Uusi alkoholilaki astuu vuodenvaihteessa voimaan ja siitä alkaen kaikki alkoholin ulkomainonta on kiellettyä: mainostaulut, rekkojen kyljet, jopa panimojen nimikkohevoset tai niiden omilla pihoilla olevat oluttölkin muotoiset maamerkit. Lisäksi kielletään kaikki kilpailut, arvonnat ja pelit, jotka liittyvät alkoholibrändeihin.

Menneisyyteen takertuvien puritaanien voitto on täydellinen ja Suomen talous saa kärsiä seuraukset. Kun kotimaisilla markkinoilla toimivien alkoholimerkkien mainontaa rajoitetaan merkittävästi, saavat suuret kansainväliset alkoholibrändit suhteellista kilpailuetua, ne kun ovat turvassa Suomen hallitukselta mutta näkyvät meilläkin kansainvälisessä mediassa.

Jälleen lainsäädännöllä haitataan omaehtoisesti yksityissektorin toimintaa ja työpaikkoja katoaa samalla kun julkisen sektorin tarpeettomat valvontatehtävät vain paisuvat entisestään. Tämä on masentavaa, kun muutenkin olemme vastikään saaneet lukea virkamiehistä, jotka veronmaksajien rahoilla yrittävät estää yksityisiä ihmisiä kirjoittamasta omista viski-harrastuksistaan tai joiden tehtävänä on esimerkiksi pohtia alkoholietikettien vaikutusta seksuaaliseen menestykseen. Ja tästä työstä me siis maksamme heille!

Olen puolustanut aiemminkin vapaampaa alkoholipolitiikkaa, mm. ehdottamalla IV-oluiden myynnin sallimista ruokakaupoissa. Jälleen on toistettava, että Suomi ja suomalaiset eivät tarvitse enää lisää rajoituksia, kieltoja ja holhousta. Juuri niillä on saatu aikaan nykyisen alkoholikulttuurin omituisuudet. Suomi tarvitsee lisää yksilön vapautta ja vastuuta.

Ajattelutapa, josta uusi alkoholilainsäädäntö kumpuaa, kuuluu viime vuosisadalle, eikä suinkaan sen loppupäähän. 1900-luvun alussa erilaiset kieltolakia kannattavat liikkeet olivat länsimaissa nousussa, saaden monissa maissa aikaan merkittäviä rajoituksia kansalaisoikeuksiin (ja huomattavaa nousua järjestäytyneeseen rikollisuuteen). Nykyhallitus on osoittanut halua rajoittaa alkoholipolitiikkaa huomattavasti mainontaa laajemminkin, mutta onneksi hallituksen kyvyttömyys on noussut esteeksi.

Alkoholituotteet tulisi nähdä ikärajoitettuina elintarvikkeina, mutta koska niitä kohdellaan lainsäätäjän taholta paremminkin kuin käsiaseita tai räjähteitä, on suhteemme alkoholiin aikaa myöten muuttunut kummalliseksi. Alkoholijuomat ovat täysin luonteva osa suomalaista elämäntapaa, eikä asian piilottelu tai peittely johda kuin alkoholikulttuurin entistä suurempaan vinoutumiseen.

Nuorison suhteen mainoskielto lähinnä korostaa kielletyn hedelmän jännittävyyttä. Alaikäisille alkoholin myynti on joka tapauksessa jo kiellettyä, eli heidän suhteensa sääntelyn äärimmäinen muoto – kieltolaki – on yhä voimassa. Jos siis sääntelyllä voidaan heidän juomistaan estää tai vähentää, tämän luulisi riittävän. Ja edelleen, he tulevat jatkossakin näkemään alkoholimainontaa kansainvälisessä mediassa.

Myöskään ongelmakäyttäjillä ei uutta alkoholilakia voi puolustaa. On länsimaisen oikeuskäsityksen vastaista rajoittaa kaikkien ihmisten elämää käyttäen perusteena pientä ongelmakäyttäjien joukkoa. Alkoholistit eivät myöskään taatusti siksi ole alkoholisteja, että ovat nähneet alkoholimainoksen jossain. Tai jos joku luulee, että esimerkiksi Koffin hevosten näkeminen saattaa helsinkiläiset juoppohulluuden valtaan, niin kehottaisin huolestumaan ennemmin oman mielen tasapainosta kuin muiden.

En kiistä, etteikö suomalaisten suhde alkoholiin olisi eurooppalaisesta normista osittain poikkeava, mutta suhteemme alkoholiin tasapainottuu kyllä kun sen annetaan tasapainottua. Alkoholilainsäädännössä on ennen kaikkea kysyttävä, mihin suuntaan hallitus oikein haluaa Suomea viedä? On kyllä edelleen olemassa maita, jotka uskovat rajoitusten toimivan ja olevan lisäksi moraalisesti välttämättömiä. Tällainen on esimerkiksi uskonnollisten fundamentalistien hallitsema Iran, jossa vallankumouksen jälkeen määrättiin muslimikansalaisille täydellinen kieltolaki jopa raipaniskujen uhalla. Silti Iranissa on vakavia alkoholiongelmia.

Toinen vaihtoehto olisi viedä Suomen alkoholipolitiikkaa länsimaiseen suuntaan. Suomen nykyinen hallitus on oman suuntansa valinnut, mutta toivottavasti seuraava hallitus korjaa Suomen kurssia tässäkin asiassa.