Suomen taloudessa ei ole suhdanteista riippumatonta työvoiman tarjonnan supistumisen aiheuttamaa rakenneongelmaa, vaan työvoiman tarjonnan väheneminen on seurausta työvoiman kysynnän alenemisesta. Jatkan siis edellistä kirjoitustani seurannutta keskusteluani Juhana Vartiaisen kanssa.

Juhana huomaa aivan oikein Kansantaloudellisen Aikakauskirjan jutussaan, että työvoiman tarjonta supistui huomattavasti vuonna 2009 edelliseen vuoteen verrattuna, muutos oli siis äkillinen. Toinen tapa huomata sama asia on tarkastella työhön osallistumisastetta tai nykykielellä työvoimaosuutta. Se kuvaa annetussa ikäluokassa työmarkkinoille osallistuvien suhdetta koko ikäluokan kokoon. Mikään ikäluokka ei osallistu sataprosenttisesti työvoimaan, vaan osa on työvoiman ulkopuolella. Työmarkkinoille osallistuviksi lasketaan työllistetyt ja työttömyysrekisterissä olevat henkilöt.

Työvoimaosuuden aleneminen tarkoittaa siis sitä, että osa työvoimasta siirtyy syystä tai toisesta työvoiman ulkopuolelle. Seuraavassa taulukossa on esitetty työvoimaosuuden kehitys vuodesta 1989 lähtien vuoteen 2013 asti, kaikki luvut ovat Tilastokeskuksen ASTIKA-tietokannasta, kuten myös muissakin tämän kirjoituksen taulukoissa.

Tilasto vahvistaa sen, että ihmisiä todella siirtyi merkittävästi työvoiman ulkopuolelle vuonna 2009, työvoimaosuus laski edelliseen ja edellisiin vuosiin verrattuna. Mielenkiintoista ja selitystä vaativa asia on se, että työvoimaosuus laski käytännössä kaikissa ikäluokissa, ainoastaan ikäluokassa 40-44-vuotiaat se nousi marginaalisesti. Juhana käsittelee työvoiman tarjonnan laskua äkillisenä shokkina. Mutta miten kaikissa ikäluokissa yhtäaikaisesti ihmiset olisivat voineet saada äkillisesti päähänsä jättäytyä työmarkkinoiden ulkopuolelle?

2008 2009 ero 2009-2008 2013 ero 2013-2009 15-74 67,5 66,5 -1 65,5 -1 15-64 75,5 74,5 -1 74,7 0,2 15-19 32,6 30 -2,6 31,4 1,4 20-24 71,2 68,5 -2,7 68 -0,5 25-29 84,7 83,4 -1,3 82,4 -1 30-34 87,5 87,4 -0,1 83,2 -4,2 35-39 90,1 89,8 -0,3 87 -2,8 40-44 90,8 91 0,2 89,9 -1,1 45-49 90,6 90,3 -0,3 90,4 0,1 50-54 87,4 87,2 -0,2 87,5 0,3 55-59 75 76,8 1,8 79,2 2,4 60-64 42,8 41,2 -1,6 47 5,8 65-69 9,9 9,9 0 12,4 2,5 70-74 4,2 3,9 -0,3 5 1,1 erot prosenttiyksikköä

Sukupuolten välillä tilanne oli kokonaisuutena samanlainen, miehiä ja naisia poistui työmarkkinoilta. Ikäluokittain on eroja. 35-39-vuotiaiden miesten työvoiman tarjonta kasvoi, mutta hyvin vähän, muissa ikäryhmissä tarjonta aleni. 30-34-vuotiaiden naisten työvoiman tarjonta kasvoi, samoin kuin 40-44-vuotiaiden ja kaikkien yli 55-vuotiaiden naisten. Ikäluokan 30-34 naisten työvoiman tarjonta kasvoi lähes prosenttiyksikön verran, mutta samanikäisten miesten laski enemmän.

2009-2008 2013-2009 M N M N 15-74 -1,5 -0,4 -0,8 -1,3 15-64 -1,4 -0,4 0,4 -0,1 15-19 -3,3 -2,1 0,5 2,2 20-24 -3,9 -1,4 -1,1 0 25-29 -1,8 -0,9 -0,4 -1,6 30-34 -1,1 0,9 -2,4 -6 35-39 0,1 -0,7 -1,3 -4,2 40-44 -0,3 0,7 -0,7 -1,7 45-49 -0,4 -0,2 0,3 -0,2 50-54 0 -0,2 0,8 -0,3 55-59 0,8 2,8 1,3 3,2 60-64 -3,2 0 5,7 5,9 65-69 -0,8 0,7 2,3 2,7 70-74 -0,9 0,3 1,9 0,2 Muutos prosenttiyksikköä

