Vielä vuosi sitten Ville Leino pelasi ammatikseen jääkiekkoa. Nyt hän suunnittelee katu-uskottavia lippiksiä, huppareita ja t-paitoja. Kysyntä on yllättänyt kaikki.

Kun Ville Leinoa katsoo, ei voi olla huomaamatta tatuointeja. Entisen NHL-tähden oikeasta kädestä erottuu tiiliseinää muistuttava symboli. Se on Billebeino-vaatemerkin logo. Leino on tatuoinut ihoonsa oman yrityksensä tuotemerkin.

Billebeinon kasvu on ollut hurjaa. Muutamassa vuodessa yrityksen liikevaihto on noussut 1,6 miljoonaan euroon. Ei hullummin entiseltä jääkiekkoilijalta, joka ryhtyi vaatesuunnittelijaksi.

Kaikki lähti liikkeelle maalausharrastuksesta, jonka Leino aloitti viimeisinä NHL-vuosinaan. Hän signeerasi työnsä kuviolla, jonka oli löytänyt vanhasta kiinalaisesta Yijing-nimisestä ennustusten kirjasta.

Yksi asia johti toiseen. Kylään tuli ystävä Juhani Putkonen, jonka mielestä symboli näytti hyvältä. Miehet tekivät merkistä logon, jota he alkoivat sovitella lippalakkeihin ja pipoihin. He perustivat Billebeinon 2014 ja lanseerasivat ensimmäiset tuotteensa. Ne vietiin käsistä.

– Alku oli mysteerinen ja logo hämyinen. Siitä tuli vähän kuin jonkun jengin symboli, Leino sanoo.

Tuotteita valmistettiin pieni määrä. Jos niitä halusi, piti olla nopea. Markkinointitaktiikka oli nerokas. Miehet jakoivat somessa kuvia hashtagilla #areyoubillebeino, oletko Billebeino, kuulutko jengiin.

Moni kertoi kuuluvansa. Heidän joukossaan olivat muun muassa sellaiset julkkisystävät kuin Teemu Selänne, Kimi Räikkönen ja Vesa-Matti Loiri. Kaksikko valjasti markkinointiin pelikavereita, muusikoita ja näyttelijöitä, jotka esiintyivät Billebeinon tuotteissa. Menekki oli taattu.

Miten jääkiekkoilija Ville Leinosta tuli vaatesuunnittelija Ville Leino? Ammatinvaihdosta siivittivät katkerat vastoinkäymiset NHL:ssa.

NHL:ssä luppoaikaa on paljon. Moni käyttää sen katsomalla elokuvia ja pelailemalla. – Yhdessä vaiheessa Jenkeissä ajattelin, että enää en haaskaa aikaani. Opettelin soittamaaan kitaraa, maalailin ja kehittelin vaateideoita, luin paljon psykologiaa, Ville Leino sanoo. Pekka Tynell / Yle

Ensin murtui jalka, sitten puhkesi keuhko

Leino pelasi Pohjois-Amerikassa vuodesta 2008. Odotukset olivat korkealla. Leino oli päässyt kaksi kertaa Stanley Cupin finaaliin ja tehnyt ennätykselliset 21 tehopistettä pudotuspeleissä 2010. Seuraavana vuonna hänet ostettiin Buffalo Sabresiin. Sitten alkoivat vaikeudet.

Leino loukkaantui kerta toisensa jälkeen. Ensimmäinen lonkkaleikkaus oli 2010. Seuraavana vuonna murtui jalka ja edessä oli taas lonkkaleikkaus. Vuonna 2013 murtui kylkiluita ja puhkesi keuhko.

– Kun puoli vuotta kuntouttaa itseään, pelaa muutaman pelin, ja joutuu käymään saman prosessiin uudelleen, miettii, pystyykö enää tulemaan takaisin. Se oli henkisesti raskasta.

NHL-arki on yhdistelmä fyysistä rääkkiä ja odottamista. Pelejä on joka toinen tai kolmas päivä. Kun illalla on ottelu, päivä alkaa aamujäillä kello 10. Sen jälkeen lataudutaan, valmistaudutaan ja otetaan päiväunet. Viideltä mennään hallille, lämmitellään kroppa peliä varten, joka alkaa seitsemältä. Peli kestää kolme tuntia, sen päälle saatetaan lentää kotiin neljä tuntia.

– Meni hyvin tai huonosti, matsin jälkeen ottelua pelasi päässään vielä muutaman tunnin. Nukkumaan pääsi kahden-kolmen aikaan. Aamulla piti olla kymmeneltä taas menossa. Normiduuniin pystyy menemään vähän väsyneenä, mutta NHL:ssä vaatimustaso on niin korkea, että kaikki pitää tehdä täysillä. Ei sinne voi mennä vain vähän kellumaan.

