Homous vei Natsi-Saksassa keskitysleirille, mutta laki ei kieltänyt lesboutta. Historioitsijan mukaan se kertoo autoritääristen valtioiden hajota ja hallitse -politiikasta.

Historioitsijat ovat dokumentoineet tarkkaan homoseksuaalisten miesten ankaran vainon Natsi-Saksassa. Naisia kohtaan natsien laki ja viranomaiset sen sijaan olivat yllättävän sallivia.

Yhdysvaltalaisen Stanfordin yliopiston (siirryt toiseen palveluun) historioitsijan Samuel Clowes Huneken mukaan tapa, jolla Natsi-Saksa yhdisti vainoa ja suvaitsevaisuutta kuvaa sitä hajota ja hallitse -tapaa, jolla autoritääriset valtiot toimivat.

– Tutkimukseni kyseenalaistaa sen yleisen käsityksen, että autoritääriset hallitukset käyttävät valtansa suojeluun vain sortotoimia, Huneke sanoo.

Homous oli hengenvaarallista

Miesten väliset sukupuolisuhteet olivat Natsi-Saksassa lailla kiellettyjä. Lain perusteella pidätettiin arviolta sata tuhatta miestä. Heistä tuomittiin vankeuteen noin puolet. 5 000–15 000 joutui keskitysleireihin, joissa jopa 60 prosentin arvioidaan kuolleen.

Naisten välisiä suhteita laki ei kieltänyt. Monet tutkijat ovat päätelleet, että lesbot jätettiin rauhaan, koska heitä ei pidetty yhtä seksuaalisina olentoina kuin miehiä eikä heidän suuntautumistaan nähty haittana saksalaisten lisääntymistä vaatineelle politiikalle.

Huneke pitää molempia selityksiä pätevinä. Hän lisää kuitenkin omana kantanaan, että natsit eivät pitäneet lesboja myöskään poliittisena uhkana, koska naisilla ei ollut pääsyä useimmille politiikan ja julkisen elämän aloille.

– Hallinnon välinpitämättömyys lesbouden suhteen on silti ällistyttävä, kun naisille muuten kasattiin isoja taakkoja, Huneke sanoo.

Historioitsija Samuel Clowes Huneke Thomas Newton

Lain tarkka tulkinta yllätti

Huneke ryhtyi etsimään rikospoliisin 1940-luvun alun asiakirjoista lisävaloa siihen, millaista Natsi-Saksassa todella oli olla lesbo. Hän löysi osavaltioarkistosta Berliinistä neljä tapausta.

Kaikissa tapauksissa joku ilmiantaja – naapuri, työtoveri tai naisen oma vanhempi – syytti naisia seksisuhteesta. Kullakin kerralla syyttäjä tai tuomari totesi, ettei suhde ollut rikoslain vastainen. Mistään rangaistuksista ei ole merkintöjä.

– Tutkijat ovat tottuneet siihen, että Natsi-Saksassa vallitsi limittäisten lakien, viranomaisten omien päätösten ja pelkästään Hitlerin tahtoon perustuvan lainsäädännön viidakko. Siksi nämä päätökset ovat yllättävän tarkkaa laintulkintaa, Huneke sanoo.

Juutalainen ja lesbo päästettiin menemään

Erityisen outona Huneke pitää Margot Liun, omaa sukua Holzmannin, tapausta. Liu oli berliiniläinen juutalainen, joka meni vuonna 1941 naimisiin kiinalaisen tarjoilijan kanssa ja sai Kiinan kansalaisuuden.

Kun Liun lesbous selvisi aviomiehelle, tämä haki avioeroa ja ilmiantoi vaimonsa poliisille. Poliisi tutki asiaa, mutta Liu ei saanut syytettä.

– On kerrassaan käsittämätöntä, että Natsi-Saksan rikospoliisi katsoi saksanjuutalaisen lesbon nauttivan lain suojaa, koska hän oli Kiinan kansalainen, Huneke sanoo.

Kaikki neljä tapausta olivat saman poliisin tutkimia. Huneke myöntää sen saattavan vääristää hänen näkökulmaansa. Ehkä kyseisellä poliisilla oli muita lempeämmät käytännöt, Huneke sanoo.

– Siitä huolimatta se, että näissä tapauksissa lakia tulkittiin niin pilkuntarkasti, kertoo jonkinasteisesta suvaitsevaisuudesta.

Tutkimus on julkaistu Journal of Contemporary History (siirryt toiseen palveluun) -lehdessä.