Greta Thunberg och hennes mamma Malena Ernman anser att vi måste sluta konsumera. I princip allt. Annars går jorden under inom några år. Våra ”utsläppsnivåer” måste ner på noll redan idag. Samtidigt har Greta Thunberg på rekordtid blivit ett internationellt varumärke; en produkt och en klickmagnet. Därmed är hon också ett fantastiskt sätt för media att sälja annonser för konsumtionsvaror. Precis det familjen Thunberg säger sig vilja motverka. Ironin är påtaglig. För den som vill se den.

”Scener ur Hjärtat” är en märklig bok. Ett anarkistiskt primalskrik mot det förljugna konsumtionssamhället, men också ett deprimerande tidsdokument över Sverige ”post-truth”. Oväntat välskriven och ambitiös. Jag betvivlar inte en sekund de goda intentionerna bakom det här projektet, men bitvis är den här texten extremt problematisk. Inte minst med tanke på Malenas Ernmans, i mitt tycke, fascistiska inställning till oliktänkande.

Det står mycket huvudlöst i ”Scener ur Hjärtat” men den här meningen sticker ut lite extra; den tål att läsas både en och två gånger:

”Mitt samvete tillåter mig inte att arbeta för tidningar som ger redaktionellt utrymme åt klimat- eller förintelseförnekare.”

Det är Malena Ernman som säger det här (sid. 110).

Detta apropå att hon har hamnat i diskussion med sin arbetsgivare Mittmedia. Hon tycker inte att de ska släppa fram röster som ifrågasätter klimatalarmismen – de tycker att hon borde kunna skriva om något annat än just klimatfrågan i sina krönikor.

En önskan som alltså får Malena Ernman att säga upp sig.

Ett rakryggat, principfast beslut.

Oss emellan tror jag dock inte att Mittmedia grät särskilt mycket över det här. Malena Ernmans fanatiska inställning till klimatfrågan är antagligen lite avtändande för många läsare. Kanske t.o.m skrämmande. Enligt henne finns det inget att diskutera. Jorden håller på att dö. Vattnet i världshaven stiger i alarmerande takt (mellan 50 och 100 cm fram till 2100 enligt The Royal Society) och även om mänskligheten, historiskt sett, överlevt både vulkanutbrott, jordbävningar, världskrig, skogsbränder, pest, farsoter och översvämningar kommer vi inte att klara denna omställning.

Detta vet Malena Ernman (och hennes tonåriga dotter).

Inga andra åsikter, inga andra fakta, är tillåtna.

https://www.snopes.com/fact-check/the-coming-ice-age/

Är du ”klimatförnekare” är du att likställa med någon som förnekar förintelsen. En sådan person är professor Lennart Bengtsson, ledamot av Kungliga Vetenskapsakademien och en av världens mest erfarna klimatforskare. Han delar inte Ernmans analyser och därmed är han en sådan människa, som enligt henne, inte bör släppas fram i debatten.

https://www.expressen.se/premium/nyheter/forskaren-om-klimathotet-ingen-anledning-till-oro/

Som ni förstår är Malena Ernman en farlig människa.

Snäll och trevlig, verbal, vacker, musikaliskt begåvad, med stort hjärta för flyktingar och miljöfrågor, men i rollen som opinionsbildare är hon antidemokrat.

George Orwell skriver:

”In our society, those who have the best knowledge of what is happening are also those who are furthest from seeing the world as it is.

In general, the greater the understanding, the greater the delusion; the more intelligent, the less sane.

One clear illustration of this is the fact that war hysteria increases in intensity as one rises in the social scale…”

Kriget, om vi ska applicera Orwells resonemang på den svenska samtiden, är kriget mot ”klimathotet” och mot de leda ”klimatförnekarna”. Ett mycket märkligt ord det senare, men som ni vet har det smugit sig in i vår standardvokabulär. Vi slänger oss numera med det som vore det inte det minsta motsägelsefullt. ”Klimatförnekare” är f.ö bland det absolut värsta du kan vara i detta land våren 2019.

Det är nästan lika illa som det var att vara ”rasist” 2015.

