KOKAIINIA pääkaupungin yökerhoissa pintaliitäjille kauppaavia portsareita. Helsingin rappiota 2010-luvulla? Ei. Tämä oli totta jo 1920-luvulla, isoisomummun hurjina nuoruusvuosina.

1920-luvun puolivälissä Helsinkiin iskeneestä kokaiinivillityksestä kerrotaan Mikko-Olavi Seppälän uudessa kirjassa Suruton kaupunki – 1920-luvun iloinen Helsinki (WSOY). Kokaiinista tuli muotihuume vuonna 1925. Syynä oli, että aineen reitti Saksasta venäläisille suurkuluttajille kulki Helsingin kautta. Tuolloin Neuvostoliitossa vallitsi lyhyen aikaa talouspolitiikka joka suosi yrittäjiä ja nousukkaiden elämäntavat muistuttivat nyky-Venäjän nousukausien örveltäjiä. Stalin teki myöhemmin lopun sekä heistä että kyseisestä politiikasta.

Suomessa Helsingin huumeongelmaan kiinnittivät huomiota porvarilliset naiskansanedustajat. Helmikuussa 1926 he esittivät rikoslain koventamista, jotta kokaiinikauppa saataisiin kuriin.

Virkavalta iskee. Siviilipukuiset poliisit tarkkailevat salakauppiaita kieltolain aikana.­

HE EIVÄT olleet ainoat paheksujat. Sosiaaliministeriön raittiusosaston päällikkö Niilo Liakka oli tuolloin kieltolain ylin valvoja ja nuorisoseuraliikkeen puheenjohtaja. Hän halveksi Helsingin nuorisoa ja urbaania kaupunkielämää ihannoivaa kulttuuriväkeä, tulenkantajia. Hänen mielestään nämä turmelivat nuorisoa.

– Meillä on parempia asioita pohdittavaksi, kumpi on hauskempaa, kokaiini- vai alkoholihumala. Epäterveet elostelijat eivät kelpaa henkisen ravinnon antajaksi nuorisolle, Liakka jyrähti.

” Epäterveet elostelijat eivät kelpaa henkisen ravinnon antajaksi nuorisolle.

Myöhemmin tunnetuiksi tulenkantajista ja heidän aikalaisistaan tulivat mm. Olavi Paavolainen ja Mika Waltari. Tulenkantajien mielestä ”synkkä ja sivistymätön” Liakka terrorisoi nuorisoa.

MUTTA ongelma oli todellinen. Viihdelehti Tuulispäässä runoiltiin: ”Entisaikaan ajureita haastateltiin. Viinaa anna!. Shofööreiltä ’pulvereita’ tilaa nykyajan Anna.”

Huumeet liikkuivat tanssipaikoissa kuten Konserttikahvilassa, Fenniassa ja Indrassa. Niitä sai kätevästi ostettua ovimiehiltä. Kieltolain aikana rikottiin ravintoloissa lakia muutenkin ja huumekauppa sujui siinä kuin vaikkapa ”kovan teen myyminen”. Tieto portsarien pyörittämästä huumekaupasta on peräisin tuon aikaisista poliisiraporteista.

Fazerin tarjoilijatyttöjä. Ensimmäisen maailmansodan loppuminen toi Helsinkiin uuden aikakauden.­

HUHUTTIIN huumeorgioista, joihin nuoria tyttöjä houkuteltiin.

”Tytöille syötettiin kokaiinia appelsiineissa ja makeisissa. Kokaiinikuppana oli peukalonjuuri, johon kokaiinia sijoitettiin imettäväksi”, siteeraa Seppälä erästä tarinaa kirjassaan.

Kokaiini pääsi mukaan myös tuona ajan rikoskirjoihin ja näytelmiin. Se oli musta puoli uudessa kansainvälistyvässä kulttuurissa, johon kuuluivat myös jazz, charleston-tanssi ja itsekseen huvipaikoissa liikkuvat ilonpitoon valmiit tytöt. Paheksuttavaa riitti pääkaupungissa silloinkin.