Suomen lippu herättää suuria tunteita – ja siksi kaikki huoltomiehet eivät uskalla kertoa omalla nimellään miten lippua käsittelevät

Juhannus on Suomen 99-vuotiaan lipun juhlapäivä, ja siniristi on nyt muodissa. Espoolainen Peter Wächter osti niitä Lidlistä kaksi säkillistä ja vei Unkariin suomalaisten formulabaariin.

Kesän syvetessä espoolainen Peter Wächter alkaa huolestua. Mitä kuuluu kahdelle jätesäkilliselle Suomen lippuja, joita hän ystävineen säilyttää Kerepesin unkarilaiskylän baarissa? Ovathan ne tallessa?

Varga Söröző -baarin omistajalla on perusteltu syy pitää lipuista huolta. Kun Formula 1 -osakilpailu tuo heinäkuun lopussa kylälle Wächterin kavereineen, baari liputetaan Suomi-baariksi, joka tekee muutamassa päivässä kolmen kuukauden tilin.

Suomessa porukan ydinryhmä kuuluu Leppävaaran vapaapalokuntaan.

Meininkiä Kerepesin Suomi-baarissa.­

”Siellä Unkarissa Suomen lipulla on erityinen merkitys”, Wächter sanoo isovanhempiensa rakentaman kotitalon terassilla. Terassista on väsätty kunnon miesluola musiikkilaitteineen, valoköysineen ja palokuntarekvisiittoineen – punaisesta skootterista alkaen. Kerepesissä Wächter somistaa lipuin.

”Ei siellä muiden maiden lippuja näekään. Muut kantavat kuljettajien fanilippuja, vain suomalaisilla on Suomen lippu.”

Wächter ei ole vuosiin ostanut kallista pääsylippua rata-alueelle, sillä tärkeintä kisoissa on Suomi-fiilis. Ajot hän katsoo jättinäytöltä naapurikylässä, jossa paikalliset ystävät juovat Wächterin piikkiin.

Sateen sattuessa Peter Wächter viettää juhannusta verannalle rakentamassaan miesluolassa.­

Kotona Wächterin parvekkeelta siintää Laajalahti, ja oven pielessä roikkuu kesät talvet Suomen lippu. Parilla naapurilla on Wächterin mukaan samanlainen, ja niin on yhä useammalla muullakin suomalaisella.

Suomen lippu on nyt muotia, ja juhannuksena, Suomen 99-vuotiaan lipun päivänä, liput hulmuavat yötä myöten.

Lippuja näkee nyt kaikkialla: mökkisaloissa, pihoilla, ovenpielissä, ruokavaunuissa, pitserioissa ja poliittisissa mielenilmauksissa laidasta laitaan. Niitä painetaan hupaisiin asusteisiin, kuten tähän Punanaamio-liikkeen myymään pantaan.

Suomi-panta Punanaamio-liikkeen nettikaupan sivuilla.­

”Suomi-tavaroita on mennyt useamman vuoden ajan nousevassa määrin, ja kun Suomi nyt täyttää sata, teemaa halutaan tuoda esiin kaikenlaisissa juhlissa”, kertoo juhla- ja pilailutavaraliikkeen myyntijohtaja Kreetta Linnanmäki.

Aivan kuin suomalaisten vakava suhde lippuunsa olisi kevenemässä. Punanaamion toiseksi suosituin Suomi-artikkeli ovat aurinkolasit ja kaikkein suosituin käsilippu.

Käsilippuja myyvät kaikki. Kun Suomessa viimeksi pidettiin jääkiekon MM-kisat, Lidl pani liput tarjoukseen.

”Tyhjensin kaksi Liiteriä, ja jos tarjous olisi toistunut, olisin tyhjentänyt loputkin”, Peter Wächter sanoo.

Wächterin ovenpieleensä ripustaman seinälipun kaltaiset ”kotiliput” tekevät Suomessa vielä tuloaan, vaikka Ruotsissa ja Norjassa pikku lippu on peruskodin perussomiste.