Vilken bannbulla som kommer att utdelas 2021 vet vi inte, men just nu är det ”klimatet” vi ska frukta. Vetenskapen är nämligen enig på den punkten. Trots att den inte alls är det. Det finns många röster som opponerar sig mot de tvärsäkra teorierna om global uppvärmning, isavsmältning, höjning av havsnivån och inte minst mot företeelsernas orsaker och långsiktiga implikationer. Och det finns också massor med journalister som rapporterar saker hals över huvud; utan att bry sig om den vetenskapliga basen.

Miljöalarmism säljer lösnummer.

https://www.svt.se/nyheter/utrikes/pinsamt-avslojande-for-fn-s-klimatpanel-totalt-fel-i-larm-om-katastrof?cmpid=del%3Afb%3A20190216%3Apinsamt-avslojande-for-fn-s-klimatpanel-totalt-fel-i-larm-om-katastrof%3Anyh%3Alp

Den här aspekten – den mediala sensationalismens tveeggade svärd och klimatalarmisternas bekräftelsebias – diskuteras inte i Ernman/Thunbergs bok. På sidan 91 slås det tvärtom fast att ”det nästan inte finns någon som förnekar klimatkrisen längre”.

Det beror förstås var man letar; och hur man ropar i skogen.

https://www.forbes.com/sites/alexepstein/2015/01/06/97-of-climate-scientists-agree-is-100-wrong/#212ca1423f9f

https://news.nationalgeographic.com/2018/02/ross-ice-shelf-bore-antarctica-freezing/

https://www.aftonbladet.se/nyheter/a/Kv8ELE/nordpolens-is-borta-om-sju-ar?fbclid=IwAR3dRvcYBNRscV-jhSSVS1mZbyVxMolz0v0yNxyDjfChSwRxKxpiAh_Id8c

”…och som vi vet: om allt man har är en hammare ser hela världen ut som spikar.”

Malena Ernman har en hammare fastlimmad i vardera handen och även om hon emellanåt visar tecken på klädsam självinsikt – hon kritiserar sitt eget konsumtionshyckleri på flera ställen i boken – behöver man inte läsa speciellt många kapitel för att förstå att familjen Ernman/Thunberg har sublimerat sin familjs mycket svåra, och mycket lokala, relationsproblem till att handla om en ”global” kris.

”Klimatet” blir en projektionsyta för deras egna demoner och sociala ”störningar”

Kanske är det ingen vild gissning att tro att döttrarna Ernman/Thunberg en dag kommer att ångra att de medverkade till denna bok; kanske kommer även Malena Ernman att ångra att hon outade sina minderåriga döttrars mindre smickrande sidor på det här sättet; att hon inte satte ner foten för Gretas medverkan i Skavlan, The Guardian, DN, Aftonbladet, Expressen, SVT, SR m.m.

För även om temat – att ”rädda klimatet” – är behjärtansvärt är det här i slutändan, först och främst, en allmänt publicerad gruppfamiljeterapi och det är det som gör den här boken så problematisk ur ett etiskt perspektiv.

”Scener ur Hjärtat” är, kan man anta, en katharsis för föräldraparet Malena Ernman/Svante Thunberg; ett sätt att bearbeta familjens svåra, psykiska problem, ett sätt att blir hörda, förstådda, bekräftade, men… man blandar teorierna om klimat och klimatpåverkan med kritik mot ett ”själlöst samhälle” och en dåligt fungerande barnpsykiatri på ett mycket märkligt sätt.

De dramatiska påståendena staplas på varandra.

Ernman hävdar exempelvis att ”ofrivillig ensamhet blivit en kronisk folksjukdom” (sid. 91) och jag tänker osökt på alla människor som inte får vara ensamma trots att de kanske skulle behöva det; barn som bor trångt i förorten bland skiftsovande släktingar och som därför har problem att läsa läxor. Men det är förstås en mindre privilegierad värld än den Malena Ernman och hennes familj rör sig i till vardags.

Deras värld är den vita, övre medelklassens; kanske den största ekokammaren av dem alla. I den världen regerar känslorna, värderingarna, värdegrunden… Viljan att problematisera de egna dogmerna, och de historiska kunskaperna om hur miljöfrågan rapporterats de sista 40-50, åren lyser med sin frånvaro.

Dagens Nyheter 1972

Oavsett varför Malena skrev sin bok och oavsett varför hon knuffade fram sina barn i rampljuset har dottern Greta blivit en slags vetenskapsauktoritet i Sverige, varsamt uppburen och okritiskt hyllad av mainstreammedia. Äntligen ett litet barn som säger sanningen! Lite som under häxprocesserna under 1600-talet då vuxna också lyssnade andäktigt på vad små barn hade att säga; hur motsägelsefullt det än var.

