Elämäntapamuutoksen tehnyt Niko Leppänen kehottaa ajautumaan tilanteisiin, jossa joutuu rasittamaan itseään fyysisesti tai henkisesti. Se kasvattaa, hän pohtii.

Elämäntapamuutoksen tehnyt Niko Leppänen kehottaa ajautumaan tilanteisiin, jossa joutuu rasittamaan itseään fyysisesti tai henkisesti. Se kasvattaa, hän pohtii. Marko Siekkinen / Yle

Viisi vuotta sitten Niko Leppäsen elämä oli tyystin toisennäköistä kuin nyt. Illat venyivät myöhään yöhön tietokonepelejä pelatessa. Ruoaksi kelpasi melkein mikä tahansa. Herkkuja piti olla, ja suklaata saattoi mennä pari levyä ihan huomaamatta. Painoa oli pitkälti toistasataa kiloa.

Sitten tapahtui jotakin. Mitään suoraa syytä Leppänen ei osaa sanoa, mutta hän päätti muuttaa elintapansa kokonaan. Taustalla vaikuttivat ehkä vapauttaminen armeijan palveluksesta sekä laskuvarjohyppykurssilla eteen tullut painoraja. Erityisesti armeijan jääminen väliin oli miehelle pettymys.

– Kaksi kertaa tuli lykkäystä ja kolmannella kerralla "vapautettu rauhanajan palveluksesta" -paperit. Kyllähän se katkeria ja negatiivisia tunteita aiheutti, että ei perkele kelpaa tuonnekaan, Leppänen muistaa.

Myös oma ulkonäkö alkoi mietityttää aiempaa enemmän.

– Sitä näytti enemmänkin Michelin-ukolta, katseli itseään peilistä ja olisi toivonut olevansa laihempi. Kyllästyin niihin hidasteisiin ja haasteisiin, mitä ylipaino toi.

Tiukka dieetti ja lipsahdus vanhaan

Aluksi Niko Leppänen kokeili erilaisia dieettejä. Atkinsinilla paino putosikin kymmenisen kiloa, mutta onnistumisen jälkeen teki mieli palkita itsensä. Lähes huomaamatta hän lipsahti vanhojen ruokailutottumusten pariin ja paino nousi nopeasti takaisin entisiin lukemiin.

Niko Leppänen teki elämäntapamuutoksen ja kokeilee nyt elämää maalla sähköttömässä isoäitinsä vanhassa talossa. Talven aikana on tavoitteena oppia soittamaan kitaraa. Niko Leppänen

Kun dieetit eivät toimineet, päätti Leppänen aloittaa muutokset pikkuhiljaa ja itseään haastaen.

Sitä näytti enemmänkin Michelin-ukolta, katseli itseään peilistä ja olisi toivonut olevansa laihempi. Niko Leppänen

Hän päätti muuttaa asioita niin, että valahtaminen entiseen ei olisi niin helppoa. Mies luopui rakkaasta autostaan, jonka oli hankkinut heti, kun oli täyttänyt 18 vuotta. Kun autoa ei ollut, esille piti kaivaa polkupyörä, sillä koulussa ja töissä oli käytävä.

– Kaikki kulku tuli tehtyä ennen autolla. Kun sitä ei ollut, oli pakko käyttää omaa kroppaa liikkumiseen. Pyöräilin kouluun ja töihin yhteensä 16 kilometriä päivässä, hän kertoo.

Myös syömiseen päti yksinkertaistaminen. Hän luopui erityisistä dieeteistä ja alkoi vain kiinnittää aikaisempaa enemmän huomiota siihen, mitä suuhunsa pisti.

Nuorten miesten syömishäiriöitä ei huomata

Tutkija ja laillistettu ravitsemusterapeutti Marjukka Nurkkala on kuullut useita samankaltaisia kokemuksia tehdessään tutkimusta nuorten miesten syömishäiriöistä.

Marjukka Nurkkala valmistelee väitöskirjaansa nuorten miesten syömishäiriöistä. Hänen mukaansa nuorten miesten syömishäiriöitä ei tunnisteta tarpeeksi hyvin. Marko Siekkinen / Yle

Nurkkala on mukana suuressa Mopo-tutkimuksessa, jossa tutkittiin iso joukko pohjoissuomalaisia nuoria miehiä kutsuntojen yhteydessä. Yksi tutkimuksen suurista oivalluksista on ollut, kuinka huonosti nuorten miesten syömishäiriöoireet huomataan. Hän valmistelee nyt väitöskirjaa aiheesta.

Tytöillä näitä oireita osataan kuunnella herkällä korvalla, mutta pojilla oireet ovat erilaisia. Marjukka Nurkkala

Marjukka Nurkkala kertoo, että miesten syömishäiriöitä on tutkittu samoilla metodeilla kuin nuorten naisten. Sen seurauksena tulokset näyttävät siltä, ettei miehillä olisi ongelmia syömisen suhteen. Vaikka on. Nuorilta miehiltä on kysytty siis vääriä asioita.

– Yhdelläkään näistä tutkituista nuorista miehistä ei ollut merkintää syömishäiriöistä. Kun me kysyimme asiaa erilaisilla kysymyksillä, sieltä alkoi löytyä aika paljonkin niitä poikia, joilla oli syömishäiriöoireita. Tytöillä näitä oireita osataan kuunnella herkällä korvalla, mutta pojilla oireet ovat erilaisia, Nurkkala selventää.