”Enemmän niitä nyt menee kuin alkuaikoina, mutta muiden Pohjoismaiden tasolla Suomi ei vielä ole”, sanoo Sami Korkeakunnas Helsingin Lipputehtaasta.

Paperinen pikkulippu turvapaikanhakijoiden leirissä Helsingin Rautatientorilla.­

Aitoossa sijaitseva Flagmore kertoo myyvänsä erilaisia Suomen lippuja noin kymmenen prosentin kasvuvauhtia.

Suuri osa Suomen siniristilipuista tulee kuitenkin muualta kuin suomalaisista lipputehtaista. Punanaamion Kreetta Linnanmäkikään ei ole varma siitä, missä liikkeen Suomi-tavarat valmistetaan.

Suomen lipun värisävyt ja mittasuhteet on niin tarkkaan määritelty, etteivät markkinoiden kaikki Suomen liput välttämättä edes ole Suomen lippuja.

Helsingissä poliisille on tehty viime ja tämän vuoden aikana viisi rikosilmoitusta nimikkeellä Suomen lipun häpäiseminen. Kolmessa tapauksessa tutkinta lopetettiin, koska häväisty kangaspala ei todennäköisesti ollut lippu vaan ”Suomen lipun kaltainen esine.”

Tähän poliisi päätyi muun muassa kahden ikkunaverhona käytetyn lipun kohdalla sekä Ilja Janitskinin vangitsemista vastustavassa mielenosoituksessa viime lokakuussa.

Helsingin keskustassa teltan oviverhona käytetyn lipun osalta tutkinta keskeytettiin, koska poliisilla oli epäselvyyttä oletetun rikoksen tekijästä. Yhden keskustassa luvatta salosta lasketun ja maahan tallotun lipun tapaus on vielä auki.

Suomi Maidaniksi kutsuttu telttamielenosoitus Helsingin Rautatientorilla.­

Helsingin keskustassa, Rautatientorilla, on alkuvuoden ajan saanut seurata varsinaista lippujen taistoa, kun turvapaikanhakijoiden ja maahanmuuton vastustajien telttamielenosoituksissa on liehunut toinen toistaan näyttävämpiä lippulinnoja.

”Se on itsenäisen maan tunnus”, sanoo maahanmuuton vastustajien Suomi Maidan -teltalla kahvitteleva Toni Redsven.

”Ja se on siniristi. Kristillinen tunnus”, huomauttaa Olliksi esittäytyvä mies. Seurueen ympäristöön on levitetty seitsemän lippua, joita on teltalla oleskelevien mukaan saatu muun muassa lahjoituksina.

”Lippu merkitsee sitä, että on ylpeä suomalaisuudesta ja siitä, että saa seistä sen takana. Kyllä se sydämessä tuntuu”, sanoo Susanna. ”Kotonakin minulla on ikkunalaudalla pieni lippu.”

Suurin osa telttalaisista ei halua leimautumisen ja koston pelossa kertoa sukunimeään.

Haidar Yas sai pari kuukautta sitten Suomelta turvapaikan. Siniristilippu edustaa hänelle lumen ja taivaan värejä.­

Sadan metrin päässä Haidar Yas viettää vapaapäiväänsä turvapaikanhakijoiden leirissä. Hänen osaltaan käännytysuhka väistyi pari kuukautta sitten saadun oleskeluluvan myötä.

”Lippu on kaikkien Suomessa asuvien lippu, ja se on kaunis – ja jotenkin puhtaampi kuin vaikka Ruotsin tai Norjan liput, koska sen värit tulevat suoraan luonnosta”, Yas sanoo. Hänen mukaansa leiriläisille on joskus käyty sanomassa, että he ulkomaalaisina liputtaisivat siniristillä oikeudetta.

”Toki tiedämme, että risti on uskonnollinen symboli, mutta minulle se tuo mieleen vain lumen ja taivaan.”

