Odată cu listarea RCS&RDS, anunțată pentru 16 mai, Zoltán Teszári – discretul fondator al ope­ratorului telecom – ar putea deveni proprietarul celei mai mari averi demonstrabile din România. Astfel, el intră pe lista scurtă a celor mai bogați antreprenori locali, având șanse ca, în timp, să-l surclaseze pe Ion Țiriac. Există însă mulți de dacă.

„Zoli este un patriot și nici nu se gândește să listeze RCS&RDS pe altă bursă decât cea de la București“ – anticipa toamna trecută, într-o discuție cu NewMoney, un important bancher de investiții român ceea ce ar putea deveni cel mai mare IPO din istorie al unei companii antreprenoriale autohtone. La momentul rostirii lor, aceste vorbe stârneau nedume­rire din mai multe motive.

Părea puțin plauzibil ca Zoli (Zoltán Teszári) să-și „deschidă“ compania prin demersul ieșirii pe bursă. Teszári este, fără dubiu, cel mai misterios om de afaceri român din liga mare. În jurul său s-a țesut o în­­treagă teorie a conspirației care, pe an ce trece, de­­vine tot mai elaborată: a fost, pe rând, „omul ru­­și­­lor“, „omul serviciilor“ de la București și, evident – prin etnie –, „omul ungurilor“. Un interviu (consi­de­­rat prea comod) cu Aleksandr Dughin – supranumit ideologul lui Vladimir Putin –, difuzat recent de Digi24, canalul de știri al RCS&RDS, a dat din nou apă la moară conspiraționiștilor.

Citiți și: Ce fac doi frați din Piatra Neamț cu 4.000 de mașini

Ce-i drept, refuzul său categoric de a discuta cu pre­­sa și oroarea de a fi fotografiat întrețin aceste teo­­rii. Săptămânalul maghiar Magyar Narancs amintea acum zece ani în cadrul unui profil extensiv al „ciu­­datului proprietar al Digi TV“ o altercație între Teszári și un fotograf care apucase să-l pozeze în tim­­pul unei recepții și căruia omul de afaceri i-a cerut să șteargă imaginea cu pricina.

Pe Google, există doar patru fotografii cu misteri­­o­­sul Teszári. Cea mai recentă, realizată de fotorepor­­terii Cancan, datează din 2011 și îl înfățișează vor­­bind la telefon, îmbrăcat într-o geacă groasă de iarnă. Alte două au fost publicate de revista Capital (într-una este surprins pe podium în timpul de­­cer­­nă­­rii premiului Oskar Capital pentru „Speranța anului“), iar o a patra, publicată de Bihoreanul, îl arată cu o cupă în mână, evocând cariera sa de sportiv de performanță. Publicația austriacă Die Presse men­­țio­­na în 2007 că fotografia cu Teszári în postură de vicecampion european la judo după turneul european din 1990 „a dispărut din arhive“.

Citiți și: Salată à la Cluj: povestea extinderii internaționale a unui brand românesc de mâncare sănătoasă

Imaginea cu care este ilustrat acest text a fost re­­con­­stituită cu greu de un grafician care a studiat toate aceste fotografii, având în vedere că niciuna nu este suficient de clară, iar cea mai recentă a fost rea­­lizată cu șase ani în urmă. Ca lucrurile să fie și mai complicate, ziarul Bihoreanul editat la Oradea – orașul în care locuiește Teszári – susține într-un articol publicat în 2007 că una dintre cele patru fo­­to­­grafii prezente pe web ar reprezenta un fals. Potrivit ziarului local, un participant la evenimentul Oskar Capital susține că persoana din fotografie căreia i se înmânează premiul nu ar fi fost Teszári, acesta trimițând în locul său o sosie.

ATUNCI ȘI ACUM. Revenind la listarea RCS&RDS, acesta părea neverosimil și pentru că ope­­ratorul tocmai încheiase, pe bursa irlandeză, o emi­­siune de obligațiuni în valoare de 350 de milioa­­ne de euro și contractase un credit sindicalizat de pâ­­nă la 1,687 miliarde de lei (375 de milioane de eu­­ro). Cu alte cuvinte, își refinanțase în totalitate datoriile – un veritabil călcâi al lui Ahile, în ochii scep­­ticilor. O întâmplare de acum un deceniu arun­­ca o umbră de îndoială suplimentară asupra șan­­se­­lor de a vedea RCS&RDS pe bursa bucu­­reș­­teană: în vara lui 2007, acționarii au ales bursa de la Londra pentru vânzarea unui pachet de 15-25% din compa­­nie sub formă de certificate globale de depozit (GDR), demers abandonat din cauza „con­­di­­țiilor de piață“.

Din acest punct de vedere, anunțul RCS&RDS de pe 11 aprilie a generat, paradoxal, atât surpriză, cât și un sentiment de déjà-vu. Compania anunța in­­ten­­ția de listare pe bursa de la București a unui pachet „de cel puțin 25% din capitalul social subscris“, cu posibilitatea creșterii acestuia cu încă 10%, în cazul în care IPO-ul va avea succes. Pentru a păstra rigoa­rea, societatea care va vinde acțiuni este Digi Communications N.V. – compania mamă a RCS&RDS, înregistrată în Olan­­da.

