Det händer märkliga saker inom universitetsvärlden numera. Nyligen publicerade nättidningen Aero med säte i USA en rapport med titeln Academic Grievance Studies and the Corruption of Scholarship , på svenska Akademiska kränkthetsstudier och korruptionen inom forskningen. Med kränkhetsstudier avser man analyser som i detalj försöker diagnostisera maktobalanser och förtryck rotade i olika identitetsgrupper. Aeros undersökning visar att ett halvdussin tidskrifter som påstår sig vara vetenskapliga inom områden som ”kritisk kulturanalys” och ”identitetsteori”, kan fås att publicera rent påhittade artiklar som saknar varje form av vetenskaplighet. Sådant har påvisats tidigare men inte i den omfattning som det nu rör sig om.

I undersökningen skickades artiklar som hävdade något verkligen absurt och/eller djupt oetiskt in. Därefter använde man sig av den akademiska jargong som blivit gängse inom detta fält för att driva hem sin tes men utan att presentera några vedertagna typer av belägg eller data. Ett exempel är en artikel som föreslår att lärare skall diskriminera studenter som tillhör någon ”priviligierad grupp” genom att ignorera och förlöjliga dem och också få dem att sitta kedjade på klassrumsgolvet som ett sätt att påminna dem om det förtryck deras grupp i historisk tid gjort sig skyldig till. Artikeln erhåller entusiastiska lovord av de forskare tidskriften ifråga anlitat för att bedöma kvaliteten och man ber (de fejkade) författarna återkomma med en reviderad version.

Universitet skall enligt sina egna värdegrundsdokument vila på principer som likabehandling, öppenhet och alla medarbetares lika värde. I praktiken sysslar man ibland med raka motsatsen. Som ett exempel på sådana ”kränkthetsstudier” har det nu vid Göteborgs universitet bildats ett nytt nätverk av forskare inom den humanistiska fakulteten som kallar sig VitKrit.

Syftet med nätverket är enligt initiativtagarna att bedriva forskning inom området ”kritiska vithetsstudier”, en idé som man importerat från USA. Problemet som man säger sig vilja analysera är formulerat som att ”uppfattas som vit ger privilegier och makt överallt på jorden”. Man är kritisk mot att andra inriktningar, till exempel genusforskningen som sägs vara begränsad till frågor om ”hur många kvinnor som finns i olika styrelser, men är blind för rasifieringen av icke-vita kroppar”. Ingen går fri från ”det koloniala arvet” hävdar företrädare för detta nätverk, även genus sägs vara en ”kolonial uppfinning”. GU-journalen som är Göteborgs universitets tidning och varifrån dessa citatet är hämtade (nr 2/2018) ger upplysningar om hur man ansluter sig till nätverket och vilka aktiviteter man planerar.

Vad gäller universitetsvärlden tror jag emellertid att man är alldeles fel ute. Det är inte ”vithet” som inom akademin har gett mest utdelning när det gäller ”makt och privilegier”. Istället är det judiskhet. Som många studier visat är, inte minst vid spetsuniversiteten i USA, judar statistiskt sett väldigt överrepresenterade. Eftersom jag själv tillhör denna minoritet kan jag gå i god för hur ofta det är man stöter på personer från denna lilla minoritet på olika maktpositioner inom akademin. För att ta några siffror från USA: Medan den judiska befolkningsgruppen enbart utgör knappt 3 procent av befolkningen, så står man för 20 procent av professorerna vid de ledande universiteten, 37 procent av de som erhållit USA:s ”National medal for science”, 25 procent av landets nobelpristagare i litteratur och häpnadsväckande 40 procent av nobelpristagarna i de vetenskapliga disciplinerna.

Om denna tankemodell accepteras, och så verkar nu vara fallet inom den humanistiska fakulteten, kan man säga att Göteborgs universitet de facto har upphört att vara ett universitet.

Vad detta nu beror på har och kan diskuteras länge och väl, men fakta i målet är oomtvistliga, här finns en svårartad statistisk överrepresentation. VitKrit-nätverket borde således byta fokus. Istället för VitKrit kunde man förslagsvis kalla sig nätverket för ”kritiska judestudier” (JudKrit).

Detta har som bekant prövats förr, och inte helt utan numerisk framgång. Som historikern Robert P Ericksen skriver: ”Det tyska universitetssystemet hade styrkor som kunde ha förväntats skydda mot politisering. Detta inkluderade ett djupt inbäddat begrepp om akademisk frihet. Var och en av de viktiga administrativa positionerna […] innehades av professorer som valts av sina kolleger […] det fanns en fakultetssenat på plats, bestående av professorer med rätt att styra i de akademiska frågorna. Trots dessa institutionella styrkor fortsatte tyska universitet under hela nazisttiden att ge sitt stöd till nazistregimen”.

En av de centrala grundnormerna för ett universitet är att det är vad man gör, inte vem man är eller vilken grupp man tillhör, som skall räknas. Ett nätverk som VitKrit vänder upp och ner på denna grundnorm genom att anklaga alla som de definierar som ”vita” för att ha tillskansat sig otillbörliga privilegier och maktpositioner.

Om denna tankemodell accepteras, och så verkar nu vara fallet inom den humanistiska fakulteten, kan man säga att Göteborgs universitet de facto har upphört att vara ett universitet.