Mistä on kyse? Saara Hanhela asuu miehensä kanssa Kuopiossa, mutta käy töissä Mikkelissä

Hän ei voinut hankkia Mikkelistä työasuntoa, koska ei saa vähentää asunnon vuokrakuluja verotuksessa

Vähennykseen hänellä ei ole oikeutta, koska hän ei ole naimisissa eikä hänellä ole miehensä kanssa yhteistä lasta

Hanhela julkaisi Facebookissa vetoomuksen, jossa ihmettelee Suomen vanhentunutta lainsäädäntöä

Saara Hanhela löysi alkuvuodesta unelmiensa työn Etelä-Savosta. Yli sadan kilometrin päässä Kuopiossa miehensä kanssa asuva Hanhela oli jo pidempään haaveillut koulutustaan vastaavasta työstä, jossa hän voisi tehdä jotakin lasten ja nuorten hyvinvoinnin eteen.

Kotikaupungista ei sopivaa työtä löytynyt, joten hän aloitti huhtikuussa hankekoordinaattorin työt hallituksen lapsi- ja perhepalveluiden muutosohjelmassa Mikkelissä. Pitkä työmatka alkoi kuukausien mittaan tuntua raskaalta, ja Hanhela alkoi miettiä vuokra-asunnon hankkimista Mikkelistä – työasunnon vuokrakuluja kun saisi vähentää verotuksessa.

Tai niin Hanhela luuli.

– Enpä saakaan, koska tuloverolain mukaan olen perheetön eikä minulla ole puolisoa. Olen kuitenkin elänyt yli seitsemän vuotta mieheni kanssa, joka toimii yrittäjänä Kuopiossa. Minun oletetaan muuttavan työn vuoksi vakituisesti Mikkeliin. En ymmärrä, miten naimisiinmeno voi ratkaista etuuksia Suomessa vielä vuonna 2017, Hanhela ihmettelee.

Hanhela asuu miehensä kanssa Kuopiossa puutalokolmiossa, jonka hoito- ja rahoitusvastike ovat yhteensä 660 euroa kuukaudessa. Jos hän olisi saanut työasunnostaan verovähennyksen, hän olisi säästänyt omien laskelmiensa mukaan vuositasolla 1 500 euroa. Hanhela tuli siihen tulokseen, että ilman vähennystä tulot eivät riittäisi kattamaan kahden asunnon kustannuksia.

– Jos olisin saanut verovähennyksen, tilanne olisi ollut ihan erilainen. Katselin asuntoja avoimilta markkinoilta, mutta etenkin yksiöiden vuokrat ovat Mikkelissä yllättävän korkeat. Asunnon pitäisi sijaita kaupungin keskustassa, koska joudun liikkumaan työssäni ympäri maakuntaa eikä minulla ole autoa.

Perheettömällä oltava kaksi työtä

Verotuksessa voi vähentää työasunnosta (siirryt toiseen palveluun) maksimissaan 250 euroa jokaiselta täydeltä asuinkuukaudelta. Jos asunto on käytössä ympäri vuoden, ansiotuloista tehtävän vähennyksen kokonaissumma voi nousta 3 000 euroon. Verohallinnosta arvioidaan, että verohyöty on maksimisummasta yleensä noin 900 euroa, mutta voi kivuta 1 500 euroon saakka.

Vähennykseen on oikeus henkilöllä, jonka perhe asuu yli sadan kilometrin päässä työpaikkakunnasta.

Verohallinto tulkitsee puolisoksi joko aviopuolison tai avopuolison, jonka kanssa hakijalla on tai on ollut yhteinen lapsi. Jos pariskunta on naimisissa tai rekisteröidyssä parisuhteessa, yhteistä lasta ei vaadita.

– Perheetön henkilökin on vähennykseen oikeutettu silloin, jos hänellä samaan aikaan kaksi varsinaista työpaikkaa ja kaksi eri asuntoa työpaikkojen sijainnin vuoksi. Eli perheettömällä on oltava kaksi työpaikkaa, perheellisellä riittää yksi työpaikka, täsmentää veroasiantuntija Raili Knuutinen Verohallinnosta.

Saara Hanhelan mielestä tässä ei ole mitään järkeä.

