Jag får samtal och mejl. Från personer med utländsk bakgrund. Upprörda, rädda, förbannade, panikslagna, arga, desperata.

"Ser ni inte vad som pågår i förorten?"

"De har kapat vår religion!"

"Ska man verkligen som invandrare vara tvungen att rösta på Sverigedemokraterna; är de det enda partiet som vill göra något åt detta?"

De som ringt till mig uttrycker precis samma oro som ett flertal kvinnor med invandrarbakgrund uttryckt i tätt-duggande debattartiklar den senaste tiden:

Det islamistiska förtryck som de en gång flydde ifrån börjar de nu återse i det land de flydde till.

Självutnämnda islamistiska "sedlighetspoliser" i invandrartäta bostadsområden övervakar att kvinnorna har tillräckligt mycket tyg på sig när de rör sig ute, och att de bara gör det undantagsvis – rör sig utanför hemmet alltså.

Värst drabbade är de liberala, sekulära muslimska kvinnor som begår dödssynden att kräva att själva få bestämma över sina liv, en av FN:s mänskliga rättigheter.

Även liberala och sekulära män som säger emot reaktionära religiösa tolkningar drabbas av förtrycket, men för kvinnor tillkommer ju dimensionen att de inte tillerkänns fullt människovärde inom islamismen.

Borde inte därför bekämpandet av religiöst förtryck vara den viktigaste feministiska frågan just nu?

Jag gissar att det framförs en del feminism i FP-ledaren Jan Björklunds tal som på söndag avslutar Almedalsveckan. Jämställdhet har ju åter lyfts upp som en av Folkpartiets viktigaste frågor.

Hittills har den folkpartistiska feminismen haft betoning på att det ska löna sig ekonomiskt att leva feministiskt genom en mer jämlikt delad föräldraledighet, och att företagande i kvinnodominerande sektorer inte ska missgynnas genom vinstförbud och avskaffade RUT-avdrag.

Det är viktiga frågor, men ligger högt på en behovstrappa där grupper av kvinnor inte når upp ens till första steget; rätt till människans lika värde och frihet.

Folkpartiet saknar inte profil i frågan om hedersförtryckande strukturer, men den är ojämn.

De feministiska frågor som främst gynnar inrikesfödd medelklass framförs på partiledarnivå, men frågan om hedersförtryck betraktas snarare som en fråga för sig, inte som en integrerad del av det feministiska fältet, och de liberala företrädare som gör ett berömligt arbete i dessa frågor återfinns i på en lägre nivå än partiledningen. Intrycket blir att frågan delegerats nedåt och åt sidan.

Inte heller är Folkpartiet konsekvent och uthålligt när det gäller kampen mot hedersförtryck.

2010 sidsteppades Nyamko Sabuni som integrationsminister, som hade en hög profil i frågan om hedersförtryck men också var personlig förebild för många utrikesfödda kvinnor.

Självklart kan en inrikesfödd man göra ett lika bra politiskt hantverk, men nu var det bara det att partiledaren av någon outgrundlig anledning ville ge FP:s politik en försiktigare och mjukare framtoning än den frispråkiga Sabunis.

Har Jan Björklunds vägval att prioritera medelklassfeminism framför utanförskapsfeminism varit framgångsrikt?

Över hövan. Bland de 20 procent kvinnor som har de högsta inkomsterna är FP kraftigt överrepresenterat, enligt Scb:s partisympatiundersökning från maj. Där har FP 11,7 procent, mer än dubbelt så mycket som i hela väljarkåren: 4,9 procent enligt Scb-mätningen. Ingen annan väljargrupp kommer ens i närheten.

Utrikesfödda kvinnor är däremot inte lika imponerade av den liberala feminismen.

FP ligger på samma röstetal i denna grupp som i väljarkåren i stort; 4,9 procent. Dock anger 7,3 procent av de utrikesfödda kvinnorna Sverigedemokraterna som bästa parti. SD är fjärde största parti bland utrikesfödda kvinnor, större än de tre små borgerliga partierna men också större än Vänsterpartiet.

I gruppen utrikesfödda män är SD tredje största parti med 9,8 procent. (FP 3,7 procent.)

Från Scb:s maj-mätning 2014 till maj-mätningen i år har SD ökat från 1,3 procent till 7,3 bland utrikesfödda kvinnor och från 2,5 till 9,8 bland utrikesfödda män. Det är en fyrdubbling av väljarstödet bland utrikesfödda på bara ett år, i en grupp där SD rimligen borde ha noll procent eftersom partiet inte vill att gruppen över huvud taget ska existera.

Utrikesfödda kvinnor försatta i hedersförtryck tillhör inte bara "det glömda Sverige", för att använda ett klassiskt folkpartiuttryck. Många känner sig värre än bara glömda, de känner sig svikna. Av det samhälle de trodde sig få en fristad i, och av de partier som påstår sig stå upp för den friheten.

Det vore välgörande om FP-ledaren har något att säga om detta i dagens Almedalstal. För kan någon annan uppgift vara viktigare för liberaler? Är någon annan ideologi bättre utformad för kamp mot diktatursträvanden?

En av de som ringt mig avslutade med att säga:

"Demokratin är inte given. Det kan snabbt tippa över åt fel håll. I Iran skedde det nästan över en natt."

LÄS ÄVEN:

Stoppa islamismen nu – i morgon kan det vara för sent

Vilken sorts islam förkunnas i Gävle moské?

Moskén har ett ansvar