Ravintolaan ilmestyi siisti pukumies, jota kukaan ei ollut ennen nähnyt – yöllä tieltä löytyi murhattu Liisa, 32

Viimeisenä iltana ravintola Keitaassa nähtiin sopusuhtainen ja sivistynyt pukumies, jonka henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt. Myös monet muut yksityiskohdat ovat olleet auki jo yli 45 vuotta.

Sisko Liisa Lehtinen murhattiin yli 45 vuotta sitten, mutta tapaus on yhä mysteeri. Ilta-Sanomat pääsi ensimmäisenä tiedotusvälineenä tutustumaan keskusrikospoliisin murhaa koskevaan esitutkinta-aineistoon.

Millainen oli se kesäinen ilta riihimäkeläisessä ravintola Keitaassa? Ilta, josta tuli tarjoilija Liisan, 32, viimeinen?

Annetaan puheenvuoro ravintolan toiselle omistajalle Railille, 38, joka viimeisen illan Liisan kanssa vietti. Raililla oli aamun valjettua raskas tehtävä käydä tunnistamassa sairaalassa Liisan ruumis 6. elokuuta 1974.

Vain muutamia tunteja aiemmin Raili oli eronnut Liisasta oman kotirappunsa edessä. Mikään ei enteillyt pahaa. Tunnelma oli hyvä. Liisa oli jäämässä vuosilomalle. Edessä oli lomamatka, mutta kotiinsakaan Liisa ei enää päässyt.

– Erotessani Lehtisestä en huomannut hänessä mitään erikoista. Hän oli iloinen lomastaan, ja sen varjolla laskimme leikkiäkin ennen kuin erosimme, Raili kertoi poliiseille.

Viimeinen ilta Keitaassa oli hiljainen. Yksi asiakkaista jäi tuntemattomaksi.­

Liisa kulki vuosikausia työmatkansa jalkaisin eikä koskaan kertonut Railille, että joku olisi häntä ahdistellut matkallaan lukuun ottamatta ”suunsoittajia”, jotka saattoivat viikonloppuisin pyrkiä seuraan.

– Minun tiedossani ei ole sellaisia mieshenkilöitä, jotka olisivat pyrkineet Lehtisen seuraan, ja Lehtisen siitä kieltäytyessä olisivat siitä kostonhaluisia. En myöskään tiedä hänellä olleen vihamiehiä, Raili ihmetteli julmaa veritekoa.

Liisalla ei ollut Railin mukaan ketään vakituista miesseuralaista.

– Käydessäni Lehtisen kanssa joskus ravintolassa, ei hän huolinut seuraansa ketä tahansa ja useimmiten tulimme kahden kotiin. Alkoholia hän käytti hyvin harkiten, Raili kertoi.

Liisa oli kulkenut jalkaisin työmatkansa vuosikausia eikä häntä oltu aikaisemmin ahdisteltu.­

Yhtä ymmällään julmuudesta oli se, jolle Liisa oli kaikkein rakkain, Lyyli-äiti.

– Tyttäreni kulki päivittäin työmatkan jalkaisin kulkien normaalisti rautatieaseman editse ET. Asemakadulle mistä rappuja ylös Erkyläntielle. Liisa ei koskaan kertonut mitään, että häntä olisi tällä matkalla kukaan ahdistellut. Hän joutui useasti työstä tullessaan kulkemaan tämän matkan yöllä, mutta ei kertomansa mukaan pelännyt mitään, äiti kertoi poliiseille kaksi päivää Liisan murhan jälkeen.

Liisa oli syntynyt Savonlinnassa 24. kesäkuuta 1942. Hän asui äitinsä luona.

Vuosina 1962-1968 hän opiskeli Turussa. Ensimmäisen kerran hän oli mennyt töihin Keitaaseen 1965.

– Minun tiedossani ei ole, että Liisalla olisi ollut ketään vakinaista miesseuralaista. Vapaa-ajatkin hän viihtyi kotonaan eikä käynyt juuri missään huveissa tai ravintoloissa. Tapahtumapäivänä 5.8.1974 Liisa meni ravintola Keitaaseen työhön aamupäivällä ja lupasi tulla kotiin puolenyön aikoihin. Minä odottelin häntä kotiin palaavaksi koko yön ja aamulla 6.8. sain ilmoituksen, että tyttäreni oli kuollut. Minulla ei ole muita tietoja hänen viime vaiheistaan. Jos tyttäreni surmaaja saadaan selville, niin tulen yhtymään syyttäjän rangaistusvaatimukseen ja korvausvaatimukset tulen esittämään oikeudessa, 60-vuotias murheen murtama äiti kertoi.

