Debatten om hatsajter har blossat upp igen efter Aftonbladets avslöjande att en SD-politiker skrivit rasistiska inlägg på Flashback.

Jag är inte naiv vad det gäller nätforum. Det är inte okomplicerat att samexistera fridfullt med människor som man inte ens har en visuell relation med. Det blir inte mindre komplicerat av det faktum att just jag är kvinna, flata och fylld av en massa spretiga åsikter som jag gärna delar med mig av. Jag har fått min beskärda del av hat, hets och hot och jag har skrivit och pratat om det många gånger.

Det finns dock en annan sida av alla dessa nätforum som det inte talas lika mycket om. Det är synd, för den är minst lika sann som den där mörka baksidan som jag och många andra så ofta uppehåller oss vid. Den är dessutom mycket trevligare.

Människor finner varandra på nätforum. Det låter romantiskt och det kan det naturligtvis vara, men ofta finner vi varandra på andra sätt. På nätforumen finns det alltid någon som har svaret man söker. Det kan vara de där vardagliga frågorna som vi alla snubblar över:

- Hur bygger man en veranda? Inga problem. SpikLotta delar snällt med sig av allt hon lärt sig under sina år som snickare.

- Hur tar jag bäst hand om mina pelargoner? BlomJanne avsätter gärna fem minuter för att skriva ihop ett trevligt och informativt svar om hur man pysslar om sina blommor.

- Hur tar jag mig förbi storskurken på nivå 12? GamerGrrrl har självklart svaret och bifogar ett par screenshots så att du inte ska missa något.

Men de kan också vara de där stora, livsavgörande frågorna. På ett forum finns det alltid någon som varit i ungefär samma situation. Även om det inte är nog för att ge ett absolut svar – de där stora frågorna har sällan några sådana – så innebär det i alla fall en bra möjlighet att få nya perspektiv på saker och ting.

Ett av mina favoritunderforum finns på ett amerikanskt hbtq-forum. För er som inte hänger på hbtq-forum, så kan det ibland bli lite tungt, speciellt när någon är på väg att kliva ut ur garderoben och ber om råd. Någon kom dock på den fantastiska idén att starta ett underforum där folk fick berätta om sina dråpligaste komma ut-historier ur verkliga livet. Nu finns det hundratals hejdlöst roliga komma ut-historier som överraskar, avdramatiserar och – framför allt - hjälper.

Det är lätt att glömma all denna spontana hjälpsamhet och empati när tidningarnas förstasidor pryds av feta rubriker om hat och hot. Vi är så drillade att se det negativa att vi inte ens reflekterar över det positiva längre. Vi tar oss inte tid att uppskatta det. Vi tar det bara för givet. Det är sorgligt.

Det är faktiskt smått fantastiskt att människor frivilligt väljer att lägga timmar framför datorn för att hjälpa vilt främmande människor med deras små och stora problem. De begär inte ens något i gengäld, mer än månne möjligheten att själv få kasta ut en fråga om behovet skulle uppstå.

Det är viktigt att tala om kränkningar på nätet och försöka hitta sätt att stävja dem. Det är minst lika viktigt att ta sig tid att se och uppskatta allt det där fantastiska människor gör för varandra på nätet. Jag tror nämligen att det är i det man kan hitta nyckeln till en trevligare tillvaro på nätet – för alla.

Anna Troberg

Författare och debattör

Tidigare partiledare för Piratpartiet