Ensinnäkin on syytä onnitella Timo Soinia pian päättyvästä 20-vuotisesta urasta perussuomalaisten johdossa.

Vuoden 2011 kesällä Soinin puolue oli gallupeissa hetkellisesti maan suurin: kannatusta valtaisat 23 prosenttia. Tänään julkaistussa Ylen gallupissa Soinin hallitukseen hilaaman puolueen kannatus on vain kolmasosa tuosta, noin 8 prosenttia.

Vaikka gallupit eivät ole vaaleja, ne kertovat tämän hetken totuuden: perussuomalaiset ovat kannatuskriisissä.

Soinin takavuosien todellisia näyttöjä eli perussuomalaisten vaalimenestystä 2011 ja 2015 tutkitaan vielä paljon. Lopullista totuutta tuskin koskaan saada selville, mutta tuon menestyksen saavuttamisessa on myös pimeä puoli.

Timo Soini onnistui puoluevaikuttajineen pelottelemaan suomalaisia Euroopan romahduksella (johon syypäitä ovat EU ja euro), hallitsemattomalla maahanmuutolla (johon syypää on EU), terrorismilla (joka on yhdistetty maahanmuuttoon), uskonnollisilla vähemmistöillä (joka on yhdistetty maahanmuuttoon) ja seksuaalirikoksilla (joka on yhdistetty maahanmuuttoon).

Tässä yhteydessä on hyvä muistuttaa, että juuri tällä hetkellä Suomen talous on nousussa, yritykset investoivat euro-Suomeen ja luovat työpaikkoja, maahanmuutto on hallinnassa, katuturvallisuus on kohentunut, eikä kansainvälinen terrorismi ole nostanut päätään Suomessa. Maailma ei olekaan kulkenut kohti niitä heinäsirkkaparvia, joista perussuomalaiset tietäväisen oloisesti ovat varoitelleet.

Soinin joukot ovat myös tuputtaneet ennakkoluulojaan seksuaalivähemmistöistä ja Suomen ruotsinkielisistä. Lisäksi he ovat syytelleet mediaa vääristelystä ja suomalaisia oikeuden päätöksiäkin jotkut perussuomalaiset vaikuttajat ovat pitäneet poliittisina tai muuten vain vähätelleet niitä.

Samanaikaisesti Soinin kasaaman joukkueen kansanedustajat ovat tyrineet enemmän kuin laki sallii; useissa tapauksissa he ovat syyllistyneet kansanryhmää vastaan kiihottamiseen.

Ensin oli Tony Halmeen henkilökohtainen tragedia erilaisine rikkomuksineen (vaalikausi 2003 – 2007), sitten tulivat James Hirvisaaren ja Jussi Halla-ahon (vaalikausi 2011 – 2015) sekä Teuvo Hakkaraisen (vaalikausi 2015 – 2019) tuomiot kansanryhmää vastaan kiihottamisesta.

Soinin puolueen Oulun seudun ääniharavaa Olli Immosta on puheenjohtajan pitänyt pakon edessä itse julkisesti ojentaa, jopa kansainvälisen median kautta. Ja on ollut kohua kansanedustaja Juho Eerolan musiikkipornovideosta, jota on puolueessa pitänyt käsitellä.

Näiden lisäksi Soinin pöydälle ovat päätyneet useiden kunnanvaltuutettujen ja varavaltuutettujen eriasteiset hölmöilyt.

Pahimpia keskijohdon tapauksia ovat Tampereen perussuomalaisissa johtavassa asemassa olevan Terhi Kiemungin sekä entisen nuorisojärjestön puheenjohtajan Sebastian Tynkkysen saamat tuomiot kansanryhmää vastaan kiihottamisesta.

Soinille hänen joukkueensa oikeudenkäynnit ovat olleet raskaita. Ne ovat teettäneet kuluttavia lisätöitä, mutta se on hinta, joka hänen on pitänyt strategiastaan maksaa.

Nämä oikeudenkäynnit ja niistä seuranneet tuomiot Halla-aholle, Hakkaraiselle, Tynkkyselle, Kiemungille ja puolueesta vuonna 2013 erotetulle Hirvisaarelle eivät perussuomalaisten kannatusta kuitenkaan syöneet.

Tuomion saadessaan eduskunnan hallintovaliokunnan puheenjohtajana toiminut Halla-aho piti korkeimmasta oikeudesta saamaansa tuomiota ”muutaman ihmisen henkilökohtaisena tulkintana”. Saattoi upota hänen fanaattisimpiin kannattajiinsa, mutta ei lakeja yleisesti kunnioittaviin kansalaisiin eikä oikeusoppineisiin.

Kuka vielä muistaa, että Halla-aho, Immonen ja Eerola riensivät keväällä 2012 maksamaan hengenheimolaisensa Hirvisaaren sakot, kun tämä sai tuomionsa? He jakoivat hänen ”huolensa maahanmuuton ja monikulttuurisuuden ongelmista”, kuten he maahanmuuttoynseällä Homma-sivustolla tiedottivat.

Nyt Soinin unelma suuresta puolueesta keskustan, kokoomuksen ja SDP:n rinnalla on haihtumassa. Eduskuntapuolueista vain RKP ja kristillisdemokraatit ovat perussuomalaisia pienempiä.

Puoluejohtoon halukkaiksi ilmoittautuneiden Sampo Terhon tai Leena Meren olisi kasattava samanlainen populismipaletti, kuin se jonka Soini onnistui kaikkine pahoineenkin kasaamaan, nostaakseen puolueen alhosta. Lisäksi tarvittaisiin pikkuripaus talouslamaa ja muita epäonnisia tapahtumia maailmalta, mutta nekin voisivat sataa tätä nykyä vasemmisto-opposition laariin.

Niin, kai se jyrkän ja kovan linjan Halla-ahokin kisaan Soinin seuraajaksi virallisesti ilmoittautuu, kun hänen ihailijansa Terhi Kiemunki ”mestaria” niin villisti sosiaalisessa mediassa jo rummuttaa.

Kuka tahansa mainituista kolmesta – tai joku muu – nousee perussuomalaisten johtoon, on työ ehkä helpompi kuin Soinilla, koska pahimmat tapaukset ovat julkiset ojennuksensa saaneet. Tai sitten puolue alkaa hajota, erotettuja otetaan takaisin ja homma menee aivan hulinaksi.

Positiivista medianäkyvyyttä puolue varmuudella menettää. Soinin verbaliikka kun on poikkeuksellista, mikä on taannut lukuisat otsikot. Soini on sutkautuksillaan – esimerkiksi ”seitsemän äänen varavaltuutetuista” – onnistunut panemaan monesti poliittisille kilpailijoilleen jauhot suuhun.

Perussuomalaisten tuleva puheenjohtaja viljelee näillä näkymin joko tiukkapipoista poliittista jargonia tai tahallisesti ilkeämielistä sarkasmia.

Ei Soinin saappaita, kulahtaneitakaan, kukaan täytä.