Alexander Stubb (Eurooppa- ja ulkomaankauppaministeri, kok.) haluaa Helsinkiin oman Eiffel-tornin, ja sellaiseksi käy hänen mukaansa Guggenheimin museo. Vaikka haave on kaunis, on hänen vertauksensa lähinnä typerä. Pariisin Eiffel-torni on ainutlaatuinen. Sen kopioita on rakennettu ympäri maailmaa, mutta mikään niistä ei ole turistivetonaula. Kopioita on tehty myös Taj Mahalista ja Egyptin pyramideista, laihoin tuloksin. Muita apinoimalla ei voi saada aikaiseksi mitään omaperäistä. Omaperäisyys taas on kulttuurin edellytys herättää kiinnostusta.

Jan Vapaavuori (eduskuntaryhmän pj, kok.) näkee suomalaisen kulttuurin sinivalkoisena lenkkimakkarana, jonka on saatava piristysruiske Yhdysvalloista. Guggenheim on hänen mukaansa sadan vuoden investointi. Tämäkin haave on kaunis ja samalla tavalla vertaus typerä. Jos kulttuurimme suurhanke on ostaa kansainvälinen lisenssi ja osallistua sen kopioinnilla muiden bisnekseen, on sivistyksemme rappiolla. Tavoitteemme seuraavalle sadalle vuodelle ei voi olla se, että halveksimme omaa kulttuuriamme lenkkimakkarana ja ostamme ulkomailta sille korvaajan.

Sirpa Asko-Seljavaara (Helsingin kaupunginhallitus, kok.) uskoo, että Manhattanin Guggenheim on sellaisenaan monistettavissa Helsinkiin. On selvää, että tämäkin ajatus menee pieleen. Helsinkiin tulee New Yorkin Guggenheimin haarakonttori. Yksi monista. Kun sen päätehtävä on heijastaa esikuvaansa, siitä puuttuu autenttisuus ja aito kontakti suomalaiseen kulttuuriin. Jos hanke syntyisi itsenäisenä projektina, tässä ei tietysti olisi mitään ongelmaa. Mutta kun luovumme omasta taidemuseostamme ulkomaisen ketjun eduksi, pyydämme todellisuudessa sitä hyväksikäyttämään itseämme.

Jussi Pajusen (Helsingin kaupunginjohtaja, kok.) mukaan Guggenheimin museo vahvistaa suomalaista kulttuurielämää ja Helsinkiä pohjoismaisena kulttuuripääkaupunkina. Tämä ajatus on jo vähän uskottavampi, mutta se vaatisi täydennyksen. Kyse ei nimittäin ole sisällöistä vaan mielikuvista. Guggenheim saisi Helsingin näyttämään kaupungilta, joka yrittää luoda julkisivuaan muita matkimalla. Meistä tulisi b-luokan Bilbao ja pyrkyreiden pääkaupunki.

Suomalainen moderni arkkitehtuuri ja muotoilu ovat maailman kovatasoisimpia. Osoittaa suoranaista hölmöyttä kosia ulkomaista konseptia ja maksaa sille lisenssimaksua niiden esityspaikasta. Me yksinkertaisesti ansaitsemme enemmän, olemme omalle kulttuurillemme enemmän velkaa. On täyttä roskapuhetta, että Guggenheimin museo olisi harvoille tarjolla. Sitä on kaupattu ympäri maailmaa, mutta ongelma on se, että Helsingin kaltaisia rikkaita kaupunkeja ei ole montaa brändiä ostamaan.

Euroopan nykytaiteen pääkaupunki on Berliini, jossa asuu myös suuri joukko suomalaistaiteilijoita. Nykyistä Berliiniä on verrattu 1920-luvun Pariisiin taiteen elinvoimaisuuden suhteen. Berliinin 15 vuotta vanha Guggenheim-museo on jäänyt kuriositeetiksi eikä se juuri määritä kaupungin kulttuurielämää tai edes sen museoita. On tärkeää, että poliitikot ymmärtävät tämän. Guggenheim-brändi on toki loistokas, mutta se on ajastaan jäljessä eikä sitä voi peittää millään wau-rakennuksella. Siksi se on bisneksenäkin äärimmäisen epäuskottava. Se on kuin Chaplinin mykät mustavalkoelokuvat 3D-teatterissa.

