Förra veckan knivhögg en 15-årig skolpojke sin spansklärare till döds i Leeds i England. Massmedia genom Daily Mail summerade snabbt läget med rubriken:

”15-årig skolpojke som anklagas för att knivhuggit sin lärare var ensamvarg som spelade dataspelen Dark souls och Grand theft auto online”.

Det är samma Dark souls som jag gav en fyra på SVT Gomorron Sverige för några veckor sedan och som var det mest sålda spelet i Sverige i mars. Ska vi tolka Daily Mail-artikeln som att det därför fostras tusentals knivdräpare runt om i landet just nu? Det blir absurt – ändå är detta symptomatisk för hur unga mäns svårbegripliga våld förklarats i media de senaste 15 åren:

Det var spelens fel.

Mycket av rapporterna om Anders Breiviks terrordåd sommaren 2011 handlade om att han spelat Call of duty och World of warcraft. Till och med en nykter dagstidning som Västerbottens-Kuriren, klämde ett halvår efter Utöya i med rubriken ”Breivik spelade onlinespel i ett år.”

Den som satte rubriken ville så klart peka på ett avvikande beteende, men gjorde precis tvärt om. En försiktig uppskattning är att Call of Duty- som World of warcraft-serierna sålt minst en halv miljon exemplar var i Sverige, och eftersom båda är onlinespel har alltså Breivik ägnat sig åt en högst allmän och poppis fritidssysselsättningar. Var ligger nyhetsvärdet i det?

Samma bristande kontakt med verkligheten visar recensionen av Erika Fatlands bok om Utöya, ”Året utan sommar”, i SvD förra året. Den summerades: ”Fram växer bilden av pojkar och män med likartade diagnoser, av frånvarande fäder, hopplösa konspirationsteorier och en oförmåga att skilja verkligheten från dataspelens våldsorgier.”

Jag blev nyfiken, läste boken men fann inte alls en berättelse om dataspelens våldsorgier. Att Breiviks konspiratoriska fantasivärld fylld av rasism och vänsterhat hade helt andra källor framgår mycket tydligt.

Dataspelen dök även snabbt upp som förklaringsmodell efter skolskjutningen i amerikanska Newton 14 december 2012, då 20-åriga Adam Lanza mördade sin mamma samt 20 lågstadiebarn och 6 lärare på Sandy hook-skolan. En fruktansvärd gärning där man rimligen kunde ana en komplex bakgrund? Nja, inte enligt Expressen: ”I timmar i sträck satt han, ensam i sitt fönsterlösa källarrum...och mejade ner virtuella offer i våldsamma tv-spel. Sedan blev det virtuella spelandet en våldsam verklighet.”

Klickvänliga rader, men precis som i SvD-recensionen tyvärr rent hittepå. Det omfattande material från utredningen som nyligen släpptes visar snarare att Adam Lanza var en retrospelare med förkärlek till gamla Nintendospel mer än nyare, realistiska actionspel. Det enda spel som han tycks ha varit riktigt engagerad i var Dance, dance revolution – ett dansspel som styrs genom att dansa på en dansmatta. Lanza spelade så mycket att han fick smeknamnet DDR-guy.

Men det här har du nog inte läst om förrän nu. Storyn om Sandy Hook är tvärdöd på nyhetsredaktionerna. Vi får alltså bara veta att massmördaren spelade dataspel – men aldrig att det saknade betydelse för dådet. Det är en slapp form av journalistik som lyckas med konststycket att både skuldbelägga en hel spelkultur och förminska såväl brott som brottsoffer.

Att skylla massmorden i Sandy Hook eller Utöya på Call of Duty är som att dra in James Bond i debatten om polisens användande av vapen. Med andra ord ovärdigt och fånigt. Det är dags att inse att spel inte gör våldsverkare av unga män. I så fall skulle vi leva i en apokalyps, eftersom i stort varenda man under 40 spelar dataspel i någon form.

Finns det inga problem med att spela mycket action- eller onlinespel? Kanske det.

Men att det hux flux skulle förvandla någon till massmördare är dock inte ett av dem.