Udruga Glas poduzetnik podijelila je priče hrvatskih poslodavaca s inspektorima kako bi zaustavili njihov ‘teror’ i kako bi došlo do željene promjene u odnosu prema poduzetnicima

Poduzetnici i članovi udruge Glas poduzetnika podijelili su svoja traumatična iskustva s inspektorima. “Nadamo se da će ove iskrene, životne priče malih poduzetnika pomoći da cijela javnost shvati kakav teror inspektora poduzetnici preživljavaju”, rekao je Hrvoje Bujas, predsjednik Udruge Glas Poduzetnika. Tvrde da mogu prikupiti tisuće takvih priča i da će ih objavljivati sve dok ne vide promjenu u odnosu Hrvatske prema poduzetnicima, javlja Poslovni.hr.

GLAS PODUZETNIKA UPOZORAVA: ‘Protivno uputi ministarstva, inspektori su zapečatili preko 20 restorana!’

NEMILOSRDNI INSPEKTORI GLUME ŠERIFE: Pazite što je doživio jedan poduzetnik kada mu ništa nisu uspjeli pronaći

Ribolovci u mutnom

“Imao sam firmu koja se 25 godina bavila veleprodajom, maloprodajom i proizvodnjom ribolovne i ronilačke opreme. Opskrbljivali smo preko 70 dućana širom Hrvatske. Ove godine smo odlučili sve zatvoriti. Ta odluka je donesena dosta teško i uz puno promišljanja, da li nastaviti raditi u uvjetima pravne nesigurnosti gdje ti inspektor kroji sudbinu, ne po zakonu nego kako se njemu svidi.

Evo primjera: pita mene inspektor kako deklariramo ronilačka odijela. Kažem, pa kako ih je špediter tarifirao, kao sportsku opremu. Kaže on meni, to ronilačko odijelo se može okarakterizirati i kao zaštitna oprema, a kao takvu morali ste ishoditi ateste materijala, koje je obavio zavod za mjeriteljstvo i gubljenje vremena (zamisli – robu koja ima sve europske certifikate treba dodatno certificirati). Onda mi kaže, iako nije uspio ništa pronaći, zašto na svakoj udici nema deklaracije ako se prodaju na komade. Kažem, da je deklaracija na kutiji jer ne stane na svaku udicu. Napiše zapisnik i prekršajnu prijavu koja na sudu padne ali mi odnese živaca i dva radna dana.

Drugi biser mi dođe u skladište i nađe da nismo imali minimalno tehničke uvjete jer su bili u izradi. Tip nam kaže da nismo smjeli raditi bez toga i da nam pečati firmu, oduzima svu dobit od početka godine i oduzima svu robu zatečenu u skladištu. Prošlo je oko 20 dana dok stvar nije došla na sud. Zamislite kako je 20 dana živjeti u strahu da će sve za što si radio 20 godina biti oduzeto zbog jednog papira koji je u izradi. Kad smo došli na sud sutkinja nije mogla vjerovati zbog čega nam je zapečatio firmu. Rekla mu je doslovno je li normalan, i odbacila prijavu.

Eto to su vam naši inspektori. Kažnjavaju mimo zakona i propisa jer svaki od tih šerifa zakon može tumačiti kako ga volja. Ne treba ni reći da nam nitko nije nadoknadio izgubljenu dobit a da ne govorim živce. Nadam se da će ovom konačno doći kraj i da će se naša udruga izboriti da se prestanemo osjećati kao kriminalci i građani drugog reda”, naveo je jedan poduzetnik.

A gdje je firma?

“Meni su jednom došli da je netko prijavio da je na zgradi tabla, a da tu zapravo nema firme. Samo sam ih pitala a koja vam to nepostojeća firma uplaćuje ovoliko para u proračun svaki misec? I onda da neka pokažem rješenje o registraciji, a sudski registar je na internetu. Bit će joj onda falija registar stvarnih vlasnika, pa je mislila da lažem, da sam nestvarna…

Ajde pokažem ja i to, pa još 101 papirušinu, ugovor radu, pa prijavu na MIO, pa prijavu na zdravstveni i tako to, sačinile su zapisnik da nema nepravilnosti i išle ča… Ne znam zašto su otišle skoro pa plačući, mito ipak nisu pitale, a da i jesu od mene bi dobile samo prijavu šefu. Čak im nisam sakrila ni tariguz.

