Miksi Yleisradio halveksii koulutusta?

Pekka Mervola

Yliopistolla kuohuu. Nuoret journalistiikan opiskelijat niin Jyväskylän kuin Tampereen yliopistossa miettivät, onko heidän halullaan kouluttautua arvoa. Mielen mylläkän aiheutti Yle.

”Mä oon käynyt varmaan Helsingin yliopistolla pelkästään vessassa kerran”, Ylen toimittaja kehuu koulutuspohjaansa Yleisradion rekrytointivideolla.

Yle hakee videolla uutis- ja ajankohtaistoimintaan kesätoimittajia. Videon otsikkona on: ”Pitävätkö nämä 5 väitettä Ylen Uutisista paikkansa. Yleläiset vastaavat.”

Videolla kumotaan uskomusta, että Ylen toimittajaksi pääsisivät vain journalistiikan opiskelijat tai ylipäätään yliopisto-opiskelijat.

”Päivääkään en ole viestintää, journalistiikkaa tai muutakaan tällaista oppiainetta lukenut”, toimittaja todistaa ja viittoo käsillään poissulkevasti.

Ylen uutisten päätoimittaja Riikka Räisänen jatkaa: ”Niin oot ollut kaupan kassalla töissä vuosikausia ja hankkinut ittelles hyvän yleissivistyksen.”

Ylen rektytointivideo on tyylilajiltaan hauskutteleva mutta silti sitä ei voi ohittaa vain vitsinä ja hauskanpitona. Kyse on viestistä, jonka Yleisradio haluaa välittää nuorille. Videosta huokuu koulutuksen kyseenalaistaminen ja halveksinta.

Videolla halutaan luoda kuvaa rennosta työpaikasta, jossa ihmisillä on vapautta ja tilaa luovuudelle eikä työ paina päälle. Suuri viesti tuntuu olevan, että nyt halutaan ”hyviä tyyppejä”.

”Hyvät tyypit” ovat olleet menneisyydessäkin Ylen palkkauspolitiikan linja. Yleisradio rekrytoi 1950–1980-luvuilla vain todella hyviä tyyppejä. Heitä olivat oikean puolueen jäsenkirjan omaavat ihmiset. Työtaidoilla tai koulutuksella ei ollut niin väliä, kun puolueet valvoivat reviirejään yhtiössä. Tiedonvälitys koettiin poliittisesti tärkeäksi asiaksi hallita. Oikea näkökulma oli oleellisempaa kuin oikea tieto.

Yleisradion toimitukset olivat pilailun kohteena, sillä likikään kaikki toimittajat eivät tainneet tehdä edes kuukausittain juttuja. Yle oli suuri virasto, jossa oli väkeä jopa vahtimaan toisiaan.

Myös Ylen johto valittiin tiukan poliittisesti. Tämä on muuttunut.

Ylen toimitusjohtajaksi valittiin keväällä 2018 Merja Ylä-Anttila. Hänet tunnetaan ”hyvänä tyyppinä” ja Suomen parhaiten verkottuneena ihmisenä. Hän on poliitikkojen läheinen ystävä ja talouselämän huippujohtajien likeinen tuttava. Hän on taustatilaisuuksissa sosiaalinen, hymyilevä ja myötäilevä.

Ylä-Anttila on koulutukseltaan ylioppilas Hämeenlinnan Kaurialan lukiosta vuodelta 1979 ja valtio-opin opinnot aloittanut valt.yo.

Ylen uutisten vastaava päätoimittaja Jouko Jokinen on Jyväskylän yliopiston kasvatti, mutta maisteriksi asti hän ei saanut lukujaan vietyä. Jokinen on hum. kandi. Jo aiemmin mainittu Räisänen on yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta.

Reipas, jopa roisi tyyli näyttää olevan rekrytoinnissa Ylen linja.

Ylen nuorisomedioiden päällikkö Antti Hirvonen haki tiistaina Facebookissa julkaistulla tekstillä videontekijöitä Ylelle (kirjoitusasu on alla virheineen alkuperäinen):

”Emme etsi poppooseemme mitään turhia kikkailija. kunhan vain osaat takoa kontenttia ihan kyrpänä. journalistinen tyylimme on raikasta ja uudistavaa uutissisältöä tyyliin immortal. omaa sisältöä on tukkukaupalla...perkeleen synkkää. tule tiimiimme jos sinua kiinnostaa undergroundisuus ja kontentin kreaaminen.”

Hirvosen työpaikkailmoituksen tyylilaji oli noukittu räväköistä bändi-ilmoituksista. Ylen Kioskin sisällön tyyliksi päällikkö Hirvonen määritteli ”vitun kiinnostavaa journalismia”.

Rekryvideot ja työpaikkailmoitukset pakottavat miettimään, mitä arvoja Yle edistää. Vetääkö Yle koulutuksen vessasta alas? Jos ennen yliopistokoulutuksen saaneet osaavat ihmiset jäivät valitsematta Yleisradioon sen takia, että sinne piti olla puolueen jäsenkirja, niin nyt koulutettuja tai kouluttautuvia syrjitään muilla arvoilla.

Jyväskylän yliopiston journalistiikan koulutuksesta maan suurin media Yle ottaa ensi kesäksi ilmeisesti vain kaksi toimittajaopiskelijaa kesätöihin. Helsingin Sanomiin ja Ilta-Sanomiin palkataan yhteensä 15 Jyväskylän journalistiikan opiskelijaa ja Keskisuomalaiseen toistakymmentä.

Meuhkaaminen ja väärä tieto leviävät somessa. Jotenkin toivoisi, että uutistoimituksissa olisi osaamista ja arvostelukykyä. Koulutus voi sitä lisätä toimittajiinkin. Laatumediasta ei soisi tulevan somea eikä tiedonvälityksestä vessassakäyntiä.

Maksamme veroina Ylen toiminnasta 500 miljoonaa vuodessa. Ylen palkkauslinjausten jälkeen tulee mieleen, olisiko siitä sittenkin 200 miljoonaa paremmassa käytössä vanhusten hoidossa.

”Suomen parhaat fasiliteetit tehdä ihan mitä vaan,” toimittaja tiivistää Ylen rekryvideon lopulla viestinsä. On se hienoa, että Yle mahdollistaa aivan kaikenlaista.

Kirjoittaja on päätoimittaja.