Sistemul de operare

Sistemul de operare (SO) este o colecţie de programe de sistem folosite pentru gestionarea resurselor calculatorului şi controlarea întregii lui activităţi.

Sistemul de operare asigură legătura dintre utilizator şi calculator, copiază programele din fişierele executabile de pe disc în memoria internă, execută în ordine instrucţiunile din aceste programe şi comunică rezultatele obţinute.

Componentele sistemului de operare

Componentele unui SO sunt nucleul şi interfaţa.

Nucleul

Nucleul conţine toate programele necesare pentru gestionarea resurselor calculatorului şi pentru controlarea activităţii echipamentelor şi a programelor.

Interfaţa

Interfaţa sistemului de operare defineşte modul în care utilizatorul interacţionează cu sistemul de operare.

Interfaţa asigură comunicarea dintre utilizator şi calculator astfel:

– utilizatorul transmite comenzi calculatorului prin intermediul tastaturii sau mouse-ului

– calculatorul transmite mesaje utilizatorului prin intermediul monitorului.

Funcţiile sistemului de operare

– controlează execuţia programelor (încărcarea programelor în memoria internă, lansarea în execuţie şi încheierea execuţiei acestora)

– planifică, coordonează şi controlează execuţia mai multor programe după anumite criterii (timp de execuţie, priorităţi etc.)

– alocă resursele necesare executării programelor.

– efectuează operaţiile de intrare/ieşire.

– gestionează sistemul de fişiere.

– asigură protecţia programelor de aplicaţii.

– detectează şi corectează erorile care apar în procesul de prelucrare.

– sesizează evenimentele deosebite care apar în timpul execuţiei şi le tratează adecvat.

– asigură interfaţa cu utilizatorul, pentru a-i permite acestuia accesul pentru controlul programului, intervenţia în execuţia unor programe şi examinarea stării sistemului.

Încărcarea sistemului de operare

Deoarece nucleul sistemului de operare conţine programele necesare pentru gestionarea resurselor calculatorului, el trebuie să fie în permanenţă rezident în memoria internă.

Din această cauză, la începutul fiecărei sesiuni de lucru cu calculatorul trebuie încărcat în memoria internă nucleul sistemului de operare.

Atunci când se porneşte calculatorul, un program numit preîncărcător din memoria ROM iniţializează echipamentele periferice, identifică configuraţia calculatorului şi caută un suport magnetic pe care să existe un sistem de operare.

Dacă găseşte, încarcă în memoria internă programul numit încărcător care se găseşte la începutul suportului şi îl lansează în execuţie.

Programele sistemului de operare vor încărca la rândul lor în memoria RAM diverse programe utilitare sau programe de aplicaţie şi le vor lansa în execuţie.

Modulul ROM-BIOS

Modulul ROM-BIOS (ROM – Basic Input Output System) conţine programe de sistem esenţiale în funcţionarea unui sistem de calcul, organizate într-o mică bibliotecă de funcţii de intrare/ieşire.

Acestea asigură auto-testarea componentelor hardware, iniţializarea lor, comunicaţia între ele şi asigură încărcarea sistemului de operare de pe un suport de stocare (magnetic, optic) sau din reţea.

Ulterior secvenţei POST (Power-On Self Test) controlul este predat sistemului de operare care va oferi utilizatorului interfaţa pentru comenzi.

Clasificarea sistemelor de operare

După numărul prelucrărilor executate simultan

– monotasking

– multitasking.

După numărul utilizatorilor care au acces la SO

– monouser

– multiuser.

Exemple de sisteme de operare

– MS-DOS

– NOVELL

– UNIX

– LINUX

– WINDOWS (95/98, NT, 2000, XP, VISTA, 7, 8.1, 10).



