Migränverket Varje år är ett nytt rekordår för svenskt flyktingmottagande. För att möta uppgiften växer Migrationsverket väldigt snabbt. Relativt oerfarna tjänstemän möter en av Sveriges största utmaningar någonsin. Hur påverkar allt detta verksamheten? av Ivar Arpi Sverige har en väldigt bra och rättssäker asylprocess på pappret. I teorin finns tydliga riktlinjer och lagstiftning att förhålla sig till. Men enligt de tjänstemän på Migrationsverket som jag har pratat med, som alla utom en har velat vara anonyma av rädsla för negativa konsekvenser, är verkligheten en annan. Inger har jobbat i över tio år på Migrationsverket. Hon menar att handläggarna har allt mindre tid till att utreda allt fler ärenden, och att kunskapen om de lagar som ska följas är dåliga. –Vi låtsas att vi utreder. Men det är världens största berättartävling jag jobbar med. Jag är något slags jury. Och vårt sätt att jobba gör att de med verkliga asylskäl, de som är traumatiserade på riktigt, de klarar inte av våra krav på hur en övertygande berättelse ska se ut. ”Ett Sverige som med öppenhet tar tillvara den globala migrationens möjligheter.” Det är Migrationsverkets vision, formulerad av den förre generaldirektören Dan Eliasson. När en tjänsteman på Migrationsverket startar sin arbetsdator så kommer det meddelandet upp som en påminnelse. ”Visionen sammanfattar verkets inriktning”, står det på hemsidan. ”Vi betraktar migrationen som en positiv kraft, något som bidrar till att göra vårt land rikare i ekonomiskt och kulturellt hänseende.” Men vad betyder visionen? Är den ens förenlig med det uppdrag som Migrationsverket har fått vad gäller att bedöma asylskäl? Migrationsverkets vision tycks vara ett politiskt ställningstagande som snarare för tankarna till opinionsbildning än myndighetsutövning. Bland tjänstemännen jag pratat med är reaktionerna negativa. ”Det ett taffligt försök till hjärntvätt. Jag blir skitförbannad när jag ser det”, säger en handläggare som jag pratar med. ”Vi ska producera beslut. Uppdraget verkar vara att vi ska ta emot så många som möjligt på så kort tid som möjligt.” Jag ringer Migrationsverkets operativa chef Mikael Ribbenvik. Inte ens han vet exakt vad visionen innebär för verksamheten. –Den är ganska högtflygande. Kritiken som har kommit är just att man inte förstår hur man ska omvandla det till handling. Ibland rör sig Migrationsverkets ledning från sin roll som utförare av ett uppdrag från regeringen till att bli opinionsbildare. Visionen är ett exempel på det. Kanske är Migrationsverkets vision även symbolisk för de spänningar som finns inom själva verksamheten. En politisk, ideologiskt färgad vision möter en mycket konkret verklighet där man ska fixa fram kläder, bostäder och fatta ödesbeslut om enskilda människor. Inte undra på att en del av de anställda har börjat kalla sin arbetsplats för Migränverket. Men kanske skulle någon omskrivning som fick in växtvärk vara mer träffande. För i takt med att söktrycket från asylsökande – men även arbetskraftsinvandringen och många fler anhöriginvandrare – ökar, har även Migrationsverket vuxit snabbt. Numera arbetar runt fem tusen tjänstemän på myndigheten och generaldirektör Anders Danielsson meddelade i mitten av oktober att han förbereder anställning av ytterligare tusen personer. Det kräver dock att en ny budget passerar riksdagen, påpekade han, vilket kan dröja på grund av det osäkra parlamentariska läge som råder efter riksdagsvalet. Under den förre generaldirektören Dan Eliasson, numera generaldirektör på Försäkringskassan, inleddes omfattande förändringar av myndigheten. Under början och mitten av 2000-talet hade mycket kritik riktats mot Migrationsverket för bristande effektivitet. I synnerhet var de långa handläggningstiderna ohållbara. Människor gick i åratal i väntan på asylbeslut, vilket orsakade ett stort lidande. Eliasson tog in konsultfirman McKinsey som föreslog managementmodellen Lean. Lean är en styrfilosofi som har sitt ursprung i bilföretaget Toyota. Den går i korthet ut på att identifiera flaskhalsar i produktionsprocessen och att minimera slöseri med tid och resurser. Av kritiker har Lean kallats för management by stress. Lean infördes på Migrationsverket för fyra år sedan, som ett led i trenden att införa marknadslösningar inom offentlig verksamhet. –Det blev något slags frikyrkostämning. Det var rena pingstmötena. Lean framställdes som lösningen på allt. Det berättar Anders Thomas, som sade upp sig från Migrationsverket för tre år sedan, efter att ha fått nog av att inte få känna sig som en riktig tjänsteman. I