Chris Mulumba on amerikkalaisen jalkapallon kuumin suomalaislupaus, vaikka aloitti lajin vasta yhdeksän vuotta sitten. Nyt hän valloittaa Yhdysvaltojen yliopistosarjaa, seuraavana haaveena siintävät jo NFL:n kirkkaat valot.

Vuosikymmenen taitteessa helsinkiläisen Roostersin harjoituksiin ilmestyi uusi joukko lajista innostuneita pelaajia. Heidän joukossaan oli Chris Mulumba, amerikkalaisen jalkapallon vasta toisena lukiovuotenaan löytänyt nuorukainen.

Hänelle koko lajikulttuuri oli upouusi asia.

Samoin se, että lajissa kilpaileva seura löytyi kotiseudulta.

– En tiennyt lajista oikeastaan mitään. Tiesin pinnallisesti, että tällainen laji on olemassa ja suunnilleen miltä se näyttää, mutta siinäpä se. En edes tiennyt, että jenkkifutista pelataan Suomessakin, Mulumba naurahtaa Yle Urheilulle.

Roosters on Suomen perinteikkäin ja menestynein seura. Se on 21-kertainen Suomen-mestari, joka ei ole jäänyt pääsarjassa ilman mitalia kuin muutaman kerran sitten sarjan käynnistymisen vuonna 1980.

Väkivahva Mulumba löysi tuntuman kuin silmänräpäyksessä. Omalla pelipaikallaan puolustuslinjassa hän pystyi nopeasti haastamaan kokeneetkin pääsarjatason pelaajat.

Tulevan talven mittaan hän haastaa vielä muutamaa pykälää kovempia pelimiehiä. Koti on Coloradossa, Yhdysvalloissa, ja sarjana tulevien vuosien tähtiä kouliva yliopistosarja NCAA.

Alle kymmenen vuotta ensimmäisten harjoitustensa jälkeen Mulumba metsästää paikkaa tarunhohtoisesta NFL-ammattilaisliigasta kautta aikain ensimmäisenä suomalaisena.

Getty Images

"Nopeasti kävi selväksi, että haluan tehdä tätä"

Visa Korhonen toimi Roostersin edustusjoukkueen joukkueenjohtajana Mulumban aloitellessa peliuraansa. Hän muistaa, miten nuori pelaaja oli kuin kala vedessä lajin kotimaisten huippujenkin seassa.

– Hän oli tottunut kontaktiin ja hän oli todella räjähtävä. Hän osasi käyttää käsiään ja siihen oli muodostunut valmiita tekniikoita, sanoo Roostersin valmennuksessa pitkään toiminut Juha Hakala.

Ne tekniikat olivat peruja Mulumban aiemmasta urheilutaustasta. Amerikkalainen jalkapallo oli hänelle uutta, mutta hänellä oli vahva kokemus painista ja judosta. Jälkimmäisessä hän oli nouseva nimi, joka menestyi niin SM-tasolla kuin kansainvälisissäkin kilpailuissa. Mulumba voitti muun muassa nuorten Pohjoismaiden-mestaruuden.

– Olin tosissani judon suhteen, joten halusin vain testata, millainen laji tämä jenkkifutis on. Nopeasti kävi selväksi, että haluan tehdä tätä. Joukkueessa pelaaminen tuntui mukavalta, koska siihen asti taustani olivat yksilölajissa. Jenkkifutis on silti joukkuelajinakin omanlaisensa, koska kaikilla on omat tarkat roolinsa ja kentällä on lähinnä iso määrä kaksinkamppailuja, Mulumba sanoo.

Mulumban kehitysaskeleet olivat enemmänkin harppauksia. Hänen vahvat fyysiset ominaisuutensa erottuivat joukosta.

– Kamppailutaustan myötä hänen silmä-käsi -koordinaationsa oli selvästi kunnossa. Hänen pelipaikalleen keskeistä on se, että hyökkäyslinja yrittää työntää häntä sivuun, mutta hän pystyi käsillään irrottautumaan otteista ja jatkamaan matkaansa kohti vastustajan pelinrakentajaa, muistelee Korhonen.

– Judon jälkeen kamppailumentaliteetti oli jo selkärangassa. Ajatus siitä, että oma kamppailu yhdellä yhtä vastaan on pakko voittaa. Erityisesti puolustuksellisesti judo ja jenkkifutis ovat todella samanlaisia, Mulumba lisää.

