A Becsület napi ellendemó után fellángoltak viták, felmerültek kérdések. Most a mozgalom válaszol.

Akkor most mindenkit összevertek, akit fasisztának minősítetek? Hogy döntitek el, hogy ki a fasiszta? Az, aki nem tetszik nektek?

A kortárs fasiszták egész jól azonosítják magukat, különösen Magyarországon, ahol teljesen nyíltan vallják mivoltukat – legfeljebb kikérik maguknak, hogy ők nem is fasiszták, hanem hungaristák, falangisták, neonácik, nyilasok, nemzeti radikálisok, stb. Vannak fasiszta szimpatizánsok szép számmal, de most a szemetet kell kihordani, nem pedig szőrszálakat hasogatni.

De akkor mi a fasizmus? Ez nem csak antirasszizmus?

Az antirasszizmus azt jelenti, hogy a rasszistákkal van bajunk, azaz mondjuk szájba vernénk a hülyeségeket beszélő alkesz nagybátyádat családi ebédnél. A fasizmus viszont egy olyan politikai program, ami egy bizonyos tőkés rétegnek és társutasaiknak (és amely tőkés réteg általában fehér, „keresztény”, heteró, nemzeti, stb.) juttat gazdasági előnyöket (megbízásokat, állami pozíciókat, versenyelőnyt), azon az áron, hogy a kívülállókat előbb kiszorítja és gyakran később kiirtja (cigányokat, melegeket, migránsokat, „hazafiatlanokat”, „hazaárulókat”, „kommunistákat”, stb., épp amelyik passzol az aktuális ellenségképhez). A rasszistát egyénileg talán jobb belátásra lehet bírni, a fasizmus viszont politikai program, amire csak politikai program lehet a válasz.

Akkor ti a Soros György által importált nyugati, egyetemista liberálbolsevik-neomarxisták vagytok?

Bár voltak vendégjátékosok az antifasiszta demonstráción, a számuk messze elmaradt a vendégnáciktól. A mi több mint félezer tüntetőnkből alig lehetett több ötven embernél, akik szándékosan erre az eseményre érkeztek. A náciknál viszont több mint 11 ország fasiszta küldöttei prezentálta magát, ennél fogva számszerűen nem állja meg a helyét a dolog. Egyszerűen az van, hogy túl sok embernél baszta le a rezet a fasizmus terjedése, nem csak a nyílt faskók egyre arcátlanabb megmozdulásaival, hanem azzal is, hogy egyre többet dolgozunk, a lakhatásért-megélhetésért egyre többet fizetünk, a szubkulturális helyeink egyre szűkülnek, és hát az úgynevezett „mozgalom” az elmúlt években teljesen megfeledkezett arról, hogy ezekkel érdemben kellene foglalkoznia.

Amiért meglepő volt ez mindenkinek, az az, hogy az Autonómia mozgalom nem egy kongresszus vagy több munkacsoport munkája révén jött létre, nem valami magasztos ideológia mentén, hanem azért, mert torkig vagyunk. Torkig vagyunk a rendszerrel, és az elmúlt évek demonstrációi után torkig vagyunk azzal is, hogy a felkent baloldali közeg magáért sem bír kiállni, hát még többeknek ajánlatot tenni.

Menjünk le vidékre? Olvassunk Gramscit? Baloldali populizmus, ami csak cikkekben létezik?

Ehelyett mi az elmúlt éveket azzal töltöttük, hogy punk koncerteken, raveken, techno-bulikon, tüntetések előtt- és után beszélgettünk, több szervezet és kezdeményezés munkájában részt vettünk, utána pedig egymásnak keseregtünk.

Aztán azt mondtuk, hogy ebből elég.

De akkor ti erőszakosak vagytok? Huszan mentek egy emberre? Akkor mi különböztet meg titeket a náciktól?!

Ez a kedvenc kérdésünk, és láthatólag eléggé eldőlt. Olyan ember tudja csak ezt feltenni, akit még nem terrorizáltak nála erősebb emberek, vagy ha igen, akkor nem élte meg a közösség erejét abban, hogy a bántalmazást közös erővel lehet megfékezni. Mindenesetre jeleznénk, hogy jelenleg a rendőrség, a bíróság és a kormány a nácik oldalán áll, úgyhogy a pacifizmus egyre kevésbé lesz a „fordítsd oda a másik orcádat”, és egyre inkább a „ne nézz oda” gyakorlata.

Tükröt majd tartunk hozzá, ne félj.

De mi értelme az antifasizmusnak, ha épp a FideSS van kormányon? Nincsen ennél fontosabb dolgunk?

Úgy érted, nem lenne jobb, ha kevesebb nyílt fasizmus lenne az országban? Ilyeneken el lehet meditálni valahol a hegyekben, vagy a másik ajánlat az, hogy az „összefogás” úgy veri meg a Fideszt, hogy maga is tele van kivedlett fasisztákkal.

Mi a magunk részéről ebből nem kérünk, mert nem csak szavakban szeretnénk szolidárisak lenni, hanem tevőlegesen is, abba pedig nem fér bele az, hogy „egy fasiszta a mi oldalunkon jobb, mint egy az ő oldalukon”.

