Ensin massahaastattelut, ja heti perään tilalle 16 miljoonaa työhakemusta. Hallituksen räväkät liikkeet kielivät siitä, että nykyisenlaisen työttömyysturvan aika on ohi, Teemu Muhonen kirjoittaa.

Hallituksen suunnitelma velvoittaa työttömät hakemaan vähintään yhtä työtä viikossa on ihmeellinen – eikä vain siksi, että vuodessa syntyvien jopa yli 16 miljoonan työhakemuksen ja niistä tehtävien raporttien lukeminen on melkoinen urakka sekä työnantajille että viranomaisille.

Vähintään yhtä hämmentävää on se, että hakemusrumballa ja raportoinnilla aiotaan korvata vuonna 2019 kokonaan työllistymissuunnitelmat, joita työttömät nykyisin tekevät te-toimistojen kanssa.

Tämän vuoden alusta lähtien työllistymissuunnitelmia on nimittäin tehty monin verroin aiempaa enemmän, koska hallitus päätti aloittaa työttömille kolmen kuukauden välein tehtävät määräaikaishaastattelut.

Maanantaina työ- ja elinkeinoministeriön sivuilla julkistetussa lakiesitysluonnoksessa ehdotetaan säännöllisten haastattelujen lopettamista.

Miksi hallitus kokoaa ensin massiivisen järjestelmän työllistymissuunnitelmien lisäämiseksi ja kyhää heti perään uuden järjestelmän, joka kumoaa edellisen täysin? Tätä aprikoivat myös uudistuksia valmistelleet virkamiehet, joilta olen asiaa kysynyt.

Vuonna 2019 työnvälitys siirtyy te-toimistoilta maakuntien vastuulle, mutta se ei edellytä työllistymissuunnitelmista luopumista.

On vaikea välttyä ajatukselta, että työttömien ”aktivoinnin” jatkuvilla uudistuksilla ja valvonnan kirityksillä pyritäänkin työllistämisen sijaan johonkin aivan muuhun.

Perusturvan ehtona on työnhaku, mutta töitä ei ole kaikille

Työttömyystukia maksetaan Suomessa lain mukaan työnhaun aikaisen toimeentulon turvaamiseksi.

Erilaisilla työnhakuun ja palveluihin osallistumiseen liittyvillä velvoitteilla päättäjät ovat halunneet varmistaa, että työttömät todella pyrkivät tukien avulla takaisin työmarkkinoille eivätkä jättäydy vapaaehtoisesti lepäämään laakereilleen.

Valvontaa ja sanktiointia on 2010-luvun aikana lisätty reippaasti, mutta ainakaan vahvoja näyttöjä toimenpiteiden onnistumisesta ei ole.

Kuten Kelan johtava tutkija Pertti Honkanen huomauttaa, pelkän perusturvan eli peruspäivärahan tai työmarkkinatuen varassa elävien suomalaisten määrä kohosi maaliskuussa jo lähes 250 000:een.

Lukema ei noussut yhtä korkeaksi edes 1990-luvun pahimpina vuosina. Suomalaisia putoaa työelämän ulkopuolelle jatkuvasti. Sama ilmiö on nähtävissä esimerkiksi Yhdysvalloissa, jossa työllisyysaste on laskenut kymmenessä vuodessa rajusti.

Työttömien äkillisen laiskistumisen sijaan suurin syy työllisyyden laskuun on se, että töitä ei yksinkertaisesti ole tarjolla yhtä paljon kuin ennen.

Tuskin hallituskaan kuvittelee pitkäaikaistyöttömyyden häviävän sillä, että yhtä työpaikkaa hakee kahdenkymmenen työttömän sijaan vaikkapa kaksisataa työtöntä.

Pikemminkin jatkuvien lakimuutosten tarkoituksena tuntuu olevan alleviivata sitä, että nykyisenlainen sanktiointiin perustuva työttömyysturvajärjestelmä ei enää toimi, vaikka sitä miten vääntelisi.

Siksi on keksittävä tilalle jotain muuta.

Suuntana perustulo tai osallistumistulo?

Salaliittoteoriasta ei varsinaisesti ole kyse, sillä päättäjät ovat viime vuosina teettäneet useita selvityksiä työttömyystukien perusteellisesta mylläämisestä.

Huhtikuun kehysriihessä hallitus ilmoitti aloittavansa ”sosiaaliturvan kokonaisuudistuksen” valmistelun. Pohjana käytetään muun muassa perustulosta ja niin sanotusta osallistumistulosta tehtyjä selvityksiä.

Sekä osallistumistulon että perustulon kaavailut lähtevät siitä, että perusturvan päätehtävänä ei voi nykyiseen tapaan olla työnhaun tukeminen.

Osallistumistuloa selvittäneen Heikki Hiilamon työryhmän ehdotuksessa osallistumistulo kohdennettaisiin ansiosidonnaiselta pudonneille eli pelkkää perusturvaa saaville työttömille, joiden ”työnhaku ei ole tuottanut tulosta”.

Perusturvan ehdoksi tulisi töiden hakemisen sijaan ”osallistuminen yhteisön toimintaan”. Se voisi tarkoittaa esimerkiksi vapaaehtoistyötä, opiskelua tai lähimmäisenhoitoa.

Työttömyystuet irti työstä

Tällä hetkellä kokeiltava vastikkeeton perustulo olisi vielä osallistumistuloakin radikaalimpi sosiaaliturvan mullistus, sillä se poistaisi perusturvan ehdollisuuden kokonaan.

Tulevina vuosina Suomessa käydäänkin perustuvanlaatuista keskustelua siitä, tuleeko perusturvan olla yhteiskunnan jäsenen oikeus vai tuleeko hänen sitä saadakseen jollain tavoin osallistua yhteiskunnan toimintaan.

Olipa valittu suunta kumpi tahansa, työnhaun aika perusturvan pohjana näyttää vääjäämättä jäävän taakse.

Ei tarvitse olla kovin rohkea ennustaakseen, että toimeentulon eteen ei 2020-luvun Suomessa oikeasti taota kymmeniä miljoonia työhakemuksia.

Tarkennus 18.40: Jutussa todettiin, että hallitus nimesi Juho Saaren johtaman työryhmän valmistelemaan sosiaaliturvan kokonaisuudistusta. Todellisuudessa hallitus totesi vain, että ”ryhmälle tulee vahva rooli sosiaaliturvan uudistamisessa”.