Vanligtvis sansade… eller kanske vanligtvis osansade… journalister och skribenter slog tidigt fast att Greta Thunberg ”har rätt”. Hon ”säger som det är”. Okej, hon kanske inte är klimatforskare, men Greta vet – och nu har vi inte tid med eftertanke – alltså just den känslomässiga alarmism som så många retar sig på när det gällde invandringens eventuella konsekvenser; de enkla lösningarna, den blinda paniken: ”STÄNG GRÄNSERNA! UTVISA ALLA INVANDRARE! SÄTT UPP EN KULSPRUTA PÅ ÖRESUNDSBRON!”

…som översatt till miljöalarmistiska blir: ”FÖRBJUD FLYGET! FÖRBJUD OLJA! FÖRBJUD ALLA SOM SÄGER EMOT!”

Mittmedia i min egen hemstad Östersund är inget undantag när det gäller den här infantila sortens journalistik. Att även de, och vissa av deras anställda, skulle hylla Greta okritiskt på sina plattformar var helt förutsägbart (ungefär lika förutsägbart som att jag skulle säga emot dem.)

Notera ordvalet: Greta ”säger som det är” = det finns inget utrymme för diskussion här.

Det är så här nu.

Basta.

Och det är intressant…

När sådana som Joakim LaMotte, Katerina Janouch, Hanif Bali eller Alice Teodorescu ”säger som det är” (utifrån sina personliga perspektiv) – när de larmar och pekar ut tecken i skyn rynkar vänstern på näsan och ropar:

”För enkelt! Effektsökeri! Populism! ALARMISM!”

När Greta Thunberg gör samma sak (bokstavligt talat) – som dotter till vänsterprofilen Malena Ernman – är saken klar.

Utan diskussion.

Jorden håller på att gå under. Precis som amatörklimatologen (och storflygaren) Al Gore varnade för i sin trendsättande film från 2006 An Inconvenient Truth – ni vet den där han hävdade att i värsta fall skulle polarisarna ha smält helt runt 2012. På Wikipedia kan man, apropå det här, läsa följande passage om filmen:

”En engelsk domstol ansåg i synnerhet nio punkter vara så felaktiga att filmen bara får användas i undervisningssyften om den kompletteras med en skriftlig handledning för lärarna där de nio ifrågasatta punkterna tas upp.”

https://www.skepticalscience.com/al-gore-inconvenient-truth-errors.htm

https://www.snopes.com/fact-check/al-gores-energy-use/

***

Jag läser ”Scener ur Hjärtat” med en stigande obehagskänsla. Inte p.g.a av det undergångsscenario Malena Ernman målar upp om jordens snara undergång, utan för att hon (och hennes dotter) upphöjts till allmänna sanningssägare. Ungefär som Henrik Schyffert och Jonas Gardell under flyktingskrisen.

Man kan fundera över varför det är så.

Malena beskriver sig själv (i boken) som en person som värmde bröd med plasten på i ugnen när hon var tjugo (hon förstod inte att man inte kunde göra så). Hon beskriver sig som en person som ”aldrig lyckats logga in på internetbanken för att betala en räkning” (sid 196) och, mest iögonfallande, som en person som ”inte visste nånting om klimatkrisen för tre, fyra år sen” (sid. 172).

Det kan låta hårt, men sådana detaljer gör att jag har svårt att ta hennes expertanalys om vad som händer med jorden på allvar. Det fyller mig snarare med misstänksamhet. Hon och hennes dotter har upphöjts till ovedersägliga klimatorakel men det är oklart på vilka grunder – annat än att Malena Ernman är kändis och upprörd och att hennes dotter Greta (p.g.a av sin diagnos?) var en av ”det lilla fåtal som kunde se våra koldioxider med blotta ögat” (sid. 43)…

”…en ung tjej med Aspergers, högfungerande autism och OCD med tvångssyndrom.”

