KalPa ansaitsee kolme hatunnostoa, kirjoittaa Juha Hiitelä Kuopiosta.

Jos ei olisi tiennyt, ei olisi uskonut, että Kuopiossa pelattiin torstaina SM-liigan finaaleja ensimmäistä kertaa 26 vuoteen.

Kävelymatka rautatieasemalta savolaisten mualiman napaan, eli Kuopion torille ja sieltä Niiralan monttuun oli kuin mikä tahansa muu arkipäivä. Pudotuspelihuumasta ei ollut tietoakaan.

Ainoa merkki KalPan kotiottelusta oli puolitoista tuntia ennen ottelua kadulla vastaan tullut mustakeltaiseen toppapukuun pukeutunut KalPan päävalmentaja Pekka Virta.

Sääli, sillä KalPa ansaitsisi kaiken huomion. Itse asiassa koko sarja ansaitsee kaiken mahdollisen huomion.

Kahden ensimmäisen ottelun perusteella Tappara ja KalPa ovat pelaamassa huimaa pudotuspelisarjaa. Kaksi ideologisesti erilaista joukkuetta ovat tarjonneet 120 minuutin verran erittäin laadukasta jääkiekkoviihdettä.

­

Vastassa on Tapparan varovainen, kaiken kokenut, mutta vähän konemainen dynastiajoukkue. Ja KalPan nuori, nimetön, halpa ja erittäin raikas haastaja.

Käsittämätön Kilpeläinen

Jääkiekon onni – suomalaisen jääkiekon tulevaisuuden onni – on, että KalPa on voittanut kaksi ensimmäistä peliä.

KalPa on ollut aloitteellisempi ja on pyrkinyt luistelemalla ottamaan tilan ja ajan pois Tapparalta. Sekä yksilöiden luistelunopeudessa että viisikon pelinopeudessa KalPa on ollut kahdessa ensimmäisessä pelissä Tapparaa edellä.

Tapparan päävalmentaja Jussi Tapola reagoi ensimmäisen pelin ongelmiin. Joukkue pelasi toisessa pelissä aktiivisempaa alivoimaa ja yritti muutenkin olla enemmän pelin sisällä kuin edellisessä pelissä. Tappara piti kiekkoa enemmän, hyökkäsi enemmän ja myös laukoi enemmän kuin KalPa. Mutta sen hallinta oli usein näennäistä ja lopusta piti huolen kevään sensaatiovahti Eero Kilpeläinen.

”Herra Kilpeläinen” on vienyt maalivahtien taiston tämän kevään finaaleissa toistaiseksi nimiinsä, vaikka on joutunut torjumaan yli tuplamäärän laukauksia Tapparan virkaveljeensä Dominik Hrachovinaan verrattuna.

Kolme hatunnostoa KalPalle

KalPa oli kotihallissaan ensimmäisessä erässä pahoissa vaikeuksissa, mutta tuli toiseen erään selvästi vahvempana ja kampesi itsensä voittoon.

­

Se kertoo paljon joukkueesta, josta kukaan ei odottanut ennen kauden alkua yhtään mitään ja jonka avainpelaajatkin ovat yhä suurelle yleisölle tuntemattomia. Eivät ole enää tämän sarjan jälkeen, ja esimerkiksi toisessa finaalissa maalin tehneelle puolustaja Niko Mikkolalle voi ennustaa matkaa kevään MM-kisoihin Pariisiin.

KalPan menestyminen tänä keväänä on iso asia jääkiekolle. Nuori ja budjetiltaan pieni joukkue on pelannut rohkeaa jääkiekkoa ja osoittanut, että SM-liigassakin voi menestyä olemalla aloitteellinen ja yritteliäs, eikä ainoastaan kyttäämällä vastustajan virheitä. Kaukalon lentävä kalakukko on parasta mitä SM-liigalle voi tapahtua.

Konseptin voisi kuvitella olevan helppo toteuttaa, mutta painetilassa ihminen harvoin uskaltaa olla aloitteellinen ja ottaa riskejä, kuten KalPa ottaa paineistamalla korkealta ja pitämällä kovaa pelinopeutta yllä.

Erityisen haastavaa sen luulisi olevan juuri KalPan kaltaiselle joukkueelle, jolla ei ole juuri lainkaan kokemusta näin isoista peleistä. Vertailun vuoksi, Tapparassa on pitkälti toistakymmentä viime kaudella mestaruuden voittanutta pelaajaa, kun KalPan kopissa on ylipäätään vain kolme pelaajaa – Arttu Ilomäki, Jyri Junnila ja Sami Mutanen – jotka ovat urallaan aiemmin juhlineet mestaruutta.

KalPa ansaitsee hatunnoston siitä, että joukkue on edennyt näin pitkälle, toisen hatunnoston siitä, että se on onnistunut voittamaan kaksi ensimmäistä peliä ja kolmannen siitä, millaisella pelillä se on tähän asti päässyt.