Taloustilanteeseen liittyvistä puheista löytyy yhteisenä tekijänä niiden syyllistävyys, sanoo Helsingin yliopiston tutkijatohtori Jouni Tilli.

Tillin tänään julkaistussa kirjassa Miten puhumme kun puhumme politiikkaa? on tarkasteltu muun muassa presidentti Sauli Niinistön viime vuoden uudenvuodenpuhetta, pääministeri Juha Sipilän (kesk.) Suomen taloustilanteesta poikkeuksellisesti pitämää tv-puhetta, hänen puhettaan tieteentekijöille sekä ulkoministeri Timo Soinin (ps.) puhetta Paasikivi-seurassa ja opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasosen (kok.) paimenkirjettä yliopistoille.

Tilli antaa viime vuosien tärkeimmille päättäjille kiiitosta poliittisten puheiden tasosta. Keskeisten päättäjien puheita 2015–2016 analysoineen Tillin mukaan puheista löytyy monenlaista ja hyvää retoriikkaa – myös kansan syyllistämistä.

– On etsitty syntipukkeja kansan sisältä, että kenen syyksi voidaan laskea, että kansantalous on sakannut, tai että vienti ei vedä, tai että ei ole oltu tarpeeksi innovatiivisia. Siinä on sellaista pauhaavaa, voisi sanoa niin kuin tosikkomaista oikeaoppisuutta, Tilli summasi Ylen Ykkösaamun haastattelussa.

Tillin mukaan hallituksen talouspuheiden retoriikasta tulee mieleen 1930-luvun hurraa-isänmaallinen julistus tai 1970-luvun taistolaisten oikeaoppinen paasaaminen.

Niinistön puheissa kuuluu tasapainoilu

Presidentti Niinistön puhetyyliä Tilli arvostaa erityisesti. Niinistön puheissa kuuluu Tillin mukaan taitava tasapainoilu, jonka tekee mahdolliseksi hänen asemansa päivänpolitiikan ulkopuolella.

– Jos puhutaan vaikkapa maahanmuutosta, niin hän on tuonut esiin, että on kyse hädästä ja toisaalta on kyse siitä, että siellä ei ole kaikilla puhtaita jauhoja pussissaan. Hän on tuonut eri näkökulmia esiin. Tai sitten, jos puhutaan ulkopoliittisesta keskustelusta, niin hän on sinne niin sanotun Nato-kiiman ja Venäjä-puheen väliin tuonut pohjoismaista näkökulmaa.

Eri näkökulmien esittäminen luo Tillin mukaan tehokkaasti vaikutelmaa siitä että puhuja on päivänpoliittisen kiistelyn yläpuolella ja osoittaa tietä kohti ratkaisuja.

Yksittäiset sanatkin ohjaavat poliittista keskustelua

Tilli kiinnittää huomiota maahanmuuttokeskustelussa käytettyihin ilmaisuihin, kuten kansainvaellus ja pakolaistulva, jotka keskusteluun nousseina termeinä ovat ohjanneet koko poliittista keskustelua.

– Kansainvaellushan viittaa siihen, että on tulossa jostakin Suomeen barbaarilaumoja, jotka aikanaan johtivat Rooman valtakunnan tuhoon. Jos puhutaan pakolaistulvasta, niin kyse on ikäänkuin luonnonilmiöstä, ikään kuin vedestä, joka on vaarallisesti väärässä paikassa ja uhkaa hukuttaa meidät.

Presidentti Niinistö vertasi suuria turvapaikanhakijamääriä kansainvaellukseen puhuessaan valtiopäivien avajaisissa vuonna 2015. Tilli näkee tässä yhtymäkohtia perussuomalaisten kansanedustaja Teuvo Hakkaraisen puheisiin.

– Hakkarainen muotoili aika railakkaaseen tyyliin, että heti, kun osaa sanoa asylum tai turvapaikka, pääsee automaattisesti Suomeen. Tämä on sellainen siirtymä, että näin voi maahanmuutosta puhua, kun Suomen korkein poliittinen auktoriteettikin puhuu näin.

Presidentillä ja ulkoministerillä erilainen retoriikka ulkopolitiikassa

Tilli on analysoinut ulkoministeri Soinin ja presidentti Niinistön suhtautumista puheissaan Yhdysvaltoihin ja Venäjään ja näkee niissä selvän eron.

Tillin mukaan Soinin puheissa näkyy hyvin jyrkkä ero maihin suhtautumisessa.

– Yhdysvallat on rauhantahtoinen jättiläinen. Sieltä löytyvät kaikki länsimaiset arvot, vapaus, demokratia, tasapaino, kun taas Venäjä on häirikkö. Ikään kuin se jako olisi muuttumaton. Sitten se raja aukeaa todella syvänä railona Suomen ja Venäjän välillä.

Presidentti Niinistö on puheissaan osoittanut, että pitää pystyä dialogiin myös itään päin, Tilli toteaa.

Tillin mukaan Niiinistön puheessa on paasikiviläinen kaiku ja Soini on selkeästi läntiseen liturgiaan kuuluva puhuja.