Antonio Stradivarin (1644–1737) ja Giuseppe Guar­nerin (1698–1744) rakentamien viulujen sointia pidetään satumaisena ja ylivertaisena kaikkiin muihin viuluihin nähden.

Niiden salaisuudeksi on esitetty niin muinaisia puunsuoja-aineita kuin muutoksia, joita jousien värähtely saa soitinpuussa vuosisatojen mittaan aikaan.

Nyt näyttää siltä, että vanhojen ja uusien viulujen ero onkin enimmäkseen pelkkää ilmaa. Pari vuotta sitten kävi ilmi, etteivät harjaantuneet viulistit kyenneet erottamaan vanhoja italialaismestarien viuluja moderneista laatuviuluista.

Itse asiassa he valitsivat sokkona testaamistaan soittimista jatkoon mieluummin uuden kuin vanhan, havaitsi austiikan tutkija Claudia Fritz Sorbonnen yliopistosta kollegoineen.

Myös yleisö rankkaa uuden viulun soinnin paremmaksi kuin Stradivariuksen, jos se ei tiedä, mikä viulu on kyseessä, paljastui Fritzin ryhmän uusimmissa kokeissa.

Soittajien silmät oli sidottu.

Tutkijat testasivat kuulijoiden korvia sekä Ranskassa että Yhdysvalloissa.

Pariisin liepeillä sijaitsevaan 300-paikkaiseen konserttisaliin värvättiin 55 viulumusiikin asiantuntijaa, joille seitsemän taitavaa viulistia esiintyi vuorotellen sermin takana. He soittivat pätkiä Tšaikovskin, Brahmsin ja Sibeliuksen sävellyksistä, välillä yksin, välillä orkesterin kanssa.

Soittajien silmät oli sidottu, ja he soittivat satunnaisesti joko uutta viulua tai Stradivariusta: kumpiakin oli testissä mukana kolme kappaletta.

Toinen koe tehtiin New Yorkissa 860-paikkaisessa salissa. Siellä sokkosoiton suorittivat kaksi huippuviulistia, ja yleisönä oli 82 ihan tavallista ihmistä. Näytteet esitettiin ilman orkesteria.

Kunkin soiton jälkeen yleisö raportoi, miltä se heistä kuulosti.

Analyysi osoitti, että musiikkituntemuksesta riippumatta kuulijat suosivat uusia viuluja vanhoihin verrattuna.

Heidän mielestään uuden viulun ääni muun muassa erottui paremmin taustaorkesterista kuin stradivariuksen. Yleisö ei tosin itse kyennyt tunnistamaan, mikä kulloinkin äänessä olevista viuluista oli vanha ja mikä uusi.

Tutkijoiden mukaan viulisti saattaisikin esimerkiksi kilpailussa hyötyä modernista soittimesta – ainakin, mikäli tuomari ei tiedä viulun laatua.

Tutkimuksen julkaisi Pnas.