Trelleborgs FF har spelat 19 allsvenska matcher i rad utan att vinna.

När klubben på måndagskvällen åkte ur Sveriges högsta serie fanns 827 personer på Vångavallens läktare.

För ett år sedan kvalade sig TFF som sista lag in i allsvenskan 2018 – vilket i sig var en fantastisk bedrift – sedan har skador, små resurser och otillräcklighet krossat alla drömmar om nytt kontrakt.

Frågan nu är vad Trelleborgs FF – en liten klubb i en storstadsregion – har för framtid.

Jag skulle säga lysande.

Det vill säga om TFF vill vara en allsvensk klubb och är beredda att göra vad som krävs.

För Trelleborgs FF kan bli en allsvensk förening med hyfsat trygg ekonomi men då måste man vara beredda att kompromissa med sin identitet.

Det samma gäller klubbar som Brommapojkarna, Dalkurd och i ett längre perspektiv också en klubb som exempelvis Varbergs Bois.

För även om Sverige och allsvenskan är bland de bästa ligorna i världen på att föra kampen mot den moderna fotbollen så är vi inte immuna, och vill inte vara immuna.

Vi vill bli framgångsrika internationellt, vi gläds över nya större tv-avtal och vi vill få fram unga talanger som kan ta sig in på världsscenen och höja vårt blågula landslag.

En konsekvens av detta är att allsvenskan dras isär.

Medan toppen sakta men säkert stärks, blir botten allt sämre.

Om BP på söndag slår Trelleborg hemma och når kval så hade 27 poäng räckt för 13:e plats och räddat kontrakt i allsvenskan 2018. Om BP inte vinner räcker 25.

27 poäng är tre lägre än snittet för de tio tidigare år då 16-lagsserien existerat.

Åtta av tio år har minst 30 poäng krävts.

Det finns massor av anledningar till att det blivit så här, att topplag som Malmö, AIK, Hammarby och Norrköping har växande ekonomier är ett exempel som går hand i hand med utvecklingen av den moderna fotbollen där pengar har allt starkare samband med prestationerna planen.

Samtidigt.

Att botten blivit svagare innebär att det i dag är lättare att både hävda sig och etablera sig på allsvenskans nedre halva.

Och det är här framtiden kan ljusna för en klubb som Trelleborgs FF.

Och det är här de växande storklubbarna – först och främst Malmö FF och AIK – har potential att växa ytterligare.

Marko Johansson och Deniz Hümmet efter att Trelleborg åkt ur allsvenskan Foto: ANDREAS HILLERGREN/TT / TT NYHETSBYRÅN

Samtliga gånger Trelleborgs FF tagit steget upp i allsvenskan har man haft en hög andel spelare från Malmö FF, antingen som kommit på lån därifrån eller haft ett förflutet där.

Vill TFF vara en allsvensk klubb i framtiden måste man stärka det sambandet, snarare än att vända sig från det.

I Europa kallar men det för "feeder club", en matarklubb.

Klubbar som spelar under egen licens – men som lånar eller tar över spelare från en större och där den större har stor del på eventuella vidarförsäljningar eller möjlighet att billigt värva tillbaka även sålda spelare.

Det Dinamo Zagreb som Malmö FF förlorade CL-kvalet mot 2011 – och som under 10-talet spelat gruppspel i Europa åtta år av nio – har det så med Lokomotiva Zagreb.

Det Red Bull Salzburg MFF slog ut ur CL-kvalet två år i rad och som spelade semifinal i Europa League i våras har det så med FC Liefering.

I dagsläget leder Dinamo den kroatiska ligan fem poäng före Lokomotiva som ligger tvåa.

Liefering slutade i våras sex poäng från kval till den österrikiska högstaligan.

Jag säger inte att det här sättet att göra är odiskutabelt eller ens moraliskt oproblematiskt.

Sedan Malmö FF nådde Champions League 2014 har steget från klubbens egen ungdomsverksamhet till en plats i föreningens A-lagselva vuxit rejält.

MFF har inte nödvändigtvis blivit sämre på att få fram allsvenska spelare, men så bra allsvenska spelare som MFF behöver kommer sällan från en enskild akademi.

Trelleborgs FF i allsvenskan är ett utmärkt ställe för de MFF-spelarna att testa sina vingar i skarp A-lagsmiljö på tillräckligt hög nivå.

Bara i år har det gett MFF 10 miljoner kronor då Denniz Hadzikadunic såldes direkt från allsvenskt lån i TFF till ryska Rostov – samt en god bild av huruvuda Marko Johansson 2019 är redo för en av det två målvaktsplatserna i MFF.

Samtidigt är de spelarna enklaste och billigaste sättet för Trelleborgs FF att få in kvalitet.

Samuel Adrian, Hugo Andersson, en i våras frisk Pavle Vagic och kanske även Bonke Innocent inför den allsvenska premiären. Fyra namn till som kunde höjt TFF mot kvalplats och nytt kontrakt 2018 men som av konkurrensskäl inte kan få tillräckligt utrymme att utvecklas i matchspel i Malmö FF.

Om Trelleborgs FF vill alltså.

För samtidigt som Malmö FF:s plånbok ger klubben utrymme att ha fler spelare under kontrakt, spelare som behöver speltid någon annanstans så kan en samverkan på det här sättet bara fungera om TFF accepterar den underordnade rollen.

Krasst uttryck?

Vill Trelleborgs FF ha ett så bra A-lag som möjligt, så god ekonomi som möjligt och spela i så hög serie som möjligt behöver man öka beroendet av Malmö FF.

Tro mig, jag har full respekt om TFF inte vill det. Men då finns också risken att klubben rasar i seriesystemet och att inte ens Rune Andersson och hans familjs kärlek räcker för att rädda föreningen.

----

Det finns fler matarklubbsmöjligheter i Sverige.

AIK har en tradition av försök inom segmentet samt en historisk vilja att se utanför boxar för att stärka klubben.

Är BP för mycket av en utvecklingsförening för att blicka mot AIK på det sätt TFF och MFF borde blicka mot varandra?

Kan BP säga nej till en sådan utveckling när de ekonomiska skillnaderna mellan allsvenskan och superettan från och med det nya tv-avtalet 2020 ökar ytterligare?

Hur tar Dalkurd nästa steg mot att etablera sig i allsvenskan?

En ekonomiskt stark stockholmsklubb med växande ekonomi och behov av en allt större spelartrupp är en väg.

På västkusten om IFK Göteborg en dag repar sig? Kanske kan Varbergs Bois bli ett alternativ?

Svensk klubbfotboll växer, är välmående och närmar sig den större världen.

Men för att fortsätta utvecklas står vi inför utmaningar.

Och sättet vi ser på svensk klubbfotboll kommer att utmanas.