Redan på sextiotalet åkte svenskar på charterresor till Gambia. Resebolaget Ving är i dag den enda svenska researrangören som åker dit. Ving började med resmålet redan 1965 och skeppar numera årligen 4 000-5 000 svenskar dit, och kärleksrelationer mellan svenskar och gambier uppstår.

Gambia, december 2016

Den blivande bruden Maire Pehkonen, 71 år, har precis spenderat sin första natt med Lamin Sanneh som hon träffade som hastigast i Gambia 2014. Han är 34 år och ska nu gifta sig för första gången.

Tillsammans sitter de utanför sitt hotellrum och äter frukost. Det är redan varmt, och värre ska det bli. Solen gassar från en blå himmel och luften står still. Inte så mycket som en vindpust bjuds.

Det är lite dåligt med vatten på hotellet märkte Maire när hon duschade, och när hon öppnade kylskåpet så plirade en kackerlacka mot henne. Men det bryr hon sig inte om, i dag är det hennes bröllopsdag och natten som just flyktat var den första hon tillbringade mellan ett par lakan med Lamin.

– Han är ju troende och innan vi vigdes islamskt så ville han inte. Men nu har vi haft vår första natt ihop, säger hon.

Paret hade innan resan bara haft kontakt via nätet. Foto: Hanna Egge-Grandert

Den islamska vigseln behövde Maire inte närvara vid, hon gav honom bara 700 kronor så att han skulle kunna registrera den. Och nu är det dags för det juridiskt bindande bröllopet. Plötsligt blir det bråttom, brudparet sätter på sig sina matchande kläder som sytts upp i all hast, det är bara två dagar sedan Maire landade. Gårdagen spenderades med att köpa ringar och hämta ut bröllopskläderna som Lamin fixat.

– Klänningen är lite trång och det är synd att han valde bajsbrunt, säger bruden som svettas i värmen, inklämd i det blanka, täta tyget. Den blivande maken bär en matchande topp samt jeans.

"Vi gör inget olagligt, vi är vuxna människor"

Maire tar med sig sina två insulinsprutor som ligger på frukostbordet, men hon har tyvärr glömt sina mätstickor hemma och får köra lite på känn. Hon hoppas att hon ska överleva denna veckolånga resa, hon har en del hälsoproblem att tampas med och äter sex mediciner. Förutom diabetes så lider hon av både hjärt- och njursvikt, men humöret är gott och hon drivs framåt av nyfikenhet och lust på äventyr.

– Livet är kort och jag vill ha roligt.

Maire är i Gambia i en vecka för bröllopet. Foto: Hanna Egge-Grandert

Och så bär det i väg. Lamin, som arbetar på kontor, stöder Maire som har svullna fötter och svårt att gå, men rullatorn lämnar hon på hotellet. Det är bättre med en trygg man att stödja sig på än att hänga över en rullator. Maire har längtat efter kärlek och en man vid sin sida. Vad andra säger bryr hon sig inte om.

– Vi gör inget olagligt, vi är vuxna människor och gör vad vi vill.

Lamin och Maire möttes 2014 när hon väntade på en taxi. Hon var trött och han ordnade fram en vit plaststol åt henne att sitta i. Det gjorde ett starkt intryck, och då han var bekant med hennes dåvarande man, så lyckades hon spåra upp honom via Facebook när det dåvarande förhållandet gick i kras. Nu har de tittat på varandra via Skype (ljudet har aldrig fungerat) samt skrivit till varandra och beslutat sig för att gifta sig.

– Nu förstår jag varför han aldrig visade sin högra sida framför kameran när vi skypade, men jag bryr mig inte om att hans hand är missbildad. Och att han stammar kraftigt gör ingenting heller. Jag är ju halvdöd, både sjuk och överviktig. Och sex är inte så viktig, om jag ska vara ärlig, det viktigaste är att få vara nummer ett för någon. Att slippa vara ensam, säger Maire.

Via datorn kom paret fram till att de ville gifta sig. Foto: Hanna Egge-Grandert

I tingsrätten i Gambias huvudstad Banjul är de fyra par som ska vigas denna morgon och det är tredje gången Maire befinner sig där för att gifta sig med en man några decennier yngre än hon själv. Hon har betalat de fyratusen kronor det kostar samt överlämnat två plattor med burkläsk som personalen ska ha i dricks. Maire ser blek ut och klagar över illamående och yrsel. Med hjälp av ett chokladkex stoppas hennes blodsockerfall.