Azt hallottam, hogy ti antikommunisták vagytok, sőt, csak a demokráciát véditek, ami rosszabb, mint a fasizmus, hiszen a fasizmus előszobája?!

Ezt hallottuk mi is, a legutóbbi kommüniké után szóltak ilyen hangok, mert sokan voltak, akik meglepődtek, hogy egy alapvetően anarchista szerveződés élesen bírálja a létezett szocializmust – balról.

A nagytudásúak azt már kifelejtették, hogy a nemzetközi autonomista mozgalom nem egészen 1968 nyomdokain lépked, hanem az 1956-os forradalom után jött létre, mert a bolsevik-szocializmus helyett a munkástanácsok formájában alternatívát nyújtott – egy olyan dolgozó nép alternatíváját, akik maguk irányítják a termelést is, főnökök, menedzsment és tervgazdaság, tehát az állam- és valami forradalmi élcsapat nélkül.

Az autonomizmus így nem egy újabb hülye import termék, ami valamilyen aktuális balos trend hullámát lovagolja meg, hanem egy olyan eszme, ami körbejárta a világot, azt majd’ fel is gyújtotta, és végül hazatérni látszik – már amennyire ez elképzelhető jelen viszonyaink között.

De hát ez utópia, az ilyen radikális programok még sehol sem nyertek, mégis mi értelme ennek ma Magyarországon?

Egy elviselhetetlen világban élünk, ahol az lehet boldog, aki kikönyököli magának a talpalatnyi boldogságot. Ha nem is tudjuk megszűntetni az osztálytársadalmat úgy, ahogy van, attól még ezt ki tudjuk terjeszteni pár hektárra. Na nem azért, mert erre vágyunk, hanem mert a rendszer által kínált alternatíva ennél sokkal rosszabb, amit napról napra milliók tapasztalhatnak meg a nyomor formájában.

Akinek van jobb ötlete, szóljon. De ha az egy párt lesz, akkor leütjük: nem csak azért vagyunk radikálisok, mert az eszménk az, hanem mert mi állunk ennek a szopatásnak a frontvonalában, és nincs reményünk arra, hogy valami békés, polgári létezést kialakítsunk.

És akkor most nácikat fogtok verni és ennyi?

Nem. Az autonómia egy nagyobb mozgalom, ami a rendszer ellen akar ellenállást kifejteni. Az antifasizmus ennek csak egy eleme, amiben a rendszer legdurvább része ellen lépünk föl – mégpedig nem csak azért, mert ez helyes, hanem mert a helyes elméletet maga a harc rakja ki, nem pedig az olvasókör.

Másként szólva: ez a tesztüzem, és lesz ez még így se. Mozgalom akkor lesz, ha a munka világában, ha az életkörülményeink világában, ha a szórakozásunkban egy nagy, egymásért kiálló közösséget alkotunk – de ez még rengeteg munka, és nem lehet mindent egyszerre.

Az antifasizmus pedig arról szól, hogy a szélsőjobb utcai- és internetes hegemóniáját megtörjük, egyelőre.

Akkor hol lehet veletek találkozni? Ti szervezitek a március 1-i antifasiszta demonstrációt is?

Legutóbb Miskolcon voltunk, legközelebb a nyugati térnél leszünk, támogatva a romákat. Március elsejére még nem hirdettünk meg semmit, de fogunk. Azt láttuk, hogy van egy antifasiszta rendezvény meghirdetve, de ezt olyan alakok csinálják, akik minket „antikommunistáztak”, meg olyanok, akik konkrétan sztálinisták, mint a Népi Front, akinek az egyik tagja az Ellenforradalom 1956 nevű oldalt szerkeszti.

Túl azon, hogy mi ilyen emberekkel nem akarunk közösködni, ezek az arcok érdemi mozgalmi munkát nem végeznek, de cserébe bármiféle balos mozgolódás lejáratására képesek azzal, hogy megragadják a faszságaikkal az antikommunista sajtó figyelmét. Eddig az volt az elfogadott menetrend, hogy velük nem foglalkozunk, de ha ebben a térben találjuk magunkat, akkor valamit muszáj lesz velük kezdeni.

Addig gyertek szolidarítani, és kövessétek az Autonómia facebook oldalt a részletekért.

Hol lehet hozzátok csatlakozni? Honnan tudom, hogy közétek tartozom-e?

Hogy ha ezt olvasod, akkor esélyes, hogy a haverjaid jó része már autonomista – legfeljebb még nem egészen így gondol magára. Most vagyunk abban a fázisban, hogy a szervezeti kereteket kicsit rendbe rakjuk és elindítsuk a „rendes” tagfelvételt. Eddig még senkit nem utasítottunk el, aki úgy jött volna, hogy segíteni szeretne, és ezzel a lehetőséggel te is tudsz élni.

Azt, hogy közénk tartozol-e, nem nekünk kell eldönteni: elég, ha te is úgy érzed, hogy nem bírsz már magaddal.