Za H-Alter ovom prilikom govore Stipe Ćurković, Hrvoje Jurić, Mate Kapović i Boris Postnikov. Euroskeptici su zadrti desničari ispunjeni iracionalnim strahovima o dolasku neke nove Jugoslavije u kojoj će hrvatski jezik, identitet, povijest i sveto tlo biti prepušteni na milost i nemilost velikim igračima EU. Otprilike tako izgleda sažeta medijska slika protivnika Europske unije. Gotovo potpuni konsenzus o ulasku u nadnacionalnu tvorevinu tako remete neki suludi desničari koji pojma nemaju, a da druge glasove gotovo i da ne čujemo. Dijelom jer ne postoje, a dijelom jer to nije u interesu vladajuće nam političke elite i s njima slizane mainstream medijske mašinerije. Boris Postnikov: Osnovni nedostatak Europske unije njezin je demokratski deficit: egzekucija moći nizom je institucionalnih stepenica odmaknuta visoko iznad praga utjecaja građanki i građana Unije, a predstavnički su mehanizmi pretvoreni u lošu karikaturu demokratskog legitimiteta Ni javne ličnosti, s izuzetkom uvijek antiprotivnih Igora Mandića i Vedrane Rudan, ne narušavaju ovaj općeprihvaćeni stav o potrebi ulaska u EU. Kao što ni iz redova društvenih i humanističkih znanosti baš i nema neke suvisle kritike, osim ako se kao takva ne shvati publikacija Instituta za međunarodne odnose simptomatičnog naziva Hrvatska i Europska unija: Prednosti i izazovi članstva. Racionalna promišljanja o EU kao prvenstveno ekonomskom savezu, kojeg karakterizira demokratski deficitarni politički sustav, dolaze uglavnom iz redova aktivističkih grupa poput MASA-a, Radničke akcije ili Crvene akcije koje prostor u medijima dobivaju tek kao atraktivni privjesak prilikom nekih većih prosvjeda na kojima sudjeluju. O problemima i nedaćama koje dolazi u paketu sa članstvom u EU suvislo se pisalo tek u dva broja kulturnog časopisa Zarez. Te i druge tekstove danas možemo čitati na web stranici aktivističke grupe Demokratska inicijativa protiv EU. Ukratko, glavne kritike upućene EU na razini promišljanja njenog ekonomskog i političkog ustroja idu u pravcu demokratskog deficita i neoliberalnog koncepta. "Osnovni nedostatak Europske unije njezin je demokratski deficit: egzekucija moći nizom je institucionalnih stepenica odmaknuta visoko iznad praga utjecaja građanki i građana Unije, a predstavnički su mehanizmi pretvoreni u lošu karikaturu demokratskog legitimiteta. Već je i letimičan pogled na ustroj i procedure rada Europske komisije - tijela u kojem je de facto koncentrirana najveća moć političkog odlučivanja - dovoljan za potvrdu ove teze. Hiperbirokratizirano, netransparentno i fundamentalno neodgovorno djelovanje političkih institucija Unije pritom ima funkciju pogodovanja interesima krupnog kapitala na račun ogromne većine tržišno eksploatiranih građanki i građana, o čemu bi puno toga mogli reći milijuni ljudi koji su tijekom prošle godine prosvjedovali i štrajkali u Ateni, Rimu, Madridu, Lisabonu, Londonu", smatra Boris Postnikov, novinar i urednik Zareza. Na nemogućnost sudjelovanja građana u donošenju odluka i nadzoru političkih elita ukazuje i Mate Kapović sa zagrebačkog Filozofskog fakulteta: "EU karakterizira stalno povećavanje demokratskog deficita, što se jasno očituje u neprestanom jačanju ovlasti tehnokratskih EU struktura koje se ne bira izravno i na koje se ne može praktički nikako utjecati (osim ako ne pripadate lobiju krupnog kapitala ili banaka). To se najviše odnosi na povećanje ovlasti Europske komisije (čije članove postavljaju po svom slobodnom nahođenju nacionalne vlade, ali na koje se nakon toga ne može više nikako utjecati ni smijeniti, niti one moraju provoditi volju vlada koje su ih postavile ili glasača dotične zemlje), ali i na djelovanje "nezavisne" Europske središnje banke, koja je nezavisna što se tiče demokratskog utjecaja glasača na nju, ali ne i što se tiče utjecaja kapitala.

