I institutets samlingar beskrivs en annan figur som dyker upp under julen, nämligen julbocken och olika julbocksupptåg. Julbocken är känd i Norden sedan 1700- och 1800-talet. Ofta var det ungdomar som drog runt i husen i hopp om att samla in mat, dryck och pengar till julfester. En av dem var utklädd till julbock och de andra spexade och förväntades få gåvor. När julklappen introducerades i Sverige blev julbocken en julklappsutdelare, istället för den som tog emot gåvor, men den rollen blev kortvarig och togs över av jultomten under sent 1800-tal. Ordet jultomten förekommer (enligt SAOB) första gången i titeln på skämttidningen Jul-Tomten. Illustrerad Muntrations-Tidning 1864.

Tomten hos svenska författare och diktare

En blandning mellan den amerikanske jultomten och den äldre nordiska tomtegubben kan delvis förklaras genom inverkan av konstnärer och diktare. Även om det stundtals framhålls att Viktor Rydberg skapat bilden av vår svenska tomte, är ett sådant påstående något förhastat.

Redan 1824 översattes delar av Grimms sagor till svenska, även om det bara rörde sig om enskilda sagor i enkla tryck om 4-8 sidor. En av dessa sagor blev på svenska Tomtgubbarne, eller Trenne lustiga historier. Här hade man översatt tyskans Männlein med ”tomtgubbar”, något som i senare utgåvor ändrades till ”pysslingar”. 1842 skrev bokhandlaren C F Holmström en saga, inspirerad av dansken H C Andersens stil, som gavs titeln En tomtegubbes aftonberättelser för barn.

Under 1850-talet lades grunden för tomten, som då fick sitt klassiska porträtt: han satt nu och åt sin gröt och var stark och aktiv. 1851 publicerade Wilhelm Bäckman ett par samlingar sagor i vilka det fanns bilder av tomten. En av bilderna tecknades av Kilian Zoll och hans tomte ser ungefär ut som vi idag tänker oss en tomte: vadmalskostym, röd mössa, liten och stark. En av hans sagor, som ingick i samlingen Barn-sagor från Småland, hette just Tomtegubben. I romanen Tomtebo-lycka av Otto Th F von Feilitzen från 1852, beskrivs tomtens betydelse för hemmet. Andra kulturpersonligheter som skrev om tomten var Sigfrid Flodin, som under åren 1856–66 gav ut en kalender för de unga med titeln Tomtegubben, en annan var Fredrik Wilhelm Scholander som låter tomten spela en roll i sin Sceniskt skämt, och ännu en var Frans Hedberg som skrev 1857 en hel pjäs åt Svenska Theatern med titeln Tomtegubbarne. Ja, även 1860-talet var betydelsefullt. 1862 grundades exempelvis den politiska skämttidningen Söndags-Nisse som fick stor betydelse i flera decennier framåt. Här avbildade redaktören Gustaf Wahlblom sig själv och sin redaktion som ”nissar”, dvs. tomtegubbar.

Viktor Rydberg och Jenny Nyström

De som särskilt bidragit till att popularisera tomten är Jenny Nyströms målningar till Viktor Rydbergs novell Lille Viggs äfventyr på Julafton (publicerad i Göteborgs handels- och sjöfartstidning 23 december 1874) och hans dikt Tomten (först publicerad i Ny Illustrerad Tidning 1881). De har tillsammans bidragit till att föreställningen om tomten som sysselsatt under julen fått ett starkt fäste och att det reproducerats oräkneliga gånger, även om gårdstomten enligt folktron var verksam året runt. Rydberg hade skrivit om tomtar tidigare, eller egentligen om pepparkaksgubbarna Nisse och Nasse. Det gjorde han tillsammans med J Philipsson när de gav ut den politiska skämttidningen Tomtebissen 1857, vilken återkom året efter som en kalender för unga och därefter 1859 som en humoristisk kalender: ”utgiven av Nisse, Nasse, Puck, med flera glada och trefliga bissar”. Med bissar menas gårdstomtar, då bisse är en av många dialektala varianter för honom. I tidningar från den här tiden var nissarnas julklapp etablerade och bestod av satiriska verser till bemärkta personer eller andra tidningar. De var alltså helt i linje med äldre tiders julgåvor som oftast var hånfulla och skämtsamt illvilliga mot mottagaren.