stället för att följa lagen skulle man följa en managementfilosofi, menar han. I realiteten har modellen för snabbare beslutsgång inneburit att den enskilde tjänstemannen blivit mer styrd. Det är inte alla som är nöjda med det. Jag pratar med Inger som berättar om hur hennes enhet försämrades i och med det nya sättet att arbeta. –Tidigare kunde jag följa en asylsökande genom hela processen. Jag hann lära känna dem. När det kom till de svåra samtalen om exempelvis avslag så kunde jag stödja dem. Som människa till människa. Men det har helt förstörts i och med den nya ordningen. Jag frågar Mikael Ribbenvik hur han ser på den nya modellen. –Ja, friheten har kringskurits. Men tidigare kunde det också vara så att folk utredde ärenden i oändlighet. Många var beslutsrädda. Vi fick ned genomsnittstiden på en asylutredning från nio till tre månader. På Ingers enhet började allt fler sjukskriva sig. Hon lade märke till att folk började småspringa i korridorerna. Man hade knappt tid att lyfta blicken och hälsa på varandra längre, säger hon. Men i stället för att lyssna på kritiken anställde enheten ett friskvårdsombud som startade ett trivselprojekt. Inger var själv sjukskriven i ett par veckor. När hon kom tillbaka noterade hon att alla bar på rosa gummiarmband. De anställda ansågs gnälla för mycket. De var för kritiska. Varje gång de gnällde skulle de byta handled för armbandet. Målet var att gå 21 dagar utan att ”gnälla”. De anställda som lyckades med det skulle få ett diplom som visar att man ”bidrar till en gnällfri värld”, skrev ombudet i ett internmejl som jag får läsa. Där meddelades även att en ”skratthörna” skulle byggas. ”Det är inte bara kul att skratta, det höjer också immunförsvaret!”, meddelade friskvårdsombudet. Inget handlade om vad själva omorganisationen hade för effekter. –Om du pratar med folk som om de vore tolv år så börjar de till slut bete sig som om de vore tolv år. Vi är inte längre tjänstemän, vi är små rädda barn, säger Inger. –Lean används som ett instrument för att få folk att sluta tänka. Vad har den nya snabbare beslutsprocessen inneburit för kvaliteten på handläggningarna? –Det kan jag säga att det var en fullständig katastrof med införandet av den nya modellen för snabbare beslutsgång, i alla fall för lagenligheten inom migrationsområdet, säger Anders Thomas. Det är något samtliga tjänstemän jag pratar med återkommer till: Att kravet på att producera beslut hamnar i konflikt med kvaliteten på utredningarna. Tiden räcker inte till. Pengarna räcker inte till. Om man ska göra två utredningar om dagen, en på förmiddagen och en på eftermiddagen, då är det allt som hinns med. Anders Thomas menar att man sällan hinner läsa in sig på ärenden. –Om man börjar misstänka att något inte stämmer så hinner man ändå inte ställa en massa kontrollfrågor. Dels är tiden för kort och sedan kanske man kommer till slutsatsen att det behövs en ny, bättre utredning. Och det finns det verkligen inte tid till. Tidigare kunde varje enskild handläggare fatta beslut om det behövdes en språkanalys för att se om den asylsökande verkligen kom från det land eller område som han eller hon hävdade. Efter att Lean infördes är det numera något man måste be ”teamledaren” om lov för. Teamledaren är en position som infördes i samband med Lean. I stället för att få arbeta var och en för sig, med egna arbetsrum, arbetar tjänstemän i dag till stor del tillsammans i team i öppna kontorslandskap. Tjänstemän har i många fall inte ens egna arbetsbord, utan får leta upp ett nytt varje morgon, berättar de jag pratar med. Med Lean förkortade man, precis som Mikael Ribbenvik påpekar, tiden för asylutredningar rejält. Men till vilket pris? Anders Thomas återkommer till hur godtycklig han upplever att rättstillämpningen på Migrationsverket har varit. I stället går man på praxis, vilket är svårt att hålla koll på som enskild tjänsteman. Och ibland ändras praxis mycket snabbt. –En tisdag satt jag och skrev ett beslut på en man. Tidigare under dagen hade jag skrivit ett exakt likadant beslut, med exakt likadant skäl, och då gett bifall till uppehållstillstånd. Det hade räckt med att klippa och klistra, vilket vi ofta gjorde ändå. –Men min kollega kom och hämtade mig för att käka lunch. När jag kom tillbaka hade jag fått ett mejl om att praxis hade ändrats. Så jag fick skriva avslag på den mannen. Hade jag skrivit klart beslutet innan lunch hade han fått uppehållstillstånd. Bara de tre senaste åren, sedan Anders Thomas slutade, har Migrationsverket vuxit snabbt. Mycket har hänt. Det har påverkat hur man hanterar