Nije prošlo neko vrime, eto ti druge s istog tog državnog, oće gledat Windowse, ono, jesu li pravi. Ajde sve je pregledala, pa došla do televizora. Hoće i njega pregledati. Dobro, možete, ali to je televizor, kažem ja… Ode i ta plačući… I nije pitala mito. Zanimljivo, vidila sam ih još puno puta, kad je dvije godine trajalo kršenje ljudskih prava i samoblokade poslovnog računa za vlastitu plaću, ali o tome ću morati pisati drugi put jer ako sad počnem, ja ću počet’ plakat…”, rekla je jedna poduzetnica.

Ja mogu što hoću!

“Prijateljica ima firmu za čišćenje te je sklopila nekoliko jakih ugovora prošle godine. I sad s obzirom na to da joj je promet naglo porastao (iako je sve naravno potkrijepljeno ugovorima) ona je postala meta porezne. Dolazi inspektorica koju čak mogu i imenovati sa stavom “Što vi ovdje muljate?” i javno govori kako će si kao osobni zadatak dati pronalaženje nepravilnosti i kažnjavanje njene firme. Nakon toga počinje tortura..

Zakonski inspektor može držati nadzor najviše 3 mjeseca i dotična inspektorica je unaprijed najavila da će sva 3 mjeseca biti tu. Nakon toga svakih par dana dolaze zahtjevi da dostavom svih mogućih dokumenata, ugovora, dostavnica, financijskih izvješća, doslovce svega. Nakon mjesec dana inspektorica blokira račun firme iako nikakva nepravilnost nije pronađena, firma ima cca 30 zaposlenih, nema odakle isplatiti plaće. Dobrostojeća firma dolazi na rub kolapsa.

Pukom srećom prijateljica je posudila novac za plaće. Inspektorica maltretira prijateljicu da zašto radni strojevi nisu u skladištu, jer njoj je nepojmljivo da su strojevi u radu na objektima, tj. na terenu. Prijateljica dolazi na rub živčanog sloma radi svakodnevnog maltretiranja, a zbog neosnovanog i nezakonitog blokiranja računa firme angažira advokata i trenutno je cijeli slučaj na sudu.

Račun su tek nakon djelovanja advokata uspjeli odblokirati, ali tortura je trajala sva 3 mjeseca kao što je dotična inspektorica i obećala. Nakon 3 mjeseca prohtjevi inspektorice se nastavljaju, prijateljica kaže ne možete to raditi a inspektorica govori “JA MOGU ŠTO HOĆU!!” E upravo ove riječi su prilika i ogledalo našeg inspektorata, a meta im je svatko tko se svojim trudom, zalaganjem i radom malo probije…”, ispričala je prijateljica jedne poduzetnice.

Bolje vam je da priznate!

“Kod mene u lokalu je bio inspektor i za jednim stolom sjedili su gosti i nije bilo cjenika na stolu – gosti su ga stavili na stolicu sa strane jer kad stave šalice, čaše, pljuge, mobitele nije više bilo mjesta. Inspektor piše kaznu, ja se žalim, pa tko je tu lud, gosti su za stolom, cjenik je tu, nemoj me zezati… Dođemo na sud i sve obrazložimo, kaže mi sutkinja bolje vam je da priznate jer ja vam nikad ne mogu presuditi protiv službene osobe, a ja joj odgovorio; da li Vaš posao da slušate službenu osobu ili da utvrdite činjenice pa donesete odluku?”, prepričava jedan poduzetnik.

Radnik, a ne djelatnik!

