Radu Răileanu: În primul rând, a relatat foarte multe. Acesta este primul lucru pe care l-am remarcat. Am făcut o analiză pe opt publicații online. În patru zile s-au scris pe acestea în jur 500 de articole. Aceasta înseamnă peste 50 de articole pe publicație pe zi.

Reporter: Au avut vreun filtru?

R.R: Este destul de greu de pus acest lucru. S-au scurs și multe lucruri care nu își aveau locul și nu au fost neapărat concentrate pe ce s-a întâmplat, pe eveniment, pe cauze. S-au dus destul de mult și în zone de can can.

Rep: Care sunt cele mai grave abateri pe care le-ați constatat?

R.R: A fost foarte mare locul care s-a acordat informațiilor despre victime. Au fost preluate fotografii de pe conturile de Facebook. A fost o chestie care să genereze diverse materiale. Pe de altă parte, este vorba despre rolul mediei ca filtru de informații. Media a preluat destul de multe declarații venite din diverse zone, și din zona bisericească și din cea laică. Aceste declarații erau cel puțin îndoielnice din punctul de vedere al calității.Unele dintre ele conțineau trimiteri către un discurs instigator la ură.

Rep: La ce vă referiți concret? La povestea cu tinerii care ascultau rock și erau sataniști?

R.R: Da. Aceasta ar fi în general ideea.S-a pus destul de mult accent pe această zonă de rock, sataniști, Halloween.

Rep: Tipul acesta de pseudoinformație a fost preluat și de posturile TV tradiționale?

R.R: Presa nu a venit să spună că aceia au dreptate și nici nu le-a încurajat neapărat declarațiile, dar nu s-a ferit să le prezinte. Reacția unui monah despre incendiul de la Colectiv, urmată de sintagme de genul „sataniștii, locul unde diavolul a făcut”, etc. Aceste lucruri s-au regăsit foarte mult în partea de comentarii. Aproape 20%, o cincime din comentarii, au făcut referire la chestiuni religioase. Unele dintre comentarii erau din acestea de ură, de genul „sataniștii, halloween, diavolul”. O parte din ele erau răspunsuri la acestea, dar în orice caz, este interesant că în România, pe subiectul unui incendiu, al unei tragedii cu peste 60 de morți, o cincime din comentarii au de-a face cu o viziune mistică, nu neapărat religioasă.

Rep. În online vorbim despre pagini obscure sau și despre site-uri mainstream, consacrate?

R.R: Vorbim despre primele trei site-uri generale de știri din perioada respectivă, ca număr de vizitatori: Adevărul, Gândul, Mediafax. Primele trei cele mai citite tabloide în online au fost Libertatea, Spy News și Can Can. Discutăm și despre site-urile a două televiziuni: România TV și Știrile ProTV. Sunt unele publicații, precum Adevărul, care au o politică de moderare a comentariilor. În Adevărul, comentariile din această zonă cu influență religioasă au fost mult mai puține pentru că nu au fost permise. În același timp, am văzut că pe Adevărul au fost multe comentarii cenzurate. Este probabil ca din acele comentarii cenzurate să fi fost din această categorie. Ideea este că publicul a comentat cam în aceeași măsură de ură în toate aceste publicații.De aceea Adevărul, mai ales, și-a dat interesul să modereze puțin ce se întâmplă acolo. Altele au lăsat totul la liber.

Rep: În ce măsură a fost respectat dreptul la viață privată al victimelor, familiilor victimelor de la Colectiv?

R.R: Atunci când discutăm despre un procent între 7% și aproape 20% de articole care tratează victimele în sine, nu informații, s-ar putea să fie vorba despre intruziune în viața lor privată. Nu știu câte dintre acestea au fost făcute cu acordul părinților sau câte au fost luate doar de dragul de a genera conținut. Cam 7.5% a fost procentul articolelor din presa quality: Adevărul Gândul, Mediafax, care au tratat victimele și articole despre victime. Procentul este de 17% în presa tabloidă și 18.7% pe site-urile celor două televiziuni. Informațiile despre eveniment au fost cele mai discutate cam pe toate tipurile de publicații analizate. În presa quality și pe site-urile de televiziuni acesta a fost principalul subiect. Au fost și articole despre salvatori, dar destul de puține. Articolele despre implicarea autorităților au fost cele mai multe în presa quality și au fost apropae inexistente în zona de tabloid sau de TV. Când vorbim despre implicarea autorităților este vorba despre teoriile din acea perioadă referitoare la necesitatea sau nu a autorizației pentru Colectiv sau în ce fel au fost autoritățile vinovate de eveniment. Foarte mult au contat mesajele și declarațiile, fie cele de la diverse persoane publice, fie de la figuri religioase și de la persoane publice religioase asociate ortodoxiei. Adunate s-au dus spre 25 – 30% pe fiecare dintre tipurile de publicații analizate.

Rep: În tot acest context, presa a acționat ca un amplificator al efectelor tragediei de la Colectiv? Evident că au fost derapaje.

R.R: Ca un profitor. Nu știu dacă ca un amplificator. Nu știu dacă s-ar putea spune că presa a fost cea care a reușit să scoată oamenii în stradă. Nu îmi dau seama de acest lucru. Senzația mea este că presa a profitat destul de mult. A încercat să scoată cât mai multe materiale despre subiect. Era un subiect cerut de public atunci. În căutare de click-uri a făcut orice. Codurile deontologice ale jurnaliștilor sunt pur teoretice pentru presa din momentul de față. Sunt foarte puține publicații care respectă codurile deontologice. Sunt niște prevederi pe hârtie, care nu sunt respectate de cele mai multe ori.