Defăimarea: două abordări (diametral opuse)

Dl. Liviu Dragnea vrea o “lege a defăimării” prin care statul român “să corecteze” cetățenii care “mint despre propria ţară, care defăimează propria ţară, (care – n.m) aduc foarte multe deservicii şi noi din cauza asta pierdem suveranitate, pierdem demnitate, pierdem respect şi nu câştigăm absolut nimic.”

Să examinăm două abordări în această chestiune:

1. Federația Rusă

În Rusia, este infracțiune insultarea și defăimarea statului, cât și profanarea și desecrarea simbolurilor naționale – drapelul, stema – inclusiv scuiparea, aruncarea cu noroi, inscripționarea sau caricaturizarea acestora.

Infracțiunea se pedepsește cu închisoare de până la un an sau cu muncă forțată pentru aceeași perioadă.

Este, de asemenea, infracțiune cu circumsatnțe agravante atunci când defăimarea privește funcționari publici și demnitari. Insultarea unui reprezentant al autorității, fie în formă orală, în scris sau prin gesturi se pedepsește cu amendă penală și cu muncă “corecțională”. Judecătorii pot aprecia că o expresie folosită de un inculpat este insultătoare la adresa autorității chiar dacă expresia, gestul etc. nu sunt indecente. De altfel, insultarea sau calomnierea unui magistrat se pedepsește cu până la 3 ani de închisoare, amendă penală (până la 5 milioane de ruble) și/sau muncă în folosul comunității.

Tot în Federația Rusă se pedepsește penal cu închisoare de până la un an, amendă sau muncă în folosul comunității blasfemia, adică exprimările publice insultătoare la adresa sentimentelor religioase ale societății. În cazul în care blasfemia are loc în lăcașuri de cult, constituie circumsanță agravantă iar pedeapsa cu închisoare crește la 3 ani (amintiți-vă de Pussy Riot: a fost considerată blasfemie interpretarea unei piese punk într-o biserică și fetele au fost trimise în Siberia).

2. Statele Unite ale Americii

În SUA, Primul Amendament garantează libertatea de expresie. Congresul nu poate adopta nicio lege care să stabilească o religie sau să limiteze libera practicare a unei religii; nici să limiteze libertatea de exprimare sau libertatea presei; nici dreptul cetățenilor la întrunire pașnică și la petiționarea Guvernului pentru repararea unor nedreptăți.

Există, totuși, legislație în privința calomniei și insultei, dar aceasta privește doar protejarea persoanelor private, nu a instituțiilor sau statului.

Opinia nu poate fi considerată defăimare.

Mai mult dacă defăimarea privește o persoană publică (fie reprezentant al autorității – funcționar public, demnitar ales sau numit etc – fie, pur și simplu, o persoană privată cu notorietate), aceasta, ca reclamant, trebuie să demonstreze în instanță că defăimarea este intenționată, în sensul că cel care îl/o defăimează a avut cunoștință de faptul că afirmațiile sale sunt mincinoase și a continuat defăimarea. Ulterior, Curtea Supremă a decis că afirmațiile care sunt în mod evident neadevărate, chiar până la ridicol, nu pot fi considerate calomnie sau defăimare.

În general, legile federale privind defăimarea sunt mai favorabile pârâților decât reclamanților.

Curtea Supremă a decis, în 1989, că insultarea, desecrarea și chiar arderea drapelului american nu reprezintă infracțiuni. Decizia a survenit unui incident faimos din 1984, când membrii unei organizații comuniste americane au turnat benzină pe drapelul înstelat și i-au dat foc, la finalul unei demonstrații în care au strigat, printre altele, “America, roșu, alb, albastru, scuipăm pe tine, vei fi jefuită, o să te scufunzi!”*

Incidentul s-a petrecut în Texas, așa că statul l-a dat în judecată pe cel care incendiase steagul. Procesul a ajuns până la Curtea Supremă, care a considerat că drapelul SUA reprezintă “țara celor liberi”, iar asta implică și dreptul cetățenilor de a-i da foc, dacă așa consideră necesar să se exprime. Curtea a constatat că manifestarea nu a fost însoțită de acte de violență, ca atare autorul incendierii nu poate fi condamnat. Totuși, el a fost condamnat pentru furt, deoarece drapelul nu-i aparținea (îl luase de pe catargul unei bănci din zonă).

Cred că e bine să înțelegem ce drepturi vrem să avem: ca-n Rusia sau ca-n SUA.

În privința dlui Dragnea, cred că dânsul s-a decis deja (adică s-a decis să fluture o momeală puturoasă pentru un electorat de proastă calitate, care nu face diferența între patriot și patriotard și care caută mereu o mână de stăpân s-o lingă).

__________________________

“America, the red, white, and blue, we spit on you, you stand for plunder, you will go under!”