asylärenden, menar Stefan som arbetat i över tio år på Migrationsverket. Det är många nya anställda som ska läras upp. Men det hinns sällan med i den omfattning som krävs, säger Stefan. Det innebär att många av de nya sätts på lite lättare ärenden. –Det sitter fullt med människor nu som inte riktigt behärskar det här. Det resulterar också i mer beviljanden än normalt. Asylsökande från Eritrea och Syrien får sin ansökan beviljad i nära hundra procent av fallen. Därför låter man nya handläggare börja med dessa ärenden. Eftersom det endast är avslag som överklagas till Migrationsdomstolen är risken mindre att Migrationsverket får bakläxa – det är ju bara att bevilja alla ansökningar. Man sätter alltså som regel inte en ny handläggare på komplicerade ärenden, utan snarare på fall där man misstänker att det kommer att bli bifall. Det säger Mikael Ribbenvik, när jag pratar med honom. Men något som är svårt att ta reda på under tidspress är om en person faktiskt kommer från det land han eller hon uppger sig komma ifrån. Som Syrien till exempel. Eller Eritrea. I det förra fallet saknar 72 procent pass och i det senare 98 procent. –Det finns jättemånga människor som kastar bort sitt pass. Antingen på eget bevåg eller för att smugglaren säger att man ska göra det. Men vem som gör det och vem som helt enkelt inte hade möjlighet att få med sig sitt pass, det vet vi inte, säger Mikael Ribbenvik. Samtidigt kan man undra om det inte är extra viktigt med erfarna handläggare i just dessa fall. Nyligen skickade Säpo en varning till Migrationsverket om att jihadister som stridit för Islamiska staten i Syrien och Irak kunde misstänkas försöka få asyl i Sverige, med hjälp av förfalskade eller stulna pass. Många asylsökande som saknar pass har ändå någon form av identitetshandlingar. Men inte alltid. Och ofta är identitetshandlingarna som syrier visar upp gamla. Dessutom förekommer många förfalskningar, eftersom det är lättare att förfalska id-handlingar än pass. Det viktiga för den asylsökande är ändå att ha en trovärdig berättelse som inte strider mot kända fakta. –Man gör ganska schematiska kontroller: pratar den asylsökande arabiska, har en viss kunskap om Syrien, kan berätta lite om sina asylskäl, då anses man på något sätt ha gjort sannolikt att man är därifrån. Det görs inte särskilt många språkanalyser. Det kostar för mycket, säger Stefan. –Det påverkar inte heller ens trovärdighet negativt om man saknar id-handlingar eller ens om man har falska handlingar. I synnerhet falska handlingar kan man tycka borde påverka Migrationsverkets bedömning. Men det gör alltså inte det. Så vad är det då man går på när man bedömer asylansökningar? I en artikel i ABF:s tidning Fönstret (nr 3/2014) säger Fredrik Beijer, rättschef på Migrationsverket, att man ska arbeta enligt den ”juridiska metoden” och med det menas ”att uppgiften inte är att ta reda på vad som är sant, utan vad som är troligt”. En tjänsteman på Migrationsverket får i artikeln frågan om hur hon ser på att många sökande rakt ut säger att de kommer till Sverige för att de saknar arbete och bostad, vilket ju inte är några asylskäl. ”Det är jätteenkelt: de ska ha en trovärdig berättelse, berättelsen ska inte strida mot kända fakta, och det ska vara en sammanhängande berättelse”, svarar hon. Det är något Inger understryker. Godtyckligheten. Och insikten att man inte har tid att avgöra sanningen i den asylsökandes berättelse. –Jag var naiv när jag började på Migrationsverket. Bland annat var det en kille som berättade en väldigt trovärdig historia. Den var dramatisk. Den var stark. Jag var helt säker på att det var självupplevt. Han grät på rätt ställen. Han uppfyllde alla villkor för att få asyl. En vecka senare kommer en kvinna som berättar precis samma historia. Hon gör ett otroligt trovärdigt intryck även hon, berättar Inger. –Hon till och med gråter på samma ställen som han gjorde. Men den här historien är så speciell att sannolikheten att de upplevde samma sak i samma ordning är noll. De fick riktigt bra smugglare. Stefan håller med. Ju bättre berättare du är desto större är chansen att få stanna. Flyktingsmugglarna har lärt sig vilka knappar man ska trycka på, vad det är för omständigheter som går hem helt enkelt. Det blir svårt att skilja dem med äkta asylskäl från dem utan. Signalen från rättschefen är dessutom att det räcker att låta trovärdig. Man ska inte bekymra sig om vad som är sant och inte. Egentligen är det den asylsökande som har plikt att styrka sin identitet. Men praxis verkar se annorlunda ut. –Många som kommer till Sverige i dag