(sid 41)

Än en gång: Malena Ernmans bok handlar inte om ”klimatet”. Klimatet är en symbol för något helt annat. ”Scener ur Hjärtat” handlar (som titeln antyder) om hennes personliga demoner; hennes egen ADHD som verkar ha gått i arv till döttrarna och sett ur det perspektivet är texten intressant; det är hemskt att det finns människor som hamnar utanför sjukvårdssystemet och inte får den hjälp de behöver och har rätt till. Men allt Malena skriver om klimatet måste också ses genom just det perspektivet: klimatanalysen är gjord av en sjuk människa som de senaste åren lidit av både depression och utmattning. En människa som skriver att hon ”hatar sig själv, hatar alla” (sid. 119) och som så sent som 2016 genomgick neuropsykiatrisk utredning (sid. 126) för att få bukt med sina svåra stressymptom.

Jag förringar inte Malena Ernman som person, jag förringar inte hennes diagnos, eller hennes ambition och engagemang… men kanske är inte ovan beskrivna mentala tillstånd det bästa när man ska skriva en sådan här bok; en bok som gör anspråk på att ha gjort en genomgripande samhällsanalys och som därtill ropar efter ”kollektiva lösningar på kollektiva problem”. En bok som drar direkta (men svårtolkade) paralleller mellan bankkrisen, den arabiska våren, Jeremy Corbyn, Trump, dieselns vara eller inte vara och #metoo-rörelsen (sid. 202).

Malena Ernman vill se en ”radikal politik” (när det gäller miljöfrågorna).

Ungefär som kommunisten professor Torbjörn Tännsjö:

https://www.expressen.se/kronikorer/johan-hakelius/drommen-om-klimatdiktaturen-kittlar-och-bubblar-under-ytan/

Hon skriver om en ”snedvriden världsordning”, om hur bortskämda vi svenskar är (sant) och påminner oss lakoniskt om att de enda som drabbades av flyktingkrisen 2015 var handläggarna på Migrationsverket och de brandmän som var tvungna att rycka ut och släcka bränder på olika asylboenden.

Jag fultolkar den passagen som att den tidigare asylaktivisten Ernman vill påminna oss om att det var nazister som brände ner alla dessa boenden. Det var det inte enligt statens egna utredningar, men det kanske är en bisak i sammanhanget.

https://sverigesradio.se/sida/artikel.aspx?artikel=6452483

***

Malena Ernman skriver: ingenstans på jorden är kvinnan jämställd mannen (sid. 89).

Jag tänker: är det verkligen så?

Ingenstans?

Inte i något enda sammanhang?

”For the first time, the nation’s defense hierarchy is no longer dominated by men.”

https://www.politico.com/story/2019/01/02/how-women-took-over-the-military-industrial-complex-1049860

Och jag tänker så många, många gånger under den här läsningen, när jag snubblar över märkliga generaliseringar och stereotyper som man annars bara hittar i mina egna pajdiagram (som oftast är satiriska, ska tilläggas.)

Ernman skriver: ”juli 2018 var den varmaste månaden som någonsin uppmätts på jorden hittills” (sid. 113) och jag undrar: när, exakt, började man mäta detta?

För hundra år sen? Femhundra? Femtusen?

Hon skriver: ”jordens arter dör ut i en hastighet som är uppemot tusen gånger större än vad som anses vara en normal utrotningstakt” (sid. 121)

”Normal utrotningstakt”?

Enligt vem?

Jämfört med vad?

På sidan 126 är den globala fördelningspolitiska teorin ”ren förskolematematik”… men på sidan 136 är ”ingenting svartvitt” och ”världen är komplex”.

På sidan 145 är Ryssland, Sverige, Kanada och Finland de enda länderna i världen där det växer skog i någon större omfattning.

Etcetera, etcetera.

De dramatiska påståenden kommer slag i slag och det talas med jämna mellanrum om ”världens vetenskapsmän” (sid. 117) och om ”ledande forskare” (sid. 80) som om det vore en homogen grupp där alla tycker lika och är överens.

Den som säger emot är kättare.

Tonen i familjen Ernmans/Thunbergs pamflett är dock lite ”all over the place” som prins Daniel kanske skulle ha uttryckt sig. Den är ömsom oresonlig, desperat, hotfull, defaitistisk, ömsom optimistisk och självinsiktsfull.

Ernman hatar också, helt väntat, loss på president Donald Trump och hon vänder sig mot en av hans bästsäljande böcker: ”THINK BIG!” (sid. 86) samtidigt som hon sin egen bok igenom efterlyser just ett större, mer globalt tänkande av ansvariga politiker.

