Det har varit tyst om hemlöshetspolitik både under sommarens valrörelse och under höstens eftervalsdebatt. Tystnaden är lite märklig med tanke på den radikala förändring som skett av det svenska hemlöshetslandskapet och de risker vi står inför i framtiden. Vi menar att hemlöshet speglar samhällets och demokratins tillstånd. I dag nonchaleras att vissa människor inte har tak över huvudet, att de stigmatiseras och att de berövas sina medborgerliga rättigheter. Stefan Löfven hade kunnat ta ett steg i rätt riktning genom att ge bostadsfrågorna ett eget departement – det har han inte gjort.

När bostadsdepartementet avskaffades 1991 hade det en symbolisk betydelse. Bostadspolitiken och bostadsfrågorna nedprioriterades och nyproduktionen av bostäder minskade, trots befolkningsökningen. En lång rad lagar som tidigare har gynnat bostadsproduktionen har upphävts och subventionerna till bostadssektorn har minskat drastiskt under de senaste 25 åren. Samtidigt som inkomstklyftorna i samhället har ökat så har resurssvaga grupper fått allt svårare att etablera sig på bostadsmarknaden, vilket har lett till en ökning av hemlösheten.