de Marin Pana 27.3.2016

Diferențele regionale în ceea ce privește Produsul Intern Brut pe locuitor sunt comprimate de circa patru ori la nivelul veniturilor salariale încasate de angajați, potrivit datelor furnizate de Comisia Națională de Prognoză pentru anul 2015.

Astfel, dacă nivelul PIB din regiunea Capitalei este cu 278% peste cel din regiunea Nord-Est, salariul mediu este cu doar 67% mai mare.

La prima vedere, prin poziționarea în același spațiu economico-social, cei din județele moldovene beneficiază de un ”bonus” de peste o treime la salariu iar cei din sudul țării, mai puțin zona București-Ilfov, de un ”spor” de circa o cincime din salariu.

Regiunile de Vest, Centru și Sud-Est sunt ”penalizate” cu valori cuprinse între 2,6% și 9,5% din salariu (vezi tabelul).

Am scris în aparență deoarece, în realitate, nu salariile din Nord-Est sunt prea mari ci cele din București-Ilfov sunt prea mici.

Foarte interesant, raportul dintre indicelui câștigului salarial din zona Capitalei și indicele PIB-ului din Nord-Est este aproape identic cu indicele PIB-ului din Capitală. Doar că aceeași proporție ar trebui să fie de 4.306 lei la 1.897 lei și nu de 2.597 lei la 1.555 lei.

Cum s-ar spune, de fapt, salariul este mai mic cu circa 22%, bani care se duc în beneficiul excedentului brut de exploatare ( a se citi capitalul privat) și nu al remunerării salariaților. Iar asta în condițiile în care statul vine să mai niveleze diferențele din sectorul privat prin plata egală în sectorul bugetar.

Concret, dacă s-ar da ”corect” salariile, remunerarea salariaților s-ar duce în România de la 39% din valoarea adăugată brută spre 47%. Adică dinspre ultimul loc din UE spre media Uniunii și spre practica din țările occidentale dezvoltate, unde remunerarea salariaților trece de 50% și se duce spre 60%.

Bine-bine ar putea spune cineva, dar cum să se dea în București salarii medii nete de aproape 1.000 de euro ? Simplu. La 18.832 euro PIB/locuitor, din care 20.873 euro/locuitor în București și 10.148 euro/locuitor în Ilfov, nu ar fi nici o problemă dacă ne raportăm la media UE de circa 27.000 euro PIB/ locuitor.

De fapt, investitorii își aliniază politica salarială la de salariile care pot fi extrem de mici în teritoriu, în special pe axa sărăciei NE-SV, și plătesc mai prost în zonele unde se concentrează majoritatea afacerilor. Desigur cu scuza infrastructurii necorespunzătoare și a mediului economic mai puțin prielnic ( inclusiv prin prisma ”comisioanelor confidențiale”).

De aceea, prioritatea numărul unu, inclusiv din perspectiva intereselor celor din zona Capitalei, este de a stimula mai rapid și prin orice mijloace permise de reglementările destul de stricte al UE dezvoltarea celor trei regiuni aflate sub 80% din media națională a PIB/locuitor. Prosibil și prin investiții publice direcționate către drumuri, școli și spitale, care să asigure și locuri de muncă mai bine plătite.

Puțin ”anti-miticism” economic: cum ar arăta salariile daca ar fi proporționale cu PIB regional



Cât despre unii propovăduitori ai autonomiei regionale mai pronunțate pe motiv de subvenționare directă și indirectă a ”miticilor” de după Carpați, datele Nu le susțin alegațiile.

”Pierderile” de venit salarial sunt relativ minore pentru zona de Vest (mai mult Banat decât Ardeal și singura cu PIB-ul peste media națională) și zona de Centru, cu un mic beneficiu pentru regiunea de Nord-Vest.

De fapt, salariații din regiunea Capitalei ”pierd” în fiecare lună aproape un salariu mediu pe economie, sumă din care se pot susține regiunile de după arcul carpatic. Și dacă ne uităm mai bine la valorile oficiale, de fapt sud-estul susține nord-vestul și nu invers. Iar asta, repetăm, în condițiile în care condițiile de infrastructură și poziționarea favorizează net jumătatea de vest a țării.

Prognoza întocmită de Comisia Națională de profil vede, de altfel, până 2018, creșteri economice superioare mediei naționale în partea de sud a țării și scăderi în centru, nord-vest și vest, chiar și în condițiile în care deja celebra autostradă care să ne lege de Europa este și va rămâne o bună vreme destul de ”sublimă”.

Per total, creșterea sustenabilă, pe bază de PIB, a salariilor în regiunile cel mai puțin dezvoltate ale țării ar trebui să constituie o prioritate, cu efect de antrenare la nivel național. Dacă funcționează într-un sens, atunci influența pe piața muncii ar trebui să funcționeze, fie și parțial, în sens invers. Cu o majorare a salariilor din zonele relativ dezvoltate (mai ”degrevate de sarcini”) și aducerea remunerării salariaților spre un nivel rezonabil la nivel național.