. Hiljalleen piirit alkoivat elpyä, mutta 2002 oli seuraava pidätysaalto. Ja sitten jälleen 2012.

– Tuolloin Blaakyum syytteisiin ja suuriin vaikeuksiin. Me esiinnyimme konsertissa, jota kohtaan hyökättiin suoraan. Meidät esiteltiin televisiossa saatananpalvojiksi, Deaibess kertoo.

Kaiken kaikkiaan Deaibess on pidätetty kolme kertaa ja kerran joutunut istumaan hetken vankilassakin. Vapaus on tullut esimerkiksi, kun hän on allekirjoittanut paperin, jossa lupaa, ettei palvo saatanaa.

Lisäksi hänet pysäytetään usein liikenteessä, kun poliisit eivät pidä pitkästä tukasta ja parrasta.

Marika Kataja-Lian / Yle

– Tämä jatkuva häirintä on ihan naurettavaa. Metallin harrastajat ovat kuitenkin vähiten huumeita käyttävä ryhmä Libanonissa, vaikka siitä syytetäänkin aina.

– Sitä paitsi metallipiireissä ihmiset kunnioittavat toisiaan, ulkonäöstään huolimatta. Metallifanit ovat vähiten homofobisia arabimaissa, vähiten rasistisia, emmekä koskaan kysy sitä, mihin uskontokuntaan toinen kuuluu, Deaibess sanoo.

Deaibess haluaa lisäksi muistuttaa, että kristittyjen ja muslimien yhteisasuttamassa Libanonissa on vielä erittäin vapaata moniin Lähi-idän maihin verrattuna.

Syyrialaiset pitävät metallin hengissä

Toisaalta Lähi-idän mullistukset vaikuttavat myös toisella tavalla. Osa muutoksista on ollut yllättäen myös positiivisia.

– Libanonissa on nyt todella paljon syyrialaisia metallimuusikkoja ja -faneja, jotka ovat paenneet sotaa Syyriassa. He pitävät metallikulttuuria hengissä Libanonissa. Syyriassa oli kukoistava metalliskene ennen sotaa, Deaibess sanoo.

– Monet syyrialaiset metallifanit ovat tietysti paenneet Eurooppaan tai Dubaihin, hän jatkaa.

– Tai ovat kuolleet, huomauttaa basisti Pierre Le Port.

Libanonilaisistakin metallifaneista monet ovat muuttaneet vapaampiin länsimaihin. Blaakyumkin joutui viime vuonna vaihtamaan rumpaliaan, kun aiempi lähti Kanadaan.

Bändin kiertuebasisti Pierre Le Port on ranskalainen mutta asuu Libanonissa. Marika Kataja-Lian / Yle

Saudi-Arabiassa loistavia metallimuusikoita

Blaakyumin rumpali Hassan Khader on kotoisin Saudi-Arabiasta. Sielläkin soitetaan metallimusiikkia, vaikka se on harrastajilleen todella vaarallista.

– En voi kertoa ihan tarkkoja tietoja, koska se voisi tuoda vaikeuksia viranomaisten puolelta. Mutta Saudi-Arabiassa on kourallinen erittäin hyviä metallibändejä. He toimivat täysin maan alla, eikä heillä ole mitään odotuksia julkisuudesta tai muusta, he vain tekevät omia juttujaan, sanoo Hassan Kheder.

Metallia soitetaan kirjaimellisesti maan alla, niin ettei kukaan ulkopuolinen kuule tai ainakaan ettei tieto kantautuisi viranomaisten korviin.

– Toisaalta, koska muusikot vain pysyvät kotonaan, he harjoittelevat koko ajan. He ovat todella loistavia soittajia sen vuoksi, Kheder sanoo.

Deaibess on ollut yhteydessä saudibändeihin. Hänen mukaansa on kiinnostavaa, että mitä enemmän musiikkia yritetään sensuroida, sitä rajumpia bändien musiikki on. Saudimetallibändit ovat hyvin raskasta ja agressiivista laatua. Yhteyksiä on kuitenkin vaikea luoda.

– Musiikki on laitonta Saudi-Arabiassa. Ei vain metallimusiikki vaan kaikki. Myös musiikin opetus on kiellettyä, joten kaikki tulee sen vuoksi internetin avulla, Deaibess kuvailee.

Kaikki voivat näyttää miltä haluavat ja tehdä mitä haluavat! Olisipa tällainen vapaus. Blaakyumin rumpali Hassan Khader

Soittimia on Saudi-Arabiassa vaikea saada, Khederkin soitti vain sähkörummuilla ennen kuin hän muutti Beirutiin. Levyjäkin on vaikea löytää.

– Löysin kerran Metallican Master of Puppets -albumin. Siinähän on kannessa ristejä ja hautausmaa. Kansi oli kokonaan sensuroitu mustaksi, Kheder nauraa.

Ensikertalainen ihastelee vapautta

Kheder sanoo olevansa ensimmäistä kertaa koskaan Euroopassa. Helsinki on melko ääripää Saudi-Arabian oloihin.

– Täällä on ihan uskomatonta! Kaikki voivat näyttää miltä haluavat ja tehdä mitä haluavat! Olisipa tällainen vapaus.

Niin, se vapaus.

– Suomalaiset, arvostakaa vapauksianne! Te ette tiedä, mitä teillä on, Bassem Deaibess lopettaa bändin keikan Tuskassa.