Olen aina pitänyt kolmikantaa periaatteessa hyvänä asiana. Sen varaan paalutettiin hyvinvointivaltio ja suunniteltiin yksi maailman vauraimmista sekä tasa-arvoisimmista maista. Lisäksi ay-liikkeen tarmokas jarrutustyö on hidastanut hyvinvointivaltiorakenteiden purkutalkoita, kun poliittinen vasemmisto on ollut heikko.

Vaikka isojen poliittisten kysymysten suhmurointi hallituksen ja työmarkkinajärjestöjen neuvotteluissa on kaukana demokratian ihanteista, tulokset vakuuttavat. Ei tyylipisteillä niin ole väliä, kun tuulettaa voittajana maalissa.

Neljän eduskuntavuoden aikana olen muuttanut kantaani. Nyt ajattelen, että kolmikannasta tulisi siirtyä normaaliin parlamentaariseen päätöksentekoon silläkin riskillä, että äänestäjät valitsevat etunsa vastaisesti.

Kolmikantasopimukset linjaavat eduskuntatyötä tiukemmin kuin perustuslaki. Perustuslakia voi aina tulkita luovasti, mutta kolmikannassa sovitusta eivät kansanedustajat uskalla pilkkuakaan muuttaa. Eivät edes silloin, kun esityksessä on selvästi jokin näkökulma jäänyt käsittelemättä.

Kolmikanta tarkoittaa, että eräillä yhteiskunnan toimijoilla on paljon enemmän valtaa kuin perustuslaki tai äänestäjät heille todellisuudessa antavat. Kääntäen se tarkoittaa, että jollakulla toisella valtaa on vähemmän. Esimerkiksi kansallisia eläkeratkaisuja sorvaa Suomessa porukka, jonka omat eläke-ehdot ovat huomattavasti edullisemmat kuin niiden, joiden asioista ollaan päättämässä.

Vajaavaltaisia on muitakin, esimerkiksi pienyrittäjät ja opiskelijat. Heillä ei ole sijaa kolmikannassa, minkä seurauksena näiden ryhmien sosiaaliturva on huomattavasti muuta väestöä heikompi.

Kun kolmikannassa päätettiin työttömien työhönottovelvoitteen laajentamisesta kolmeen tunnin työmatkoihin, ei kenenkään mieleen tullut kysyä, miten 11-12 -tuntiset tarhapäivät toteuttavat lapsen etua. Kun tiedustelin asiaa eräältä neuvottelijoista, hän kertoi, että lapsinäkökulma ei kuulu kolmikannan käytäntöihin.

Työmarkkinajärjestöjen tehtävä on ajaa jäsentensä etua. Eduskunnan tehtävä puolestaan on tarkastella maan kokonaisetua, siis myös lasten, opiskelijoiden, mikroyrittäjien ja jopa tulevien sukupolvien. Käytännössä näin ei tapahdu, koska kolmikannan saavuttama kompromissi on pyhä luokkasopu.

(Kirjoitettu Vasuriin 1.4.2015)

The post Kolmikannan tuolla puolen appeared first on Anna Kontula.