– Voi helvetti, nyt riittää.

29-vuotias Riku Forsell seisoi reilu vuosi sitten Haminan R-kioskin pelinurkkauksessa. Hän oli juuri yrittänyt voittaa rahat asuntonsa vuokraan, ja hävinnyt kaiken.

Vuokra oli 500 euroa, ja siitä oli puuttunut vain satanen. Forsell oli laskenut, että summa irtoaisi pelaamalla pokeria ja pitkävetoa. Lopputulos oli, että jo kasassa olleet 400 euroakin olivat menneet.

Se oli kuitenkin ongelmista pienin.

Forsellilla oli yli 50 000 euroa ulosotossa. Perintäkirjeitä oli tipahdellut postiluukusta jo vuoden ajan, mutta Forsell oli jättänyt laskut maksamatta. Lopulta kaikki velat oli pakko päästää ulosottoon, koska rahaa elämiseen ei enää ollut.

– Olin pelannut 16 vuotta. Tajusin, ettei siitä ollut mitään hyötyä. Päätin tehdä kaikkeni päästäkseni eroon riippuvuudesta.

Rippilahjarahat pelattiin

Se alkoi salakavalasti tavallisista hedelmäpeleistä 13-vuotiaana. Forsellia kiusattiin koulussa, joten hän alkoi kuluttaa aikaansa pelaamalla.

– Kiusaajia oli helppo paeta rahapeleihin. Kun pelasin, unohdin ympäröivän maailman ja omat ajatukseni.

Pian mukaan alkoi myös tulla jännitystä ja pienen rahavoiton toivoa. Pelaamisen eteen joutui tekemään töitä Haminan kokoisessa pikkukaupungissa. Pelihalleja ei ollut vaan Forsell kiersi päivät kauppoja ja kioskeja, joiden yhteydessä oli hedelmäpelejä. Pelipaikkoja oli viisi.

Kaikki viikkorahat alkoivat kulua pelaamiseen.

– Kotoa oli keskustaan seitsemän kilometriä matkaa. Ajoin pyörällä ja mopolla kauppoja ja R-kioskeja läpi. Ripillepääsyn aikaan olin jo koukussa. Sain rippilahjaksi 500 euroa rahaa, ja niistä suurin osa meni pelikoneisiin.

Ville Pisto / Yle

Tuohon aikaan pelikoneiden ikäraja oli 15 vuotta. Forsellilta papereita ei kyselty, vaikka hän oli pelaamisen alkaessa alaikäinen.

– Valvonta oli tosi huonoa. Yhdessä kaupassa koneet olivat sellaisessa paikassa, etteivät työntekijät edes nähneet pelikoneille. Siellä pystyi pelaamaan salaa.

15-vuotiaana Forsell alkoi pelata kioskien tiskeillä myös pitkävetoa ja ravipelejä. Vanhemmat eivät olleet pojan puuhista perillä.

– He näkivät minun pelaavan, kun kävimme laivaristeilyillä. Mutta eivät he tienneet, mitä tein, kun lähdin kaupungille.

Hurahdus nettipokeriin

Koko pelimaailman taivas – tai helvetti – avautui 18-vuotiaana, kun nuori mies pääsi käsiksi nettipeleihin. Hän hurahti etenkin nettipokeriin.

– Aloin pelata sitä aina, kun oli rahaa. Joskus pelasin yli 12 tuntia vuorokaudessa. Kun illalla pelasi, aamulla pelaaminen jatkui. Se veti minua puoleensa kuin magneetti.

Viikonloppuisin Forsell pelasi baarissa blackjackia. Joskus hän pelasi kaikki rahansa niin, ettei hänellä ollut rahaa taksiin.

– Silloin kävelin seitsemän kilometrin matkan kotiin.

20-vuotiaana Forsell sai hyväpalkkaisen kesätyön. Se tuli pelaamisen kannalta hyvään saumaan, sillä pienet panokset eivät enää riittäneet tuomaan jännitystä. Forsell asui tuolloin vanhempiensa luona, ja käytti palkat nettipokeriin.

– Nettipokerin pelaajat puhuvat paljon kassanhallinnasta, mutta peliriippuvaisilla ei ole mitään kassanhallintaa. Kaikki menee suurimpaan pöytään, joka löytyy. Sitä kautta yrittää saada lisää sitä jännitystä. Pienet panokset eivät sitä enää tuoneet.

Kun illalla pelasi, aamulla pelaaminen jatkui. Se veti minua puoleensa kuin magneetti. Riku Forsell

Sitten vanhemmat saivat tietää, mihin kesätöistä tienatut rahat olivat hävinneet. Forsell narahti pelaamisesta ensimmäistä kertaa.

– Kun jäin kiinni, tiedostin itsekin, että minulla on ongelma. Sovimme vanhempieni kanssa, että näytän heille jatkossa tiliotteeni kerran kuukaudessa.

