Nu întâmplător, ni sluciaino, cum ar spune Stalin, fratele lui Moise de la CSM, judecător și el, zice că „spectacolul cătușelor nu e conform cu morala creștină". Nu întâmplător, mironosiții Șova și Vosganian fac închinăciuni în Parlament ca să alunge deneavolii.

Senatorii care au votat propunerea de înlăturare a cătușelor, și, dacă se poate, a arestului preventiv pentru acuzații de corupție sunt, cu siguranță, membri ai grupului de rugăciune în care se reculege Șova.

La fel de evlavioși trebuie să fie și deputații care au respins cererea DNA de arestare a fârtatului lor, Ion Ochi.

De bună vreme încoace, are loc în România o revoluție. Spre deosebire de cea din `89, revoluția actuală e făcută nu direct de popor, ci de o structură a statului, Justiția, puternic susținută de cetățeni, după cum arată sondajele în care DNA aproape a depășit Biserica în încrederea românilor.

Orice revoluție provoacă o contrarevoluție. Cei care se opun acum pe toate căile revoluției cătușelor sunt reprezentanții sau urmașii bine dresați ai aliaților lui Ceaușescu din `89. Printre ei, zisa Biserică – în ultimele zile ale regimului Ceaușescu, șeful BOR, Teoctist, îi afurisea public pe manifestanții anticomuniști din Timișoara.

Iar acum, religia îmbisericită, cea mai reacționar-conservatoare structură a societății, e nădejdea firească a noii nomenclaturi, aflată în restriște.

Căci toate personajele încătușate, nota bene, de poliție, nu de DNA, și aflate în pușcărie, în arest preventiv, arest la domiciliu, control judiciar sunt membri ai unei „elite”, plini de bani, palate, pământuri, mașini de lux, țoale, tablouri și genți de zeci de mii de euro – echivalentul la pătrat al nomenclaturii comunisto-securiste cu vile în Primăverii, congelatoare burdușite cu carne și beciuri pline de baxuri cu whisky, cafea și kent.

Și plini de tot atâta dispreț la adresa fraierilor care trăiesc din leafă.

Unirea în cuget și simțiri împotriva DNA între Băsescu și Ponta e un semn al adâncimii la care a pătruns bisturiul Justiției.

Miza tuturor declarațiilor și acțiunilor anticătușe nu sunt cătușele. E vorba de a frâna cu orice preț asaltul Justiției. De a discredita procurorii anticorupție în ochii publicului, care prea îi sprijină.

Și dacă e să vorbim despre justețea purtării lor de către inculpați, cred că ea este perfect demonstrabilă în cazul arestului. Un ins ajunge în arest preventiv numai în urma unei hotărâri judecătorești, nu prin voința procurorilor. Deci, Justiția se pronunță într-o primă instanță, constatând că acuzațiile împotriva respectivului au o potențialitate considerabilă de a fi confirmate.

În urma unei astfel de sentințe, firește, contestabilă, apelabilă, reversibilă, insul în cauză nu mai este la fel ca un cetățean oarecare în fața Justiției. Nu a fost declarat vinovat, dar e mai puțin prezumat a fi nevinovat.

Starea de arest se instituie din momentul comunicării hotărârii instanței și este continuă: în închisoare ea se realizează prin uși zăvorâte și zăbrele, în afara închisorii, prin cătușe.

Dar nu filozofia dreptului îi preocupă pe nomenclaturiștii gușați. Problema lor e știrbirea prin portul cătușelor a haloului de intangibilitate asigurat de milioanele de euro acestor „aristocrați” ai lăcomiei nesfârșite și neamprostiei. În ochii rețelelor politico-interlope din care fac parte, în arest și cu cătușe nu mai arată așa de mari și tari, de unde și denunțurile în avalanșă.

E vorba de mult mai mult decât două brățări metalice cu lanț.