Osim demokratskog deficita, Kapović upozorava na činjenicu kako je "EU prije svega - kao što se najjasnije vidi po ulozi EU struktura u trenutnoj ekonomskoj krizi preko kojih se provodi izravan napad na socijalna i radnička prava širom Europe - neoliberalna tvorevina koja funkcionira isključivo u interesu kapitala (ponajprije zapadnoeuropskog) a protiv interesa 99 posto Europljana". No, uz strukturne nedostatke i ideologija koje se kriju iza EU, antikapitalistički kritičari EU demistificiraju i uvriježene stavove oko konkretnih problema kao što su, primjerice, milijuni koji će nam se priliti iz fondova ili pitanje navodne neodrživosti naše brodogradnje. Mate Kapović: Ukinut će se sve carinske zaštite te ćemo se na slobodnom tržištu izložiti privredno jačim zapadnim zemljama i korporacijama. Samo naivci mogu misliti da ćemo mi tu moći biti konkurentni i da ćemo od toga izvući ikakvu korist "Ukinut će se sve carinske zaštite te ćemo se na slobodnom tržištu izložiti privredno jačim zapadnim zemljama i korporacijama. Samo naivci mogu misliti da ćemo mi tu moći biti konkurentni i da ćemo od toga izvući ikakvu korist. Na slobodnom tržištu vlada samo jedno pravilo - tko jači, taj kvači. Osim toga, posve je jasno da se nijedna zemlja u povijesti nije razvila bez protekcionizma. Sve razvijene zemlje koje sada zastupaju princip slobodnog tržišta su to počele činiti tek nakon što su se same razvile i kad je to njima počelo odgovarati. Naravno, i danas se to radi samo onda kada im to odgovara. Na primjer, SAD ni dan-danas ne želi liberalizirati trgovinu tekstilom jer bi ih Kina tu progutala, a EU ne želi ukinuti svoje subvencije za poljoprivredu. Osim toga, ulaskom u EU će automatski doći do rasta cijene hrane i lijekova (zbog nužnosti ukidanje nulte stope PDV-a na njih), za 2013. je vlada priznala da ćemo se morati zadužiti da bismo platiti članarinu za EU, morat ćemo uništiti brodogradilišta, naša poljoprivreda će zbog potpuno otvorenih granica još više stradati (kao što se već događa u Mađarskoj) itd.", kaže Kapovć. Svi ovi uglavnom nevidljivi nedostaci, koji će nas zateći kad dođemo u EU, najviše će pogoditi, prema mišljenju Hrvoja Jurića, docenta sa zagrebačkog Filozofskog fakulteta, one koji su i sad najugroženiji. "Ulazak Hrvatske u EU negativno bi se odrazio na one kategorije stanovništva koje su već i sad kod nas ugrožene, jer se Hrvatska već godinama uspješno prilagođava politici EU. Pritom prvenstveno mislim na radnike i seljake. Agronomske, agro-ekonomske, biopolitičke i bioetičke analize, dakle analize vezane uz poljoprivredu, hranu, GMO, pesticide, zdravstvo, kazuju da bi se stanje po svim tim stavkama pogoršalo pod pritiskom EU-institucija, a ionako nije dobro. Također, rapidno kresanje radničkih prava pod vidom kapitala i profita europska je stvarnost", kaže Jurić. Na teret koji će i ovog puta podnijeti radnici, ukazuje i aktivist Stipe Ćurković: "S gledišta ljevice, dugoročno je još i daleko važnije da nacionalne države i dalje ostaju okvir i instanca unutar koje se rješavaju pitanja radničkih i socijalnih prava. Tu postoji vrlo specifična 'podjela rada' unutar EU. Na razini Unije se donose odluke o odnosu duga i BDP-a, fiskalne restrikcije i cijeli niz propisa koji trebaju osigurati slobodno natjecanje kapitala unutar jedinstvenog tržišta, a vladama nacionalnih država je ostavljena 'sloboda' da onda unutar tog zadanog okvira i pod konkurentskim pritiskom potrebe za privlačenje kapitala određuju stupanj socijalnih i radničkih prava. U tako postavljenom okviru jasno je da takva politika prije ili poslije mora ići u smjeru smanjenja izdvajanja i snižavanja nadnica. Mjere štednje i u prosincu 2011.