Jos Leino ei nauttinut pelistä, se näkyi jäällä. Ja toisinpäin. Jos hänellä oli flow päällä, sekin näkyi.

– Kun flow löytyi, tuntui, että peli oli todella hidasta, että saattoi nähdä asiat 3–4 sekunnin päähän. Flowta ei kuitenkaan saavuta, jos ei saa tarpeeksi peliaikaa ja jos joutuu olemaan jatkuvasti varpaillaan.

NHL-uran uran loppuaikana Ville Leinoa alkoivat kiinnostaa muut asiat kuin jääkiekko. – Pelaaminen ei ollut enää intohimoista ja inspiroivaa. Peli muuttui, tuli loukkaantumisia, enkä pystynyt toteuttamaan kaikkea niin kuin halusin. Pekka Tynell / Yle

Maalaaminen oli terapiaa

Leino oli turhautunut. Hän oli luova, yllättävä ja omintakeinen hyökkääjä. Jos peli kulki, se antoi lisää energiaa ja itseluottamusta. Jos maila alkoi puristaa, peliaika tippui ja kuraa satoi niskaan. Media ja valmentajat arvostelivat, itseluottamus katosi ja seuraavakin peli takkusi. Leinoa pidettiin virhesijoituksena.

– Palkat ovat julkisia. Sitten kirjoitetaan, että et ole palkkasi arvoinen, olet floppi. Totta kai se tuntui pahalta. Itsetutkiskelu oli aika rajua siinä vaiheessa.

Viimeiset vuodet Buffalossa olivat erityisen vaikeita. Leino alkoi maalata pitääkseen itsensä henkisesti koossa. Ensimmäinen taidesessio kesti kahdeksan tuntia putkeen. Leino ei vilkaissut kertaakaan edes puhelintaan. Se oli terapeuttista pakoa arjesta.

– Maalaaminen oli keino päästä pois huonosta fiiliksestä ja asioiden ajattelusta. Silloin nautti taas jostakin. Oli makeata huomata, miten värit puhuvat keskenään. Ne eivät koskaan asetu niin kuin itse ajattelee.

Jääkiekkoslangissa maalaaminen tarkoittaa maalin tekemistä ja sitä Leinolta odotettiin. Leino maalasi, mutta tavalla, joka jakoi mielipiteitä. Osa ei katsonut hyvällä sitä, että kiekkoilija keskittyi johonkin muuhun kuin leipälajiinsa. Leino ei kuitenkaan piitannut.

Hän signeerasi töitään kiinalaisella fire over fire -heksagrammilla. Se kuvaa intohimoa.

– On annettava tulen palaa oikealla tavalla, ei liian pienellä liekillä, ettei se tukahdu, eikä liian suurella, ettei se pala loppuun. Se jäi rajusti mieleen.

Kiinalaisen merkin ympärille syntyi Billebeino-vaatemerkki.

Ville Leinolle NHL-aika opetti laittamaan asioita perspektiiviin. – Sitä mietti, mikä on tärkeätä itselle, miksi jollain on asioista erilainen näkemys, miten voi olla itselleen rehellinen ja tyytyväinen tekemiseensä, vaikka ei olisi mennyt hyvin. Pekka Tynell / Yle

Ura loppui kuten oli alkanutkin

Leino ja Putkonen perustivat vaateyrityksensä helmikuussa 2014. Saman vuoden heinäkuussa Leinon ura päättyi NHL:ssä dramaattisesti. Buffalo Sabres osti Leinon sopimuksen ulos.

Asia tuntuu painavan edelleen. Leino ei halua laittaa päälleen entistä pelipaitaansa edes valokuvaa varten: siihen liittyy liikaa huonoja fiiliksiä.

Syksyllä 2014 Leino siirtyi pelaamaan Eurooppaan. Hän jaksoi kolme vuotta, kunnes tuli tunne, ettei kiekkoura jatku enää kauaa.

– Viimeinen kausi oli rankka. Olin koko ajan poikki, enkä enää palautunut yhtä hyvin kuin ennen.

Kesällä 2017 Leinon olisi pitänyt lähteä jäille harjoittelemaan. Tuli heinäkuu, eikä ajatus innostanut. Tuli elokuu ja Leino tajusi, että nyt on viimeinen mahdollisuus, jos aikoo vielä pelata.

