For anden gang i løbet af få måneder har Flygtningenævnet med åbne øjne valgt at modsætte sig kritik og anbefalinger fra FN-systemet.

Som Information kunne berette for nylig, besluttede nævnet i april ikke at følge en generel anbefaling fra FN’s Torturkomite om at gennemføre torturundersøgelser af de asylansøgere, der udtrykte ønske herom. Og for godt en måned siden meddelte Udenrigsministeriet så, at Flygtningenævnet ikke agter at genoptage en sag om risiko for kvindelig omskæring af en mindreårig somalisk pige, der udløste kritik fra FN’s Børnekomité. Det skete i en udtalelse med »follow-up observations«, som Udenrigsministeriet den 10. juli sendte til sekretariatet for FN’s menneskeretskommissær, viser en aktindsigt, som Information har fået i sagen.

Juraprofessor ved Aarhus Universitet og tidligere medlem af Flygtningenævnet Jens Vedsted-Hansen peger på, at Flygtningenævnet de senere år er begyndt at afvise kritik fra FN-komiteer, fordi nævnet mener, de ofte går for langt i deres udtalelser og blander sig for meget.

»Og det kan der også være noget om i visse tilfælde. Men i nogle tilfælde er Flygtningenævnet efter min overbevisning lidt for hurtige til at afvise kritik, selv om den er reelt funderet,« siger Jens Vedsted-Hansen.

Også lektor ved Aalborg Universitet Jesper Lindholm ser Flygtningenævnets afvisning af FN-kritik som en tendens i tiden:

»Der har de seneste år været en lang række sager ved komiteerne vedrørende det danske flygtningenævn. Hvis man for bare 10-15 år siden fra Flygtningenævnets side ikke rettede ind efter, hvad komiteerne sagde, så var der pressedækning af det og politiske udmeldinger om, at vi skulle overholde vores internationale forpligtelser. Men i dag synes der klart at være en almindelig accept af, at hvis ikke Flygtningenævnet i de enkelte sager synes, at kritikken er rigtig, så vælger det at fastholde afgørelserne. Det gør man i højere og højere grad, og det er et skred, der er sket.«

Kritik fra FN Ifølge Flygtningenævnets hjemmeside har FN i 2017 og 2018 givet kritik i ti sager: To sager om Italien som første asylland (april 2017).

Udsendelse af russisk ægtepar med tre børn til Rusland (maj 2017).

Udsendelse af egyptisk ægtepar og deres tre børn til Egypten (juni 2017).

Afslag på asyl til mand fra Irak (juli 2017).

Udsendelse af afvist asylansøger til Irak (august 2017).

Udsendelse af mandlig asylansøger til Pakistan (august 2017).

Sag vedrørende Italien som første asylland (september 2017).

Sag om aldersfastsættelse i udsendelsessag til Grækenland (november 2017).

Sag om udsendelse af mandlig asylansøger og hans mindreårige søn til Kina (april 2018).

Flygtningenævnets beslutning, som blev offentliggjort af nævnet på deres hjemmeside, vil få betydning for en række sager, hvor udlændingemyndighederne i den nærmeste fremtid vil forsøge at inddrage opholdstilladelserne for flere hundrede somaliske familier.

Det forudser advokat Niels-Erik Hansen, der har mange sager, som omhandler somaliere.

»Der er en del børn i gruppen af sager, hvor forældrene får inddraget opholdsgrundlaget, hvor børnene enten er familiesammenført med moren eller født her i Danmark. Især hvor det er piger, er det helt oplagt, at vi søger asyl,« tilføjer han.

Krænkede Børnekonventionen

Baggrunden for Børnekomitéens kritik var en sag, hvor en enlig somalisk kvinde med et nyfødt barn i 2016 fik afslag på asyl i Danmark. Kvinden havde bl.a. henvist til risikoen for, at hendes datter ville blive udsat for kvindelig omskæring (FGM, Female Genital Mutilation), hvis de blev sendt tilbage til Puntland-regionen i Somalia. Men Flygtningenævnet gav afslag, fordi det ifølge nævnets baggrundsoplysninger ville være muligt for mødre i den region at undgå, at deres døtre blev omskåret mod mødrenes vilje.

Advokat Niels-Erik Hansen klagede i februar 2016 på barnets og kvindens vegne til FN’s Børnekomité, der i januar i år udtalte, at nævnet med sit afslag på asyl til den somaliske kvinde og hendes datter havde krænket to artikler i Børnekonventionen.

Komiteen mente bl.a. ikke, at forældrenes mulige evne til at modstå pres fra omgivelserne for at få pigerne omskåret er relevant i forhold til den vurdering af hensynet til barnets tarv, som Børnekonventionen forpligter til. Hensynet til barnets tarv kan ifølge komiteen ikke gøres afhængigt af morens evne til at modstå pres fra familie og omgivelser, og i myndighedernes vurdering heraf bør der også indgå et forsigtighedsprincip, hvor eventuel tvivl skal komme barnet til gode. Komiteen mente derfor, at Danmark var forpligtet til ikke at sende kvinden og datteren retur til Puntland-regionen.

Ydermere mente komiteen, at Danmark også var forpligtet til ikke i fremtiden at foretage lignende konventionsovertrædelser i tilsvarende sager, og det gør det til en mere principiel sag.

