Mens Socialdemokratiet taler om tidligere pension for nedslidte, rammer et helt andet og tungere problem det danske pensionssystem. Det er blevet kaldt verdens bedste, fordi vi i høj grad selv sparer op til pension. Det bliver bare ikke tilfældet for omkring 200.000 danskere, som kan se frem til en tilværelse som pensionist uden ret mange penge på lommen.

Det er det såkaldte restgruppeproblem, som flere eksperter påpeger, at den nye regering er nødt til at tage fat på. Det er ATP, der har beregnet tal for, hvor mange danskere der i fremtiden vil befinde sig i restgruppen.

Ifølge ATP vil der i 2060 være omkring en million danske pensionister, og godt en femtedel af dem vil kunne forvente en pensionsudbetaling på 72.000 kr. eller derunder. Derfor er de i restgruppen. Hele 45 procent af dem er lønmodtagere ansat uden overenskomst, 45 pct. er på overførselsindkomst og ti pct. er selvstændige.

Problemet er, at rigtig mange af dem, der ikke har sparet op til pension, mens de var på arbejdsmarkedet, vil opleve en solid nedgang i levestandard, når den tredje alder melder sig.

Lisbeth Pedersen, forsknings- og analysechef hos VIVE – Det Nationale Forsknings- og Analysecenter for Velfærd, var med i den forrige socialdemokratiske regerings pensionskommission, der havde tidligere overvismand og professor i økonomi på Aarhus Universitet Torben M. Andersen som formand.

Hun mener, at den socialdemokratiske regering er nødt til at genåbne diskussionen om restgruppen.

»I forhold til tidligere vil du fremadrettet have et større økonomisk spring mellem dem, som har arbejdsmarkedspensioner, og dem, som ikke har. Alle dem, som har sparet op, er tæt på at have en uændret indtægt, når de bliver pensionister. Det er ikke tilfældet med dem, der ikke har,« siger Lisbeth Pedersen.

Hun deler problemet op i to. Dels dem, som det meste af livet er på overførselsindkomst på grund af ledighed, sygdom eller andet. Hvis man tvinger dem til at spare mere op til pension, får de et økonomisk problem. Omvendt bliver det dyrt for samfundet, hvis man ikke gør det, og de skal have sociale ydelser i stedet for.

Den anden store gruppe er lønmodtagere, som via deres arbejde ikke er tvunget ind i en pensionsordning, men selv skal klare det. Det sker i mange tilfælde ikke.

»Noget af det, man kan gøre, er at forsøge at fange de unge, hvis de er på vej ind i en branche, hvor man normalt ikke sparer op til pension. Det er ikke nok med bare at informere dem om, at de skal spare op. Måske skal man prøve at lave en form for pensionsordning, som de skal være med i, medmindre de aktivt melder sig ud,« siger Lisbeth Pedersen.

Problem med selvstændige

ATP understreger, at deres definition af restgruppen ikke er en fattigdomsgrænse, men derimod en mere objektiv grænse sat på baggrund af, hvornår man har en indtægt som pensionist, hvor man lige netop ikke kan få eksempelvis ældrecheck og lignende ydelser.

Lisbeth Pedersen, forsknings- og analysechef hos VIVE »I forhold til tidligere vil du fremadrettet have et større økonomisk spring mellem dem, som har arbejdsmarkedspensioner, og dem, som ikke har. «

Problemet med restgruppen er bestemt ikke ny og har været diskuteret over flere omgange. Man har blandt andet startet en mindre obligatorisk ordning for dem på overførselsindkomst, som kun sparer op via ATP.

Hos PFA Pension mener forbrugerøkonom Carsten Holdum, at udfordringen med restgruppen er, at der bliver flere deltidsansatte og selvstændige, der ikke umiddelbart har nogen forbindelse til en pensionsordning.

»Et af de steder, hvor vi ved, at skoen trykker, er hos selvstændige, som tror for meget på værdien af deres egen virksomhed. De tror ikke, at de behøver spare op. Men når de sælger virksomheden, viser det sig, at det var deres personlige engagement, der var virksomheden, og så er den ikke meget værd uden dem,« siger Carsten Holdum, der mener, at det er både pensionsbranchen, arbejdsmarkedets parter og regeringen, som må arbejde med løsninger på problemet.