Liisa asui äitinsä kanssa Erkyläntiellä. Äiti odotti tytärtään koko yön. Aamulla hän sai tietää tyttärensä kuolleen.­

Millainen oli sitten se viimeinen ilta ravintola Keitaassa? Sinä iltana siellä oli tuntematon asiakas, siististi pukeutunut ja sivistyneeltä vaikuttanut mies, jonka henkilöllisyys ei selvinnyt tutkinnassa.

Raili oli keittiön ja Liisa salin puolella. Kassalla oli Railin sulhanen Erkki. Ilta oli hiljainen eikä asiakkaita ollut montaa.

Sekatyömies Heikki, 28, nautti Keitaassa pari vodkaa ja kiinnitti huomiota tuntemattomaan mieheen, jota ei ollut aikaisemmin nähnyt. Mies ruokaili ja nautti viiniä, jota Liisa hänelle toi. Mies kertoili hyvin asiantuntevasti unkarin ja suomen kielen yhtäläisyyksistä, mistä Heikki päätteli miehen olevan ”lukenut”.

Heikin mielestä Liisa seuraili tarkkaan tätä miestä. Myöhemmin Heikki ajatteli, että Liisa saattoi tuntea miehen. Silmälasipäinen noin 30–35-vuotias ja noin 175 senttimetriä pitkä mies oli pukeutunut pukuun ja hänen olemuksensa on siisti.

Tuntematon mies lähti Railin käsityksen mukaan noin yhdeksän aikaan illalla.

Raili ei ollut miestä koskaan aikaisemmin nähnyt. Liisa oli maininnut miehestä vain, että tämä oli sanonut, että viinin saa avata, vaikka ruoka ei ollut vielä pöytään tullut. Raili muisteli sopusuhtaisella miehellä olleen vaaleansävyinen puku, jossa oli mahdollisesti pieniä ruutuja tai kuvioita.

Tuntemattoman miehen jälkeen ravintolaan tuli kaksi paikkakuntalaista miestä. Ravintolassa oli myös Alkon paikallinen johtaja noin puoli kahteentoista asti yöllä. Railin mukaan johtaja tarkasti muun muassa rikkinäisiä juomapulloja.

Yhden tulijan Liisa torppasi miehen liiallisen päihtymyksen takia.

Valomerkki annettiin kello 23.15. Liisa, Raili ja Erkki järjestelivät vielä hetken paikkoja ja siirtyivät sitten Railin viereisessä talossa sijaitsevan asunnon portaiden eteen hetkeksi juttelemaan. Liisa lähti yksin kohti kotiaan kello 00.30.

Tällä paikalla Liisan kimppuun hyökättiin. Tutkija osoittaa nuolella yhtä verijälkeä.­

Joutomaalla iski murhaaja. Useilla teräaseen iskuilla haavoitettu Liisa kulki vielä noin sadan metrin matkan ennen kuin tuupertui soratielle, mistä hänet löydettiin noin kello 01.10–01.15. Hänen vammojensa laatu viittasi stilettityyppiseen, kahdella leikkaavalla terällä varustettuun aseeseen, joskin kärkiosastaan teroitettu puukko oli voinut tutkimusten mukaan myös aiheuttaa vammat.

Kriminaalilaboratorio tutki Liisan sormista leikattuja kynnen osia. Niissä ei havaittu hiuksia, ihoa tai mitään muutakaan, joka olisi voinut johdattaa poliisin murhaajan jäljille.

Vain muutama päivä murhan jälkeen poliisi sai erikoisen vihjeen. Vihjeen mukaan Liisa olisi ollut väärä uhri – oikea kohde olisikin ollut toinen tarjoilija. Vinkkaajan mukaan Liisa olisi murhattu erehdyksessä. Taustalla olisi ollut toisen tarjoilijan ero miehestään.