Vielä tätäkin olennaisempaa on se, että modernin taiteen museohype on jo täysin loppuun käytetty turismi-idea. Helsingin Kiasma ja Tallinnan Kumu ovat aiempia täkäläisiä yrityksiä ohjata matkustajavirtoja taidemuseoimagolla. Miten monta kertaa vanhaa ideaa kannattaa kierrättää? Miksi emme vaadi Kiasmalta enemmän, keskity siihen, mitä meillä jo on, anna sille resursseja? Mihin me tarvitsemme mitään ostettua brändiä?

On varmaa, että Suomeen voidaan tuoda vaikka kuinka tasokasta taidetta jo olemassa oleviin rakennuksiin. Katajanokan Guggenheimiin kaavailtu 140 miljoonaa euroa on sitä paitsi naurettavaa kahvirahaa, jos tavoitteena on kääntää päät ulkomailla asti. Se riittäisi esimerkiksi vain neljään Kimi Räikkösen Sveitsin-kotiin.

Vaikka kokoomuspoliitikot ovatkin humaltuneet pilvilinnojen rakentelusta, on arvokasta, että puolue tukee kulttuuria. Suomen kulttuurielämän isoimmat hankkeet ovat melkein kaikki olleet oikeiston saavutuksia. Nyt kuitenkin selvästi tarvitaan itsetuntoa. Jos kulttuurista halutaan Helsingin vetonaula, meidän on oltava rohkeampia ja etsittävä vastauksia rahaa kauempaa.

Weimarin Bauhaus, ?ód?in elokuvakaupunki ja Kalifornian Piilaakso ovat esimerkkejä paikallisista omaehtoisista hankkeista, jotka muuttivat maailman. Ne ovat kaikki äärimmäisen omaperäisiä, ne ovat myös todellisia huippusaavutuksia. Niitä ei tehty muilta lupaa kysymällä tai muita apinoimalla – ja niiden budjetit rakennettiin pelkästään sisällöille. Ne olivat päämäärätietoisia itseään ruokkivia hankkeita, joita koko maailma ihailee. On sanomattakin selvää, että mitään vastaavaa ei saavuteta rakentamalla Katajanokalle turistirysä.

Helsingin taidemuseon johtaja Janne Gallen-Kallela-Sirén kuvittelee, että 2000-luvun visuaalinen kulttuuri harppaa eteenpäin ostamalla käytettyjä ideoita. Hän ei ole työssään juuri onnistunut saamaan taidemuseotoimintaa yleisöä kiinnostavaksi. Siksi hän vaikuttaa kapteenilta, joka luulee selviävänsä karikosta isommalla laivalla.

Meidän taustajoukoissamme seisovat Alvar Aalto, Tove Jansson, Helene Schjerfbeck ja Jean Sibelius. Meillä ei ole mitään anteeksipyydettävää eikä mitään tarvetta miellyttää kaupallista amerikkalaismuseota. Me pystymme parempaan. Kulttuuri on vientituotteen sijaan se maailma, jota elämme ja jonka valitsemme. Se koskettaa omaa itseymmärrystämme ja jäsentää hahmotuskykyämme. Se on siksi rahan kanssa vain välillisesti tekemisissä.

Koko Guggenheim-hanke on typerä, koska se yrittää rakentaa kulttuuria talouden argumenteilla. Näiden kahden yhteismitattomuus onkin koko ongelman ydin. Bilbaon ihme on tehnyt Guggenheim-säätiöstä muovinmakuisen kaupparatsujen mielikuvaketjun, jonka puppua kokoomus lusikoi kuin mannaa taivaalta. Jos tavoitteena on pelkkä turismi ja raha, on taide väärä viitekehys. Sen sijaan Legoland tai Disneyland olisivat takuuvarmoja lisenssejä. Asian voi todeta yksinkertaisesti: kuinka moni tiesi puoli vuotta sitten, että Berliinissä on Guggenheim?

Lähteet: Aleksis Salusjärvi / Ykkösaamun kolumnisti 2.2.2012