I en undersökning publicerad 2013 av Pew research center i USA är Egypten ett av världens minst toleranta länder när det kommer till homosexualitet. Endast tre procent av egyptierna accepterar homosexuella.

Jag log när jag läste undersökningen och mindes första gången jag var i det muslimska Egypten. Jag var 22 år gammal och kunde i princip inte röra mig utanför vårt billiga hotellrum utan att bli antastad av egyptiska män.

Jag menar hela tiden! Snart sagt varje minut. På gatan, på basaren, i mattbutiken som tillhörde taxichaufförens svåger, till och med när jag skulle se den usla ljus- och ljudshowen på kvällen vid pyramiderna: det var nyp i rumpan och händer som försökte komma innanför byxorna hela tiden! Flera gånger i timmen. Kunde man nån engelska överhuvudtaget var det meningen ”Want to fuck?”

För det är ju så det är.

I alla homosociala miljöer som för sin legitimitets skull måste ta avstånd från homosexualitet, frodas sexualiteten under ytan, där den jäser, bubblar och kokar.

Så har det alltid varit.

Den katolska kyrkan har fram tills nu varit konsekvent i sitt officiella avståndstagande från homosexualitet. Samtidigt har gjorts beräkningar att 25 procent av alla katolska präster är homosexuella.

I Italien under aidskrisen på 1980-talet var ungefär en tredjedel av de drabbade katolska präster.

I en artikel på websajten Mother Jones konstateras att de länder som är allra mest uttalat homohatande också är de länder där homorelaterade sökord har allra flest träffar på Google.

Mohamed Omar vittnar om utbredd homofobi i Sveriges moskéer. Foto: Lennart Engström

Exempelvis är Pakistan - ett av de allra minst toleranta länderna i världen - världsledande när det gäller googlesökningar på termerna ”shemale sex”, ”anal sex” och ”man fucking man”, och man är tvåa i världen (efter nästan lika homofoba Kenya) gällande sökningar på ”gay sex pics”.

Ännu mer intressant är att allra flest sökningar gjordes, inte i storstadsområdena, utan i Peshawar, ett område där riktigt konservativ islam har ett av sina starkaste fästen.

För det är ju så det är: Man förbjuder inte något som inte finns.

Undersökningar från just Pakistan visar att en överväldigande majoritet av män som har sex med män är gifta. Professor Dag Øistein Endsjø skriver i boken "Sex och Religion" (Norstedts 2011): "... 49 procent av de tillfrågade manliga pakistanska lastbilschaufförerna har haft sex med andra män, trots att 83 procent är gifta. Enligt en undersökning utförd i Iran 2009 har 24 procent av kvinnorna och 16 procent av männen haft homosex."

I dagarna har det uppmärksammats att Abu Muadh, en imam i en moské i Halmstad, i en predikan sagt att homosexualitet är ett virus som muslimer måste skydda sig emot. Predikan är filmad och finns på Youtube.

Den muslimske debattören Mohamed Omar skriver med anledning av detta i en artikel på opinionssajten ”Det goda samhället”: "Jag har under mina år som muslim hunnit besöka ett flertal svenska moskéer från norr till söder. I samtliga har homofobi varit det normala. Jag har hört värre saker än att 'homosexualitet är ett virus'. I ingen moské, jag upprepar ingen, har jag mött en undervisning som tolererar homosexualitet.”

Jag tror Omar har alldeles rätt. Hos absoluta flertalet moskéer och moskégående muslimer i Sverige finns säkerligen en intolerant inställning till homosexualitet.

Men, och det här är ett viktigt men, det betyder inte att det alltid måste förbli så!

Mohamed Omar är själv ett utmärkt exempel på det. Han har själv gått från att varit en extrem islamist till att vara en förkämpe för liberala värderingar.

Utveckling är möjlig. Det kan bli bättre!

Det kommer att ta tid, och det kommer att kosta på, men likafullt. Se bara på utvecklingen i olika kristna samfund!