Getty Images

Matto-ottelijan luonne

Roostersin harjoituksissa nuori tulokas näkyi ja kuului lähinnä vihellysten välissä. Mulumba oli rauhallinen ja kuuntelevainen luonne, joka vielä haki paikkaansa uudessa lajikulttuurissa.

– Ei hän ollut mitenkään syrjäänvetäytyvä, vaan voimakastahtoinen, mutta lajin alkuvuosinaan ehkä kuitenkin vähän suunnastaan tässä lajissa, lisää Suomen maajoukkueen päävalmentaja Tuomas Heikkinen.

Ylimääräisten sanojen sijaan Mulumba piti meteliä kamppailutilanteissa. Jokainen häntä läheltä seurannut hämmästelee huimia fyysisiä ominaisuuksia. Niillä Mulumba kykeni pärjäämään heti, vaikka lajitaidot olivat vielä alkutekijöissään.

– Maajoukkueen voimapelipaikoilla on paljonkin tällaisia kavereita, jotka ovat aloittaneet lajin myöhään. Yhteinen nimittäjä on se, että he ovat harrastaneet jotain muuta. Kyse on siis elinikäisistä urheilijoista, jotka ovat kuitenkin tulleet lajin pariin aika myöhään, Heikkinen jatkaa.

– Koko ja voima sekä kokoon nähden hyvä liikkuvuus, ketteryys ja koordinaatio ovat ominaisuuksia, joilla pääsee nopeastikin eteenpäin. Chrisissä näkyi matto-ottelijan luonne, koska hän ei pelännyt kontakteja. Ainakaan ikätoverit eivät kyenneet puskemaan häntä yhtään mihinkään.

Getty Images

Vaitonainen Mulumba oli helppo valmennettava, joka imi tietoa kuin sieni. Omaan pelipaikkaansa kuuluvat vastuut sekä tekniset vaatimukset hän oppi nopeasti.

Lokakuussa 1992 syntyneen Mulumban juuret ovat Kongossa, mistä hänen vanhempansa pakenivat Suomeen ennen hänen syntymäänsä. Kongossa amerikkalainen jalkapallo on vielä eksoottisempi laji, mutta Mulumba ei antanut sen tulla esteeksi.

– Chris tykkäsi kontaktista ja olla lajin parissa. Hänen vanhempansa eivät kai olleet heti ihan täysin amerikkalaisen jalkapallon puolella, mutta hän halusi jatkaa lajia, vaikka muut olisivat voineet olleet eri mieltä. Paloa siis oli, Hakala muistelee.

Nopea kehitys puolestaan vain kasvatti nälkää.

Mulumba oli noussut Roostersin edustusjoukkueeseen vuonna 2012, 19-vuotiaana ja vain parin vuoden pelaamisen jälkeen. Kausi toi heti Vaahteraliigan mestaruuden.

– Silloin kun Chris alkoi kasvaa päälle parikymppiseksi järkäleeksi, hänestä näki mielettömän fyysisen potentiaalin. Hän on niitä harvinaisia kavereita, jotka pystyvät varmasti painamaan 130-140 kiloa ja silti olemaan nopeita ja räjähtäviä. Hän pystyy kantamaan painonsa, ja se on ammattilaistason vedenjakaja, Heikkinen ihmettelee.

Ankara yliopistomaailma kasvattaa

Roostersin voitettua Vaahteramaljan ilmasilta Yhdysvaltoihin muuttui kiireiseksi. Esa Vanhoja ja Max Ehlert olivat Mulumban joukkuetovereita ja saivat pelipaikat kalifornialaisesta Chabot Collegesta, junior college -tason koulusta. Samassa koulussa oli aiemmin pelannut muitakin suomalaisia.

Pelaajat kertoivat kokemuksistaan ystävilleen Suomessa ja vastaavasti suomalaisista sikäläisille valmentajille. Pelaajien ja valmentajien kautta muodostui verkosto, jonka kautta välitettiin tietoa ja joka osaltaan johti Mulumbankin lähtöön vuonna 2015.

– Alusta asti tärkeä syy sille, että lähdin niin täysillä jenkkifutikseen, oli mahdollisuus saada stipendi Yhdysvaltoihin ja päästä ehkä täällä jonain päivänä ammattilaisena. Se oli alusta asti jonkinlaisena tavoitteena, Mulumba sanoo.

Junior colleget ovat kolmannen asteen oppilaitoksia, joiden on määrä valmistaa opiskelijoitaan korkeamman tason ammatillisiin tai akateemisiin opintoihin. Yleensä niissä viihdytään vuosi tai kaksi. Urheilijoille ne ovat mahdollisuus hankkia tarvittavaa opintomenestystä tai urheilullisia näyttöjä, jotta paikka isommasta koulusta korkeammalta tasolta avautuisi.