Ja, jisses.

Sedan skriver hon detaljerat om sina döttrars viktkurvor, vredesutbrott, matvanor, medicinska diagnoser… deras selektiva mutism och deras användning av läkemedel som Theralen.

Och visst, den informationen ger historien svärta, men som vuxen person ryser man över att hon lämnar ut sina barn på det här gränslösa sättet. Det skänker en besk eftersmak åt hela projektet.

Föräldrarna Ernman/Thunberg borde ha skrivit en bok som bara handlade om deras oro för miljöförstöringen och lämnat döttrarna utanför. Det hade antagligen inte blivit lika medialt gångbart men det hade varit oändligt mycket renhårigare.

Överlag är ”Scener ur Hjärtat” en symbol för den svenska samtidens polariserande, dogmatiska sätt att föra debatt. Det religiösa tonfallet skrämmer mig lika mycket som NMR-ledarnas glosögda skrikande i talarstolen. Många av mamma Ernmans politiska teorier är, i brist på bättre ord, lika skogstokiga. Hennes analyser är trubbiga, känslobaserade, sammelsuriska och hennes och Svante Thunbergs sätt att använda sina barn som medial murbräcka går bortom det cyniska.

MEN det finns ett jättebra citat i kapitel 83 som handlar om det här med ”klimatkompensering”, alltså när rika västerlänningar ”kompenserar” exempelvis sina flygutsläpp med att köpa solpaneler åt fattiga människor i Indien.

”att klimatkompensera är som att betala fattiga människor för att banta åt oss”.

(sid. 204)

Jag vill sluta den här texten med det och passa på att påpeka att min kritik av ”Scener ur Hjärtat” inte bottnar i varken ”klimatförnekelse” eller en högerpopulistisk, CIS-normativ irritation mot att Malena Ernman är själva sinnebilden för den sorts ”bleeding heart liberals” jag så innerligt avskyr.

Däremot tycker jag att hennes inställning till oliktänkande är djupt problematisk.

070 266 33 22

…………………………………………………………………….

EDIT: Jag lägger till en intressant passage ur Nature 2020-01-29. Den handlar om vilka av IPCC:s uppgifter media förmedlar. Och hur. Läs gärna hela artikeln.

”In the lead-up to the 2014 IPCC Fifth Assessment Report (AR5), researchers developed four scenarios for what might happen to greenhouse-gas emissions and climate warming by 2100. They gave these scenarios a catchy title: Representative Concentration Pathways (RCPs)1. One describes a world in which global warming is kept well below 2 °C relative to pre-industrial temperatures (as nations later pledged to do under the Paris climate agreement in 2015); it is called RCP2.6. Another paints a dystopian future that is fossil-fuel intensive and excludes any climate mitigation policies, leading to nearly 5 °C of warming by the end of the century2,3. That one is named RCP8.5.

RCP8.5 was intended to explore an unlikely high-risk future2. But it has been widely used by some experts, policymakers and the media as something else entirely: as a likely ‘business as usual’ outcome.

A sizeable portion of the literature on climate impacts refers to RCP8.5 as business as usual, implying that it is probable in the absence of stringent climate mitigation. The media then often amplifies this message, sometimes without communicating the nuances. This results in further confusion regarding probable emissions outcomes, because many climate researchers are not familiar with the details of these scenarios in the energy-modelling literature.”

https://www.nature.com/articles/d41586-020-00177-3

…………………………………………………………………………………………………

V.g observera: min kritik mot ”Scener ur Hjärtat” riktar sig inte på något sätt mot Greta Thunberg eller hennes syster.

De är barn.

Dessutom har de flera diagnoser, med allt vad det innebär.

Det är deras föräldrar som placerar dem i rampljuset och det är också de som måste ta ansvar för det maniska opinionsbildandet kring ”klimatet”, och för att ha hjälpt till att skapa produkten Greta Thunberg.

Kompletterande läsning:

https://www.telegraph.co.uk/news/earth/environment/globalwarming/11395516/The-fiddling-with-temperature-data-is-the-biggest-science-scandal-ever.html

https://royalsociety.org/topics-policy/projects/climate-change-evidence-causes/question-14/

https://www.skepticalscience.com/argument.php