På kanten til Limfjorden står Cimbrertyren hævet over trafikken fnysende, olm og kampklar.

Den er sat der til minde om de gamle cimbrere, som ikke havde nok i deres eget, men med udlængsel drog ud i Europa for at erobre nyt land og slås mod den romerske overmagt.

Skænket af De Danske Spritfabrikker i 1937 er den også et vidnesbyrd om det industrielle Aalborgs storhedstid, og den er det sidste, man ser, inden man krydser fjorden og kører nord mod Vendsyssel, og det første hvis man har retning mod syd.

Det bliver ikke mere Aalborg end Cimbrertyren.

Men siden en nat for sytten år siden, har byens vartegn ikke lignet sig selv. Og trods statuens berømmelse er det de færreste - hvis overhovedet nogen - der har bemærket det.

For at finde en forklaring på, hvorfor tyren ikke længere er, som den var, skal vi tilbage til en efterårsaften og -nat i år 2000.

Her er Anders Hansen på besøg i sin fødeby, Aalborg, som han har forladt fire år tidligere.

Sværdets forsvinden

Ved tre til fire-tiden om natten er Anders Hansen på vej hjem fra en festlig aften i Jomfru Ane Gade. Han er sammen med en ung kvinde.

De skal overnatte på gulvet hos Anders’ kammerat i Aalborgs Vestby, og på vejen hjem får Anders lyst til at vise hende den berømte tyr.

Cimbrertyren Statuen af tyren blev opstillet i 1937 af De Danske Spritfabrikker, der skænkede den til Aalborg by som tak for den nye byggegrund på havnen i Aalborg, som de fik, da man skulle bruge deres hidtidige placering på Vesterbro til den vej, der i dag binder Aalborg sammen med Nørresundby og Vendsyssel. Statuen er skabt af billedhuggeren Anders J. Bundgaard, der også står bag Gefionspringvandet og ens stor del af stenudsmykningen på Københavns rådhus og Christiansborg. Kilde: VisitAalborg, Lars Rigborg, Rebildcentret.

Den tyr, som han så mange gange som barn har stået og beundret.

- Jeg fik sådan en trang til at vise hende statuen, som jeg kunne huske fra, da jeg var dreng og især det her sværd, der sidder på. En kopi af et romersk sværd der er sat fast lodret i soklen.

- Det sværd har jeg gået og savlet over mange gange, husker han.

Anders tegner og fortæller for kvinden. Hun får historien om Anders J. Bundgaard, kunstneren bag statuen. Om inskriptionerne på soklen, som forfatteren Johannes V. Jensen står bag. Og ikke mindst om sværdet, der er det håndgribelige bevis på cimbrernes kamp mod det mægtige Rom.

Kvinden er begejstret, men på et tidspunkt er hun ikke længere omdrejningspunkt for Anders’ opmærksomhed.

Han har opdaget, at det romerske sværd foran på soklen sidder løst i bunden. Han tager fat i det.

"Shit, vi skal væk”

- Så kan jeg mærke, at det giver efter. Og så tager jeg hårdere fat og river til, fortæller han.

Han prøver et par gange og lægger flere kræfter.

De tre ravpluks, som holder sværdet fast i cementfugen, ryger ud, og Anders står nu med halvandet kilo romersk bronzesværd i hånden.

Nu gælder det om at komme væk.

- Jeg hiver det ind under trøjen, mens jeg tænker ’Shit, vi skal væk’. Der var jo taxaer og andre berusede på gaden, siger han.