PEVAČ narodne muzike Jordan Nikolić preminuo je u petak u Beogradu u 85. godini, a publika će ga pamtiti prvenstveno po pesmama sa Kosova i Metohije, gde je rođen. Melos zavičaja ostao je duboko urezan u njegovoj intrepretaciji, sa posebnom emocijom pevao je “Udade se Jagodo”, “Marijo, deli bela kumrijo”, “Oj, golube”, "E, dragi, dragi” (Kosovski božuri)... Rođen je u Prizrenu a na Filološkom fakultetu u Beogradu završio je jugoslovensku književnost i srpskohrvatski jezik.

Pročitajte još: Dušanovim gradom ni Bistrica ne teče

Na početku karijere pobedio je na takmičenju gradova Srbije pevajući napolitanske kancone, zbog čega je dobio nadimak Jordan Napolitanac. Prve pesme snimio je 1961. za Radio Prištinu, a 1968. za Radio Beograd. Nastupao je sa Velikim narodnim orkestrom pod upravom Radeta Jašarevića, a kasnije i Ljubiše Pavkovića, kao i sa Narodnim ansamblom pod vođstvom Branimira Đokića. Prvu ploču je snimio za PGP RTB i to sa grčkim pesmama, a narednu sa numerama iz Srbije i Makedonije u duetu sa Danicom Obrenić. Jordan Nikolić je kasnije pevao i snimao isključivo narodne pesme sa Kosova i Metohije prema zapisima etnomuzikologa Miodraga Vasiljevića. Mada je mogao da ostane u Radio Beogradu, Jordan je odlučio da se vrati u zavičaj. Radio je 18 godina kao muzički urednik u Radio Prištini, u čijoj je fonoteci ostalo 55 kosovskih narodnih pesama koje se snimio, a u Radio Beogradu 73 numere.

Povodom smrti Jordana Nikolića, telegram saučešća njegovoj porodici uputio je ministar kulture i informisanja Vladan Vukosavljević.

- Jordan Nikolić je čitavog života ostao odan kosovskometohijskom melosu, kao njegov izvrsni vokalni tumač i čuvar - navodi se u telegramu. - Niz najdivnijih starosrbijanskih pesama prepoznajemo upravo po Nikolićevom moćnom izvođenju. Bio je to carski glas carskog Prizrena. Glas Jordana Nikolića bio je dostojan posrednik melodijske dubine i punoće muzičkog nasleđa srpskog Kosova i Metohije.





Foto Jutjub printskrin

Od Jordana Nikolića oprostio se i dečji pesnik Mošo Odalović na “Fejsbuku” uz poruku: “Za dušu Jordanovu, koji dušu dade pesmi”. Svom prijatelju posvetio je i crtež psa, humke i crkve u daljini, objavivši pesmu “U selo kavga golema” u Jordanovom izvođenju, uz reči da je u njegovom Starom Grackom to bila najvoljenija pesma:

- Nije bilo svadbe, igranke, ispraćaja u vojsku, a da je svi, na sav glas ne zapevaju! Verujte, i mi smo je kao osnovci, znali napamet. Naknadno smo shvatili tekst, al svejedno, bila je i trajala dok nas je bilo, kao najpesma jednog, jedinog, neponovljivog i obožavanog Jordana.