AOP

Kuten moni edeltäjänsä, Mulumba sai paikan Chabotista. Ensimmäisen vuoden jälkeen hän vaihtoi Diablo Valley Collegeen, jossa hän oli tilastokärki useissa kategorioissa ja ansaitsi paikan konferenssin tähdistössä. Siinä kohtaa junior college -taso oli tehnyt suomalaisen kohdalla tehtävänsä ja hyvienkin koulujen päät kääntyivät.

Mulumba sai useita tarjouksia yliopistourheilun korkeimmalta tasolta, eli NCAA:n ensimmäisen divisioonan kouluilta.

Valinta osui coloradolaiseen Boulderin yliopistoon, jossa Mulumbankin miehittämän puolustuslinjan valmennuksesta vastaa kaksi Super Bowlia voittanut Jim Jeffcoat. Hänkin innostui suomalaispelaajan potentiaalista, jonka saavuttaminen oli taas vähän lähempänä.

– Jeffcoat tietenkin houkutteli suuresti. Tiesin, että hän on pelannut 15 vuotta NFL:ssä, eli ainakin pystyy opettamaan, miten pelipaikkaani pelataan. Colorado oli silloin pelannut parhaan kautensa pitkään aikaan, mutta oikeastaan koko aloittava puolustuslinja oli lähdössä muualle. Täällä oli siis heti mahdollisuus päästä pelaamaan ja olla avainasemassa.

Colorado Buffaloes on osa Pac-12 -konferenssia, johon kuuluu 12 koulua Yhdysvaltojen läntisistä osavaltioista. Konferenssin koulut ovat voittaneet enemmän valtakunnallisia mestaruuksia kuin minkään muun. Amerikkalaisessa jalkapallossa Coloradon hegemoniaottelut käydään Utahin yliopiston joukkuetta vastaan. Kamppailuilla on pitkä, 1900-luvun alkuun ulottuva historia, ja seuraava kohtaaminen on ohjelmassa 17. marraskuuta.

Buffaloes on NCAA:n ykkösdivisioonan kautta aikain 16:nneksi menestynein joukkue ja sen aiempiin tähtiin lukeutuvat muun muassa Rashaan Salaam, joka myöhemmin pääsi pelaamaan NFL:ssä neljän kauden ajan, 11-vuotisen NFL-uran tehnyt Kordell Stewart ja NFL-seura Kansas City Chiefsin valmennusryhmään nykyisin kuuluva, kolmea seuraa jättiliigassa edustanut Eric Bieniemy.

– Alussa oli omat vaikeutensa, koska varsinkin pelinopeus yllätti. Tiesin kuitenkin, että saan siitäkin kiinni ajan kanssa. Ymmärrykseni pelistä oli todella rajallista vielä kun lähdin Suomesta, mutta nyt olen päässyt siinä selvästi eteenpäin. Tekniikka ja ylipäätään lajitaidot ovat kehittyneet, Mulumba arvioi.

– Aloitin viime vuonna kaikki pelit, mutta tänä vuonna on ollut pieniä loukkaantumisia. Ne ovat vaikeuttaneet alkukautta. En ole ollut samalla tavalla aloituskokoonpanossa, mutta olen kuitenkin ollut rotaatiossa ja päässyt pelaamaan.

Mulumbankin kohdalla on uskallettu jo kuiskia amerikkalaisen jalkapallon pyhimmistä kirjaimista. Ensi vuodelle on uumoiltu jopa NFL-varausta.

– Ammattisarjojen lupauksina pidettävien kovimpien yliopistolinjamiesten friikkiominaisuus on nimenomaan valtava koko ja lihaksikkuus, mutta kyky liikkua kokoonsa nähden älyttömän ketterästi, Heikkinen taustoittaa.

– Chrisillä se oli nähtävillä jo aika nuorena. Voimaharjoittelu tuotti hänellä tulosta todella nopeasti ja hänen tapauksessaan katto jenkkifutiksen suhteen on todella korkealla.

Lupaava tulevaisuus

Sakari Karstu oli suomalaisen jenkkifutiksen pioneeri, ainakin mitä tulee Yhdysvaltojen yliopistosarjaan. Hän sai stipendin Northern Michiganin yliopistoon ja pelasi siellä vuodet 1984-1987. I-divisioonassa mainetta niitti 2000-luvun alussa Seppo Evwaraye, nykyisin 36-vuotias Wasa Royalsin toiminnanjohtaja.