Mistä tällainen kollektiivinen iästä ja sukupuolesta riippumaton hulluus on voinut syntyä? Juhana käsittelee ilmiötä äkillisenä mielenoikkuna, mutta miten tällainen koordinaatio eri mielissä on voitu saada aikaan? Luonteva selitys on, että rahoitusmarkkinakriisin aiheuttama maailmantalouden taantuma/lama loi “pelkovaikutuksen” (”discouragement effect”). Suomessa metsäteollisuuden ongelmat olivat jatkuneet pitkään ja IT-teollisuus ajautui ahdinkoon. Maailman taloustilanteen heikkenemisen vuoksi ihmisten ei kannattanut etsiä töitä vaan katsoa muita mahdollisuuksia, työvoiman kysyntä ei muilla sektoreilla kasvanut. Jos työtä on lähes mahdotonta saada, ihmiset etsivät vaihtoehtoja muualta, osa siirtyy opiskelemaan, osa keskittyy perheen hoitoon, osa alkaa työskennellä kolmannella sektorilla, osa siirtyy perussosiaaliturvan käyttäjiksi, kun oikeus työttömyysavustukseen lakkaa.

Työvoiman tarjonta laski siis siksi, että työvoiman kysyntä laski. Väitettä tukee myös se, mitä tiedämme työvoimaosuuden alenemisesta maakunnittain, tiedot ovat seuraavassa taulukossa. Valitettavasti maakunnittaisia lukuja ei ollut saatavissa kuin vuoteen 2012 asti. ELY-kohtaisia tietoja on saatavissa vuoteen 2013 asti, mutta tiedot alkavat vuodesta 2009. Tällaista elämä on. Eniten työvoimaosuus laski maakunnissa, joissa työvoiman kysyntä aleni it-sektorin ja metsäteollisuuden kriisien tai jonkin yksittäisen yrityksen tuotannon lopettamisen vuoksi. Työvoiman kysynnän aleneminen siis alensi työvoiman tarjontaa.

ero 2009-2008 ero 2012-2009 Koko maa 15-64 -1 0,3 Uusimaa 15-64 -1 -0,2 Varsinais-Suomi 15-64 -1,3 -0,4 Satakunta 15-64 -1,6 -0,1 Kanta-Häme 15-64 -2,5 2,7 Pirkanmaa 15-64 -0,1 0,4 Päijät-Häme 15-64 -0,7 1,2 Kymenlaakso 15-64 -1,7 1,9 Etelä-Karjala 15-64 -0,1 -3,3 Etelä-Savo 15-64 -1,3 2,8 Pohjois-Savo 15-64 -0,3 1,5 Pohjois-Karjala 15-64 -0,6 1,4 Keski-Suomi 15-64 1 -2,1 Etelä-Pohjanmaa 15-64 -0,8 1,4 Pohjanmaa 15-64 -1,7 1,1 Keski-Pohjanmaa 15-64 -3,4 1,1 Pohjois-Pohjanmaa 15-64 -1,5 -0,5 Kainuu 15-64 -1 0,6 Lappi 15-64 -0,6 0,8 Ahvenanmaa 15-64 -2 -0,2 ero prosenttiyksikköjä

Mutta eikö tällöin ole siis kyse rakenteellisesta shokista? Ei, ongelma on työvoiman kokonaiskysyntä. Hyvä esimerkki on Kainuu, jossa työvoimaosuus supistui 2009 yhdellä prosenttiyksiköllä. Työvoimaosuus kuitenkin nousi vuoteen 2012 lähes entiselleen, syynä Talvivaaran kaivoksen toiminnan laajentuminen. Itse asiassa melko monissa maakunnissa työvoimaosuus alkoi nousta vuoden 2009 jälkeen, kuten edellisestä taulukosta näkyy. Siitä näkyy myös se, että työvoimaosuus nousi useimmissa maakunnissa vuoden 2009 jälkeen, joissakin jopa niin paljon, että työvoimaosuus oli suurempi vuonna 2012 kuin vuonna 2008. Kuitenkin maakunnissa, joissa IT-sektorin työllisyys laski paljon eikä työvoiman kysyntä muilla sektoreilla ole kasvanut työvoiman tarjonta on pysynyt alempana kuin vuonna 2008. Maakunnittaisten lukujen tulkinta on tietysti hieman vaikeaa, koska niistä ei voi suoraan nähdä muuttoliikkeiden vaikutusta. Kokonaan hyödyttömät ne tietysti ovat, jos Suomessa ei ole alueellisia työmarkkinoita, mutta tähän tuskin kukaan uskoo.