Lämnade Maire efter att ha fått uppehållstillstånd

Ceremonin är kort, den startar klockan 10.13 och de nygiftas kyss avslutar ceremonin klockan 10.20.

Bröllopsvittnen att signera vigselcertifikatet är Maires väninna Hilkka samt brudgummens syster Binta. Giftermålet är Maires femte och Lamin blir hennes tredje gambiske make på raken.

– Jag tycker ju om att resa och i Gambia så behöver man inte göra något, männen tar kontakt med en. Och de är vackra och annorlunda, jag tycker om rastahår och så har de fina ögon. Och de är vänliga, i alla fall i början, säger Maire som har trist erfarenheter av sina två första män som båda var i tjugoårsåldern då de gifte sig med Maire. Den första killen packade sin väska och stack så fort han fick besked om permanent uppehållstillstånd, den andre avslutade hon förhållandet med då det inte var bra dem emellan. Nyss har hon fått reda på att han gift om sig med en kvinna i närheten.

– Så jag har lite dålig erfarenhet, men nu hoppas jag att det blir bättre. Alla kan inte vara dåliga.

Foto: Hanna Egge-Grandert

Efter vigseln bär det av till en krog vid havet och därefter åker bröllopsföljet till Maires väninna som halvårsvis bor i Gambia med sin man. Efter en stunds vila är det dags att bege sig till restaurangen där en buffé och ståtlig bröllopstårta väntar det dussintal gäster som är bjudna. Samt det allra viktigaste, ett band.

– Jag älskar afrikanska trummor och att dansa till dem. Det är mycket viktigt för mig, säger Maire som lyser upp när hon ser de fem musikerna vänta vid sidan av restaurangen.

Bröllopskyssen efter ceremonin. Foto: Hanna Egge-Grandert

Men hon blir besviken då hennes brudgum inte vill dansa med henne efter maten. Han rentav vägrar.

– Han verkar ha en egen stark vilja, säger hon lite snopen över att inte få dansa till de smittande rytmerna med sin nyblivna man som gått i väg för att än en gång ta ett telefonsamtal.

Maire är lite besviken, borde han inte gosa och pussa på henne i stället för att ideligen prata i telefon? Men efter att flera bröllopsgäster gått upp och dansat så ger han till slut upp sitt motstånd och dansar en kort stund.

Paret pratar varje dag via Facebook

Sverige, februari 2017

Hemma i Sverige går tiden långsamt i lägenheten som ligger på en liten höjd strax ovanför Gamleby centrum. Kontakten med de tre barnen är ganska sporadisk.

Det är gråkallt och dystert. Maire har svårt att ta sig ut, men hon jobbar på att hålla i gång.

– Jag har tre saker som jag gör varje dag. Jag bäddar sängen. Borstar tänderna. Och gör ett litet träningsprogram på två minuter med olika rörelser. Det är viktigt. Sedan har jag så klart också rutiner med mat och mina mediciner, säger hon vid matbordet där hon fixat fika med präktiga semlor.

"Ålder är bara en siffra", säger Lamin till Maire. Foto: Hanna Egge-Grandert

Varje dag har hon kontakt med sin man via Facebook. De chattar om ditten och datten och Lamin ser fram emot att komma till Sverige, skriver han. När han ombeds kommentera åldersskillnaden säger han att ålder bara är en siffra. Maire skrattar förtjust, säger att maken är duktig med orden. Hon vill ha hem honom så fort det bara går och har nu inlett en process för att få honom till Sverige. Att flytta ner till Gambia är inget alternativ för Maire som är beroende av en kvalificerad sjukvård.

Nu väntar Maire på Att Lamin ska få komma till Sverige. Foto: Hanna Egge-Grandert

Det brukar ta mellan ett och två år att få ett tillfälligt uppehållstillstånd när en svensk gifter sig med en utlänning och från den dagen tar det två år att få ett permanent uppehållstillstånd. Blir det skilsmässa innan dess så har maken ingen rätt att stanna i Sverige. Håller äktenskapet i två år så kan partnern stanna i Sverige även om förhållandet kraschar.