Evwarayea ei varattu NFL:ään, mutta hän sai kutsun Carolina Panthersin leiritykseen. Ura NFL-organisaatiossa ei kuitenkaan ottanut tuulta alleen viivästyneen työluvan myötä. Myöhemmin Evwaraye pelasi harjoitusotteluja osana Minnesota Vikingsin kansainvälisten pelaajien kehitysohjelmaa.

Viime vuosina yhdysvaltalaiskouluihin on lähtenyt jatkuvasti kourallinen suomalaispelaajia, mikä on osaltaan osoitus lajin kehittymisestä Suomessa. Takamatka paikallisiin pelaajiin on kuitenkin ilmeinen - ja itsestäänselvä, kun verrataan esimerkiksi teini-ikänsä viimeisinä vuosina harrastuksen aloittanutta Mulumbaa ja pikkupojasta asti lajin parissa kasvanutta amerikkalaista.

– Euroopasta tulevia kavereita pidetään aina jotenkin raakileina. Esimerkiksi peruspelinopeuden saavuttaminen on vain yksi asioista, joissa heillä ajatellaan usein olevan valtava määrä työtä, jotta ero amerikkalaisiin voitaisiin kuroa kiinni, maajoukkueluotsi Heikkinen sanoo.

– Chris on selvästi saanut sitä eroa hiljalleen kiinni ja hänellä fysiikka on niin huimalla tasolla, että hän on parin viime vuoden aikana pystynyt pelaamaan tilanteita, joissa hän suorastaan räjähtää linjan läpi. Juuri sellainen kiinnittää kykyjenetsijöiden huomion. Jos Colorado pärjää, heidän puolustustaan arvostetaan ja Chris on siellä esillä, niin ei varaaminen keväällä olisi mahdottomuus. Ja sehän olisi aivan mieletön juttu.

Getty Images

NFL:n ensi vuoden varaustilaisuus on huhtikuun lopussa. Silloin varauksen saa 254 pelaajaa, joista merkittävälle osalle NFL jää silti vain unelmaksi. Mulumba valmistuu ensi keväänä, pääaineenaan sosiologia, mutta on asettanut päämääränsä pelikentillä korkealle.

– Ensi vuoden tavoitteena on vain päästä johonkin NFL-joukkueeseen, Mulumba alleviivaa.

– Uskon, että siihen on mahdollisuus. Se, varataanko vai ei, on sinänsä yhdentekevää, kunhan pääsen jonkun lopulliseen kokoonpanoon.

Hänen kohdallaan puhutaan verrattain tuoreesta unelmasta, sillä pelaamista on takana vasta yhdeksän vuotta. Kyse on silti ainakin suomalaisittain hehkutetusta lupauksesta, jossa nähdään ainesta jopa historialliseen saavutukseen.

– Ilman varaustakin kovatasoiset pelaajat voivat hyvinkin päästä kokeilemaan NFL:ään. Toivon, että Chris pysyy terveenä ja saa omaa pelaamistaan vielä vähän eteenpäin, ja sitten ensi vuoden aikana avautuisi paikka ammattilaisjoukkueen leiriltä, Heikkinen toteaa.

Mulumbassa on ainesta ennennäkemättömään, mutta sinivalkoisilla laji-intoilijoilla on muutenkin aihetta optimismiin. Suomessa on kasvamassa lisää lupauksia, joiden tavoitteet ovat korkealla.

– Martin Veinberg sai stipenditarjouksia isoilta yliopistoilta, vuonna 2000 syntynyt Edward Vesterinen taas sai ykkösdivisioonan tarjouksen Coastal Carolinalta muutama viikko sitten. Kasvamassa on siis hyviä nuoria pelaajia, joilla yliopistoura on vielä edessä, joten mahdollisuudet saada joku jonain päivänä liigaankin asti ovat entistä paremmat, Hakala ennakoi.

Tänään lauantaina 27.10. Chris Mulumban otteita voi jännittää suorana Urheilu-Areenassa klo 22, kun Colorado Buffaloes kohtaa Oregon Staten. Yle Urheilu näyttää tällä kaudella Areenassa suorana Yhdysvaltojen yliopistosarja NCAA:n otteluita koripallosta, jääkiekosta ja amerikkalaisesta jalkapallosta. Otteluita nähdään Areenassa noin 40-50 lähetyksen verran.