Kuva: www.elbpresse.de / Wikimedia Commons

Hallitus tuntuu olleen viime aikoina sangen harhainen pyrkimyksissään kehittää suomalaista tutkimusta ja innovaatiopolitiikkaa.

Ei rahoituksen määrässä sinällään mitään – ymmärrän, että tutkimusrahoituksen ja esimerkiksi yliopistoille annettavan rahoituksen määrä on poliittinen valinta. Joidenkin mielestä yliopistot tarvitsevat enemmän rahaa ja toisten mielestä muut kohteen tarvitsevat ennemmin rahoitusta, ja äänestäjien valitsemat ihmiset sitten päättävät miten paljon ja keneltä rahaa kerätään veroin ja miten se rahamäärä sitten jaetaan.

Harhaisuus tulee lähinnä siitä, että samaan aikaan vähennetään rahoitusta ja väitetään, että tästä voi syntyä enemmän uutta ja hienoa.

Kun yliopistosta potkitaan pois hallintohenkilökuntaa, se tarkoittaa sitä, että opettajilla ja tutkijoilla kuluu enemmän aikaa hallintotyöhön. (Tästä olen kirjoittanut jo aiemmin: jos hallinnosta halutaan säästää, pitäisi vähentää hallintobyrokratiaa eikä hallintohenkilökuntaa.)

Kun ”rahoituksen painopistettä siirretään ulkoiseen rahoitukseen”, (eli halutaan, että tutkijat keräävät enemmän rahaa yrityksiltä ja säätiöiltä), se tarkoittaa, että tutkijat joutuvat käyttämään enemmän aikaa apurahojen hakemiseen.

Enemmän aikaa ei tarkoita vain enemmän hakemusten kirjoittamista, vaan myös enemmän työtä tarjolla olevien rahoituskanavien etsimiseen.

Uusin rahoituksen vähenemisen uhri on Aurora-rahoitustietokanta. Aurora on kartoittanut ja listannut mahdollisia ulkoisia rahoituslähteitä tutkijoille ja opiskelijoille, eli käytännössä kaikki kotimaiset tiedettä rahoittavat säätiöt ja rahastot, sekä merkittävän määrän ulkomaisia rahoittajia. Nyt tietokanta ollaan lopettamassa – juuri kun ulkoisen rahoituksen merkitys on kasvamassa. Tämä tietenkin tarkoittaa sitä, että tutkijoiden aikaa kuluu yhä enemmän rahoituslähteiden etsimiseen.

Tämä tarkoittaa myös sitä, että tasapuolinen ja kaikille avoin tietolähde lopettaa toimintansa. Tällä on tietenkin myös omat vaikutuksensa: ne tutkijat, jotka tietävät mistä hakea, saavat etumatkaa. Tiedemaailmassa raha tulee rahan luo. Tutkijat, jotka ovat menestyneitä rahoituksen kerääjiä, saavat usein lisää rahaa. Avoimen tietokannan katoaminen tekee tutkimuksen aloittamisesta vaikeampaa, ja nuoret tutkijat joutuvat eriarvoiseen asemaan sen suhteen kuinka paljon tietoa ylipäänsä heidän ohjaajansa omaavat rahoituslähteistä.

Jäämme odottamaan, miten kotimaisen rahoituksen väheneminen vaikuttaa mahdollisuuksiin saada rahaa kansainvälisistä lähteistä. En laittaisi rahaa peliin sen puolesta, että mahdollisuudet paranisivat.