Ulospäin RKP esiintyy voitonvarmana: "Pakkoruotsi pysyy", "Emme anna yhtään periksi", ”Ei ole varasuunnitelmaa” jne. Kuitenkin varasuunnitelma on olemassa, ja sitä toteutetaan parhaillaankin.

Mistä sen näkee? Siitä, että RKP-johtoisissa kunnissa pyritään nyt sementoimaan pakkoruotsi kuntatasolle, ja vieläpä ensimmäiseksi vieraaksi kieleksi englannin tilalle (ks. kirjoitukseni Raaseporin x2, Sipoon x2 ja Porvoon tilanteista). Tämä tehdään siltä varalta, ettei RKP pääsisikään hallitukseen, eli hallitusohjelmaan ei kirjattaisikaan pakkoruotsin säilyttämistä niin kuin tähän asti on tehty. Jos nimittäin valtakunnallisia opetuslakeja muutettaisiin niin että ruotsin pakollisuus poistettaisiin, kuntatasolla sementoitu pakkoruotsi olisi turvassa.

RKP siis valmistautuu tällä kuntatason vyörytyksellä ensi kevään vaalien jälkeen mahdollisesti odottavaan oppositiopuolueen asemaansa. Riski on olemassa, koska keskusta on tällä hetkellä selvästi suurin puolue ja siksi lähes varma pääministeripuolue. Jos keskusta sattuisi saamaan hallitukseen kanssaan perussuomalaiset (joka ainoana eduskuntapuolueena kannattaa pakkoruotsin poistamista) ja kokoomuksen (jonka puoluekokous jo 2010 äänesti pakkoruotsia vastaan), olisi hyvinkin mahdollista, että hallitusohjelmaan päätyisi pakkoruotsin purkaminen. Tai ainakaan sen säilyttämistä ei kirjattaisi hallitusohjelmaan, eli hallituspuolueiden kannat saattaisivat muuttua pakkoruotsikriittisemmiksi.

Kielivapaudesta vaalikysymys?

Kevään eduskuntavaaleissa pakkoruotsi saattaa vielä nousta avainasemaan. Äskettäinen kysely osoitti, että nyt jo 74 % suomenkielisistä haluaa ruotsista vapaaehtoisen. Osuus on noussut kymmenisen prosenttia siitä, mitä se on jo pitkään ollut. Lisäksi toissavuotisen kyselyn mukaan kaikkien eduskuntapuolueiden paitsi RKP:n ja vihreiden kannattajista enemmistö haluaa poistaa ruotsin pakollisuuden (ks. kuva). Tämä aiheuttaa suurta muutospainetta puolueiden suuntaan.

Luultavasti muutamissa puolueissa pohditaankin parhaillaan kielivapauden kannalle siirtymistä: perussuomalaisten apajille soutamalla olisi mahdollista nostaa merkittävästi omia kannatuslukuja. Syy siihen, mikseivät muut puolueet ole toistaiseksi toimineet, lienee se, ettei haluta vielä puukottaa selkään hallituskumppaneita. Vasta aivan vaalikauden lopussa uskalletaan suorittaa takinkääntö ja sanoa, että ”vaikka sitouduimmekin hallitusohjelmaan ja pakkoruotsin säilyttämiseen, olemme nyt kääntyneet kielivapauden kannattajiksi.”

Mitä suurempi tappio puoluetta uhkaa, sitä todennäköisempi tällainen mielenmuutos on, koska siirtyminen kielivapauden kannalle voi pelkästään nostaa puolueen kannatusta. Laitankin rahani likoon kokoomuksen puolesta – onhan sen puoluekokous jo kertaalleen hyväksynyt pakkoruotsin alasajon vuonna 2010, vaikka jäikin silloisen puheenjohtajan Jyrki Kataisen virheellisin perustein jyräämäksi.