– Kuulostaa tosi hurjalta ja raskaalta. Vähän kuin rangaistaisiin kahdella työllä siitä, ettet ole mennyt naimisiin.

En ymmärrä, miten naimisiinmeno voi ratkaista etuuksia Suomessa vielä vuonna 2017. Saara Hanhela

Puolison määritelmä (siirryt toiseen palveluun) on verotuksessa erilainen kuin esimerkiksi etuuslainsäädännössä. Tuloverolain (siirryt toiseen palveluun) mukaan puolisoita ovat he, jotka ovat solmineet avioliiton tai rekisteröineet parisuhteensa ennen verovuoden päättymistä. Säännöksiä sovelletaan myös avioliitonomaisissa olosuhteissa eläviin henkilöihin, jotka ovat olleet avioliitossa keskenään.

Verovähennyksiä, joihin avioliitto tai yhteinen lapsi voivat vaikuttavat, on useita: esimerkiksi pääomatuloista tehtävä korkovähennys, alijäämähyvitys, pakollisia eläkevakuutusmaksuja koskeva vähennys ja kotitalousvähennys.

– Jos pariskunta tekee yhdessä remonttia, se saa valita, kummallako puolisolla kotitalousvähennys tehdään vai jaetaanko se puolisoiden kesken. Jos vähentämistä vaatineella puolisolla verot eivät riitä kotitalousvähennykseen, avioliitossa elävillä se siirtyy automaattisesti vähennettäväksi toisen puolison veroista. Avoliitossa näin ei tapahdu vaan vähennys menee hukkaan.

Laki on 25 vuotta vanha

Tuloverolaki puolisopykälineen on säädetty vuoden 1992 lopussa. Verohallinnon veroasiantuntija Raili Knuutinen ei halua ottaa kantaa siihen, onko lainsäädäntö vanhentunut. Saara Hanhelan mielestä on. Hän kirjoitti asiasta julkisen, valtiolle suunnatun vetoomuksen (siirryt toiseen palveluun) Facebookiin.

Hyvä Suomi, jos tosiaan haluat olla yhdenvertaisuutta tukeva, modernin maailman mallimaa, nämä jutut pitää muuttaa. Ärsyttää.

Hanhela muistuttaa, että avioliiton suosio on ollut viime vuosikymmenet laskussa.

– Se on romahtanut EU-maissa 50 vuodessa. Parisuhteen merkitys on muuttunut ihan valtavasti vuodesta 1992. Laki kaipaisi ehdottomasti päivitystä, että se pysyisi mukana yhteiskunnan muussa kehityksessä, Hanhela toteaa.

Hanhela nostaa esiin puolisopykälän säännöksen, jonka mukaan verovähennyksen voi saada lapsetonkin avopuoliso, jos hän on ollut aiemmin naimisissa avopuolisonsa kanssa.

– Voiko sellaista tilannetta edes olla? Ja on todella hämmentävää, että kertaalleen eronnut ihminen olisi jollain lailla paremmassa asemassa kuin minä ja puolisoni, jotka olemme olleet sitoutuneita toisiimme vuosikaudet.

Perheetön henkilökin on vähennykseen oikeutettu, jos hänellä samaan aikaan kaksi varsinaista työpaikkaa ja kaksi eri asuntoa. Raili Knuutinen

Hän ihmettelee myös sitä, miksi esimerkiksi Kelan tulkinta puolisosta on aivan erilainen.

– Sosiaaliturvaetuuksissa avopuolisolla on suuri merkitys, mutta jos kyseessä on tuloveropoliittinen asia, hänellä ei olekaan mitään merkitystä. On tosi epäoikeudenmukaista, ettei yhteistä elämää ja yhteistä kotia nähdä minään.

Kelalla erilainen tulkinta puolisosta

Kelan tuissa (siirryt toiseen palveluun) pääsääntö on, että avio- ja avoliitto ovat tuen myöntämisperusteissa samalla viivalla. Poikkeuksen tekevät sotilasavustus ja leskeneläke. Sotilasavustusta voi saada joko asevelvollinen tai hänen "omaisensa", joka tarkoittaa käytännössä puolisoa. Kun kyseessä on avoliitto, tuen saamisen edellytys on yhteinen lapsi.