“Dakle, priča ide u 2008. godinu. Inspektorica rada je došla u firmu i nakon kompletnog višetjednog nadzora gdje nije utvrdila nikakve nepravilnosti, iako je tražila radnike na crno, evidenciju radnih sati, isplate prekovremenih sati, prijave, odjave, platne liste, itd. te nakon što ništa nije pronašla jer radimo 100% u skladu sa zakonom ipak se zakačila za jednu stvar. Naime, u ugovoru o radu je pisalo da se ugovor o radu sklapa s “djelatnikom” Perom Perićem (izmišljeno ime).

Dobili smo prekršajni nalog jer nam je u ugovoru o radu pisalo da je ugovor sklopljen s djelatnikom, a ispravno je trebalo biti “s radnikom”. Još nam je napomenula da prema zakonu o radu ugovor o radu mora biti napisan na hrvatskom jeziku, a riječ djelatnik nije hrvatska riječ (?!?) već ruska. I da će nas zbog toga dati na sud.

Zamislite, zbog neke nenamjerne pogreške koja je toliko benigna, bezazlena i beznačajna mi smo išli na sud. Trošili svoje vrijeme, resurse i živce. Morali smo ispraviti sve ugovore o radu i riječ djelatnik napisati ispravno, odnosno zamijeniti riječju radnik. To je samo jedan od primjera! Imamo mi toga još.”

Firma na štandu

“Pedesetak puta godišnje idem po terenu, prodajem robu sa štanda koji svaki puta ujutro treba postaviti, pa staviti pod šator stolove i klupe i robu, i sve se natrag pospremi na kraju dana. Jednom sam prilikom došao u jedno manje selo, i taman kad sam postavio konstrukciju šatora, pojavio se inspektor i pitao me za firmu. Firmu još nisam bio istaknuo jer sam doslovno završio s postavljanjem konstrukcije šatora, na koju potom vješam firmu – drugim riječima, još nije bila istaknuta jer nije imala kamo biti istaknuta. U pola 8 ujutro, u selu u kojem, s obzirom na mali broj stanovnika, prodaja ne počinje do 9 – 9:30. Kazna 4.000 kuna. To je bilo prije desetak godina, nisam bio kažnjavan u međuvremenu, jer doista dajem sve od sebe da sve bude po propisima, no zbog straha da se ne ponovi opet ovako nešto, smatram da ću živjeti deset godina kraće”, kaže jedan poduzetnik.

Likvidacija zbog 344 kune nefiskaliziranih računa

“Tvrtka moje kćeri likvidirana je zbog neplaćene kazne po nadzoru poreznog inspektora iz zagrebačke porezne uprave i to zbog neplaćene kazne od 5.000 kn. Kazna nije napisana zbog nadzora tog dana jer je bilo sve u redu, već je dobivena zbog toga jer je gospodin ustanovio da pet mjeseci prije tog nadzora nije u roku 48 sati fiskalizirano pet računa u iznosu od 344 kn. Nikome nije naštetila jer nije bila u sustavu PDV-a, samo porezna nije na vrijeme znala za taj iznos. Nije bježala od toga da je to prekršaj već je zamolila da za taj prekršaj, budući da nije bilo drugih prekršaja do tada a ni kasnije, dobije opomenu. Obraćala se svima, od ministarstva poduzetništva do upravitelja porezne koji se nije ni udostojio javiti. Ništa nije uspjela. Nakon toga otišla je u Ameriku, ima svoju tvrtku, zarađuje i puni američki proračun”, priča jedan poduzetnik.

Dal’ imaš pare ili nemaš?

“Veliki pozdrav iz Krapine, gdje na razglednici izgleda sve savršeno a u biti je najgora moguća sredina za nekog tko je apolitičan i pokušava samo raditi i nešto postići. Moja iskustva s inspekcijama su sve samo ne ugodna, reket i izmišljene situacije gdje inspektor na sudu laže i dogovara sa sutkinjom i s osmijehom me kažnjavaju. Evo skoro će mjesec dana kako mi je lokal zapečaćen uz blagoslov nekog lokalnog partijskog uvlakača, iako sam imao registrirane djelatnosti fastfood, pizzerija i pečenjarnica, dok su na MTU proizvoljno napisali da ću služiti jednostavna jela pa je i to OK za napisati.

