Heikki Hiilamo kirjoittaa Ylen artikkelista “vauvaperheiden kannustinloukusta”: Alinta sosiaaliturvan päivärahaa saavien ei kannata hoitaa pikkuvauvojaan kotonaan kuin muutaman kuukauden, koska se ei ole heille taloudellisesti kannattavaa, sillä työmarkkinatuki on suurempi kuin alin vanhempainpäiväraha. Kenen etu on että juuri lapsen saaneen on osallistuttava univelkaisena kaikenlaisiin työllistymistoimiin ja pahimmillaan laitettava lapsi päiväkotiin vain muutaman kuukauden ikäisenä?

Suomen perhepolitiikka on muutenkin pielessä, esimerkkinä ansiosidonnainen vanhempainpäiväraha ylipäätään. Yli 60 000 euroa vuodessa tienaavat saavat tällä hetkellä 4,9 kertaa enemmän vanhempainpäivärahoja kuin alle 10 172 euroa tienaavat. Ei kai lääkärin vauvan vaipat ja turvakaukalot todellisuudessa ole niin paljon kalliimpia kuin opiskelijan? Ratkaisu ei mielestäni ole alimman tuen korottaminen työmarkkinatuen tasolle, vaan koko potin jakaminen tasaisemmin.

Pääsääntönä vanhempainpäiväraha maksetaan verotuksessa vahvistettujen työtulojen mukaan, jolloin hyvätuloisissa töissä kannattaa olla muutama vuosi ennen lapsen hankintaa. Tällä hetkellä pienin tuloluokka saa 23,73 euroa per arkipäivä, suurimmassa summa on 115,66. Järjestelmä siis aktiivisesti kannustaa hankkimaan lapset vasta kun koulut ovat käyty ja on se eläkevirka tai ainakin vakituinen työpaikka (mikä nykyajan pätkätyömaailmassa vie vuosia), vaikka biologian kannalta otollisin aika lastenhankintaan olisi paljon nuorempana. Korkea ikä todistetusti lisää myös hedelmöityshoitojen tarvetta, mikä on paitsi yhteiskunnalle kallista myös yksilölle raskasta.

Hulluinta koko systeemissä on se, että vastavalmistunut voi yhdellä huippupalkatulla kesäsijaisuudella nostaa useamman lapsen ajan korkeaa vanhempainpäivärahaa, mikäli ajoittaa lapset peräjälkeen. Sen sijaan esimerkiksi aiemmin vuosia töissä ollut, mutta viimeiset vuodet opiskellut tai työttömänä oleva vanhempi on oikeutettu vain minimirahaan – vaikka olisi ennen opintojaan maksanut valtiolle enemmän veroja kuin ensimmäinen.

Koska on yhteiskunnalta järkevää tukea perheitä eriarvoisuuden vähentämiseksi, tuetaan sitten tasapuolisesti kaikkia: vauva ei maksa yhtään sen enempää oli hän sitten diplomi-insinöörin tai lähihoitajan aikaansaannos. Valtion ei tule ylläpitää kenenkään elintasoa, vaan turvata säällinen elanto siltä ajalta kun vanhempi joutuu olemaan kotona lapsen kanssa ja pois töistä. Jos ansiosidonnainen järjestelmä purettaisiin ja vanhemmille annettaisiin esimerkiksi tasasumma, jäisi enemmän rahaa jaettavaksi niille isille ja äideille, jotka nykyään saavat alhaisinta vanhempainpäivärahaa. Tämä ehkäisisi köyhyyttä paremmin kuin nykyinen järjestelmä, joka samaan aikaan rankaisee väärään aikaan raskaaksi tulosta sekä kannustaa hankkimaan lapset myöhään.

Kirjoittaja on liberaali, jonka mielestä tulonsiirroista keskiluokalta keskiluokalle hukkuu aina rahaa matkalla.