Da Flygtningenævnets koordinationsudvalg, som lægger linjen for nævnets praksis, på et møde i februar diskuterede udtalelsen fra Børnekomitéen, afviste udvalget kritikken: »Komiteens retsopfattelse er i strid med nævnets generelle praksis i sager om kvindelig omskæring,« hedder det således i referatet fra mødet, der fortsætter: »Det blev derfor besluttet at fastholde nævnets hidtidige praksis, uanset kritikken.«

Så kom tre domme på banen

Flygtningenævnet henviser til tre domme fra Den Europæiske Menneskeretsdomstol (EMD), når de skal begrunde deres hidtidige praksis. Ifølge mødereferatet viser de domme, at »det afgørende« er, om »familien må antages at kunne beskytte barnet mod omskæring«.

Men Niels-Erik Hansen giver ikke så meget for henvisningerne til EMD-dommene. Det er, som om de først er blevet nævnt, efter at Børnekomitéen har fremsat sin kritik, synes han. I hvert fald var der efter hans erindring ikke nogen henvisninger til dommene i den oprindelige sag.

Niels-Erik Hansen peger også på, at en af dommene handler om forholdene i Nigeria, hvor der er langt færre tilfælde af kvindelig omskæring end i Somalia, hvor over 90 procent af kvinderne er blevet udsat for omskæring.

– Men er EMD-dommene ikke vigtige fortolkningsbidrag?

»EMD’s afgørelser er inkorporeret i dansk ret, så de er bindende på en anden måde end Børnekonventionen, der ’kun’ er ratificeret,« medgiver Niels-Erik Hansen.

»Børnekomiteens opfattelser er også kun ’opinions’, men de afspejler komiteens forståelse af, hvordan konventionen skal fortolkes og overholdes. Udgangspunktet er, at vi underskriver konventioner, fordi vi vil overholde dem. Det må betyde, at vi vil overholde dem, når det drejer sig om børn, uanset om EMD så måtte have en anden fortolkning,« tilføjer han.

Han forudser, at de mange kommende inddragelsessager om somalieres opholdstilladelse i Flygtningenævnet bliver et slagsmål om, hvorvidt det er opfattelsen fra domstolen i Strasbourg – at vurderingen skal dreje sig om et skøn om morens mulige evne til at modsætte sig omskæring af sine døtre – eller det er opfattelsen i Børnekomitéen, der mener, at barnets tarv kommer først, og man er nødt til at indlægge en slags forsigtighedsprincip i sine afgørelser.

Stig Torp Henriksen, sekretariatschef i Flygtningenævnet, afviser kritikken fra Niels-Erik Hansen:

»Siden 2014 har Flygtningenævnet i sine årsberetninger fast henvist til EMD-domme i sager om kvindelig omskæring. Det er under ingen omstændigheder et argument opfundet til lejligheden, men har været en fast bestanddel af praksis længe før denne sag,« siger han.

En svingende praksis

Ifølge Niels-Erik Hansen har Flygtningenævnets afgørelser i sager med risiko for kvindelig omskæring hidtil ikke været helt så konsistente, som Flygtningenævnets koordinationsudvalg fremstiller det.

»Den ene dag kunne man gå i nævnet med en mor og en barn, der fik asyl på grund af risikoen for omskæring. Og en anden dag fik den samme opstilling, altså mor og barn, afslag med henvisning til, at moren godt kunne beskytte sin datter mod presset i familien for omskæring.

I juni 2017 gav Flygtningenævnet eksempelvis opholdstilladelse til et somalisk forældrepar med en lille datter netop med henvisning til risikoen for omskæring. Nævnet lagde til grund, at klagerens kæreste var omskåret, og at der var tradition både i mandens og kvindens familie samt i deres respektive klaner for at omskære unge piger.

»Efter en samlet og konkret vurdering af klageren og klagerens kæreste, hvis sag nævnet ligeledes har behandlet, finder Flygtningenævnets flertal, at klageren og hans kæreste i givet fald ikke vil være i stand til at modsætte sig et ønske fra familien og omgivelserne i øvrigt om omskæring af deres datter,« lød nævnets begrundelse.

Men i sagen med den enlige mor, som Niels-Erik Hansen klagede over til Børnekomitéen, var vurderingen en helt anden: Her mente nævnet, at i og med at den enlige kvinde selv var flygtet fra Somalia til Danmark, så var hun uafhængig og med en betydelig personlig styrke, og derfor mente man, at hun måtte være i stand til at beskytte sin datter.

»At man på den ene side giver opholdstilladelse til et forældrepar, men afslag til en enlig kvinde, der formodes at skulle kunne forsvare sit barn 24 timer i døgnet, det viser for mig, at linjen ikke har været specielt konsistent,« siger Niels-Erik Hansen.

Over for Børnekomitéen har de danske myndigheder også argumenteret med, at forholdene specielt i Puntland-provinsen var lidt anderledes end i den sydlige og centrale del af Somalia. Således henviser myndighederne til en undersøgelse fra UNICEF, der viser, at 75 procent af alle piger mellem 10 og 14 år ikke er omskåret i denne region. Men heller ikke det giver Niels-Erik Hansen meget for.

»Det er forbudt at omskære i Puntland, og det er det ikke i det sydlige og den centrale del af landet. Så allerede her er der en formel forskel. Og når man så laver en undersøgelse med anonyme spørgeskemaer, så overrasker det ikke mig, at langt de fleste svarer, at de ikke har gjort noget kriminelt, og at pigerne i familien derfor ikke er omskåret. Det baserer sig ikke på kliniske undersøgelser,« siger han.

Også denne kritik afvises af Stig Torp Henriksen: »Flygtningenævnets praksis er ikke svingende, men udtryk for, at nævnet foretager den fornødne konkrete vurdering af sagerne,« siger han.