– En sitten mennyt. Lopetin samalla tavalla kuin olin aloittanutkin. En koskaan ajatellut, että minusta tulisi ammattilaisjääkiekkoilija. Pelasin ensin ajatuksella, että jos tästä tulee jotain. En tehnyt päätöstä ennen kuin olin pelannut jo muutaman vuoden ammattilaisena. Silloin ajattelin, että okei, tämä on varmaan mun juttu.

Hieman samalla tavalla – salavihkaa – alkoi myös Leinon ura vaatesuunnittelijana.

Ville Leinolle vaatesuunnittelu oli alusta asti hauskaa. Ideoita syntyi. – Ei se ollut mitään sellaista, että tästä on nyt pakko tulla jotakin. Lähdimme tekemään rennosti ja hyvällä fiiliksellä. Pekka Tynell / Yle

Vaatteet ovat kiinnostaneet Leinoa aina

Kun Leino oli kolmannella luokalla, hän sai vanhemmiltaan Levikset. Niitä piti vähän fiksailla.

– Rei’itin ne puukolla ja hiomapaperilla. Kun ne laittoi jalkaan, himasta piti lähteä piilossa, että uskalsi ulos. Se oli sitä aikaa, kun vanhemmat saivat vielä sanoa jotakin.

Levikset vaihtuivat NHL:ssä pukuihin. Vaatteisiin paloi paljon rahaa. Nykyisin Leino pitää yksinkertaisesta tyylistä: t-paidoista ja kuluneista farkuista.

– Ei tarvitse olla sliipattu koko ajan. Jos joku haluaa olla huppari päällä, se saa olla. Huppari on tätä nykyä uusi puku.

Asu on vapaa myös haastattelussa, jota tehdään yrityksen uusissa tiloissa Helsingin Hernesaaressa. Sermin takana hyörii muutama työntekijä. Omistaja Leino istuu rennoissa shortseissa jalat pöydällä. Mikä on istuessa: Hyllyt notkuvat asiakkaille pian lähteviä paketteja.

Vaikuttaa siltä, että Leinon paluu arkeeen on onnistunut. Kaikille huipulla pelanneille lopettaminen ei ole helppoa. Elämä ei tunnu yhtä tähdelliseltä kuin ennen. Ympärillä ei enää pyöri tuttua joukkuetta, huoltajia, hierojia, valmentajia, joilla kaikilla on sama päämäärä. Kun ura loppuu, myös yhteisö katoaa.

– Osalle lopettaminen voi olla statusongelmakin. Oletkin peliuran jälkeen ihan tavallinen ihminen. Hohto putoaa pois. Monella ei ole koulutusta tai intohimoa. Jääkiekko on ollut se hauskin asia elämässä ja sitten se viedään pois.

Leinon mielestä jokaisella pelaajalla on oma niche, alue, jolla on hyvä. Leinolla se oli luovuus, yllätyksellisyys ja kyky rakentaa peliä. Pekka Tynell / Yle

Leino ei malta lopettaa

Leino kuittasi NHL-urallaan miljoonaomaisuuden. Buffalo Sabres maksaa hänelle edelleen 1,2 miljoonaa dollaria vuodessa kevääseen 2020 asti. Niillä tienesteillä ei enää tarvitsisi tehdä töitä. Leino ei kuitenkaan osaa olla tekemättä mitään.

Billebeinon liikevaihto oli viime vuonna 1,6 miljoonaa euroa. Se on toistaiseksi pienempi kuin lastenvaatteisin keskittyvän Papu Designin (2,3 miljoonaa) tai lähes parikymmentä vuotta sitten perustetun muotimerkki Makian (5,9 miljoonaa). Leinon mielestä kaikki ei kuitenkaan ole vielä tässä. Hän näkee, että yrityksellä on mahdollisuuksia kansainvälistyä.

Leino on nyt 34-vuotias. Sen tosiasian hän on jo myöntänyt itselleen, että kaikkea ei enää ehdi.

– Ei minusta enää muusikkoa tule, eikä täysipäiväistä maalaria. Ne ovat harrastuksia ja haluan pitää ne sellaisina.

Leino kertoo olevansa valtaosin onnellinen. Hän rakentaa tyttöystävänsä kanssa taloa maalle, Inkooseen. Se on iso projekti.

– Minua kiinnostavat arkkitehtuuri ja sisustaminen. Pohjan suunnittelu on ollut hauskaa: Se, millaiset näkymät ja huonejärjestys ovat, millainen tila mihinkin tulee.

Leinon mukaan talo edustaa “simppeliä Mies van der Rohe -tyyliä”. Jotenkin se sopii kuvaan. Mies van der Rohella ei ollut virallista arkkitehdin koulutusta. Hän oppi ammatin tekemällä.