Mika Anttonen 49-vuotias. Omistaa mm. huoltamoketjuja Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Omaisuus arvoitu miljardin arvoiseksi. Vaimo ja kolme lasta. Saunomisen maailmanennätys opiskeluaikoina.

Jokaisen liikemiehen uralla on ainakin yksi tuntuva epäonnistuminen. Mika Anttosen kohdalla se tapahtui 1990-luvun alussa. Hänet oli hiljattain palkattu Nesteen mahtavaan pääkonttoriin Espoon Keilarantaan tekemään öljykauppaa. Polttoainetta ostettiin ja myytiin tankkereittain.

Onnettomuudekseen treidaaja Anttonen osti New Yorkin satamaan tulleen bensalastin, jossa kaiken piti olla kunnossa, laatu oli tarkastettu Euroopassa. Anttonen vain oli unohtanut, että Yhdysvalloissa käytetään eri standardia kuin vanhalla mantereella. Amerikkalaisten kevyiden hiilivetyjen mittarit osoittivat 0,01 prosenttia rajan väärälle puolelle.

Anttosen ostaman bensalastin tuleva ostaja vetäytyi kaupasta. Sillä ei ollut mitään merkitystä, että hiuksenhieno heitto raja-arvoissa ei olisi vaikuttanut vähääkään polttoaineen ominaisuuteen. Seurasi hyytävä hetki Suomessa.

– Nousin salissa seisomaan ja sanoin, että hävisin miljoona dollaria.

Aluksi Keilarannan työhuoneeseen laskeutui hiljaisuus. Pian ongelmaa ratkottiin porukalla ja tappio saatiin hiukan siedettävämmäksi.

Sen koommin Anttonen ei ole miljoonia hävinnyt, pikemminkin päinvastoin.

Nyt, yli kaksikymmentä vuotta myöhemmin Mika Anttonen omistaa merkittävän energiayhtiön ja polttoaineiden jakeluketjun St1:n, öljynjalostamon, biopolttoainetehtaan ja paljon muuta.

Ehkä uran alun tappiollinen kauppa on yksi syy siihen, miksi Anttonen pyrkii edelleen virheiden tunnistamiseen ja tosiasioihin. Vain oikean tiedon pohjalta voi tehdä oikeita päätöksiä. Anttonen uskoo, että hänellä on oikeaa tietoa.

Insinöörin listalla korjattavia asioita riittää: kunnollinen lainsäädäntö torjumaan ympäristöuhkia, julkiseen sektoriin tehoa, verorahat oikeisiin kohteisiin ja koululaiset opiskelemaan taas matematiikkaa.

Nella Nuora / Yle

Nopea lähtö yrittäjäksi

St1:n toimitilat Helsingin Pitäjänmäellä ovat vaatimattomat. Anttonen sanoo omaa työhuonettaan luukuksi. Aulassa odottelee pari, aavistuksen dieselille tuoksuvaa miestä. Kumpikin kertoo pyörittävänsä St1-ketjun bensa-asemaa. Bensa-asema sitoutuu jakelijaansa aina viideksi vuodeksi kerrallaan, sellainen on diili.

Yhdeksänkymmentäluvun puolivälissä Anttonen nimitettiin Nesteen trading-osaston johtajaksi. Vain vuosi sen jälkeen hän päätti ryhtyä itsenäiseksi yrittäjäksi, mihin entinen työnantaja suhtautui väliin aggressiivisesti. Anttonen ei syytä entistä työnantajaansa, ei vähääkään, mutta pohtii vieläkin valintansa oikeutusta. Voiko näin tehdä kun saa työnantajalta niin paljon? Laiminlöinkö velvollisuuteni?

– Se oli minun urani vaikein päätös.

Anttosella riitti kuitenkin itseluottamusta. Itseluottamus on yksi niistä ominaisuuksista, jonka pitkäaikaiset ystävät muistavat jo kouluvuosilta. Saattaa olla, että sen taustalla on Mikan elämän toinen vahva nainen, äiti.

Yhdeksänkymmentäluvun lopulla Anttonen oli valmis uuteen siirtoon ja möi koko trading-liiketoimintansa yhdysvaltalaiselle energiajätille Enronille. Myöhemmin Enron teki näyttävän konkurssin, joka tosin ei liittynyt millään tavalla Anttosen kanssa tehtyyn kauppaan.

Energiayhtiö St1 tuli mukaan hieman myöhemmin. Anttonen tiesi hyvin, ettei polttoaineen jakelu Suomessa ole erityisen kannattavaa mutta perheellinen mies halusi tehdä jotain muuta kuin kuluttavaa öljyn trading-kauppaa.

St1:n luulisi viittaavan 60-luvun TV-veijarin Simon Templarin auton rekisterinumeroon, se sopisi kuvioon. Anttosessa ja Templarissa on samaa itsevarmuutta. Anttonen kuitenkin kertoo, että nimi on SEO:n entisen myyntijohtajan Hannu Lydmanin keksintö.

