Dragsfjärdin ulkosaaristossa, Långörenin saaren kesäasukkaat kuulivat syvältä silokalliosta paukahtelua noin 2­–5 sekunnin välein. Erittäin voimakkaiden paukahdusten yhteydessä kuului ritinää.

– Kallio repesi silmiemme edessä. Kallioon muodostui sillä hetkellä noin neljän metrin pituinen pikkuinen repeämä, jonka reunasta irtosi pieniä kallionpalasia. Repeäminen jatkui ja kalliosta nousi pieni siivu, helma, noin kahden sentin korkeudelle. Paukahtelu, jyrähtely ja ritinä loppuivat pikkuhiljaa. Seisoimme paikalla arviolta noin 15 minuuttia, jonka jälkeen ajattelimme halkeilun loppuneen, Aleksei Sarpaneva kuvaili Geologian tutkimuslaitoksen (GTK) tutkimusjohtaja Pekka Nurmelle.

Erikoinen luonnonilmiö tapahtui heinäkuun 27. päivä noin kello 15 alkaen.

Kun perheen poika Anton meni noin tuntia myöhemmin katsomaan kalliota, juuri sillä hetkellä kallio oli pamahtanut todella kovaa ja noin kämmenen kokoinen kivi oli lentänyt jopa metrin korkeudelle. Samalla silokallion paksumpi osa halkesi.

Kokonaisuudessaan tapahtuma kesti noin kaksi tuntia. Sarpanevat eivät havainneet paukahtelun ja ritinän yhteydessä tärinää.

GTK:n tutkijat tapahtumapaikalla

– Lähdimme ottamaan selvää tapahtuneesta. Kyse ei ollut syvälle ulottuvasta uudesta siirroksesta, kuten ensin arvelimme, eikä tapahtuman aikaan rekisteröity siirroksiin aina liittyvää seismistä aktiivisuutta Lounais-Suomessa. Kartoitimme noin kahden aarin alueelta kahdeksan uutta rakoa”, Nurmi kertoi GTK:n tiedotteessa.

– Näyttäisi vahvasti siltä, että ilmiö on pinnallinen rakoilu, niin sanottu exfoliaatio. Siihen ovat vaikuttaneet kallion voimakkaan jännitystilan muuttuminen pitkäaikaisen eroosion ja ehkä jääkauden jälkeisen maankohoamisen vaikutuksesta. Saaren kivet ovat alun perin syntyneet noin 15 kilometrin syvyydellä yli 1 800 miljoonaa vuotta sitten. Jääkauden jälkeen maa on noussut saaristomerellä 400 metriä ja kohoaa 4 millimetriä vuodessa. Tapahtuman on ehkä laukaissut kiven lämpölaajeneminen pitkän hellejakson seurauksena.

Nurmen mukaan myös viikkoja toistuneet voimakkaat lämpötilavaihtelut – saarta ympäröivä viileä merivesi ja auringon paahde – ovat voineet vaikuttaa asiaan, ja nämä ovat yhdessä johtaneet kiven äkilliseen murtumiseen.

– Vastaavaa äkillistä ja äänekästä kallion rakoilua ei ole aiemmin havainnoitu Suomessa emmekä ole vielä kirjallisuudestakaan vastaavaa tapausta löytäneet, vaikkakin exfoliaatio on sinänsä melko tavallista.

– Onhan se aivan ainutlaatuista, että kivetkin paukkuvat. En ole koskaan kuullut, että joku olisi omin silmin nähnyt jotain vastaavaa. Tarkoituksenamme on tehdä tapahtumasta myös tieteellinen dokumentaatio ja kartoittaa rakoilun yksityiskohtainen rakenne ja syvyysulottuvuus muun muassa maatutkalla, Nurmi sanoi.