Pakonomainen laihtumisen halu

Tutkimuksen mukaan joka neljännellä ylipainoisella nuorella oli syömishäiriöitä tai oireilua. Tavallisin oire oli pakonomainen laihtumisen halu. Ylipäänsä oireet liittyivät useimmiten ylipainoon – toisin kuin tytöillä.

– Nuorilla miehillä esiintyy erityisesti ylipainoon liittyvää laihtumisen halua, ja jonkin verran heillä on myös ahmimiskäyttäytymistä. Ylipainoon liittyvä laihtumisen halu on voimakas, jatkuvasti mielessä oleva oire, joka hallitsee normaalia elämää, tutkija ja laillistettu ravitsemusterapeutti Marjukka Nurkkala kuvailee.

En minä ajatellut, että minulla olisi ollut syömishäiriö tai ainakaan ääneen sitä en myöntänyt. Niko Leppänen

Hän kertoo myös, että lähes puolet pojista tunsi olonsa hermostuneeksi syödessään makeisia tai hiilihydraatteja. Se kertoo siitä, että pojat tiedostavat, että epäterveellinen syöminen ei ole hyväksi ja tämä puolestaan aiheuttaa syyllisyydentunnetta.

"En myöntänyt syömishäiriötä"

Myös Niko Leppänen tiesi, että tietokonepelit ja ylensyöminen eivät ole hyväksi, mutta sitä ei vain tahtonut sanoa ääneen. Syömishäiriön myöntäminen ei ole helppoa.

– Pöljähän sitä olisi ollut, jos olisi ajatellut, että sellainen sokerinsyönti ja säännöllinen mässäily olisi normaalia. Kyllä sitä tiesi, että syö väärin, mutta kun siihen oli tottunut ja seurasi mielihalujaan. En minä ajatellut, että minulla olisi ollut syömishäiriö. Tai ainakaan en myöntänyt sitä ääneen.

Elämän yksinkertaistaminen kuitenkin toimi. Pyöräily paransi kuntoa ja pian Niko Leppänen huomasi nauttivansa tunteesta, joka liikuntaa seurasi: poskia kuumotti ja hiki puski pintaan.

Samalla kun kilot vähenivät, hän huomasi muuttuvansa myös ihmisenä.

– Kyllähän siinä persoona muuttui. Vaikuttaahan se ajatuksiin, mieleen ja itsevarmuuteen tosi paljon. Ei kaikki olekaan niin hankalaa.

Itsensä haastaminen jatkuu

Nykyisin Niko Leppänen työskentelee rakennusmiehenä Rovaniemellä. Tämänhetkinen haaste on kokeilla elämää hyvinkin alkeellisissa olosuhteissa. Talven hän tulee asumaan Rovaniemen kaupungin laitamilla isoäitinsä vanhassa talossa, Typpyrässä, jossa ei ole sähköjä tai juoksevaa vettä.

Leppänen varautuu talveen tekemällä polttopuita ja remontoimalla isoäitinsä vanhaa taloa, Typpyrää. Niko Leppänen

– Se on sellainen kaksikerroksinen maalaistalo, jossa vain alakerta on lämmin. Minulla on siellä pari akkua, joilla saan pirttiin ledivalot. Siellä on myös pihasauna, jossa voin peseytyä.

Leppänen kaipasi kaupungissa lähemmäs luontoa. Talven aikana voi pilkkiä, hiihdellä ja ajella moottorikelkalla, vaikka sen suhteen Leppänen onkin kahden vaiheilla. Kelkkailun ympäristövaikutukset vähän pohdituttavat.

– Mutta kyllä minä sen verran penikka olen, että saatan sillä vähän huviksenikin ajella.

Pimeinä iltoina on aikaa ottaa haltuun myös kitaransoitto, hän suunnittelee. Luonnon äärellä oleminen kiinnostaa myös tulevaisuudessa.

– Tämä on taas uusi vaihe minun elämässäni. Jos minä joskus asetun aloilleni ja rakennan talon, haluan luonnonläheisen ympäristön itselleni ja muille läheisilleni.

"Älä ole itsellesi liian ankara, mutta ole vähän"

Nyt, viisi vuotta muutoksesta, on hyvä hetki summata mennyttä. Miten Niko Leppänen onnistui muuttamaan elämänsä suuntaa näinkin selvästi? Leppänen on hetken hiljaa ja summaa filosofiaansa.

– Älä ole liian ankara itsellesi, mutta vähän pitää olla. Ajaudu sellaisiin tilanteisiin, jossa joudut rasittamaan itseäsi fyysisesti ja joskus henkisestikin, se kasvattaa.

Ravitsemusterapeutti Marjukka Nurkkala toteaa, että Leppäsen ajatuksissa on perää. Selvä muutos, kuten auton pois jättäminen, pakottaa tekemään asioita toisella tapaa.

Niko Leppänen pohtii, että talven viettäminen alkeellisissa olosuhteissa on taas uusi vaihe elämässä. Niko Leppänen

– Aluksi voi olla helpompi tehdä joku konkreettinen teko, joka pikkuhiljaa lähtee muuttamaan ajatusmallia samalla kun saa positiivisia kokemuksia.

Eikä muutoksen tarvitse olla suuri, kuten autosta luopuminen, Nurkkala muistuttaa. Esimerkiksi aamupalan syöminen voi olla ensimmäinen askel, joka voi lopulta kantaa suurempiin tuloksiin.

Sen laskuvarjohypynkin Niko Leppänen on hypännyt. Se tapahtui seuraavana kesänä kesken jääneen kurssin jälkeen. Sadan kilon painoraja alittui parillakymmenellä kilolla.