Și atunci, și acum, operato­­rul de comunicații vrea să vân­­­­dă un sfert din companie. Și atunci, și acum, artizanul listării este Bogdan Cio­bo­­taru (38 de ani), fost ban­cher la Morgan Stanley, pos­tură din care a scos pe bursa lon­­­done­ză grupurile rusești Vimet­co și Rosneft. Ciobotaru es­­te din 2013 membru în Consiliul de Adminsitrație al RCS&RDS.

Misteriosul acționar con­trolează 56,93% din Digi Communications N.V., conform prospectului de listare. În urmă cu un deceniu, partici­pația sa directă și indirectă – de altfel calcularea acestora era și rămâne o provocare pentru orice virtuos al metodei de trei simplă – depășea cu puțin 40% capitalul social.

Ceva nu s-a schimbat însă și nu se va schimba atât timp cât Teszári va fi numărul unu în grupul care furnizează servicii de televiziune către jumă­­ta­­te din gospodăriile din România: obsesia controlului. Mai multe dintre sursele noastre care au contribuit la realizarea acestui text au folosit expresia „hands-on“ atunci când au fost rugați să-l descrie sintetic pe discretul personaj.

Unul dintre colaboratorii săi apropiați – care a acceptat să discute cu NewMoney sub rezerva ano­­nima­­tului – îl descrie drept ac­­­­țio­­narul care „își ur­­mă­­reș­­te toa­­te inves­­ti­­țiile personal“. Co­­laboratorul își amin­­tește că, atunci când erau săpate re­­țelele subtera­­ne din Oradea, Teszári obiș­­nuia să mear­­­­­­gă în control: „Mun­­ci­­to­­rii nu-l cu­noșteau. Și nici nu le spunea (cine e, n.r.). După aia, suna șefii“. De altfel, mersul incognito pentru a verifica activitatea grupului său cu venituri de 842 de mili­oane de euro în 2016 a intrat în folclor.

ÎNTÂMPLĂRI. Se po­­ves­­tește că, o dată, Tes­­zári ur­­mă­­rea cu privirile mai mulți angajați care des­­că­­rcau cutii dintr-o mașină, în fața unuia dintre sediile RCS&RDS. Cineva l-a întrebat revoltat de ce se uită, fără să dea o mână de ajutor. În loc să răs­­pun­­dă ceva, și-a suflecat mânecile și a trecut la treabă. Altă dată, a avut o discuție pre­lungită cu o femeie de serviciu care, după ce a aflat cine fusese interlo­­cu­­torul, a scăpat mopul din mână.

„Știe exact ce se face în fiecare scară de bloc“, continuă să-l descrie apropiatul său. „El are o masă mare și are toate hărțile (cu rețelele de cablu sau fibră optică, n.r.) una peste alta. Caută, pac-pac, scoa­­­te harta: «Unde? Pe Gheorghe Lazăr?» Le știe (re­­țelele, n.r.) pe străzi.“

A rămas la fel de implicat în operațiunile de zi cu ca în clipa în care a pus bazele unei mici companii de cablu din Brașov și Timișoara, în urmă cu 25 de ani. Forțând un pic lucrurile, are ceva din persona­jul mitologic Anteu, fiul lui Poseidon și al Geei – dacă e să folosim una dintre metaforele preferate ale lui Nassim Taleb, autorul volumului „Lebăda neagră“, cartea care a prevestit criza financiară. Pe scurt, Anteu, un uriaș care provoca la trântă tre­­că­­torii și pe care îi zdrobea fără milă, își extrăgea forța din contactul nemijlocit cu pământul-mamă (Geea). Putea fi înfrânt doar dacă era desprins de pământ.

În cazul fondatorului RCS&RDS, puterea sa de­­ri­­vă din contactul nemijlocit cu realitatea: „Nu poți se­­para cunoașterea de contactul cu pământul“, ex­­pli­­că Taleb în prefața cărții (aflată în lucru) „Skin in the Game“ („Cu pielea la saramură“ – într-o traducere liberă din limba engleză).

„ȘI-O LUAT O SKODIȚĂ“. Tot o formă de a menține legătura cu pământul este și deja proverbiala mo­­des­­tie a lui Teszári. Hainele pe care le poartă în fotografia surprinsă de Cancan sunt cele ale unui om obiș­­nuit. „Nu și-a făcut o casă, nu-l intere­­sea­­ză în mod special ce mașină are. Chiar mi-a zis: «Ce prost am fost că mi-am luat un Porsche. Mergeam până la Budapesta, făceam plinul la jumătatea drumului»“, își amintește apropiatul său. Și, după ce a constatat că un Porsche consumă prea mult, „și-o luat o Sko­­di­­ț­ă“ pe care o consideră „mașină bună“, atât timp cât poate face un drum de la Oradea la Bu­­dapesta.

Articol vizibil în întregime doar pe bază de abonament.