Suomi asutettiin etelästä noin 11 000 vuotta sitten, kun ilmasto muuttui. Ihmisten oli pakko joko muuttaa elintapojaan tai lähteä etsimään tutumpaa ilmastoa pohjoisemmasta. Konservatiiviset ja tapoihinsa jämähtäneet päättivät lähteä ja he kansoittivat myöhemmin koko Suomen.

Yksi nykyisen Suomen vanhimmista asutusalueista on Kuurmanpohja Etelä-Karjalassa. Kuurmanpohjassa tänä vuonna suoritettavat arkeologisten tutkimusten tavoitteena on selvittää milloin ja millä tavalla paikallinen väestö syntyi.

Arkeologit uskovat, että siellä mistä esi-isämme lähtivät vaeltamaan kohti pohjoista tapahtui jotain, jonka takia heidän on pitänyt muuttaa muualle. Syynä on todennäköisesti ainakin ilmastonmuutos, sillä ilmaston lämpenemisen myötä olemassa oleva kasvisto muuttui ja metsävyöhyke levisi pohjoisemmaksi. Etelässä asuvien ihmisten piti aloittaa maanviljely sekä karjanhoito selviytyäkseen.

Klaudia Käkelä / Yle

Uudistusmielisille elintapojen muutos oli helppo, mutta osa esi-isistä koki tilanteen ahdistavana. Ensimmäiset suomalaiset olivat arkeologi Tapani Rostedtin mukaan konservatiiveja, sillä he eivät halunneet sopeutua uuteen elämäntapaan.

– Konservatiivit eivät halunneet muuttua ja he lähtivät pohjoiseen elääkseen samalla vanhalla tavalla, Rostedt lisää.

Ensimmäiset ihmiset ovat saapuneet nykyisen Suomen alueelle Etelä-Karjalaan Kuurmanpohjan kautta etelästä. Konkreettinen lähtöpaikka on kohdistettu arkeologisen aineiston perusteella Baltiasta Keski-Venäjälle ulottuvan metsävyöhykkeen eteläpuolelle.

Suomeen on tultu myös pohjoisesta, mutta Kuurmanpohja on erityisen merkittävä, sillä se paljastaa arkeologeille asioita myös Baltian ja Venäjän esihistoriasta.

10 000 vuotta sitten alkoi tapahtua kummia

Kuurmanpohjan kaivauspaikka Etelä-Karjalassa on aivan Suomen ja Venäjän rajan tuntumassa. Yksi maamme vanhimmista kivikautisista asuinpaikoista sijaitsee Muilamäellä. Nyt arkeologit ovat kaivaneet alueelle noin 60 sentin syvyyteen vaatimattoman näköisen neliskanttisen kuopan, joka kertoo asiantuntijoille tarinoita jopa yli 10 000 vuoden takaa.

Klaudia Käkelä / Yle

Aivar Kriiska on Tarton yliopiston laboratiivisen arkeologian professori. Hän seuraa Etelä-Karjalan kaivauksia äärimmäisen kiinnostuneena. Alue on ajoitettu radiohiilimenetelmällä 8 400 ennen ajanlaskun alkua ja se on samalla avain myös Baltian ja koko Itäisen Eupoopan metsävyöhykkeen asutuksen tutkimiseen.

– Verrattuna Kuurmanpohjan alueen vanhimmasta asuinapaikasta Saarenojasta saamiimme tietoihin, tällä paikalla oli tapahtunut sukupolvien välillä suuria muutoksia. Nämä ihmiset eivät enää jostain syystä pitäneetkään yhteyttä vanhoihin sukulaisiin, jotka jäivät etelään, Kriiska kertoo.

Siteet etelän sukulaisiin katkesivat

Suhteiden etääntymisestä kertovat piikivi ja kvartsi. Piikiveä ei esiinny Suomen luonnossa, mutta se oli tuohon aikaan olennainen ja tarpeellinen materiaali. Piikivestä työstettiin teräviä työkaluja, kuten veitsiä ja keihäiden kärkiä.

Ensimmäiset asukkaat toivat piikiveä mukanaan. Sitä toimitettiin uuteen asuinpaikkaan suurella vaivalla muutaman sukupolven ajan vielä muuton jälkeenkin. Tästä syystä ihmiset tarvitsivat siis sukulaisuussuhteita sinne, missä piikiveä oli riittävästi tarjolla.

Ensimmäiset suomalaiset kuitenkin löysivät uuden raaka-aineen, kvartsin. Se ei ollut aivan yhtä käytännöllinen kuin piikivi, mutta se ajoi asian. Matkat etelään ja etelästä pohjoiseen piikiven vuoksi loppuivat.

Ihmiset siis jumahtivat Etelä-Karjalassa niille sijoilleen eikä matkustaminen enää kiinnostanut.

– Muilamäen asukkaat ovat olleet paikallisia ihmisiä. Kontakteja muihin alueisiin oli, mutta niitä oli aika vähän, Kriiska selittää.