Kreikka löi tällä viikolla Saksan hallitukselle laskun toisen maailmansodan hävityksestä. Ateenan mukaan Berliini on velkaa sille 279 miljardia euroa natsien tihutöistä.

Länsi-Saksa teki 1970-luvulla laskelmia, että Suomi oli saanut aseveljeyden aikana Saksalta paljon apua, josta ei oltu laskua lähetetty. Suomi sai muun muassa lypsylehmiä, joita tässä kuvassa rahdittiin Viipurin satamassa elokuussa 1942. SA-KUVA

Suomikin mietti laskun ojentamista Saksalle 25 vuotta sitten. Tämä käy ilmi ulkoministeriön aiemmin salaisista asiapapereista, jotka ovat nyt tulleet julki.

Ulkoministeriö puntaroi talvella 1990 pitäisikö Suomen unohtaa vai uudistaa vanha vaatimus Lapin tuhojen korvaamisesta. Oikeudellisen osaston päällikkö Eero Kekomäki pohti korvauksen esittämistä tavalla, " joka tekisi saksalaisille mahdolliseksi nähdä korvaus vastuullisena investointina tulevaisuuden hyväksi " .

Ministeriön virkamiehet olivat kaivaneet esiin Länsi-Saksan unohtuneita puheita 1950-luvulta. Bonnin hallitus oli tuolloin lupaillut maksavan korvauksia noustuaan raunioista.

Suomi uteli luottamuksellisesti Norjalta, Tanskalta ja Hollannilta miten ne aikovat menetellä. Kukaan niistä ei aikonut penätä rahaa Saksalta.

Ulkoministeriön johto ja Harri Holkerin (kok) hallitus päättivät panna asialle lopullisen pisteen. Suomella oli kiire haudata kiusallinen sotakorvauskysymys Euroopan rajojen rytistessä.

Tavallaan samalla vihdoin loppui myös Lapin sota, vaikka aseet olivat tauonneet jo keväällä 1945.

Rankka vitsi

Lapin sodan korvausvaade oli jäänyt ikävällä tavalla roikkumaan vuonna 1971. Tuolloin Suomi esitteli niin kutsutun Saksan-paketin.

Ulkoministeriön huippuvirkamies Keijo Korhonen keksi, että Saksoilta pitää vaatia kova hinta maiden tunnustamisesta. Yksi osa hintalapusta oli se, että Saksat maksavat Suomelle korvauksia tuhoista, joita vetäytyvät saksalaiset tekivät Lapin sodan aikana.

- Tämä oli vitsi. Ihan samanlainen vitsi kuin Kreikan vaatimus Saksalle, sanoo Suomen Saksan-suhteiden asiantuntija, professori Seppo Hentilä Iltalehdelle.

Ulkoministeriön herrat pitivät Korhosen ideaa hauskana pilana ja presidentti Urho Kekkonenkin innostui.

Poliittisen osaston päällikkö Risto Hyvärinen jatkoi leikkiä ja määritteli sotakorvaukselle suurpiirteisen summan. Se oli " suunnilleen keskikokoisen, nykyaikaisen 400 megawatin atomivoimalaitoksen hinta " .

DDR pulitti

Saksalaiset eivät ymmärtäneet tällaista huumoria. Länsi-Saksa loukkaantui ja teki vastalaskelmia.

Länsi-Saksan mukaan Suomi oli saanut aseveljeyden aikana elin- ja sotatarvikkeita, josta ei laskua lähetetty. Erään saksalaiskenraalin mukaan Saksa investoi valtavasti Suomeen: kunnosti pohjoiset satamat sekä rakensi teitä ja siltoja.

Suomi kuittasi Länsi-Saksan kanssa sotakorvausasian pois päiväjärjestyksestä viittaamalla Lontoon-velkasopimukseen vuodelta 1953.

Harppi-Saksana tunnetulle DDR:lle tämä menettely ei kuitenkaan sopinut, koska se ei halunnut tunnustaa olevansa natsi-Saksan seuraajavaltio.

Pitkän veivauksen jälkeen Itä-Saksa myöntyi siihen, että se maksaa korvauksia siitä suomalaisomaisuudesta, joka oli jäänyt DDR:n alueelle.

Nämä neuvottelut kestivät vuoteen 1984 saakka. Hentilän mukaan DDR maksoi Suomelle 6,1 miljoonaa markkaa, nykyrahassa noin kaksi miljoonaa euroa.

Siltikään Suomi ei kokonaan pyyhkinyt korvausvaadettaan kokonaan pois. Suomi julkaisi yksipuolisen lausuman, jonka mukaan kaikkia avoimia asioita ei ollut saatu selvitettyä DDR:n kanssa.

Hentilän mukaan Suomi luopui DDR:lle esittämistään korvausvaatimuksista lopullisesti vasta lokakuussa 1990, kun Saksa yhdistyi. Ulkoministeri Paasio selitti silloin, ettei vaatimuksilla enää haluttu varjostaa Suomen ja uuden Saksan suhteiden rakentamista.

Jutun kuvatekstiä korjattu kello 9.36.