Kolme Iltalehden haastattelemaa hoitotyön ammattilaista kertoo, miten asiakkaiden suunnalta tuleva paine kasvaa alati. Somessa annetut palautteet, googlediagnoosit ja huorittelut ovat jo arkipäivää.

Iltalehden haastattelemien lähihoitajien mukaan hoitotyön arki on muuttunut entistä rankemmaksi. Fotolia/AOP

Anita 52, kotihoitaja: ”Huorittelu ei ole mitenkään tavatonta”

Anita kertoo työskennelleensä hoitoalalla jo melkein kolmekymmentä vuotta, ja hän aikoo pysyä alalla eläkeikään saakka. Helppoa se ei ole.

- Mielestäni muutos vuosikymmenien takaiseen on valtava. Silloin hoitajia vielä pidettiin arvossaan, hän tuhahtaa.

Anita perustaa omat kokemuksensa vanhuksien kotihoitoon, jossa hän on työskennellyt viimeisimmät vuotensa.

- Tässä tietenkin vaikuttaa myös resurssien puute. Enää ei juuri ole samalla tavalla aikaa istua alas ja keskustella pidemmän kaavan kautta asiakkaan kanssa.

– Siitä huolimatta sanon, että eniten on muuttunut omaisten käytös, Anita pamauttaa.

Hänen mukaansa asiakkaiden omaiset eivät tunne enää minkäänlaisia rajoja, vaan hoitajia kyykytetään ja kohdellaan kuin orjia.

- Tietenkin me olemme asiakaspalveluammatissa, mutta ihmisiä mekin olemme. Tuntuu siltä, että omaiset eivät edes halua ymmärtää työn määrää. Omaiset tekevät myös omia tutkimuksiaan ja kertovat hakukoneiden tuottamia ”diagnooseja” meille olettaen, että me sitten alamme tätä sairautta tai vaivaa sillä perusteella hoitamaan.

– Mielestäni muutos vuosikymmenien takaiseen on valtava. Silloin hoitajia vielä pidettiin arvossaan, vanhusten kotihoidossa työskentelevä Anita kertoo. Hänellä on ollut ongelmia erityisesti vanhusten omaisten kanssa. Mostphotos

Esimerkiksi asiakkaan luona tehty vessakäynti saattaa saada omaisen suuttumaan, ja tämä tuodaan esiin hyvin kärkkäin sanankääntein.

- Hyvin pienistä asioista tehdään valituksia ylemmälle taholle, ja nämä valitukset on sitten tietenkin pakko käsitellä. Jos omaiset saisivat päättää, hoitajat eivät saisi käydä vessassa tai pitää taukoja. Myös suoraan vasten kasvoja annetut sanalliset ryöpytykset ovat lisääntyneet. Huorittelu ei ole mitenkään tavatonta.

Toisinaan läsnä on myös väkivallan uhka.

- Laki potilaan oikeuksista sanelee sen, että en voi jättää ketään hoitamatta vaikka tilanne olisi minkälainen. En voi myöskään kotihoidossa kieltää ketään olemasta paikalla, vaikka omaiset saattavat olla päihde- tai väkivaltataustaisia.

– Minä olen kova sissi, enkä aio tässä iässä enää vaihtaa alaa, mutta eläkeikää odotan innolla. Toivottavasti selviän sinne asti, Anita sanoo.

Enni 34, lastenhoitaja: ”Curling-vanhempien lapsia ei saisi komentaa”

Enni kertoo työskennelleensä lastenhoitajana kunnallisessa päiväkodissa nyt kuuden vuoden ajan. Tuona aikana unelma-ammatista on kehkeytynyt peikko, ja Enni harkitsee alanvaihtoa.

- Opiskelin itseni tarjoilijaksi parikymppisenä, ja tein niitä hommia useamman vuoden ajan. Alanvalinta nuorena johtui enemmänkin siitä, että en päässyt peruskoulun jälkeen opiskelemaan lähihoitajaksi, vaikka se oli ensimmäinen hakuvaihtoehtoni. Lopulta päätin sitten rohkaistua, ja lähteä opiskelemaan alaa aikuispuolella.

Ennin mukaan opiskelijat suorastaan revittiin töihin suoraan koulusta. Etenkin vanhuspuolella olisi riittänyt paikkoja runsain mitoin. Hän valitsi kuitenkin toisen linjan, ja päätyi työskentelemään päiväkotiin.

- Nyt mietin, että oliko se virhe, olisiko pitänyt valita toisin. Viimeaikaiset uutisoinnit vanhuspuoleltakaan eivät kyllä hirveästi herätä toiveita.

Ennin mukaan itse työ on ihanaa, mutta lieveilmiöt vievät siitä kaiken ilon.