Ipak, neki lijevi kritičari smatraju da se radnička pitanja trebaju rješavati unutar EU. Nikola Visković upozorava da se ljevica zalaže za federalizaciju unutar što šireg saveza" dok Vjeran Katunarić smatra da bi se "trebalo udružiti s ljevicom u EU-u i zajednički (jače) vršiti pritisak na podivljali kapital, odnosno države da stave banke pod svoju kontrolu. Hrvoje Jurić: Analize vezane uz poljoprivredu, hranu, GMO, pesticide, zdravstvo, kazuju da bi se stanje po svim tim stavkama pogoršalo pod pritiskom EU-institucija, a ionako nije dobro. Također, rapidno kresanje radničkih prava pod vidom kapitala i profita europska je stvarnost "Ljevica nije samo set apstraktnih principa. Ako želi biti politički relevantna, mora polaziti od adekvatne analize ekonomske, političke i socijalne situacije u koju želi intervenirati. U kontekstu EU to znači da pozivanje na apstraktni internacionalizam ne znači puno ako mu ne prethodi adekvatna analitička i strategijska procjena perspektivi djelovanja. A takva analiza otkriva da nadnacionalni karakter EU ne stoji ni u kakvom logičkom kontinuitetu s internacionalizmom kakav bi ljevica mogla ili trebala zagovarati. Ova kriza je prije svega otkrila vrlo jasnu podjelu unutar same EU između zemalja centra i EU periferije, s vrlo dramatičnom razlikom u utjecaju na politiku Unije. Posebno je Njemačka jasno demonstrirala da se ne libi po potrebi zaobići sve formalne strukture odlučivanja i u direktnim zatvorenim pregovorima s Francuzima dogovoriti daljnji smjer djelovanja. Čak i dosad 'svemoćna' Europska komisija i političari toliko velikih zemalja poput Velike Britanije su pritom gurnuti u drugi red gledališta. Dakle, već na toj razini postaje jasno da je 'nadnacionalni' karakter EU-a vrlo uvjetna i krhka priča. To je ozbiljna lekcija posebno za manje zemlje" , kaže aktivist Stipe Ćurković. Internacionalni karakter radničke borbe kao argument za ulazak u EU odbacuje i Kapović: "Besmisleno je smatrati da ćemo se samo zato što smo ušli u jednu neoliberalnu strukturu moći lakše povezati s drugim progresivnim pokretima u Europi. Tko nas to točno sada sprečava da to učinimo? Što nam točno sada brani suradnju? Naravno da je ljevica po definiciji internacionalna, ali ne vidim kako bi ulazak u jednu eksplicitno i otvoreno neoliberalnu i prokapitalističku tvorevinu trebao ojačati lijevokritičke pozicije u Hrvatskoj. Bojim se da u takvo što mogu povjerovati samo kvaziradikalni liberali koji se financiraju iz EU fondova pa si ne mogu priuštiti gristi ruku koja ih hrani, ili oni koji padaju na naivne priče o velikoj europskoj civilizaciji, kulturi i sličnim opskurantističkim besmislicama. Da malo pretjeram i dovedem stvari do apsurda, analogija iz Drugog svjetskog rata bi bila da dopustimo da nas Nijemci pokore bez obrane jer ćemo tako 'lakše surađivati' s pokretom otpora u Francuskoj i njemačkim progresivnim snagama te ćemo 'raditi na promjeni' nacističke Njemačke iznutra. Osim toga, na kraju krajeva, ako se i dogodi čudo da EU krene u nekom progresivnom smjeru (pa makar i samo socijaldemokratskom - u onom klasičnom smislu) - tko nam smeta da tada u nju uđemo? Zašto bismo sada ulazili u neoliberalnu/kapitalističku EU?". A ono pitanje koje se najčešće postavlja euroskepticima i lijeve i desne orijentacije jest alternativa Evropskoj uniji. "Alternativa neulasku u Europsku uniju vrlo je jasna: raspisivanje novog referenduma, kao što su nam u više navrata objasnili naši demokratski izabrani politički predstavnici", kaže Postnikov. Hrvoje Jurić: Da ima političara s idejama i vizijama, Hrvatska bi upravo iz ne-EU pozicije mogla kreirati drugačiju politiku, i to ne samo u svojim granicama, nego i na području jugoistočne Europe, pa i šire

No, kako hrvatski građani ni dosad baš nisu trčali u okupacije onih 'Markovih trgova', na kojima je okupljanje bilo dopušteno, to nas ponovo vraća na problem s početka teksta, o nedovoljnoj angažiranosti intelektualaca pa onda i svih drugih slojeva po pitanju problema koji očekuju hrvatsko društvo ulaskom u EU. "Istina je, naši intelektualci i 'intelektualci' uglavnom šute po ovom pitanju, ne shvaćajući ili ne želeći priznati da žive u dobu velikih i sudbinskih promjena, kad je angažman intelektualaca od posebne važnosti", nastavlja Jurić. "Jednog dana bi se njihova šutnja mogla tumačiti jednako kao i šutnja onih intelektualaca koje danas osuđujemo zbog slabog ili nikakvog angažmana za vrijeme uspona nacizma i drugih totalitarizama, svjetskih ratova itd. Glavni razlog za to je, kao što sam to već rekao, nekritičko pristajanje na neoliberalističko-kapitalistički konsenzus, a konsenzus oko "neminovnosti EU" je dijelom toga. Dakle, u boljem slučaju se radi o lijenosti, tromosti i komociji intelektualaca, a u gorem slučaju o strahu od javnih kritičkih istupa koji se ne bi svidjeli vlastima. Svi znanstvenici, profesori, umjetnici i drugi koji se smatraju intelektualcima u krajnjoj konzekvenci profesionalno ovise o državnim dotacijama. Jedan dio 'intelektualne elite' zagovara ulazak u EU na temelju nekakvih argumenata, ali i kod njih se radi, da tako kažem, o negativno-utopijskoj sljepoći spram stvarnosti, odnosno o idealiziranju i glorificiranju imaginiranog objekta. U svakom slučaju, meni se čini da je naša 'inteligencija' u poziciji mačke koja je nasred druma zaslijepljena farovima automobila. Volio bih kad bih mogao reći da je u zemljama Europske unije skroz drugačije, ali baš i nije. Još uvijek vrijedi ono što je Krleža rekao 1935. godine: 'Od sviju evropskih pojava najžalosnija je danas evropska pamet'".