Mutta pysyvyys (hystereesi) näkyy hyvin myös, kun tarkastellaan ikäluokittaisten työvoimaosuuksien muutosta vuodesta 2008 eteenpäin vuoteen 2013 (ensimmäinen taulukko). Katsotaan erityisesti ikäluokkia 15-39, joissa kaikissa ihmisiä siirtyi työvoiman ulkopuolelle vuonna 2009. Vuonna 2013 kyseiset ikäluokat ovat neljä vuotta vanhempia, he kuuluivat tuolloin pääosin ikäluokkiin 20-44. Heidän työvoiman tarjontansa on supistunut yhä edelleen, yhä suurempi osa heistä on siirtynyt työmarkkinoiden ulkopuolelle.

Tällaiset pysyväisvaikutukset ovat osoittautumassa tärkeiksi rahoitusmarkkinakriisin työmarkkinavaikutusten ymmärtämiseksi. Nykyään käytetyin työmarkkinamalli ns. yhteensovittamismalli (matching) ei niitä kuitenkaan ota huomioon. Mallissa oletetaan, että työmarkkinoilla on kitkaa, jonka vuoksi osa avoimista työpaikoista jää täyttämättä ja osa työttömistä työnhakijoista jää vaille työpaikkaa, yhteensovittaminen on siis epätäydellistä. Tämän vuoksi, sopusoinnussa tosiasioiden kanssa, avoimia työpaikkoja ja työttömiä ihmisiä on olemassa yhtä aikaa. Malli on huomattava parannus verrattuna aiempiin malleihin, joissa työmarkkinoita pidettiin samanlaisina kuin vaikkapa öljyn markkinoita. Åminnen kartanonomistaja esimerkiksi perustaa työmarkkinatapahtumien kommentointinsa jälkimmäisille malleille, jostakin syystä ne saavat julkisuutta.

Tällaiset yhteensovittamismallit eivät kuitenkaan pysty kuvaamaan viimeisen vuosikymmenen tapahtumia työmarkkinoilla. Kroft, Lange, Notowidigdo ja Katz (2014) todentavat tämän Yhdysvaltojen työmarkkinoille. He laajentavat mallia ottamaan huomioon sen, että henkilö työpaikan saantimahdollisuus riippuu henkilön työttömyysjakson pituudesta ja että työntekijä voi siirtyä työvoiman ulkopuolelle. Näillä muutoksilla heidän mallinsa selittää Yhdysvaltojen pitkäaikaistyöttömyyden vaihteluita varsin hyvin. Sellaisilla tekijöillä kuin toimialarakenteen muutoksilla tai demografisilla (kuten ikärakenteen) muutoksilla ei ole mitään selitysvoimaa. Nämähän ovat niitä tekijöitä suomalaisessa HTH:den (Hyvin Tärkeiden Henkilöiden) rakenneongelmakurttuotsapuheissa korostetaan. Mutta ehkäpä näin ei ole, nyt väitteet on temmattu tuulesta.

Työpaikan saannin riippuvuus työttömyyden kestosta on esimerkki hystereesivaikutuksesta. Juhanan ongelma on se, että hän nojautuu artikkelissaan yksinomaan yksinkertaisimpaan yhteensovittamismalliin. Tämä estää häntä näkemästä esimerkiksi hystereesi-ilmiöiden merkitystä. Sen lisäksi hän ei ota huomioon sitä, että nekin mallit voidaan liittää osaksi uuskeynesiläisiä malleja, jotka voivat selittää sen, miten talous voi ajautua pitkäaikaiseen taantumaan/lamaan. Mutta joka tapauksessa on selvää, että mikä tahansa hystereesin lähde onkin, niin kokonaiskysynnällä ja sitä kautta suhdannepolitiikalla on merkitystä rakenneongelmien syntyyn.

Yhteensovittamismalleissa, myös Kroftin et.al. mallissa, on ongelmia. John Quiggin on vast’ikään huomauttanut (ensin tässä ja sitten tässä), että mallien ennusteet informaatioteknologian vaikutuksista työmarkkinoihin ovat menneet täysin pieleen. Mallin mukaan uusi IT-teknologia vähentää kitkaa, koska työnantajat ja työtä hakevat voivat kohdata toisensa pienin kustannuksin virtuaaliavaruudessa. Siksi työttömyysasteen ja avoimien työpaikkojen suhteellisen osuuden olisi pitänyt laskea. Ei ole. Quiggin huomauttaa myös siitä, että todellinen työmarkkinoilla havaittu yhteensovittamisprosessi on aivan erilainen kuin mallin mukainen. Useimmat työnhakijat eivät esimerkiksi saa yhtään työtarjousta niistä yrityksistä, joista ovat työtä hakeneet.

Tarvitsemme siis paremman teorian.

Avainsanat: hystereesi, työvoiman tarjonta, yhteensovittamismallit

Aihealueet: Julkinen talous, Makro, Työmarkkinat