Pelaamiseen tulikin vuoden tauko. Tiliotteiden seuraaminen loppui, kun vanhemmat alkoivat luottaa siihen, että Forsell pystyisi olemaan pelaamatta. Ei mennyt kauaa, kun Forsell päätti vähän kokeilla pelikonetta.

– Kävin R-kioskilla ja ajattelin, että voin laittaa kolikon pelikoneeseen. Tuntui siltä, että pystyn kontrolloimaan pelaamista. Silloin se onnistuikin.

Mutta seuraavana päivänä hän pelasi taas. Pian hän oli koukussa.

Wikimedia Commons

Jopa 3000 euron tappioita päivässä

Vakitöihin päästyään Forsell alkoi rahoittaa pelaamistaan pikavipeillä, joita yritti vastaavasti maksaa takaisin pelaamalla. Forsell kertoo, että hänen suurin voittonsa nettikasinosta oli 5000 euroa.

– Siitä sain jopa maksettua silloin jotain velkoja. Samalla saatoin kuitenkin hävitä 2000–3000 euroa päivässä.

Kun pikavipin takaisinmaksupäivä erääntyi, Forsell otti uutta lainaa maksaakseen vanhan vipin. Kun lainoja kertyi, korot alkoivat kasvaa ja velat paisuivat lopulta valtaviksi. Rahaa niiden maksamiseen ei ollut, ja viime vuoden alussa postiluukusta alkoi pudota perintäkirjeitä.

– Kun en maksanut, perintäfirmat alkoivat soitella perään. En vastannut puhelimeen.

Lopulta Forsell lopetti autolla kulkemisen ja syömisen. Kun bensaan ei ollut rahaa, hän käveli tai kulki pyörällä töihin Haminan satamaan. Kävelymatka yhteen suuntaan kesti tunnin.

– Pahimpina aikoina söin vain kaurapuuroa tai vähemmänkin. Oli myös päiviä, jolloin en syönyt mitään.

Vuoden 2016 elokuussa velat siirtyivät ulosottoon.

– Minulla oli 50 000 euroa ulosotossa, mutta jatkoin pelaamista.

Retkahduksia

Sitten tuli päivä, jona rahat eivät riittäneet vuokranmaksuun. Forsell yritti voittaa puuttuvan summan, mutta hävisi kaiken.

– Silloin syntyi ajatus, että tälle on tultava loppu.

Lyhyitä taukoja Forsell oli pitänyt aiemminkin. Kerran hän pystyi olemaan pelaamatta puoli vuotta, koska päätti lähteä ulkomaille. Hän oli silloin harrastanut muutaman vuoden brasilialaista jujutsua ja halusi lähteä serkkunsa kanssa treenaamaan lajia sen kotimaahan Brasiliaan.

– Säästin rahaa matkaan, ja olimme siellä kaksi kuukautta. Silloin pelikierteen katkaisuun tarvittiin joku ulkoinen motivaatio. Reissun jälkeen ratkesin taas.

Ville Pisto / Yle

Tällä kertaa jokin oli toisin. Forsell halusi tosissaan päästä eroon itse ongelmasta eli pelaamisesta. Hän pyysi vuokranantajalta lisää maksuaikaa ja alkoi selvittää, mistä peliriippuvuus johtuu. Lisäksi hän varasi ajan työterveyslääkärilleen. Ensimmäistä kertaa hän kertoi ongelmasta myös kavereilleen.

– Kaverit olivat toki nähneet, kun pelasin baarissa. He eivät kuitenkaan tienneet, kuinka paljon käytin siihen muulloin aikaa. Pelkäsin, että mitähän he siitä ajattelevat. Sain kuitenkin heiltä tosi hyvin tukea.

Forsell pääsi työterveyspsykologille ja lopulta A-klinikalle hoitoon. Hän kävi A-klinikalla useita kertoja keskustelemassa sosiaaliterapeutin kanssa. Kun vyyhti alkoi purkautua, himo pelaamiseenkin alkoi hiipua.

– Jouduin tekemään paljon itsetutkiskelua. Alun jälkeen ei lopulta tullut edes ajateltua sitä pelaamista. Uskon riippuvuuden saaneen alkunsa siitä, että halusin koulussa unohtaa kiusaamisen kokonaan. Se oli ehkä huonoin päätös ikinä, asia olisi pitänyt käsitellä.

Perintäfirmat alkoivat soitella perään. En vastannut puhelimeen. Riku Forsell

Forsell sanoo oppineensa kuluneen vuoden aikana paljon itsestään.

– Luulin olevani kiltti, ujo ja hiljainen henkilö. Sitten oivalsin, että kiltteys tarkoitti omalla kohdallani huonoa itsetuntoa, joka vaikutti koko elämään. Koulukiusaaminen ei ollut riippuvuuden syy, mutta se lisäsi sitä huonoa itsetuntoa. Mietin koko ajan, mitä muut ajattelevat minusta.

