Prije neki dan bio sam na kavi sa svojim hrvatskim prijateljima i iznova branio svoju odluku da ostanem živjeti u Hrvatskoj. Dočekala me bujica protuargumenata i kritika hrvatskog gospodarstva, politike i 'mentaliteta'. Ljudi ovdje zvuče kao da su Hrvati patentirali idiote na vlasti... a znate... khm, khm... Trump? Da, Trump. E, tako. Hvala vam.



Nakon nekog vremena, odlučio sam naglasiti nešto što se ovdje uzima zdravo za gotovo, a veoma je razvidno svim Amerikancima koji žive u Hrvatskoj. To je činjenica da kvaliteta života ovdje nije nužno usko povezana s visinom primanja. Naravno, pritom ne mislim da svatko ima BMW ili Mercedes, to očigledno nije slučaj. Mislim na to da oni koji zarađuju tri ili četiri puta više od mene zapravo ne žive puno drukčije od mene, barem se meni tako čini.



Prije nego pomislite da sam bogat, prisjetimo se da radim kao predavač na fakultetu i da pišem blog. Ni jedno ni drugo nije baš lukrativno. U razgovoru s prijateljima, naveo sam im primjer zgrade u kojoj živim. U toj zgradi sa mnom žive penzioneri, državni službenici, piloti, odvjetnici, menadžeri i studenti. Raspon primanja, očigledno, veoma je velik. Ima onih kojih zarađuju četiri puta više od mene, kao i onih koji mjesečno primaju možda i četiri puta manje.



Kvaliteta života



Pa ipak, svi mi uživamo u blagodatima našeg životog okruženja. Kupujemo u istim dućanima, sjedimo u istim kafićima, naše kćeri i sinovi idu u istu državnu školu, baš kao što su išli u isti vrtić. Neki od nas čak idu kod iste obiteljske liječnice koja ordinira na drugom kraju ulice. Stvar je u ovome: unatoč velikim razlikama u našim plaćama, ne uočavam značajnu razliku u kvaliteti naših života ili u životnom standardu.



Velika podjela



Ne vjerujem da bi u današnjoj Americi to bilo moguće. Zamišljam da bismo, uz tako velike razlike u primanjima, živjeli u različitim kvartovima, od kojih bi jedni bili vidljivo lošiji od drugih. Promjena kvarta vjerojatno bi značila i promjenu škole, uz slične razlike u kvaliteti. Tko zna, vjerojatno bi njihova djeca išla u privatne škole, a moje dijete u državnu školu. Imali bismo veoma različita zdravstvena osiguranja, a definitivno se ne bismo okupljali u istim kafićima i na istim javnim prostorima, uglavnom zato što toga tamo ni nema.



U nedavno objavljenoj knjizi jednog profesora ekonomije s uglednog sveučilišta MIT tvrdi se da je SAD za većinu svojih građana, njih oko 80 posto, nazadovao do statusa zemlje u razvoju. Dok 20 posto stanovništva živi u Americi mogućnosti i prilika, ostatak živi u SAD-u iznevjerenih očekivanja. Dio državne infrastrukture izgleda poput one u Tajlandu i Venezueli. Američki narod duboko je podijeljen po pitanju prihoda, obrazovanja i rase.



Druženje po kvartu



U Hrvatskoj, živimo u društvu u kojemu se ljudi iz svih prihodovnih razreda još uvijek druže, u istim kvartovima i po istim zgradama. Koristimo iste javne institucije i prostore, škole, bolnice, sveučilišta i parkove. Unatoč svim nevoljama koje je svatko u svakom trenutku spreman izlistati, Hrvatska se zasad uspijeva othrvati onim problemima koji u ovom trenutku razdiru Ameriku. Ovdje, velike razlike u primanjima ne rezultiraju jednako velikim razlikama u kvaliteti života. Dostupno zdravstvo i obrazovanje, kao i odlazak na kavu s prijateljima u kafić, omogućeni su gotovo svima. Nadam se da će se ta ravnoteža održati, da će Hrvati uvidjeti vrijednost i uspjeti u očuvanju toga što imaju.

Kao hrvatski zet i Amerikanac kojemu je rodno mjesto Tulsa - Oklahoma, često sam šokiran, zbunjen, ali i ugodno iznenađen razlikama u načinu života između SAD-a i Hrvatske. Zato sam i počeo pisati Zablogreb. Ovaj blog zapravo je još jedan pokušaj da shvatim mnoge od tih razlika. Kao član engleske redakcije u međunarodnom programu Hrvatskog radija, želim dočarati Hrvatsku ljudima engleskih govornih područja i ujedno protumačiti ponešto iz tih dijelova svijeta Hrvatima. Glas Hrvatske na svojim mrežnim stranicama donosi i englesku verziju bloga.







*Iznesena mišljenja ili stajališta autora ne odražavaju nužno stajalište HRT-a