är inte från Syrien. De är från Storbritannien, Spanien, Italien, Turkiet, där de har levt i många år. De bryr sig inte ens om att dölja sin Londonaccent när de pratar med oss. Alla vet om det, men det är ingen som vågar göra något åt det, säger Inger. Det förekommer att det visar sig att syrier som söker asyl i Sverige har dubbelt medborgarskap, och har levt i andra länder än Syrien de senaste åren. Enligt tjänstemännen jag pratat med beviljas ofta asyl till dessa människor trots att de knappast har skyddsbehov. De menar att det ofta rör sig om en önskan om bättre privatekonomi hos migranten. En önskan som är lätt att förstå, men som inte är ett asylskäl. Och de resurser som tas i anspråk kunde ha gått till människor med faktiska skyddsbehov. På ett seminarium som Migrationsverket anordnade för två år sedan deltog Jonas Lindgren, dåvarande kommunikationschef för Migrationsverket. Han tyckte att det var konstigt att, som han uttryckte det, inte fler ”utnyttjar systemet” och söker som arbetskraftsinvandrare. Kanske är det detta som menas med Migrationsverkets vision: att oavsett vilket skäl som anges, försöka göra det så lätt som möjligt för migranter som tagit sig hit att också få stanna. Men är det verkligen Migrationsverkets uppgift att underlätta för människor att stanna i Sverige oavsett vilka skäl de har? Stefan menar att det finns ett utbrett fusk. Han berättar om vilka han uppfattar tjänar på de nuvarande reglerna för arbetskraftsinvandring. Företaget som tjänar som front för att ge anställningar till exempel. De tar ofta betalt av migranten för att erbjuda en anställning. –Det kanske kostar ganska mycket pengar men du slipper liksom att smugglas in. Har man fått ett tillstånd, då vet du att du redan är i Sverige, så att säga. –Men många får arbetstillstånd på en anställning som egentligen inte finns. Och det där utreder vi så gott som aldrig. Vi ställer inte ens frågor kring det, vilket jag kan tycka är konstigt. Om Socialdemokraterna hade hållit fast vid sin plan och inte gett efter för Miljöpartiet vad gäller arbetskraftsinvandringen så hade fusket med företag som låtsas erbjuda anställningar minskat, säger Stefan. Så vad händer med de asylsökande som väntar på beslut? Jag pratar med Martin som har arbetat sju år på Migrationsverket. Han arbetar med mottagningen, som kämpar varje vecka med att skaffa fram nya bostäder. Sedan tre år tillbaka är lägenheterna slut på grund av det ökade antalet asylsökande. Nu upphandlas sämre och dyrare bostäder, som vandrarhem och dylikt. Varje måndag börjar med panik, berättar han. Hur sjutton ska vi få fram nya bostäder? –Sedan lyckas vi skaka fram några så att man klarar sig över helgen. Men det här innebär en otrolig belastning på samhället. Det har folk börjat fatta nu när det knappt finns en enda kommun som inte har ett anläggningsboende. Lean, den nya modellen för snabbare beslutsgång, bygger på en managementfilosofi för löpande band. Allt ska gå snabbt. I en myndighet som Migrationsverket verkar det dock som att kvalitet står mot kvantitet. Eftersom organisationen har vuxit kraftigt, och fortsätter att växa, sitter oerfarna tjänstemän med standardiserade formulär med litet utrymme för grundliga utredningar. Här hjälper Lean till. Saker går undan. Tjänstemännen arbetar som om förvaltningen vore en fabrik. Ett exempel på det är att man började prata om asylsökande som kunder i och med införandet av Lean. Den asylsökande kallas för ”slutkund”. Men det handlar inte om kunder i traditionell bemärkelse. –Vi kan göra allting rätt till hundra procent. Men ändå är vår slutkund, den asylsökande, missnöjd. Ett helt korrekt beslut om avslag blir i den asylsökandes ögon fel beslut per definition, säger Stefan. Inte heller Martin är nöjd med kundbegreppet. –Om vi nu har en slutkund är det ju inte den sökande, utan svenska folket som har bestämt att vi ska ha ett Migrationsverk. –Men det är inte heller särskilt respektfullt att kalla en asylsökande för en kund. Hade jag sökt asyl hade jag velat bli behandlad som en människa som söker skydd, inte som något slags kund i en migrationsfabrik. Migrationsverket fortsätter att växa. Likaså gör migrationen till Sverige. Jag frågar Anders Thomas vad som skulle behövas för att förbättra Migrationsverkets hantering av asylansökningarna. –Vi ska följa lag och praxis. Punkt slut. Det behövs inte mer än så, vilket i sig är sjukt skrämmande. Att vi bara skulle behöva följa den lag som finns. Fotnot: Inger, Martin och Stefan heter egentligen något annat. Artikeln publicerad i Neo #6 – 2014 Lämna en kommentar