Migrationsverket säger nej

Men Maire fick nyss avslag från Migrationsverket om att ta hem sin nye man.

– De skriver att man ska ha en tvåa och jag har två rum enligt ritningarna. Men de säger att det är en etta. Och så hade jag råkat skriva att lägenheten är 45 kvadratmeter, men den är bara 37. Vad har det för betydelse? Så nu måste jag överklaga och det är väldigt jobbigt att hålla på med. Men jag ger mig aldrig! säger hon stridslystet.

Kärleksinvandring från Gambia Enligt statistik från Migrationsverket så var det förra året 204 personer med gambiskt medborgarskap som ansökte om uppehållstillstånd på grund av en nyetablerad anknytning, det som i vanligt tal ofta kallas kärleksinvandring. 141 av dem var män, och lejonparten var män i åldern 20-35 år. Visa mer Visa mindre

Hon visar runt i lägenheten, och det finns ett separat sovrum med en dörr att stänga. Därinne finns flera garderober och en dubbelsäng, den är tämligen ny och där sover hon gott. Men det är ensamt.

– Jag har spenderat många jular, nyårsaftnar och födelsedagar utan sällskap. Det är inte roligt.

"Jag behöver kärlek och att det händer något"

När Maire Pehkonen var ung drömde hon om att bli helikopterpilot och att gifta sig med en indian. Det slutade med att hon blev flygledarassistent på Arlanda.

– Någon indian träffade jag aldrig, men min andre man var från Bangladesh och mina tre senaste makar är ju från Gambia. Jag känner stark sympati gentemot afrikaner som länge behandlats mycket illa. De togs som slavar och fraktades till olika delar av världen, och deras land har delats med olika europeiska länder med en linjal. Fortfarande har svarta afrikaner inte fått det bättre, det är dåligt, säger Maire.

Men hur svarar hon dem som säger att de fattiga unga män hon gifter sig med bara är ute efter pengar och ett svenskt permanent uppehållstillstånd?

– Ja, vad ska jag säga? I min ålder är det en risk jag får ta. Jag behöver kärlek och att det händer något, om jag bara ska gå mellan lägenheten, sjukhuset och Ica så kan jag lika gärna lägga mig ner och dö. Och jag vill inte sitta på något pensionärshem bland gråhåriga gamlingar, jag färgar mitt hår svart och vill leva och njuta av livet. Nu är jag nygift och är glad för det och är inte rädd för att jag tar en risk. Jag är mer rädd för att ha tråkigt.

Planen är att spara pengar, åka till Gambia, och fira parets bröllopsdag. Foto: Hanna Egge-Grandert

Maire Pehkonen sparar pengar för att kunna åka till sin man i Gambia i december 2017. Planen är att då stanna i några veckor och bo i ett hyrt hus, det är mycket billigare än att bo på hotell.

– Den 8 december 2017 är det vår första bröllopsdag och då vill jag vara med min man. Om jag lever då. Livet är kort, det vet alla. Men det är först nu när jag inte har så mycket tid kvar som jag verkligen förstår det.

"Äldre män med yngre fruar döms inte på samma sätt" Maria Farm, legitimerad psykolog och KBT-teraput, säger att det är vanligt att par går in i relationer med olika intentioner och att det kan ställa till med problem när den inledande förälskelsefasen är över. – Om vi vill olika saker med relationen kan det så småningom leda till konflikter och missnöje. Men regel nummer ett är alltid att kommunicera med varandra vad man vill och förväntar sig, men det är det ofta svårt att göra i förälskelsens begynnelse, menar hon. Att kvinnor och män ofta döms utefter olika måttstockar, konstaterar Maria Farm. – Rent generellt dömer vi kvinnor som bryter normer hårdare än män. Skämskudden åker fram, hur har hon mage att ta för sig och inte veta hut? Äldre män med yngre fruar döms inte alls på samma sätt. Men det är svårt att moralisera övar andras val, för vad vet vi egentligen vad som driver människor i deras val. Och med vilken rätt dömer vi? Visa mer Visa mindre

Katarina Johnson och Hanna Egge-Grandert.

Katarina Johnson

redaktionen@expressen.se