Förra påven Benedictus XVI beskrev homosexualitet som "förstörelse av Guds verk”. Foto: Pier Paolo Cito

Det var inte länge sedan Svenska kyrkan krävde avhållsamhet av homosexuella. I dag viger kyrkan homopar, och i sitt biståndsarbete runtom i världen stöder Svenska kyrkan homosexuell frigörelse.

Ett underbart exempel är Kina där Svenska kyrkan för att förebygga spridningen av hiv har köpt in och distribuerar egna kondomer som man delar ut till män som har sex med män, och på förpackningen finns prydligt tryckt den Svenska kyrkans logga.

Utveckling är möjlig. Det kan bli bättre!

Likadant, men långsammare, sker utvecklingen inom katolska kyrkan. För bara åtta år sedan ansåg förra påven Benedictus XVI att det var lika viktigt att ”rädda mänskligheten från homosexualitet som att rädda regnskogen” och beskrev homosexualitet som "förstörelse av Guds verk”.

Medan nuvarande påven Franciskus säger ”vem är jag att döma?” om homosexuella, och just nu pågår en synod i Vatikanen som samlar biskopar och kardinaler från hela världen med syftet att göra kyrkan mer inkluderande för bland annat hbtq-personer, och i samband med synoden säger en av Vatikanens talesmän, Thomas Rosica om homosexuella att ”de är våra söner och döttrar och bröder och systrar och grannar och kollegor!”

Tittar vi på pingströrelsen förekom i våras i dagstidningen Dagen en viktig debatt om homosexualitet, där 22 pastorer som i en artikel dömde homosexuella till helvetet fick rejält mothugg från andra pastorer och teologer inom rörelsen, och det hade knappast hänt en generation tidigare.

USA:s president Barack Obama och nuvarande påven Franciskus visar att en förändring är möjlig. Foto: Gabriel Bouys

Exemplen kan göras fler. Liksom exemplen på motgångar. Men så har det alltid varit. Två steg framåt, ett steg bak.

Det strängt katolska Irland röstade i år för samkönade äktenskap. För att inte tala om att Barack Obama, som för bara åtta år sen motsatte sig samkönade äktenskap, i somras färgade hela Vita huset i regnbågsfärger för att fira att Högsta domstolen slagit fast att samkönade äktenskap måste vara lagliga i USA.

Utveckling är möjlig. Det kan bli bättre!

Liksom kristna kyrkan påverkats av det alltmer toleranta civilsamhällets inställning till homosexualitet i Europa och USA kommer den muslimska kyrkan att göra det.

Det kommer inte bli enkelt och det kommer att ta tid, men det kommer att ske.

Ett sätt att skynda på den utvecklingen är att inrätta en svensk imamutbildning knuten till svenska högskolor, på samma sätt som den svenska prästutbildningen är det.

På samma sätt som vi har ”Svenska kyrkan” borde vi kanske ha ”Svenska moskén”.

Vi borde verkligen inte tolerera att moskéer i Sverige finansieras av Saudiarabiska staten med dess syn på kvinnor, hbtq-personer och mänskliga rättigheter.

80 procent av alla hbtq-flyktingar som kommer till Sverige blir trakasserade på flyktingmottagningar, eftersom de i regel buntas ihop med landsmän, samma landsmän som de lämnat sitt hemland för att slippa.

Det är fullständigt oacceptabelt. Och trakasserierna sker från både muslimer och kristna.

Naturligtvis. Eftersom religionerna är närbesläktade.

Frikyrkopastorn Åke Green. Foto: Maths Bogren

Att homosexualitet är ett virus, som imamen i Halmstad moské hävdar, är samma tankegång som Ölandspastorn Åke Green en gång drev, att homosexualitet är en cancersvulst.

Tankegången går tillbaka till den judiska lagens syn på synd där den enskildes synd och orenhet kunde smitta hela samhällskroppen, och därför måste kollektivet stöta bort eller döda den orene.

Ett sätt att tänka som hör hemma, inte i medeltiden, utan snarare i bronsåldern, den förekommer i både kristendom och islam, och den är lika vidrig var den än visar sig.

Det är en utmaning som såväl kristna som muslimska teologer har att möta.

Följ Expressen Kultur på Facebook. Där kan du kommentera våra artiklar.