Regeringen skulle bryta utanförskapet sades det före valet 2006. Det skulle löna sig att arbeta hette det. Vilket inte var något annat än en omskrivning för hetsjakt på sjuka och arbetslösa. Svensken var inte alls sjuk enligt regeringen. Och heller inte arbetslös. Svensken var lat. Och bidragsfuskare. För att råda bot på detta försämrade man villkoren i våra gemensamma försäkringssystem. Färre blev förtidspensionärer. Men fler blev inte friska.

Sedan regeringen tillträdde 2006 har 83 000 svenskar utförsäkrats, 8000 av dem två gånger enligt Svenska Dagbladet.

Regeringen har skyfflat människor fram och tillbaka mellan Försäkringskassa och Arbetsförmedling. Vilket inte botat några sjukdomstillstånd. Vad man däremot lyckats göra med denna politik, är att göra en redan plågad vardag, än mer plågsam.

Regeringens politik ifråga om sjuka och arbetslösa, har varit en politik konstruerad av välmående politiker och tjänstemän i tjusiga kontor, långt ifrån den verklighet och de människor som drabbats av politiken.

Problemet med regeringens förhållningssätt till sjukdom och arbetsskador är att den först och främst bestraffat, istället för att göra en verklig ansats till att lyfta in människor på arbetsmarknaden från sjukdom och nedsatt arbetsförmåga, med bas i den vardag som utgör dessa individers liv.

I centrum för regeringens politik har aldrig människan stått. Istället har man baserat sin politik på felaktiga antaganden och förakt. Det omfattande bidragsfusket visade sig exempelvis vara ett borgerligt fantasifoster. Trots det har regeringens misstro och fördomar om svenskarna fått ligga till grund för regeringens politik.

Idag ökar antalet förtidspensionerade igen. Av det enkla skälet att hårdare tag mot sjuka inte botar. Vissa människor är för sjuka för att stå till arbetsmarknadens förfogande. Oavsett vad politiker beslutar.

Och på söndag lägger vi förhoppningsvis det borgerliga kvacksalveriet bakom oss för gott.

Jenny Wennberg