Trots att Säpo ser den våldsbejakande islamismen som vårt största terrorhot, och trots återkommande larm från förortsbor om ökad radikalisering, finns en ovilja att se hur utbrett problemet är.

Radikala islamister har länge flyttat fram positionerna i bostadsområden och föreningar. Genom mitt eget nätverk får jag snabbt tag i personer som berättar om hur de och deras närstående blivit utsatta.

Bilden de ger av Sverige är mörk. Den som går i en t-shirt med texten peshmerga – kurdiska styrkor som bekämpar Islamiska staten – riskerar att bli spottad på, eller att bli avvisad från moskén.

En kurdisk tjej åkte nyligen till Stockholmsförorten Tensta. Under sin dunjacka bar hon sin peshmerga-tröja utan att reflektera över det. Det gjorde däremot andra. Två killar, som hon frågade om vägen, kommenterade ilsket tröjan, spottade och uttryckte att ”alla ska dö”. Hon gick snabbt därifrån och stängde jackan. Tjejen säger till mig att hon aldrig varit så rädd i Sverige som då.

En ung kurdisk man i Södermanland berättar att han hamnade i en diskussion om den lokala moskén med en släkting som var en flitig besökare. Släktingen hade försvarat moskén, och sagt att den inte alls stöder radikala islamister. "Ta på dig din peshmerga–tröja och se vad som händer", uppmanade den kurdiska mannen då sin släkting.

Sagt och gjort: den troende gick till sin moské. När han tog av sig ytterkläderna syntes texten på hans T-shirt, varpå imamen gjorde klart för mannen att han inte längre hade i moskén att göra.

Bostadsområdet Vivalla i Örebro har tidigare uppmärksammats för problemen med islamistisk radikalisering. SVT Tvärsnytt har på ett föredömligt sätt granskat oroligheterna i området.

Enligt vittnen har det förekommit dödshot mot personer som har uttalat sig kritiskt om Islamiska staten. Muslimer känner sig övervakade av extremisterna. Vid jul fanns det kristna som inte vågade julpynta sina fönster av rädsla för att grannarna kanske sympatiserar med IS.

I Göteborg, en av de städer där IS har lyckats rekrytera flest extremister för att kriga i Syrien och Irak, märks också problemet. På Angeredsgymnasiet i staden säger rektorn att konflikterna mellan IS-sympatisörer och IS-motståndare är en del av vardagen numera, och han nämner att skolan har ”elever som har familjemedlemmar som stöder IS”.

Det finns alltså vissa föräldrar som uppmuntrar och är stolta över att deras barn dragits in i IS. Den insikten måste finnas om man ska kunna bekämpa extremismen.

Mona Sahlin, regeringens samordnare mot våldsbejakande extremism, var snabb med att föreslå en hjälplinje för våldsbejakande islamister och deras anhöriga.

Jag vill se en hjälplinje för människor som trakasseras av radikala islamister. Därigenom kan vi få reda på mer om vilka moskéer som kastar ut IS-kritiker, vilka föreningar som sprider hatbudskap, som bjuder in våldsbejakande islamister och som hotar människor i bostadsområden.

Stat och kommuner bör genast dra in bidrag och stöd till föreningar och moskéer som sprider IS-propaganda. Polisen måste förstärka närvaron där fundamentalister lägger sig i hur folk lever sina liv.

En del förortsbor kan flytta ifrån extremismen, men långt ifrån alla har möjligheten. Det tragiska är dock att de ens ska behöva överväga att fly.

Hur länge ska samhället vända dem ryggen?

Fler texter om fundamentalister i Sverige:

Även hos oss är muslimerna offer för fanatikerna

Rätt att kräva att moskéerna tar avstånd



Lyssna på podcast:

Nalin Pekgul om fundamentalisternas förtryck i Tensta.

Följ Expressen Ledare på Facebook för tips om fler ledare och krönikor.