U jeku najveće krize, umjesto da ti pomognu, oni te pečate bez imalo grižnje savjesti ponavljajući onu glupost da njima to nije u interesu. To je zadnja situacija. Kad sam tek otvorio, u trenutku rasprave me je inspektorica pitala “dal’ imam pare ili nemam?” Na što su se moje djelatnice samo pogledale u čudu ne vjerujući šta su upravo čule. Situacija druga od iste inspektorice. Za iste stvari sam kaznila Foodbar XXX, ali vas neću jer vi ste “domaći dečki”. A lažni profili s kojih jedva čekaju lajati, to je posebna priča”, priča jedan poduzetnik.

Priče iz kavane

“Kažnjeni smo jer lokal za 16cm2 prelazi kvadraturu za dozvoljeno pušenje. Kažnjeni s 50.000 kuna za “manjak” koji nije postojao jer je inspektor za sve boce Chivasa koje su 0,7 kao mjerilo uzimao litru i naravno da je po tom od svake prodane litre bilo 0,3l “ukradeno”. Također kazna inspektorice, a pala je žalba i na sudu zato jer na cjeniku nije bilo stavke Jamnica okusi, nego je sve bilo pod Jamnica s obzirom da je cijena identična mineralne od 0,25 i s okusom. Radi se o caffe baru u Zagrebu”, prepričavaju.

Uletjeli su kao kauboji

“13.11.2019. uletjeli su mi u salon kao kauboji, na tren sam mislila da će me opljačkati… Predstavili su se, pokazali značke i onda počeli tražiti dlaku u jajetu.. Papiri skoro svi u redu, nemam minimalne tehničke uvjete (kad sam tek otvorila nisu trebali, obavljeno mali milijun poziva, naravno nakon godinu dana potpuno sam zaboravila na to. I da zaista ne trebaju jer je zakonom određeno da moja djelatnost za prodaju proizvoda za njegu kose to NE treba jer se podrazumijeva ako se nekome svidi šampon ili neki drugi proizvod koji sam koristila ili preporučila da imam u ponudi za prodaju, ali kažu oni nemaju ništa s time, to Gospodarska radi (usmeno su mi savjetovali da napravim te minimalne uvjete, a u zapisnik su stavili da ne treba).

Blagajna, ispisivanje kopija računa od tog dana jer nije bilo mogućnosti izvući Z traku samo za taj dan budući da je meni knjigovođa rekla da ju radim mjesečno, a ne dnevno. Krenulo zbrajanje računa, zanimljivo je bilo kada je račun od 40,00 kn inspektorica računala kao 50,00 kn i ona meni tvrdi da je 50,00 a ja znam da je 40,00 i pokušavam joj objasniti da je popust bio 20% i da je 40,00 jasno piše (ne znam je li bilo namjerno ili slučajno). Napokon shvati i idemo na brojanje novca i naravno sve štima… Ljuta, kolegi govori ETO VIDIŠ… Ne znam što je to trebalo značiti, ali nema veze, mislim si, sve je ok sada će otići…Koji za**b s moje strane, krivo sam mislila, kao što sam rekla na početku, tražili su dlaku u jajetu…

Kako sam ja zatvorila ladicu u kojoj se nalazi blagajna, vidjela je ladicu ispod nje, tražila da ju otvorim, a ja sam ju i otvorila… U njoj je bio moj novčanik (pitala knjigovođu smijem li ga tamo staviti rekla je da smijem, vjerovala sam joj jer ipak radi u Fini) tražila je da ga otvorim, kada sam naglasila da je to MOJ OSOBNI NOVČANIK rekla mi je da, citiram “Nema veze, sve što je u poslovnom prostoru, pripada poslovnom prostoru!!” (Nema nikakve logike, jer ako je tako onda je mogla tražiti i novčanik od klijentice i pribrojiti blagajni, ako je tako onda i ja imam pravo kopati po torbama, jaknama i svemu što se nalazi u prostoru, znači nema logike) i tako ja njega otvorim. U kovanicama moj novac, drugog osobnog novca nisam imala, samo kovanice… S obzirom da je Z traka mjesečna i taj novac u novčaniku više nije znala što bi, kako bi… Sljedećih pola sata ona zove na sve strane ja plačem jer to je nešto što sam stvorila sa svojim mužem svojim rukama, bez kredita, samo štednjom i mukotrpnim radom.

