Suurin osa vaalikampanjoinnista tehdään talkoilla. Niin ehdokkaat kuin tukiryhmätkin harrastavat muun ohessa hyötyliikuntaa esitteitä postiluukkuihin ja –laatikkoihin jakamalla.

Ehdokkuuteni varmistui niin lähellä vaaleja, ettemme ehtineet kattaa kaikkia tärkeitä alueita talkoilla. Päätin ostaa jakopalvelua Itellalta, koska se maksaa työntekijöilleen työehtosopimusten mukaista palkkaa. Kilpailevat firmat käyttävät härskisti hyväkseen sitä, että aina löytyy joku, jonka täytyy ottaa vastaan melkein mitä tahansa työtä. Ne jopa perustivat mafia-tyyliin oman ammattiliiton työntekijöilleen.

Jaon piti tapahtua viikkoa ennen ennakkoäänestyksen alkua. Sain kuitenkin kuulla, että useissa osoitteissa mainoksia ei oltu jaettu. Kun aloin kysellä asiaa, paljastui, että mainoksia oli jätetty jakamatta.

Tuntemani postinjakajat, joita olen tavannut myös vaalikentillä, olivat kyllä kertoneet, etteivät he usein pysty tekemään kaikkea työtä, jota heiltä odotetaan. On sairasta, että firma, jossa tehdään säännönmukaisesti ylitöitä, irtisanoi lähes 500 henkeä. Irtisanotut työntekijät soitettiin pian takaisin töihin pätkätyöläisinä. He joutuvat siis paitsi kohtuuttoman työtaakan alle, myös elämään jatkuvassa epävarmuudessa.

Kaikkien kauhutarinoiden jälkeenkään en olisi uskonut, että ajoittain Itella kippaa mainospostin suoraan paperinkeräykseen. Itella myönsi jakeluvirheen osaltani, kun asia oli meille jo selvinnyt. Mitä olisi tapahtunut, jos Hesaria myöten asiasta ei olisi alettu kysellä?

Itellan johto ei ilmeisesti ole tehtäviensä tasalla, mutta suurin syyllinen on eduskunta ja omistajaohjausministeri. Kun samaan aikaan vaaditaan toisaalta täyttämään yleispalveluvelvoite, mutta toisaalta tekemään mahdotonta tuottoa, on lopputuloksena kaaos. Erikoisen tilanteesta tekee se, että varsinainen viestinvälitys on ilmeisesti yhä hyvin kannattavaa liiketoimintaa.

Kenenkään työmäärä ei saa olla sellainen, ettei sitä ehdi tehdä työajan puitteissa. Tietysti on hyvä, että varsinainen posti priorisoidaan mainosten edelle, mutta jos Itella järjestelmällisesti jakaa mainoksia roskiin, siirtyy niiden jako todellisille huijarifirmoille.

Ammattiliitto PAU varoitti jo maaliskuussa, etteivät jäljelle jäävät postinjakajat tule selviytymään työstään. Osassa työpaikoista vallitsee sekasorto ja syyllinen löytyy ylätasolta, ei mahdottoman eteen laitetuista työntekijöistä.

Verkkokauppa.comin mainosten jako ajallaan ei ehkä ole heille kriittinen kysymys. Eurovaaliehdokkaalle se on – jälkikäteen takaisin saadut rahat eivät paljon lohduta. Olisi pitänyt uskoa varoituksia, näin jälkikäteen googlaamalla löytyi ammattiliiton tiedote, jossa asia sanotaan ihan suoraan:

”Työnantaja on priorisoinut jaettavia lähetyksiä tärkeysjärjestykseen, jotta osoitteellisen postin kulku olisi turvattu palvelulupausten ja lain puitteissa. Osoitteettomia lähetyksiä on osassa maata työnantajan ohjeesta johtuen jätetty jakamatta. PAUn mukaan työnantajan ohjeistus on täysin käsittämätön. PAUn huolena on, että aiempien Itellan hinnankorotusten lisäksi työnantajan toiminta karkottaa asiakkaita ja vähentää työpaikkoja alalta entisestään.”

Kuka ottaa vastuun, kun taas yksi valtionyhtiö ajetaan alas? Tänään uutisoitiin hallituksen päättäneen myydä alkoholiyhtiö Altia. Senkin tulos ajettiin ensin alas huonolla johtamisella ja jos se nyt myydään, menee se pilkkahintaan. Altian osalta huolestuttavinta on, että siinä saattaa mennä kokonaisen alan työpaikat lopullisesti ulkomaille.

Ai niin – kun asiasta nousi meteli, löytyivät mainokseni jostain ja niitä jaetaan parhaillaan. Ei ehtinyt ennakkoäänestykseen, mutta parempi ennen varsinaista vaalipäivää, kuin ei milloinkaan.