Olli Immosen tapaus osoitti, että ihmisillä on kova tarve kiihkoilla, tuomita ja pahoittaa mielensä – ja kaikki tämä varmistamatta ensin, puhuvatko osapuolet edes samasta asiasta. Olli Immosen vastustuksen kohde "multiculturalism" on eri tulkitsijoille merkinnyt täysin eri asioita:

1. Monikulttuurisuusaatetta eli multikulturalismi-ideologiaa. Siinä ajatellaan (kärjistettynä), että maahanmuuttajia ei tarvitse sen kummemmin kotouttaa, vaan he voivat jatkaa omien tapojensa ja kulttuurinsa harjoittamista uudessa kotimaassaan. Ideologiaa on kritisoitu siitä, että maahanmuuttajat tällöin liian helposti eristäytyvät omiin yhteisöihinsä, eikä eri väestöryhmien välille synny luonnollista yhteydenpitoa vaan kyräilyä.

2. Monikulttuurisuutta 1-kohdan toteutumana tai tavoitteena. Perussuomalaisten ohjelmista sana löytyy välillä tällaisessa merkityksessä, ja ainakin Jussi Halla-aho ja Olli Immonen näkyvät käyttävän sitä näin: "Vastasin hänelle, että olen vastustanut massamaahanmuuttoa, monikulttuurisuutta ja sitä tukevaa ideologiaa monikultturismia avoimesti aina niistä hetkistä lähtien kun astuin mukaan politiikkaan ja perussuomalaisten toimintaan vuonna 2005 ja tulen vastustamaan niitä vastaisuudessakin." (Facebook: Olli Immonen, 26.7.2015.)

3. Monikulttuurisuutta merkityksessä kulttuurinen monimuotoisuus: eri kieliä puhuvia ja eri uskontoja harjoittavia ihmisiä eri puolilta maailmaa. Tavallisen kansan, Alexander Stubbin ja Erkki Tuomiojan kielessä sanalla tarkoitetaan juuri tätä.

4. Monikulttuurisuutta merkityksessä kulttuuriseen monimuotoisuuteen liittyvä poliittinen ohjelmatyö tai poliittinen kokonaisnäkemys kulttuurisen monimuotoisuuden hallinnasta. Wikipedia tuntee nämä sangen epäselviksi jäävät sivumerkitykset.

5. Monikulttuurisuuteen liittyviä ihmisiä eli kaikkia maahanmuuttajia ja maahanmuuttajataustaisia. Näin kaukaahaetusti sana (joka päättyy -ism!) on tulkittu eräiden maahanmuuttajien keskuudessa ja vihreän kansanedustajan Ozan Yanarin blogissa. Lieneeköhän heikolla englannin tai suomen taidolla osuutta siihen, että näinkin virheelliset tulkinnat ovat päässeet leviämään? Vai onko kyseessä sittenkin tietoinen demonisointi- ja mustamaalaamisyritys?

6. Erillisenä ryhmänä mainittakoon vielä eräät asiantuntijat, jotka eivät pöyristyneet niinkään multiculturalism-sanasta vaan aggressiivisista sanoista: defeat 'kukistaa', enemies 'viholliset', fight 'taistella'. Esimerkiksi professori Kimmo Grönlund meni niin tolaltaan ettei edes lukenut mitä Immonen oikeasti oli kirjoittanut, ja erikoistutkija Erkka Railon mielestä taisteluun kehottaminen on väkivaltaan kehottamista.

Näiden politiikantutkijoiden tiedot tuntuvat olevan sangen heiveröiset – Suomessa ei nimittäin taatusti ole yhtäkään puoluetta, jonka puheissa ei olisi vilahtanut taisteleminen! Jonkin asian tai oikeuden puolesta taisteleminen on erittäin tavallista puoluepoliittisessa puheperinteessä. On suorastaan naurettavaa pitää tällaisia sanoja jotenkin erityisen merkittävinä nyt vain tämän yhden julistuksen kohdalla.

Joku huomautti, että Immosen julistus tapahtui tasan neljä vuotta Breivikin joukkomurhan jälkeen. Uskottavampi yhteys on kuitenkin se, että julistus tapahtui tasan viisi vuotta Nuivan vaalimanifestin julkistamisen jälkeen.

Tarinan opetus

Kuinka on mahdollista, että ihan tavallisesta hengennostatuksesta, joka vieläpä sisällöltään (vaikkakaan ei tyylilajiltaan) seuraa perussuomalaisten ohjelmajulistuksia, kuten Sebastian Tynkkynen on ansiokkaasti huomauttanut, seuraa "vastapuolen" joukkohysteria ja eräiden kommentoijien kohdalla suorastaan naurettavista lähitulevaisuuden natsikauhukuvista fantasiointi?

Kyseessä on tyypillinen informaatiokatkos: osapuolet eivät ole olleet tietoisia siitä, kuinka monella tavalla keskeisin sana on mahdollista ymmärtää.

– Olli Immosen syyksi voidaan laskea se, että hän kuvitteli olevansa yksiselitteinen – käyttihän hän sanaa samassa merkityksessä kuin se esiintyy perussuomalaisten ohjelmissa (2). Immosen olisi pitänyt kirjoittaa auki, mitä hän tarkoitti ja mitä ei tarkoittanut. Poliitikolle se on nimittäin äärimmäisen tärkeä taito; melkein yhtä tärkeä kuin asian ympärillä kiemurtelu sanomatta todellisuudessa yhtään mitään.

– Median syyksi voidaan laskea se, etteivät toimittajatkaan olleet tietoisia eri tulkintavaihtoehdoista, vaan suomensivat epävarmuudessaan Immosen käyttämän sanan multiculturalism useimmiten monitulkintaiseksi monikulttuurisuudeksi.

– Mielensäpahoittajien ja natsikortin heiluttajien syyksi voidaan laskea se, että he tulkitsivat Immosen julistuksen oman ideologisen vastakkainasettelunsa läpi omalla tavallaan (3) eivätkä pysähtyneet hetkeksikään miettimään, että Immonen saattoi sittenkin tarkoittaa jotain muuta. Pahimmin hakoteille eksyi se joukko, joka kuvitteli Immosen vihapuhuvan maahanmuuttajia vastaan (5).

HAJAANTUKAA, TÄÄLLÄ EI OLE MITÄÄN NÄHTÄVÄÄ.

Kaikki olikin vain väärinkäsitystä. Olli Immonen onkin vain ihan tavallinen perussuomalainen, joka haluaa parlamentaarisen vaikuttamisen keinoin ajaa Suomen kansan asiaa – aivan kuten haluavat kaikkien muidenkin puolueiden kansanedustajat, jäsenet ja äänestäjät. Toki näkemykset siitä, mitä pitäisi tehdä, eroavat toisistaan.

Ei ole syytä demonisoida eikä mustamaalata ketään. Viekää natsikorttinne takaisin varastoon. Nyt voitte pyytää anteeksi kaikilta, joita olette syyttäneet virheellisen tulkinnan perusteella. Rauha maassa. Hauskaa heinäkuun viimeistä viikkoa monikulttuuriselle (3-kohdan merkityksessä) Suomen asujaimistolle! Sillä sellainen asujaimistohan meillä on ollut jo satoja vuosia, ja tulee olemaan jatkossakin – täysin riippumatta siitä, millaista maahanmuuttopolitiikkaa Suomessa harjoitetaan.