Sininen ja valkoinen vilkkuvat myös monissa ravintoloissa ravintoloitsijoiden syntyperästä riippumatta. Helsingin Alppiharjussa Mahmut Bulut tarjoilee Suomen lipun alla muun muassa pitsaa, kebabeja, purilaisia ja litran tuoppeja.

Mahmut Bulut työskentelee Suomen lipun alla.­

Bulut ei tiedä, mistä lippu ilmestynyt baaritiskin katokseen roikkumaan. Todennäköisesti sen asetti siihen jo paikan edellinen omistaja.

”Lippu on tärkeä joka kansalle, ja suomalaisille ehkä tärkeämpi kuin muille, koska he ovat käyneet sodan”, Bulut miettii. Hänenkin kotoaan löytyy siniristilippu. Jääkiekkopaitaan painettuna.

Bulut on oikeassa. Liputus on vakava asia, joka nostaa pintaan isänmaallisuuden tunteita. KH-kiinteistöpalveluihin kuuluvan Pietarinkadun huollon työnjohtaja Johanna Blomqvist tietää sen hyvin.

Huoltoyhtiö liputtaa juhannusaattona autiota Etelä-Helsinkiä, ja teoriassa lipun pitäisi kello 18 nousta yhtä aikaa yli 40 eri paikassa. Operaatio vaatii huolellista suunnittelua ja varautumista kaikkiin olosuhteisiin.

”Aattona tulee jo päivällä soittoja, että miksei lippu ole salossa. Ihmiset ajattelevat, että juhannusaattona liputettaisiin aamusta alkaen. Ja niin teen mökillä itsekin.”

Johanna Blomqvist nostaa ja laskee juhannuksena liput 43:ssa etelähelsinkiläisessä osoitteessa.­

Juhannuksen liputusvuoro ei ole huoltomiesten halutuimpia työvuoroja, koska se merkitsee juhannuksen viettämistä kaupungissa.

”Vaikka silloin on ihanan rauhallista!” Blomqvist nauraa. ”Kukaan ei kiipeä perässä tikkaille ja mylvi siinä.” Joku on joskus kiivennyt hänen tikkailleen ja tingannut jatkoille.

Koska liputuspaikkoja on paljon, kierros kestää pari tuntia, ja se pitääkin aloittaa hyvissä ajoin ennen virallista ajankohtaa. Talvisin on varauduttava myös siihen, että pakastaa tai tuuli sotkee narut. Huoltoyhtiö myös huoltaa ja pesee liput. Itsenäisyyspäivänä pelkkä pesuoperaatio vie pari päivää.

Erään toisen helsinkiläisen kiinteistöhuoltofirman johtaja arvioi asiakkaansa niin isänmaallisiksi, että puhuu mielipahan välttämiseksi liputuksen hankaluuksista vain nimettömänä.

Liputtaja ei ehdi riisua pipoa, vaikka niin pitäisi tehdä, hän kertoo. Taiteen sääntöjen mukaiseen laskostamiseen ei ole aikaa, vaan liput runtataan laatikkoon ja järjestellään vasta myöhemmin.

Johtaja toivoisi asiakkailtaan peliälyä: ”Siinä ei ole kenenkään hengestä kyse, jos lippu on salossa puoli tuntia säädettyä aikaisemmin tai myöhemmin.”

Lippua laskostaessaan Blomqvist varoo visusti sitä, että lippu osuisi maahan.­

Yhdestä asiasta sanomista tulee erityisen herkästi: lippu ei saa koskea maata. Sitä huoltomiehet välttävät visusti. Kosketuksen välttämiseksi Blomqvist ei edes yritä laskostaa suurimpia lippuja taloyhtiöiden pihamailla, kun hän juhannuspäivänä kiertää yksinään laskemassa liput alas.

Mutta miten lippua sitten tulisi käsitellä juhannuksena, kun vuonna 1918 hyväksytty Suomen lippu saa heilua salossa koko yön, aaton iltakuudesta juhannuspäivän kello 21:een?

Partiolaisethan sen tietävät! Anna Pekonen ja Annika Järvialho näyttävät oheisella videolla, miten homma toimii.