Ja kun yksi puolue siirtyy kalaisalle apajalle, muiden on pakko mennä perässä, elleivät halua vuorostaan menettää äänestäjiä. Pakkoruotsin kausi lähestyy vääjäämättä loppuaan, koska kansaa ei voi enää aivopestä sen kannalle. Fiksu puoluejohto hyödyntää tilanteen muuttamalla linjaansa ja nostamalla omaa kannatustaan, vähemmän fiksu katsoo vain vierestä asioiden tapahtumista tajuamatta nostaa omaa kannatustaan.

Kielivapauden kannattajat voivat vain voittaa tässä, koska meitä on puoluekentän joka laidalta – kaikki eivät halua äänestää perussuomalaisia edes päästäkseen eroon pakkoruotsista.

Ilmassa on toivoa

Olen siis maltillisen toiveikas sen suhteen, että kevään eduskuntavaalit luovat puolueille painetta kuunnella kansan tahtoa. En kuitenkaan usko, että pakkoruotsista päästään kertarysäyksellä, koska suurissa puolueissa on vanhojen jäärien joukossa paatuneita pakkoruotsittajia, jotka eivät kykene enää eläessään muuttamaan mielipidettään. Näiden tuella RKP saanee torjuntavoiton, eikä täydellistä kielivapautta heti saavuteta.

Joka tapauksessa on pieni mahdollisuus siihen, että pakkoruotsia (tai toisen kotimaisen pakollisuutta) aletaan ajaa alas jo seuraavalla hallituskaudella. Se voi tapahtua useammalla eri tasolla, mutta alkaisipa pakkoruotsin alasajo sitten alueellisella tasolla, kouluasteiden tasolla tai kielivalikoiman tasolla, olisi kyseessä kuitenkin historiallinen voitto vapauden puolesta rajoittamista ja pakottamista vastaan. Ennemmin tai myöhemminhän se tapahtuu joka tapauksessa, joten vaaditaan vain kärsivällisyyttä. Jokainen voi tietysti yrittää nopeuttaa kehitystä levittämällä tietoa ja argumentteja tietämättömämpien suuntaan.

RKP-johtoiset kunnat

Lopuksi listaan vielä StatFin-tilastotietokannasta etsimäni kunnat, joissa RKP on suurin tai jaetusti suurin puolue. Luku kertoo RKP:n valtuustopaikkojen määrän suhteessa valtuuston kokoon:

Vöyri 26/27 (96,3 %)

Korsnäs 20/21 (95,2 %)

Närpiö 32/35 (91,4 %)

Mustasaari 33/43 (76,7 %)

Kruunupyy 20/27 (74,1 %)

Uusikaarlepyy 20/27 (74,1 %)

Maalahti 19/27 (70,4 %)

Pedersöre 23/35 (65,7 %)

Kristiinankaupunki 15/27 (55,6 %)

Inkoo 14/27 (51,9 %)

Kauniainen 18/35 (51,4 %)

Raasepori 21/43 (48,8 %)

Kemiönsaari 13/27 (48,1 %)

Lapinjärvi 9/21 (42,9 %)

Parainen 20/43 (42,6 %)

Loviisa 25/59 (42,4 %)

Pietarsaari 18/43 (41,9 %)

Luoto/Larsmo 11/27 (40,7 %)

Sipoo 17/43 (39,5 %)

Siuntio 9/27 (33,3 %)

Porvoo 16/51 (31,4 %)

Kaskinen 5/17 (29,4 %)

Vaasa 15/67 (22,4 %)

Mielenkiintoista kyllä, pakkoruotsin aikaistamisvyörytystä selvittämään on lähtenyt toistaiseksi lähinnä listan loppupään kuntia: Raasepori, Sipoo, Porvoo, ilmeisesti Siuntio. Ehkä tämä kertoo siitä, että RKP:n paikallisjaostoista Uusimaa on lähtenyt nopeimmin toteuttamaan tätä suunnitelmaa oppositioon jäämisen varalta.

Ei tarvitse olla ennustaja arvatakseen, että muutkin RKP-johtoiset kunnat lähtevät alkuvuoden aikana kiireesti selvittämään pakkoruotsin sementoimista kuntatasolla.