YouTube-videoita

Vuosi sitten Forsell ei myöskään olisi voinut kuvitella kertovansa ongelmastaan julkisesti. Nyt hänellä on siihen syy: hän haluaa auttaa muita kaltaisiaan.

– Peliriippuvuuden ympärillä on niin paljon stigmaa ja häpeää, että se estää riippuvaisia hakeutumasta hoitoon. Ajattelin, että jos puhun tästä omalla nimelläni ja omilla kasvoillani, stigma häviäisi.

Ongelmapelaaminen on yleisintä juuri nuorten miesten keskuudessa. Forsell itse sai kerrottua omille vanhemmilleen riippuvuudestaan ja ulosotossa olevasta summasta vasta pari viikkoa sitten.

– Vanhemmille kertominen oli vaikeaa häpeän takia. Tuntui, ettei koskaan ollut sopivaa hetkeä. Pienenä shokkina se heille taisi tulla. He ymmärsivät kuitenkin, että kyseessä on sairaus.

Ismo Pekkarinen / AOP

Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen mukaan (siirryt toiseen palveluun) Suomessa on noin 124 000 rahapeliriippuvaista. Määrä on ollut pienessä kasvussa. A-klinikkasäätiöstä kerrotaan, että hoitoon hakeutuminen on hankalaa paitsi häpeän vuoksi myös siksi, ettei hoitovaihtoehtoja ole kovin paljon.

– Ei ehkä tiedetä, mihin pitäisi mennä hoitoon. Tarjonnassa on alueellisia eroja ja riippuvaiselle saattaa tulla mielikuva, ettei hoitoja ole tarjolla ollenkaan, sanoo johtava ylilääkäri Kaarlo Simojoki A-klinikkasäätiöstä.

Käytännössä hoitoon voi Simojoen mukaan hakeutua joko psykiatrille tai päihdepalvelujen piiriin riippuen siitä, kuinka paha riippuvuus on kyseessä.

– Vaikeaan peliriippuvuuteen kuuluu myös vaikeita psykiatrisia liitännäisoireita kuten masennusta ja itsemurhariskin kasvua. Silloin oikea paikka on psykiatrin vastaanotto. Päihdepalvelujen piiriin tulisi hakeutua, jos pääongelma on pelaamisessa.

Ei ehkä tiedetä, mihin pitäisi mennä hoitoon. Kaarlo Simojoki

Riku Forsell on alkanut kuvata YouTubeen videoita (siirryt toiseen palveluun), joilla hän kertoo omasta riippuvuudestaan ja pohtii myös ongelmien syitä ja seurauksia. Hän toivoo, että videoista olisi apua muille riippuvaisille. Hän kertoo itse päässeensä irti pelaamisesta, kun selvitti perinpohjin myös aiempien ongelmiensa syyt.

– Riippuvuus on aina pakenemista oman elämän ongelmista. Se voi olla stressin poistoa, surujen pakenemista tai yksinäisillä toisten ihmisten tapaamista. Pitää uskaltaa puhua ja hakea apua eikä saa jäädä yksin.

Jujutsu-harrastus on Riku Forsellille tärkeä. Ville Pisto / Yle

Riskejä ei enää oteta

Rahapelit ovat kadonneet Forsellin elämästä kokonaan. Hän tekee prosessimiehen töitä määräaikaisena Inkeroisten paperitehtaalla ja harrastaa edelleen jujutsua. Palkasta menee ulosottoon tällä hetkellä puolet tai kolmasosa. Forsell laskee, että on maksanut vuoden aikana ulosottoon 10 000 euroa.

Maksettava oleva summa ei kuitenkaan ole pienentynyt, päinvastoin.

– Velat ovat vain kasvaneet, koska mukana on niin paljon korkoja ja ulosoton taulukkomaksuja. Summa on tällä hetkellä lähes 60 000 euroa. Uskon, että ulosotossa ollaan vielä ainakin kymmenen vuotta.

Nyt 30-vuotias Forsell sanoo suhtautuvansa tilanteeseen tyynesti, vaikka luottotiedotkin ovat menneet.

– Ei ota päähän ollenkaan, kun en ole nyt muuttamassa mihinkään enkä tekemässä mitään isoja hankintoja. Olen hyväksynyt tilanteen. Jos sitä alkaa stressata, saa stressata seuraavat kymmenen vuotta.

Uskon, että ulosotossa ollaan vielä ainakin kymmenen vuotta. Riku Forsell

R-kioskilla käyminen onnistuu nykyään niin, ettei pelihimoa synny.

– Mieli on paljon rauhallisempi ja parempi kuin pelatessa. Silloin tunteet heittelivät tosi paljon ja oli jatkuva stressi. Elämäni on nykyään mukavaa. Pystyn myös olemaan lähellä pelikoneita aika neutraalilla fiiliksellä.

Mutta riskejä hän ei ota. Jos joululahjaksi tulee arpoja, ne Forsell antaa jollekin muulle tai heittää pois.