– Tukea saadakseen sotilasavustusta hakevan on oltava joko avioliitossa tai hänellä on oltava yhteinen lapsi avopuolisonsa kanssa. Ilman lasta avopuoliso ei saa avustusta, kertoo Kelan osaamiskeskuksen päällikkö Regina Ollila.

Leskeneläkkeessä avopuolisolla ei ole mitään oikeuksia. Sen edellytys on, että henkilö on ollut puolisonsa kanssa avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa tämän kuolinhetkellä. Lapsettomassa avioliitossa oikeudet ovat Ollilan mukaan suppeammat kuin liitossa, josta on syntynyt lapsia.

– Yhteinen lapsi vaikuttaa ikärajoihin. Silloin leskeneläkkeen saamiseen riittää, että avioliitto on solmittu ennen kuin edesmennyt henkilö on täyttänyt 65 vuotta.

Jos yhteistä lasta ei ole, leskeneläkettä hakevan on täytettävä kolme ehtoa. Hänen on mentävä naimisiin ennen kuin täyttää 50 vuotta, ja puolison on oltava silloin alle 65-vuotias. Liiton solmimisen jälkeen molempien osapuolten pitäisi pysyä hengissä vähintään viisi vuotta.

Kämppiksetkin ovat nyt puolisoita

Kelalla on ollut haasteita lain soveltamisessa, koska etuuslainsäädännössä määritelmä avoliitosta ei ole niin selvä kuin verolainsäädännössä. Tulkinnanvaraa on etenkin tilanteissa, joissa kaksi henkilöä asuvat yhdessä. Jos he ovat kämppäkavereita, esimerkiksi asumista koskevien tukien pitäisi olla suuremmat kuin silloin, jos he olisivat avoliitossa.

Käytännössä Kela useimmiten tulkitsee kämppäkaveruudenkin avoliitoksi. Kelan linja tiukkeni maaliskuun alussa 2017, kun tasa-arvoinen avioliittolaki tuli voimaan. Joissakin avoliittosäännöksissä mainittiin ennen sitä "mies ja nainen", mutta avioliittolain muutoksen vuoksi ilmaisu vaihdettiin muotoon "kaksi henkilöä".

– Jos kaksi henkilöä asuu suhteellisen vakituisesti yhdessä, järjestelyä pidetään lähtökohtaisesti avoliittona. Laki ei yksiselitteisesti rajaa sitä, mitä eroa on avoliitolla ja kämppäkaveruudella. Siksi joudumme lähtemään yhdessäasumisen kautta.

Jos kaksi henkilöä asuu suhteellisen vakituisesti yhdessä, järjestelyä pidetään lähtökohtaisesti avoliittona. Regina Ollila

Kelassa on toivottu etuuslainsäädäntöön muutosta (siirryt toiseen palveluun).

– Määritelmä voisi olla esimerkiksi sama kuin verotuksessa, jolloin yhteinen lapsi määrittelisi avoliiton. Toisaalta määritelmä olisi suppeampi kuin etuuslainsäädännössä nyt on.

Saara Hanhela tietää, että jotkut menevät naimisiin tai hankkivat lapsen pelatakseen etuuksilla. Hän ei aio tehdä kumpaakaan. Kyse on periaatteesta.

– Ajattelen, että tämä on isompi asia kuin minun henkilökohtainen etuni. Nämä asiat pitäisi muuttaa juuri siksi, ettei tarvitsisi erilaisen kohtelun takia mennä naimisiin tai tehdä lapsia.

Hanhelan asunto-ongelma ratkesi ainakin väliaikaisesti työkaverin avulla. Hanhela vuokrasi tältä makuuhuoneen, johon muuttaa marraskuun alussa. Vuokraa hän maksaa 160 euroa kuukaudessa.

– Olen siitä tosi kiitollinen, mutta en tiedä, miten pysyvä ratkaisu se on. Kyseessä on 15 neliön makuuhuone, jota saan käyttää vain arkipäivinä.

Klo 13:37 otsikkoa korjattu. 3000 euroa vaihdettu 2000 euroksi.

Klo 15:55 otsikko muokattu ja Saara Hanhelan saaman verohyödyn määrää koskevat tiedot korjattu.