Nykyään Anttosen omistamat yritykset keskittyvät huoltamoihin Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa sekä öljyn jalostamiseen Ruotsissa. Biopolttoaineet, tuulivoima ja maalämpö ovat kasvava osa liiketoimintaa. Liikevaihtoa kaikista kertyy yhteensä yli kuusi miljardia euroa.

Siunattu öljy, josta on päästävä eroon

Maailma on siinä mielessä kehnossa jamassa, että öljyn käytöstä pitäisi päästä eroon siirtymällä uusiutuvaan energiaan, mikä monen mielestä käy tuosta vain. Tätä sinisilmäisyyttä Anttonen ihmettelee.

Jotta asia tulisi ymmärretyksi, hän piirtää fläppitaululle kuvan raakaöljyn tislauskolonnista. Kolonni muistuttaa hieman valtavaa viljasiiloa. Yksi laitos on Nesteen jalostamolla Porvoossa. Anttosen kolonni on Ruotsissa.

Nella Nuora / Yle

Kun toisesta päästä laitetaan sisään raakaöljyä, toiselta puolelta tulee ulos tuotteita, jotka pyörittävät koko maailmaa: polttoöljyä, dieseliä, petrolia, bensiiniä, kaasuja ja elintarviketuotannossa tarvittavia raaka-aineita.

Hieno juttu, mutta harmillinen siinä mielessä, että yksi tuote johtaa toiseen. Maailma saattaa tulla toimeen ilman bensiiniä mutta ei ilman lentokonepetrolia tai tehokkaita lannoitteita. Näitä taas ei voi tehdä ilman, että kolonni suoltaa myös bensiiniä. Tämä ihmisten pitäisi ymmärtää!

– Mihin se bensiini sitten laitetaan, jos sitä ei polteta auton moottorissa?

Vielä enemmän Anttosta huvittaa päästökauppa, jota hän vertaa anekauppaan. Siinä hiilidioksidia tuottavat yritykset ostavat päästöoikeuksia yrityksiltä, jotka eivät sitä tuota.

– Ostajan lasku päätyy kuluttajan maksettavaksi, ja rahat päästöoikeuksia myyvän yrityksen taseeseen.

Eikä tässä vielä alkuunkaan kaikki. Sähköä voitaisiin tuottaa uusiutuvilla riittävästi mutta sitä tulee väärään paikkaan, väärään aikaan eikä sitä saada varastoitua. Sitä paitsi lentokoneet ja valtamerilaivat eivät sähköllä kulje. Niille kelpaa vain polttoöljy ja petroli.

Biopolttoaineiden osuus taas vielä on niin pieni, että niillä kasvavaa lentoliikennettä ei kauaa pyöritetä.

Mutta miten sitten maailma pelastuu? On oltava joku keino.

Niin onkin. Se on Anttosen mukaan tuotekehitys ja tutkimus, mihin voimavaroja tulisi suunnata. Jos taas öljyn kulutusta halutaan rajoittaa, niin silloin esimerkiksi jokaisen lentolipun hintaan pitäisi laittaa tonni lisää.

Sitä Anttonen ei vakavissaan ehdota, vaikka se hänen mielestään hyvin kuvastaa, kuinka öljyn kulutukseen voitaisiin vaikuttaa.

Pelastaako raha?

Raha voi auttaa, mutta Anttosen mielestä todellinen vastaus on regulaatio, siis lainsäädäntö. Suuryritykset on pakotettava muuttumaan, muutoin muutosta ei tule. Pakon edessä yritykset alkavat lopulta kilpailla, miten ongelma ratkaistaan parhaiten.

– Näin tehtiin aikanaan sellutehtaillekin, jotka laskivat jätevetensä suoraan järviin. Kun säännöt koskivat kaikkia, järvet alkoivat puhdistua.

Anttonen muistuttaa, että kaikki kyllä kannattavat suuryritysten velvoitteita kehittää päästötöntä tuotantoa. Into tyssää siihen, että öljy-yhtiöiden ei uskota suostuvan velvoitteisiin.

– Herranjestas. Jos niiden mielen mukaan mennään, niin varmasti käytetään kaikki öljy.

Nella Nuora / Yle

Veroilla autetaan vähäosaisia

Anttosen maailma rakentuu pitkien ihmissuhteiden, toisista välittämisen, yrittämisen, itsevarmuuden ja suorapuheisuuden varaan, ehkä juuri tässä järjestyksessä. Joskus on vaikea sanoa, onko Anttonen enemmän diplomi-insinööri vai maailmanparantaja.

Anttonen on lahjoittanut merkittävän summan vähävaraisten lasten jääkiekkoharrastukseen ja tukee maastohiihtoa.

Jääkiekko on elänyt Anttosen mukana alaluokilta saakka. Porvoon maalaiskunnassa Hamarin kylässä kavereita löytyi laduilta ja tietysti lätkäkaukalosta. Mikasta tuli laitahyökkääjä Porvoon Smileen. Joukkueen pelatessa vastustajan hymy yleensä hyytyi.

