Missä te muut konkurssin kokeneet olette, toivottavasti hengissä! Voin puhua vain omasta kokemuksestani, oman yrityksen konkurssin jälkeisestä elämästä.

Yrityksen (Oy) konkurssi on takana, se etenee omalla painollaan. Kiitos pesänhoitajan, kaikki on sujunut mielestäni hyvin.

Ongelmat alkoivat franchisingketjun myötä, kun haimme itse yrityksen konkurssiin. Olimme selvitelleet yritykseni tilannetta lakimiehen, kirjanpitäjän ja hallituksen kanssa yhdessä. Ketjustakin sanottiin, että kenties konkurssi on paras ratkaisu, tee sitten uusi yritys ja jatka taas.

Tämä on nyt yrityksemme tilanne: maksujärjestelyt eivät enää veny, velkaa ei enempää enää hankita, vaan yritystoiminta lopetetaan. Raskas, erittäin raskas, mutta myöskin erittäin viisas ja iso päätös.

Aikoinaan sopimusta solmittaessa olin liian hyväuskoinen ja kokematon ja niinhän sitä yrittäjä haluaa, että kyllä ne asiat sujuvat. Ja luottaa liikaa. Kyllä vaan, yhdessä tehdään ja kaikki mielipiteet otetaan vastaan, halutaanhan me ketjussakin, että olemme hyvin menestyviä, kukapa ei haluaisi.

Kunpa olisin osannut hakea verkostoja laajemmalti, että edes olisin näyttänyt allekirjoittamaani sopimusta lakimiehelle. Että olisin osannut heti alkuun hakea erilaisia apuja toiminnan aloittamisessa ja suunniteltaessa, sekä myöhemmin toimintaa ylläpitäessä.

Pesänhoitaja otti yritykseni haltuun eräänä pakkasaamuna. Oli ihminen, ystävällinen ja pahoitteli tilannetta, kyseli miksi tässä tilanteessa ollaan, mikä on vaikuttanut.

"Koen olevani ihan yksin näiden asioiden kanssa."

Minua ahdisti, olin menettänyt sen minkä vuoksi olin tehnyt niin paljon, minkä vuoksi koko perheeni oli tehnyt paljon. Tiesin tehneeni oikein.

Meni kuukausia, pääsin uuteen työhön, väsyin, pinnistelin ja yritin jaksaa. Sitä ajatellaan helposti, että nyt kaikki on hyvin, velat lopultakin järjestyksessä, konkurssi etenee tahollaan, koti ja perhe ympärillä.

Yritin käydä puhumassa kriisikeskuksessa, kun niin ahdisti, itketti. Mikä minulla oikein on? Ja huonosti voiminen heijastuu vääjäämättä perheeseen. Olisin niin kaivannut toista saman kokenutta.

Sain laskun ketjulta, minulle osoitettuna. Otin lakimiehen avuksi asiaa selvittämään. Välimiesselvittely on menossa ja maksuthan halutaan ennakkoon, että asioita voidaan viedä eteenpäin.

Olo on välillä kuin rikollisella. Luottotiedot eivät ole menneet, saan tehdä oman puhelinliittymäsopimuksen ja niin edelleen, mutta esimerkiksi pankkikortti pitää hakea pankista, kun on ”tuo tieto konkurssista”, ettei sitä voi kotiin lähettää kuten aikaisemmin. Miksi?

Koen olevani ihan yksin näiden asioiden kanssa. Mistä ihmeestä konkurssia läpikäyvä ihminen voi saada apua nopeasti, kun talous on hetkellisesti niin tiukalla, että saisi edes sitä kokemuksen tuomaa henkistä apua ja neuvontaa.

Kerran tuntui, että olisi niin helppo hävitä virran viemäksi jään alle, mutta elämänhaluni on kaikesta huolimatta niin iso, että sitä en halua tehdä läheisilleni, en halua antaa periksi. Hain apua psykologilta. Apua en omalta terveyskeskukselta saanut, olin niin hyväkuntoinen, että en päässyt ”jatkoon”.

Toivon, että jokainen yrittäjä tai yrittäjäksi aikova ottaisi asioista selvää päästäkseen toimintaan kunnolla ja ottaa rinnalleen päteviä yhteistyökumppaneita, muun muassa kirjanpitäjän, joka on sinun oikea kätesi. Haali ympärillesi verkostoja, niitä erittäin tärkeitä ihmisiä.

Miksi Suomessa on niin hankalaa olla konkurssin kokenut? Me emme ole Amerikassa, missä se on näkyvästi ”voittajan merkki”. Ei, me olemme Suomessa, missä asia on häpeä ja siitä ei puhuta eikä huudeta, eikä ole myöskään suotavaa tuoda sitä julki.

Olen konkurssin kokenut, enkä häpeä

Julkaisemme kirjoituksen

poikkeuksellisesti nimimerkillä.

Lue lisää lukijoiden mielipiteitä päivän Kalevasta!

Näin lähetät mielipidekirjoituksen Kalevaan.