Tekijä: Nightly Studios

Julkaisija: 2tainment

Testattu:PC Windowns 10, GeForce GTX 660, 8 GT muistia

Saatavilla: PC

Laitevaatimukset: Windows XP tai uudempi, 2,5 GHz prosessori, 2 Gt muistia, 512 Mt näytönohjain.

Pelaajia: 1

Muuta: Ladattava peli, hinta 9,99 euroa (Steam)

Pelin kotisivu: http://www.bunkerthegame.com

Arvostelija: Heikki Mustonen

Point and click –seikkailupelien äärellä häärii pelaajakunta, joka on totutettu hyvälle jo Larrysta lähtien. Jos mielii lähestyä tätä porukkaa lähestyä, on tuotava näytille vain parasta ja silloinkin joku saattaa kritisoida, ettei peli vaikuta tarpeeksi vanhalta. The Bunker ottaa haasteen pystypäin. Bunkkeria on valettu muutaman vuoden ajan, ja raaka-aineena on käytetty käyttäen raakaa harrastamisen voimaa, erityisesti pääsuunnittelijan Tony Sundellin taholta.

Suomalainen osaaminen on jälleen pistetty kyntämään marginaalipelien sarkaa, joka ajoittain on osoittautunut olevan meille luontevaa puuhaa, ainakin ajoittain.

Pelin sankari on se eniten persoonallisin heppu 13:ta identtisestä veljeksestä. Valitettavasti tuon tason persoonallisuus ei riitä riuhtaisemaan häntä irti hipsterimuodin lonkeroista, vaan hän on kuin ilmetty jäbäleissön. Ellei tekijä olisi väkevästi vakuutellut, että hahmo oli piirretty ennen kuin jäbäleissön oli telkkarissa, olisi plagioinnin leimakirves heilahtanut heti. Pipo, lasit, tennarit ja pieni sielukas tupsu naamakarvoitusta eivät kuitenkaan ärsytä tällä kertaa yhtä paljon kuin tavallisesti.

Naksuseikkailujen pyhän tasapainon säilyttäminen huumorin ja pulmien kesken on tarkkaa puuhaa. Pulmien pitää olla oivaltavia ja samalla hauskoja. Huumorin pitää olla myös oivaltavaa ja parhaimmillaan se pistää pelaajan miettimään, että saako tälle nauraa.

The Bunkerin huumorissa on lähdetty liikkeelle tavallista ronskimmalla otteella, kuin tavallisesti. Kun sijoittajia ei ole tarvinnut miellyttää, on seulasta päässyt läpi paloherkkäkin materiaalikin päässyt seulasta läpi. Esimerkiksi herkimmän rasismiviisarin väräyttely ja kakkahuumori eivät kaikille sovi, mutta South Parkin ystävät ovat kuin kotonaan. Allekirjoittanut nauraa hohotti pelin aikana useampaan otteeseen kuin Disneyn joulupukki. Oivaltava ja uskaltava huumori on aarre, jonka löytämiseen The Bunker on oiva työkalu.

Punatähti laadun takaa

Grafiikkaa on tehty kahdella tyylillä. Välivideoissa pikselöidään ihan kunnolla ja ne tempaavat katsojan 90-luvun tunnelmiin. Tyylipuhdas väripaletti ja pienet yksityiskohdat tekevät vaikutelmasta autenttisen, kuin levykkeeltä ladattuna. Siksi onkin hiukan harmillista, kun itse pelin ajaksi otetaankin käyttöön enemmänkin flash-peleistä tuttu animaatiotyylinen ilmaisu. Mitään varsinaista vikaa tyylissä ei ole, mutta varmasti moni pelaaja varmasti ihmettelee, että miksi välinäytösten laadukasta tyyliä ei ole käytetty välinäytösten laadukasta tyyliä kautta linjan. Musiikkien osalta on onnistuttu välttämään se kaikista pahin. Vaikka pienissä jumikohdissa biisit saattavat soida hyvän tovin, ne eivät ylitä ärsytyskynnystä.

Vaikka bunkkerin sokkeloista selviääkin yhdessä illassa, ei sitä voi sisällön puutteesta parjata. Pelaajaa viedään kuin mummoa bingossa tapahtumasta toisen, eikä kertaakaan tunnu siltä, että jokin pulma tai kohtaus olisi vain aputilkettä sisällön lisäämiseksi. Bunkkeri jaksaa yllättää kääntämällä sen kolmannen posken juuri silloin, kun parjaat sitä ennalta arvattavaksi. Yksi hauskimmista kohtauksista oli päästä pelaamaan vanhaa konsolipeliä, jonka klisepommitukselta ei säästy yhdetkään nauruhermot.

Naksuseikkailujen korkean riman bunkkeri ylittää, vaikka rima hiukan väräjääkin. Vaikka grafiikka jättää toivomisen varaa, on paketti hyvin kasassa. Jos lajityyppi kiinnostaa ja on bunkkeria helppo suositella. Jos pelin aikana ei kertaakaan naura ääneen, voi syytä hakea enemmän peilistä kuin pelistä.

Lisää aiheesta

Bounty Train -ennakko (PC)

Fallout 4 (PC, PS4, Xbox One)

Stasis (Mac, PC)

Tales from the Borderlands (PC, PS3, PS4, Xbox 360, Xbox One)

The Park (PC)

The Witcher 3: Hearts of Stone (PC, PS4, Xbox One)