Laura Markovaara aloitti juoksemisen reilusti yli kolmekymppisenä ja alitti keväällä EM-kisarajan. IS selvitti tarinan epätavallisen menestyksen takaa.

Sen piti olla vain yksi työporukan kanssa juostu matka. Nokialla työskennellyt Laura Markovaara oli ilmoittautunut työkavereiden kannustamana espoolaiseen Länsiväyläjuoksuun, jossa taitetaan noin 17 kilometriä.

– Taisin olla 33-vuotias. Nokialla oli oma maratontiiminsä ja jotenkin ajaudun heidän kanssaan treeneihin ja elämäni ensimmäiseen kilpailuun. Länsiväyläjuoksun jälkeen tuli kehuja ja kehotuksia osallistua maratonille.

– Ajattelin, että jos joskus juoksen maratonin, teen sen lempikaupungissani New Yorkissa. Pääsin sinne matkatoimiston peruutuspaikalla ja juoksin ajan 3.16, Markovaara muistelee.

Yhdysvalloissa gradua viimeistellyt Markovaara juoksi New Yorkin maratonin myös vuotta myöhemmin. Silloin aika meni alle maagisena rajana pidetyn kolmen tunnin.

– Silloin alkoi tulla yhteydenottoja seuroilta. Sanottiin, että kannattaisi varmaan treenata säännöllisesti. Siinä mopo karkasi käsistä lopullisesti.

Vakuuttavaa menestystä

Tulevat vuodet ja panostus harjoitteluun toivat huimaa kehitystä. Markovaara on vienyt nimiinsä Pohjoismaiden ja Suomen mestaruuksia eri kestävyysjuoksumatkoilla maratonista ratakisoihin. Toukokuun puolivälissä 43-vuotias juoksija alitti ennätyksellään 1,14.44 puolimaratonin EM-kisarajan.

Laura Markovaara kertoi juoksu- ja elämänfilosofiastaan kotiterassillaan Espoossa kesäkuussa 2016.­

Menestys tuntuu uskomattomalta, kun ottaa huomioon, ettei Markovaaralla ollut ennen 30 ikävuotta käytännössä mitään urheilutaustaa. Sittemmin monet ovat kyselleet, harmittaako, ettei juoksuun panostettu jo aiemmin. Markovaarastahan olisi voinut tulla maailmanluokan tähti.

– Ei harmita. Urheilu ei aiemmin kiinnostanut ollenkaan, minulla oli oikein hikikammo. Elämässä ei ollut oikeastaan muuta kuin työt. Olin silloin naimisissa ja kun tuli ero, elämä muuttui.

Markovaara viettää ison osan ajastaan autotalliin rakennetussa treenisalissa.­

Muuttunut elämäntilanne pisti kolmekymppisen Markovaaran kokemaan ensimmäisen opiskelijavappunsa ja juhannusfestarit. Festarit eivät olleet hänen juttunsa, mutta muutama vuosi myöhemmin Markovaara löysi juoksun.

– Ymmärsin, että se oli minun juttuni. Se oli niin helppoa.

Lukuisia loukkaantumisia

Nopeasta kehityksestä huolimatta kaikki ei ole sujunut ongelmitta. Valmennuksestaan itse vastaava Markovaara tykkää vetää itsensä äärirajoille. Aina se ei ole hyväksi, mistä ovat olleet osoituksena monet murtumat ja rasitusvammat.

Joka tapauksessa juuri äärimmäinen keskittyminen ja tahtotila ovat syitä menestyksen takana. Markovaara harjoittelee tosissaan, mikä näkyy ja kuuluu. Intensiivinen harjoittelu toi aikoinaan jopa porttikiellon kuntosalille.

Markovaaran kova harjoitteluasenne on hämmästyttänyt monia – kuntosalikävijöitä myöten.­

– Loukkaantumisten vuoksi olen harjoitellut paljon crosstrainerilla. Silloisella kuntosalillani henkilökunnan edustaja ilmoitti asiakkaiden valittaneen, että laitteesta lähtee liian kova ääni, kun treenaan niin lujaa. Jäsenyyteni purettiin. Aluksi se harmitti, mutta sitten ajattelin, että sekin on omanlaisensa saavutus, Markovaara naurahtaa.

Kuntosaliepisodi oli kuitenkin harvinainen tapaus. Suurin osa Markovaaran saamasta palautteesta on ollut kannustavaa.

– Parasta on ollut kuulla inspiroivansa muita. Olen saanut vakuuteltua ihmisille, että ei elämä ole eletty, jos ei ole aloittanut jotain alle kolmikymppisenä.

”Onneksi en rakentanut identiteettiäni urheilun varaan”

Heinäkuussa Amsterdamiin elämänsä ensimmäisiin EM-kisoihin lähtevä Markovaara ei halua puhua juoksu-urasta. Hän pitää juoksemista edelleen harrastuksenaan.

Markovaaran mukaan kesän kohokohta ovat omat häät. Juoksija menee juhannusviikolla naimisiin avopuolisonsa Matti Mannisen kanssa.­

– Onneksi en ole rakentanut identiteettiäni urheilun varaan. Minulla olisi valtavat paineet, jos tämä olisi leipätyöni. Olisi pelottavaa, jos rahantulo olisi kiinni tästä hauraasta kropasta, IT-alalla työskentelevä Markovaara sanoo.

Noin kymmenen vuotta juoksuun panostanut Markovaara korostaa, ettei mene starttiviivalle juostakseen nopeammin kuin joku muu. Hänen päällimmäinen tavoitteensa on nauttia.

– Olen koukussa endorfiiniin. Aamulla ennen kisaa en meinaa päästä sohvalta ylös. Vannon aina, etten ilmoittaudu enää yhteenkään kilpailuun. Kun pääsen viivalle, se menee ohi. Kun pääsen maaliin ajattelen, että tämä on ihan parasta.

Markovaara juoksi Suomi–Ruotsi maaottelussa syyskuussa 2015.­

Espoossa avomiehensä Matti Mannisen ja tämän kahden pojan kanssa asuva Markovaara kertoo elämänsä rakentuvan kolmen tukipilarin ympärille.

– Keskityn työhön, juoksemiseen ja parisuhteeseen. Kun asioihin keskittyy ja niille antaa aikaa, ne menevät hyvin.

Markovaara sanoo, että arvokisat eivät ole kesän kohokohta. Kesän huippuhetkeksi juoksija nimeää noin puolentoista viikon päästä vietettävän hääjuhlansa.