Jenny Nyströms enorma produktion av bildkonst har prytt jultidningar, omslagspapper, julbonader, julkort och julböcker i drygt 150 års tid. Rydberg var själv inte nöjd med hennes tidiga illustrationer som han tyckte var för fula och grova, samt visade liten förståelse för hans verk. Här är det kanske viktigt att påpeka att hennes sätt att avbilda tomtar förändrades märkbart med tiden: från grova till milda och vänliga tomtar. Att Nyström därför varit en faktor till tomtegubben som en gladlynt, förtrolig julklappsutdelare är högst sannolikt. Hennes vänliga tomtar skiljer sig från hennes lärare Fredrik Wohlfahrts målningar av skägglösa och vresiga tomtar – eller tomtebissetavlor som de kallades – vilka han vunnit en viss berömmelse för.

Idag är det nog många som läst Astrid Lindgrens bearbetade version av Rydbergs dikt Tomten som publicerades 1960. Den gjordes om till en lättare vers och de filosofiska grubblerierna tonades ned. Det är också den versionen som översatts till många språk runt om i världen. Lindgrens bearbetade dikt illustrerades av Harald Wiberg som också gjort sig berömd som en tomteillustratör av rang, inte minst på vykort.

August Strindberg och Selma Lagerlöf

Andra framstående svenska författare har också skrivit om tomten. Till denna skara bör August Strindberg räknas. I hans Lycko-Pers resa (1882) spelar tomtegubben en nyckelroll. Redan i pjäsens inledning ställer en kyrkvaktmästare ett fat med julgröt på golvet i belöning till tomten. Men två råttor hinner fram till fatet och äter upp gröten. Tomten finner bara ett tomt fat varpå han blir vred och hämnas. Efter en tid inser tomten sitt misstag och rättar till sitt misstag. Selma Lagerlöf har också skrivit om tomten i Nils Holgerssons underbara resa (1906). I romanens inledning berättas om Nils som en söndagsmorgon inte vill gå till sockenkyrkan och stannar hemma. Där möter han en liten tomte som han fångar i en flughåv. Tomten ber om att bli frisläppt och erbjuder dyrbarheter, men när Nils tror att han kan få ännu större belöningar straffas han av en osynlig örfil som slår honom medvetslös. När han vaknar har han förvandlats och blivit pytteliten. Lagerlöfs tomte är inte av klassiskt snitt, utan är klädd som en aristokrat från ett tidigare sekel.

Tidningen Jultomten

Även tidningar använde sig från sent 1800-tal av tomten i sina julnummer. 1891 kom tidningen Jultomten ut med ett heltäckande omslag av en leende och hjärtlig tomtegubbe, illustrerad av Jenny Nyström. Nu drog tomten på en vagn och delade ut presenter. Detta överensstämde med tidens julkortsillustratörer som också lät tomten förvandlas från en vresig hustomte till en glad och vänlig julklappsutdelare. Tidningen Jultomtens redaktörer, Emil och Amalia Hammarlund, lät bearbeta utländska sagor och anlitade svenska författare som Selma Lagerlöf, Verner von Heidenstam och Per Hallström till att skriva svenska julsagor, riktade till barn och familjer. Tidningen, som hade sin blomstringstid mellan 1895 och 1910 med en årlig upplaga i omkring 200 000 exemplar, sysselsatte många av tidens största svenska konstnärer. Bland andra Carl Larsson, Johan Tirén, August Malmström och Albert Engström. Den lanserade också konstnärer som John Bauer och den norska konstnären Louis Moe för en svensk publik. Tomten fanns alltid på tidningens omslag och var således dess huvudfigur. Med i tidningen fanns också sagor som handlade om bland annat tomtar. Dessa samlades ihop och gavs ut som böcker i serien Barnbiblioteket Saga, vilka publicerats i många upplagor. Tidningen var väldigt betydande och utövade ett stort inflytande över svenskarnas föreställning om jultomten. Det fanns också en uppsjö av andra tidningar som anspelade på tomtens namn, särskilt populära under slutet av 1800-talet och början av 1900-talet.