Hänen hoitajauransa alussa tilanne ei ollut niin paha kuin nyt.

- Resurssipulaa oli toki jo silloin, mutta tilanne oli kuitenkin siedettävä.

Vuosien mittaan työkuorma alkoi muuttua, ja Ennin mukaan syyt ovat selvästi nähtävillä.

- Resurssit ovat entistä surkeammassa jamassa. Eräänlainen curling-vanhemmuus on tuonut sen ilmiön, että lapsia ei saisi komentaa ja heidän tulisi saada tehdä kuten itse haluavat.

– Pahimpana pidän kuitenkin näitä anonyymeja palautteita ja etenkin sosiaalisen median ryhmiin julkaistuja postauksia.

Ennin mukaan on hyvin tyypillistä, että esimerkiksi Facebookin paikallisissa puskaradio-ryhmissä julkaistaan aloituksia, joissa kerrotaan päiväkodin nimi ja hoitajan tuntomerkit, ja tämän jälkeen ruoditaan hänen ammatillista osaamistaan, syytetään epäpäteväksi ja kerrotaan, että hoitaja ei hoida työtään.

- Se on todella raskasta. Yleisintä on ehkä se, että haukutaan hoitajaa tai hoitajia siitä, miten he ”vain seisovat pihalla”. Tosiasiassa pihalla tehdään täysillä töitä. Samaan aikaan kun vahdimme lapsia, saatamme suunnitella lasten seuraavaa toimintahetkeä, pohtia, miten paikkaamme työkaverin poissaolon ja missä välissä vasu-keskusteluja hoidetaan.

Päiväkodin lastenhoitajana työskentelevän Ennin mukaan monet nykyvanhemmat antavat lastensa tehdä mitä vain ja olettavat myös hoitajilta samaa lepsuutta. Mostphotos

Enni kertoo vastaavien palautteiden olevan jo arkipäivää, ja niiden olevan hoitajille raskaampia kuin palautteiden antajat ehkä käsittävätkään.

- Jotkut vastaavista julkaisuista lähentelevät kunnianloukkausten rajaa, kun kerrotaan niin tarkkoja tunnistetietoja ja esitetään täysin törkeitä ja valheellisia väittämiä. En tiedä itse, miten pitkään jaksan enää tässä työssä, kun jatkuvan resurssipulan lisäksi joudumme miettimään jokaista liikettämme.

Laura, 36, vuode­osaston hoitaja: ”Sairaalaa pidetään hotellina”

Kahdeksan vuoden ajan sairaalan vuodeosastolla työskennellyt Laura on myös havainnut asenteiden muuttumisen monessakin mielessä. Hänestä sekä potilaat että heidän omaisensa ovat muuttuneet haastavammiksi.

- Tuntuu siltä, että sairaalaa pidetään miltei hotellina. Tietenkin oman olonsa saa tehdä niin mukavaksi kuin se on mahdollista, mutta me hoitajat emme ole siellä juoksemassa kenenkään puhelimen latauspiuhojen takia, vaan hoitamassa ihmisiä, Laura korostaa.

Jatkuvat turhat hoitajakutsut ja poskettomat vaatimukset syövät Lauran mukaan hoitajien arvokasta työaikaa, ja aika on suoraan pois potilailta, jotka tarvitsisivat hoitajaa oikeasti.

Valituksia satelee molemmin puolin.

- Tietenkin potilas, joka oikeasti kokee jääneensä vaille hoitoa valittaa, ja näin hänen kuuluukin. Mutta myös tämä, jolle ei nyt ole tuotu toista mehua tai sitä latausjohtoa, valittaa. Älytöntä!

Sairaalan vuodeosaston hoitaja Laura kertoo, että oikeasti apua tarvitsevat potilaat saattavat jäädä sitä ilman hoitajien turhan juoksutuksen takia. Mostphotos

Sairaalaan kuninkaan elkein saapuvat omaiset ovat Lauran mukaan aivan oma lukunsa, ja näiden kohdalla hän kokee oman ammatillisen osaamisensa venyvän äärirajoilleen.

- Välillä pitää purra kieltä. Omaiset solvaavat hoitajia, ja jopa ulkonäköä haukutaan, mutta siinä pitää sitten seistä ja ottaa kaikki vastaan.

Myös Laura on törmännyt perättömiin somepalautteisiin, ja hän toivoisikin niihin jonkinlaisia rajoituksia.

- En tiedä miten se käytännössä onnistuu, mutta tällaisenaan tilanne ei ainakaan voi jatkua.

Laura aikoo jatkaa työskentelyä hoitoalalla vastaisuudessakin, mutta harkitsee hakeutumista toisiin tehtäviin mikäli hoitajien asema ei lähivuosina tule parantumaan.