Tupakka tappoi viime vuosisadalla noin 100 miljoonaa ihmistä. Kannattaa tutustua tupakkayhtiöiden toimintaan ja osallisuuteen tässä tuhossa, kirjoittaa Reetta Räty.

Miksi ihmiset seisovat baarin edessä kadulla? Onko kapakkaan noin pitkä jono?

Olin saanut toisen lapsen keväällä 2007 ja ollut jonkin aikaa pois öisestä kaupungista. Kun palasin, jokin oli muuttunut. Ihmiset ovat tulleet kadulle polttamaan tupakkaa, minua valistettiin. Ai niin, baareissa ei saa polttaa!

Muutos tuntui rajulta. Tavastia ilman savua. Kliinistä ja holhoavaa, ajattelin.

Kymmenessä vuodessa olen muuttanut mieleni täysin. Nykyään tuntuu kummalliselta, että ravintoloissa, työpaikoilla ja lentokoneissa savusi. Keikalta tullessa piti viedä vaatteet parvekkeelle ja tukka haisi aamulla tuhkakupilta. Se tuntui itsestäänselvyydeltä. Miten muutenkaan voisi olla?

Tupakkalakien tiukentuminen on hyvä esimerkki siitä, miten nopeasti käsitys tavallisesta muuttuu. Kun menin toimitukseen töihin vuonna 1995, oli tavallista, että töitä tehtiin tupakka huulessa. Nyt ihmiset kertovat erikseen olleensa juhlissa, jossa poltettiin sisällä. Eksoottista!

Vuonna 1990 Amer-yhtymän uusi toimitusjohtaja Olli Laiho joutui vaikeuksiin työnantajansa kanssa myönnettyään lehdessä (siirryt toiseen palveluun), että tupakka aiheuttaa syöpää. Nykyään tupakka-askit näyttävät niin irvokkailta, ettei niitä huvita pitää näkyvillä. Lentokonetupakointi kiellettiin 1990-lopulla, ja vuonna 2010 Suomi oli ensimmäinen maa, jossalain päämääräksi kirjattiin tupakoinnin loppuminen kokonaan.

Lait ja tavat muuttuvat, mutta peruskysymys säilyy: onko päätös tupakoinnista yksilön vai yhteiskunnan vastuulla?

Kysymys on tullut vaikeammaksi, kun tupakan vaarat tunnetaan laajasti. Nykyään on perusteltua ajatella, että ihminen tietää tupakoidessaan, mitä tekee. Eikö jokainen saa itse päättää riskeistä, joita elämässään ottaa? Toisaalta tiedetään, että joka toinen tupakoitsija kuolee tupakan seurauksiin ja moni aloittaa nuorena, ajattelematta elämän mittaista riippuvuutta. Viime vuosisadalla tupakka surmasi noin 100 miljoonaa ihmistä. Voi kysyä, miksi tappavaa myrkkyä saa myydä. Juuri nyt on se aika vuodesta, kun tupakkalakot alkavat ja riippuvuuden rajuus paljastuu. Väite ”omasta valinnasta” saa lisäsävyjä, kun seuraa läheltä lopettamisen vaikeutta.

Syksyllä ilmestynyt sosiaalipolitiikan professorin Heikki Hiilamon kirja Maailma tupakkayhtiöiden vallassa (Into) kertoo kansainvälisestä tupakkateollisuudesta ja sen toiminnasta. Kirja perustuu Yhdysvalloissa julkistettuihin tupakkayhtiöiden sisäisiin asiakirjoihin ja vie tupakkakeskustelua tarpeellisille raiteille: tupakkaa ei sada taivaalta, vaan sitä tehdään ja levitetään valtavalla volyymilla ja häikäilemättömyydellä. Hiilamo kertoo tupakkayhtiöiden maksattamista tutkimuksista, toimittajien ja lainsäätäjien lobbaamisesta ja siitä, miten suunnitelmallisesti tupakan terveyshaittoihin liittyvää tietoa on pimitetty.

Olen ihmetellyt, miten vähän kirjasta on puhuttu. Tupakkayhtiöiden tavoite näyttää toteutuvan: tupakointia käsitellään yksilön ongelmana tai valintana, ja esimerkiksi parveketupakointi-tyyppisissä keskusteluissa ovat vastakkain tupakoijat ja tupakoimattomat. Tupakkateollisuutta ei edes mainita – se on heidän etunsa, pysyä taustalla keräämässä rahat ja levittäytymässä kehitysmaihin.

”Nykyisin tupakka tappaa kuusi miljoonaa ihmistä vuodessa eli enemmän kuin AIDS, malaria ja liikenneonnettomuudet yhdessä”, Hiilamo kirjoittaa. ”Jos tuhoa ei pysäytetä, kuolee tällä vuosisadalla miljardi ihmistä tupakointiin.”

Miljardi ihmistä.

Suomessa näyttää siltä, että tupakointi vähenee. Juhlissa poltetaan, ja ammattikoulujen pihoilla. Mutta globaalisti savu lisääntyy: tupakkayhtiöt ovat kääntäneet katseet Afrikkaan, Kiinaan ja Lähi-itään. Kiinalaisista miehistä noin puolet polttaa.

Kun eettinen kuluttaminen on nostamassa päätään, ei voi olla miettimättä, miten suhtautuminen tupakointiin muuttuisi, jos se nähtäisiin epäeettisen toiminnan kannattamisena. Alun perin tupakkateollisuus lähti siitä, että yhteyttä tupakan ja keuhkosyöpien välillä ei pystytä todistamaan, ja se ei ole siksi vastuussa tupakoitsijoiden kuolemista. Sitten tarina muuttui: koska ihmiset nimenomaan tietävät tupakan ja syöpien yhteydestä, teollisuus ei ole vastuussa tupakan aiheuttamista kuolemista.

Esimerkiksi vaate- tai elintarviketeollisuuteen verrattuna tupakkayhtiöitä käsitellään yllättävän harvoin kansainvälisinä suuryrityksinä, joiden toimet vaikuttavat paljon muuallakin kuin kireän tupakkalainsäädännön ja laajan terveysvalistuksen Suomessa. Omasta toiminnastaan tupakkateollisuus on vastuussa, vaikka asiaa kääntelisi miten päin. Tupakkayhtiöiden asiakirjoissa ja niistä tehdyissä tutkimuksissa riittäisi pengottavaa niin toimittajille, tutkijoille kuin tupakkalakossa sinnittelevillekin.

Reetta Räty on helsinkiläistynyt kuusamolainen 43-vuotias toimittaja, yrittäjä ja kahden tyttären äiti.