Poliisi otti yhteyttä vinkissä mainittuun toiseen tarjoilijaan. Hämmentynyt nainen kertoi, ettei hän tiedä, että kukaan uhkaisi hänen henkeään.

– Itse en usko, että mieheni olisi palkannut ketään surmaamaan minua. 16.8. hän kyllä tiedusteli minulta, että onko joku aikonut tappaa sinut. Tämä johtui siitä, että veljensä oli kertonut, että poliisista oli soitettu minulle, nainen kertoi poliisille.

Toistakin erikoista huhumyllyä keskusrikospoliisi joutui selvittämään. Syynä oli se, että Liisa oli käynyt Neuvostoliitossa. Huhuissa väitettiin, että näillä matkoilla olisi voinut olla ulkopoliittista merkitystä ja Liisalla voisi olla tekemistä vakoilija-asioiden kanssa. Sitkeä huhu oli perätön, sillä Suposta ei löytynyt minkäänlaisia merkintöjä Liisasta.

Plymouth-miehen erikoinen käytös kummastutti. Mies ilmaantui Liisan murhan jälkeen kahteen ravintolaan ja kysyi: ”Vieläkö täällä on eläviä tarjoilijoita?”­

Yksi murhan epäillyistä, 24-vuotias Kalevi, löydettiin nukkumasta Ford Cortinasta.­

Ilta-Sanomat on jo aiemmissa Liisan murhaa koskevassa jutuissa kertonut kahdesta murhan vuoksi pidätetystä miehestä, 24-vuotiaasta Kalevista, niin sanotusta Cortina-miehestä ja keski-ikäisestä autonasentajasta, Plymouth-miehestä. He eivät kuitenkaan olleet ainoita, jotka joutuivat poliisin luupin alle.

Pidätetyiksi joutuivat pian murhan jälkeen myös 26-vuotias rakennusmies, saman ikäinen autonasentaja ja 39-vuotias eläkeläinen. Eläkeläinen oli käyttäytynyt rautatieasemalla uhkaavasti eikä ollut viettänytkään yötään Suojakodissa, vaikka niin väitti. Eläkeläisen vaatteista ei löydetty verta.

Rakennusmiehellä oli verinaarmu ja tumma silmä aamulla kahdeksan aikaan, kun hänet tavattiin nukkumassa saunamökissä 6. elokuuta 1974.

Mies haettiin kuulusteluun 9. elokuuta, mutta hän oli niin vahvasti päihdyksissä, että poliisi joutui odottamaan seuraavaan päivään ennen kuin mies oli kuulustelukunnossa. Mies kertoi joutuneensa kolmen tuntemattoman miehen pahoinpitelemäksi. Näitä miehiä ei kuitenkaan koskaan löytynyt. Mieheltä itseltään poliisi ei löytänyt puukkoa.

Kalevi suuttui epäilystä ja valitti kohtelustaan eri viranomaisille. Ne eivät nähneet huomauttamista poliisin toimissa.­

Kalevi oli epäillyistä se, joka nosti metakan pidätyksestään. Hän oli aiemmin kolunnut Konnunsuon, Sukevan ja Mikkelin vankiloita ennen kuin joutui Liisan murhasta epäillyksi. Hän valitti kohtelustaan Hämeen läänin maaherralle ja eduskunnan oikeusasiamiehelle asti, mutta veti vesiperän. Hänen kohdistetut toimet läpäisivät ylempien laillisuusvalvojien seulan. Poliisille ilmaantui Kaleviin kohdistuneen tutkinnan aikana myös todistaja, joka väitti Kalevin yrittäneen houkutella hänet alibiksi.

Kaikki teosta epäiltyinä olleet ovat syyttömiä, koska oikeuden eteen Liisan murhaajaa ei koskaan saatu.

Liisan äiti kuoli heinäkuussa 1992 saamatta koskaan tietää, miksi hänen tyttärensä murhattiin.

Lähteenä keskusrikospoliisin esitutkintapöytäkirja, siltä osin kuin se on julkinen sekä Ilta-Sanomien ja Helsingin Sanomien arkisto.

Tämä on neljäs osa juttusarjaa, jossa käsitellään riihimäkeläisen tarjoilijan selvittämätöntä murhaa. Lue kaikki jutut aiheesta täältä.