– Mika oli ala-asteella pienikokoinen mutta alkoi kasvaa yläasteella. Hänestä tuli hyvä urheilija, muistaa pitkäaikainen ystävä Tommi Siivonen.

Anttosta ilmiselvästi vaivaa, että kaikilla ei ole samoja mahdollisuuksia harrastuksiin mutta silti köyhyys on suhteellista.

– Maailmassa on neljä miljardia köyhää, joille tärkeintä on saada ateria ja vaatteet päälle. Nämä olisivat milloin tahansa valmiita vaihtamaan paikkaa suomalaisen köyhän kanssa.

Toisin sanoen, Suomessa asiat ovat hyvin. Olemme maailman rikkaimpien valtioiden joukossa, Anttonen muistuttaa. Näissä asemissa pysyminen edellyttää kovaa työtä.

Kaikki ei ole kuitenkaan kohdallaan, vaikka kuinka uskottelisi. Vähäosaisilta leikataan, onko se oikein?

– Kysymys on väärä. Pitäisi kysyä, miksi verorahat eivät enää riitä? Miksi köyhyyttä pitää poistaa keräyksillä?

Vaikka Anttonen lahjoittaa rahaa, hän ei ymmärrä, miksi jotkut yhteiskunnan tärkeät asiat ovat lahjoitusten eikä verojen varassa. Anttosen periaate on, että verot pitää maksaa ja ne pitää maksaa siellä missä tulot syntyvät. Veronkiertoa hän ei ymmärrä.

Verovarojen hupenemiseen Anttonen löytää ainakin yhden syyn: julkisen sektorin edut ovat liian suuret, niin Suomessa kuin muuallakin. Kyse on isosta kokonaisuudesta, jossa jokaisen olisi syytä mennä peilin eteen. Yhtenä pienenä esimerkkinä hän mainitsee pitkät lomat.

– Ei tarvitse olla kovinkaan vanha, kun lomaa saa seitsemän viikkoa.

Julkisessa keskustelussa lentelee nyt mielipiteitä. Moni tietää miten väestöltään vanhenevan maan asiat saataisiin kohdalleen. Anttonen toivoo, että kuunneltaisiin erityisesti niitä, jotka aidosta sitoutuvat omaan maahansa, asuvat täällä ja pyörittävät suomalaista tuotantoa.

Mika Anttonen tiesi jo yläasteella, mikä hänestä tulee: diplomi-insinööri Teknillisestä korkeakoulusta, tietysti. Nimittäin nuori mies hallitsi kouluaineet yleensä reippaasti yli kahdeksan keskiarvon edestä. Parhaat numerot tulivat pitkästä matematiikasta, historiasta ja musiikista.

Julkisuudessa Anttonen on usein ihmetellyt miksi nuoret opiskelevat yhä vähemmän matematiikkaa. Luonnontieteet ovat teollisuuden perusta. Mutta onko insinöörillä ymmärrystä taideaineille? Luultavasti on.

– Mika oli hyvä laulaja. Hän tykkää edelleen laulaa, Suomi-poppia, kertoo kouluaikojen kaveri, Ilkka Tarvainen.

Nella Nuora / Yle

Innostuminen

Työtoverit ja pitkäaikaiset ystävät ovat nähneet Anttosen äkkipikaisuuden. Mies sanoo suoraan, joskus liiankin suoraan. Se ei kuitenkaan näytä katkoneen siltoja. Ihmiset ovat kestäneet.

Anttosesta kertoo paljon, että nuoruuden kaverit ovat säilyneet. Lapsuus oli onnellinen vaikka vanhemmat erosivat koulun kynnyksellä, ja Mika muutti äitinsä kanssa Helsingistä pieneen Hamarin kylään Porvoon maalaiskuntaan.

Onneksi isovanhemmat asuivat lähistöllä. Peruskoulua käyvä nuori mies vietti paljon aikaa heidän luonaan, usein sylissä, ehkä siksi, että oli pitkään ainoa lapsenlapsi.

Lukion alussa Mika tapasi Anun, josta tuli myöhemmin syöpälääkäri, hänen vaimonsa ja kolmen lapsen äiti.

He ovat edelleen naimisissa.

Perhe, kaverit, työ, niiden ympärille kaikki kietoutuu. Näitä joukkoja Anttonen haluaa innostaa mukaansa.

Ilkka Tarvainen muistaa, kuinka vuonna 1987 teekkarit rakensivat Anttosen aloitteesta vuonna saunabussin. Sillä ajeltiin 3500 kilometriä ympäri Eurooppaa. Saunojat pääsivät tempauksellaan Quinnessin ennätys kirjaan.

Tommi Siivonen muistaa Anttosesta paljon muutakin.

– Mika oli lujatahtoinen tukioppilas, joka auttoi muita. Me käytiin tiukkoja keskusteluja mutta koskaan ei menty henkilökohtaisuuksiin.

Se kuvastaa hyvin Anttosen tapaa toimia edelleen. Kuka sitten on ollut Mika Anttosen mielestä innostava ja välitön yritysjohtaja, josta meidän pitäisi ottaa mallia?

– Kari Kairamo.