På en enkelt dag mistede 50-60 000 soldater livet.

Hverken før eller siden har menneskeheden set en krig med så drabelig en karakter, der endte med omkring 10 millioner faldne.

I dag er det 100årsdagen for krigen, men det er ikke kun på grund af de mange døde og deres efterladte, vi skal mindes krigen.

For krigen rækker så langt i vores nutidige liv, at når vi i vores del af verden for eksempel taler om noget så selvfølgeligt som individuel frihed til at realisere sig selv, så skylder vi tak til de mennesker, der i sin tid blev alvorligt berørt af krigens blodige væsen.

I de fleste menneskers bevidsthed fylder 2. verdenskrig nok mest, og det kan man da heller ikke anfægte, da vi er tættere på krigen, og fordi den er blevet et symbol på kampen mellem det gode og det onde.

Men spørger man historiker og lektor fra Roskilde Universitet Henrik Jensen, så er 1. verdenskrig vigtigere end 2. verdenskrig.

- Hvis man rangordner vigtige historiske begivenheder, så er 1. verdenskrig blandt de absolutte vigtigere, og den er vigtigere end 2. verdenskrig, som vi er mere optaget af.

- Man skal huske på, at hvis ikke vi havde haft 1. verdenskrig, så ville mange andre begivenheder i det 20. århundrede ikke havde fundet sted, fortæller han til tv2.dk

Verdenen faldt fra hinanden

Af de mere ekstreme begivenheder kan nævnes revolutionen i Rusland, nazismen og fascismens opståen. Alle var de en konsekvens af 1. verdenskrig.

Man kan måske mene, om ikke menneskeheden kunne have været de begivenheder foruden, men graver man et spadestik dybere, så er de alle milepæle fra 1. verdenskrig til den moderne verdens tilblivelse.

- Det der først og fremmest skete var, at den gamle verdensorganisering faldt fra hinanden. Den gamle organisering var et hierarkisk samfund, et faderdomineret samfund. Det var et helt regiment af fædre, der styrede verden. Det var fædrene i familierne, men også i samfundet, skolen og i kirken, der vidste hvad der var op og ned, og det kollapsede med 1. verdenskrig.

- I stedet fik man en verden, der var mere optaget af lighed. Man gik fra en faderstyret verden til en broderstyret. Nazismen og fascismen var de ekstreme konsekvenser, men demokrati var også en stærk bevægelse, indtil den blev stoppet i 1930’erne. Men som bekendt fortsatte den demokratiske bevægelse efter 2. verdenskrig, så den verden vi kender i dag, især indenfor politik, er meget præget af 1. verdenskrig.

Da Gud, konge og fædreland døde

Det var fædrene, der havde startet 1. verdenskrig, og sønnerne der døde i den. Krigens meningsløshed betød, at fædrene mistede autoritet i mere end en forstand.

- Et tegn på moderniteten er, at opfattelsen af at der sidder en Gudfader deroppe, ændrede sig. Der var ikke længere en følelse af, at der er noget deroppe, der indrammer det hele. Der er kun os mennesker, og vi prøver at gøre det så godt, vi kan.

- Der var en mistro til faderinstitutionen, og derfor prøvede man at forestille sig noget andet. Der var meget energi forbundet i, at krigen stoppede, og man begyndte at forestille sig en anden verden.

Verden skulle fødes på ny

Med fædrenes fald fik den yngre generation en følelse af, at den kunne gøre noget andet med verden, hvilket medførte en lang række hændelser som eksempelvis 1920’ernes ungdomsoprør, der på mange måder lagde de første sten til de senere ungdomsoprør, som vi kender dem fra 50’erne frem til 80’erne.

- Det var indenfor alle mulige områder, indenfor kunst med Dadaisme og indenfor musik med jazzmusik. Man ville sin egen kultur, man betonede de ting, der kunne betyde brud med verden. Dadaismen er et opgør med kunst som institution, jazz brød med klassisk musik, nu skulle det være noget andet.

Den store sejrherre efter 1. verdenskrig blev teknologien, hvilket blev meget tydeligt indenfor arkitektur og design.

- Man forestillede sig, at man kunne gøre tingene på en anden måde. Arkitekten Walter Gropius havde siddet under krigen i beskyttelsesgravene og forestillet sig, hvordan man kunne designe ting anderledes. Teknologien kom ud på den anden side af krigen som den sejrende. Man begyndte at dyrke teknologien som nøglen til et nyt samfund.

Da alt blev sat på pause

Med 1. verdenskrig blev kimen altså lagt til mange af de ting, vi i dag forbinder med vores moderne liv. Men det var først efter 2. verdenskrig, at der for alvor kom skub i tingene.

- Når vi kommer om på den anden side af 2. verdenskrig, har vi et samfund, hvor den enkelte skal realisere sig selv. Der er ikke noget, der er vigtigere, end at det enkelte individ, skal kunne realisere sig selv.

- Man kan godt sige, at 2. verdenskrig var en pause midt imellem. På længere sigt vil man nok se på katastroferne som et kompleks af begivenheder, det ruller bare. Med 1. verdenskrig snubler man, og med 2. verdenskrig roder man rundt nede for enden af trappen, og har slået hovedet på alle trinene.

- Efter krigene har man en situation, hvor Europa har tabt. Nu var det blevet tid til at skabe et samfund, som kunne skabe et sikkerhedsnet for den enkelte. Så man begyndte at tænke i velfærdstat, og man skabte EU, som en forsikring imod, at man ikke kom i krig med hinanden igen.

Billeder taler sit tydelige sprog

Hvis man vil se, hvor meget verden havde forandret sig efter 1. verdenskrig, så skal man blot sammenligne billeder fra før og efter krigen. Her ser man et af de tydeligste eksempler, forklarer Henrik Jensen.

- Det var med 1. verdenskrig, at verden forandrede. Et tydeligt eksempel på, hvor meget den havde forandret sig, finder man, hvis man sammenligner, hvordan folk ser ud og fremstiller sig selv på billeder fra før og efter 1. verdenskrig. Det gælder tøj, frisure, hele iscenesættelsen af sig selv.

- Det er især meget tydeligt med kvindeidealet. En kvinde i 1910-12 havde kjole ned til anklerne, hvepsetalje, langt hår og en stor barm. I 1920’erne var hun en drengekvinde, en meget yngre kvinde, med en kjole som et rør, der standsede ved knæet. Det lange hår var klippet kort som en mands, det var en helt anden skikkelse og et udtryk for, at der var sket et alvorligt skred. Sammenligner man billeder imellem 1936 og 1948, er der ingen forandring, siger Henrik Jensen.

Henrik Jensen Henrik Jensen er født i 1947.

Han har været ansat som lektor i historie på Roskilde Universitet siden 1977.

Henrik Jensen har blandt andet forsket i de mentale følger af 1. verdenskrig, velfærdsstatens opståen og offermentalitet. Han har skrevet flere anmelderroste bøger som: Ofrets Århundrede

Det faderløse samfund

Det ordentlige menneske