Rakkaat ruotsalaiset, ärade svenskar. Jag närmar mig er med den här ljudlösa budbringaren, ty jag har underrättats om bekymmersamma ting i skötseln av ert rikes affärer. Yles redaktör Matti Virtanen förvånas i sin blogg över den västlige grannens inrikespolitik, där det ingås kassaskåpsavtal i strid med folkets vilja.

Bli inte oroliga, nu uttalar jag mig inte mot monarkin eller ens mot det nuvarande kungahuset, vilket jag som republikan naturligtvis borde göra.

I själva verket tycker vi finnar att Bernadottarna är trevliga. Kungen har setts på strippklubb som vilken som helst uttråkad pensionär, som inte kan komma undan sina talrika förtroendeuppdrag. Facebook-gruppen "Vafan, låt kungen gå på strippklubb" har nästan 113 000 medlemmar, många av dem finnar. Drottningen lär dessutom ha förlåtit.

För egen del kan jag säga att kronprinsessan Victoria skulle passa bra som statschef i Finland, när våra länders försvars- och ekonomiunion återupprättats efter över 200 års beklagligt avbrott.

Nog därom. Min avsikt var att tala om problem inom det borgerliga svenska samhället - och till skillnad från finländskt språkbruk avser jag nu med borgare alla som icke är kungliga.

I Stockholm ingicks nämligen under julen en överenskommelse mellan partierna, med vars hjälp man söker trygga minoritetsregeringarnas makt under två valperioder, till år 2022.

Den så kallade Decemberuppgörelsen garanterar att M och S inte motsätter sig varandras maktställning. I stället lovar de att som oppositionspartier spela döda när riksdagen röstar om budgeten. Därmed skulle man undvika dödläget som uppstod i början av december, där riksdagen av misstag godkände oppositionens budgetförslag.

Jag kan bara gissa vad kungen tycker om det här yrandet. De flesta finnar har redan tappat tråden, så det är inte lönt att gå in på detaljer. Hos oss har det ju snart vuxit upp tre generationer utan egen erfarenhet av minoritetsregeringar.

I en finländares enkla skalle finns det helt enkelt inte plats för tanken att en minoritet ska utöva makt över majoriteten. Och vi tycker det inte alls är korrekt att ingå avtal om tiden efter nästa val - fråga bara Paavo Väyrynen, Ilkka Suominen eller på ren svenska Christoffer Taxell; kodordet "kassaskåpsavtalet 1987".

Naturligtvis förstår vi att ni har det svårt, eftersom ett besvärligt invandringskritiskt parti tagit säte i riksdagen. Att sätta stopp för detta parti har angetts som den viktigaste orsaken till Decemberöverenskommelsen.

Jag kan underrätta er om att vi även hos oss har ett likartat parti. Men inte har regeringen och oppositionen behövt byta roller för det.

Trots att det besvärliga partiet blev valsegrare 2010, lämnades det utanför maktens högborg, eftersom det inte ville kompromissa i frågor som var viktiga för de andra. Detta krävde visserligen att de stora vänster- och högerpartierna tog varandra i hand.

Matti Virtanen är redaktör på Yle. Bild: Yle

Samma metod har också använts i Tyskland, där extrema rörelser inte får ges inflytande över skötseln av viktiga frågor. Det är ju vad ni också vill, eller hur?

I Finland har det besvärliga partiet tappat stöd under kringmasandet i opposition, men det kan ändå klara sig rätt bra i valet nästa vår. Då har vi en annan metod: vi ger de besvärliga regeringsansvar, så ska de visa vad de går för.

Hos oss är knepet bekant redan från 1970- och 80-talen, då de dåvarande besvärliga partiernas män gjordes till arbetsministrar för att uträtta det omöjliga, för att göra slut på arbetslösheten.

Märker ni, bästa svenskar - hos oss kan vi neutralisera politiskt inkorrekta rörelser utan något trixande med minoritetsregeringar. Ni kunde för en gångs skull ta lärdom av oss.

Byteshandeln är skälig: Vi bevarar monarkin, och ni får utnämna unionens statschef. Vi får i stället bestämma om rikets regeringsform i övrigt. Aldrig mera minoritetsstyre, i synnerhet inte i den nuvarande formen, som enligt opinionsmätningarna bara stöds av två (2) procent av svenskarna.

Annars blir det ingen affär. Finland klarar sig också ensamt; Nato-dörren står på glänt.

Och samma på skolsvenska: Hallå Sverige. Blockpolitiken är död. Det är dags att sluta med minoritetsregeringar och decemberöverenskommelser. Vi behöver varandra, men personalunionen kan inte återupprättas utan kompromisser.

Matti Virtanen, redaktör vid A-studio

Översatt till svenska av Mikael Schulman