Mislila sam da je gotovo, da će mi zabraniti rad (natuknuli su diskretno tako). Kolega joj govori, pošto je prvi put i takva situacija da me puste s opomenom, njen odgovor je bio “NEĆU” (ona će dobiti što želi). U međuvremenu, traži osobnu na UVID. Slika ju ,napiše sve podatke i kaže da idu do ureda, ne znaju što će sa mnom. Odlaze, možda će zaplijeniti novac, možda će me zatvoriti, ne znaju. Ja skupljam papire i primijetim da mi nema osobne, ona je uredno ponijela moju osobnu sa sobom u ured. Dva sata ih nije bilo, a mene je bilo strah nazvati policiju i prijaviti da je to napravila. S obzirom na njihovo ponašanje nisam se htjela zamjeriti, a već sam i čula da su, da se tako izrazim, na svoju ruku… Kada su se vratili, vratila mi je osobnu i rekla da MORAM potpisati papire. Ja budala, neupućena, potpišem jer je tako rekla. Kada sam trebala napisati izjavu kaže mi da to nije potrebno, ionako se ne prihvaća (u tom trenutku, ali kasnije, dobro da sam ju napisala, jer se kasnije uzima u obzir i to).

U zapisniku stoji da je višak pronađen u blagajni, a nije. U tom istom zapisniku je krivi OIB i kriva adresa (to sam kasnije primijetila). Bilo je tu još nepravilnosti kojih se u ovom trenutku niti ne mogu sjetiti. Da napomenem da sam van sustava PDV-a i da nemam razloga ne izdavati račune. Ionako mi se više isplati vratiti si pozajmicu nego ne izdati račun. Od tog dana ne znam na čemu sam. Ne znam kolika će biti kazna. Razlika između novca u novčaniku i u blagajni je samo 1,5%. Nisam dobila ništa, nikakvo rješenje, nikakav prekršajni nalog, ama baš ništa. Ne mogu opisati s kakvim bremenom živim od tog dana jer ne znam kako će mi iskrojiti sudbinu”, priča jedna poduzetnica.

Nemate cjenik na jednom od stranih jezika?

“Bavim se ugostiteljstvom već 25 godina, zadnjih 15 godina imam caffe bar u jednom shopping centru na krajnjem zapadu grada. Dolazi tako jedan dan inspektor, traži sve papire, kao i svi prije njega, te kad se uvjerio da je sve ok, onako usput traži da mu donesemo cjenik, uzima ga u ruke, lista i kaže: PA VI NEMATE CJENIK NI NA JEDNOM OD STRANIH JEZIKA??? Odgovaram da ne znam za taj zakon, ali ako se mora, napravit ću i sutra će biti na stolovima. Napominjem da smo caffe bar i trebam prevesti samo 5-6 riječi kao što su kava, čaj, pivo, vino a sve ostalo su trgovačka imena koja se ne prevode. Na moj upit od kada je taj zakon, inspektor sav ponosan kaže. “Sabor je to usvojio prije mjesec dana i to ste morali napraviti” Na moj komentar da ću ispraviti “tako veliku grešku” i isprintati novi cjenik, rekao je da ne može jer nas je zatekao u prekršaju. Nisam mogao vjerovati. Kazna: 5000 za pravnu i 2500 za mene kao odgovornu osobu ali ako se plati u roku 7 dana onda je 50% popusta. Naivno sam pisao žalbu ali dobio sam odgovor na 4-5 stranica, da je sve napravljeno po pravilu i da je inspektor radio svoj posao kako treba. KATASTROFA! Ovo je samo jedan mali primjer iživljavanja inspektora koji sam bio podvrgnut zadnji 25 godina. Mogao bih napisati jednu malu zbirku inspektorskih bisera”, prepričava jedan poduzetnik.