Maavoimien vuosikymmeneksi lupailtiin jo 1990-lukua ja sitten 2010-lukua, mutta ongelmaksi on aina noussut rahoitus, kirjoittaa sotahistorian dosentti Markku Salomaa.

Kansalaisille on luotu käsitys, että Suomen puolustusvoimien sodan ajan varalle luotu vahvuus ja suorituskyky olisi nyt suurempi kuin koskaan aikaisemmin. Väite ei saa vahvistusta äskettäin ilmestyneestä Military Balance 2019 -vuosikirjasta. Kirjan tietoja kokoaa, analysoi ja julkaisee kansainvälinen strategian tutkimusinstituutti IISS Lontoossa. Se käyttää virallisia tietolähteitä.

Puolustusvoimien tämän hetken vahvuus jää talvisodan aikaisesta vahvuudesta selvästi, mutta eri asia on, miten silloista ja nykyistä suorituskykyä tulisi verrata.

Aina kuitenkin valmistaudutaan talvisodan tilanteeseen, että maahan tunkeutujalla olisi suuri määrällinen ja laadullinen ylivoima kuten 79 vuotta sitten päättyneessä talvisodassa.

Maavoimien vuosikymmen?

Puolustusministeri Jussi Niinistö totesi lokakuun lopulla 2016, että vahvuutta nostetaan. Saman vuoden helmikuussa Niinistö oli mainnut, että Suomi saisi aseisiin jopa puoli miljoonaa sotilasta, mutta 230 000 sotilaan vahvuus on hallinnollinen päätös. Puolustusselonteosta eduskunnassa käyty keskustelu maaliskuussa 2017 antoi ymmärtää, että tarkoitus on nostaa sodan ajan vahvuus 280 000 sotilaaseen.

Lopulta kävi ilmi, että ministeri oli tarkoittanut liikekannallepanon perustamiskeskusten henkilöstön, rajavartiolaitoksen henkilöstön ja varusmieskoulutuksessa olevien asevelvollisten liittämistä sodan ajan vahvuuteen, mutta IISS:n tilastojen mukaan sitä ei ole toteutettu. Vahvuudet eivät käy yhteen puolustusselonteon mukaisesti.

Kotimaisessa keskustelussa asia on hautautunut hybridiuhista käydyn keskustelun sekä ilmavoimille hankittavien hävittäjien määrästä käydyn keskustelun ja merivoimien tulevien neljän korvetin tarpeesta käydyn keskustelun alle. Hallituksen politiikkana on koko maan puolustaminen, mutta sitä ei ole täsmennetty, miten. Maavoimien vuosikymmeneksi lupailtiin jo 1990-lukua ja sitten 2010-lukua, mutta ongelmaksi on aina noussut rahoitus.

Kirjoittajan mukaan Puolustusvoimien tämän hetken vahvuus jää talvisodan aikaisesta vahvuudesta selvästi, mutta eri asia on, miten silloista ja nykyistä suorituskykyä tulisi verrata. Jani Karlsson

Ristiriitoja luvuissa

The Military Balance kommentoi erityisesti Ruotsin ja Britannian asevoimien suunnitelmia ja kehityshankkeita, mutta Suomen osalta se julkaisee vain reilun kahden sivun tilaston, minkä yhteydessä mainitaan torjuntahävittäjien uusimishanke.

Luvut vaikuttavat oikean suuntaisilta, mutta niissä on ristiriitaisuuksia puolustusselonteon ja esimerkiksi maavoimien verkkosivujen lukuihin verrattuna.

Suomen puolustusvoimien aktiivivahvuudeksi Military Balancessa ilmoitetaan 21 500 sotilasta, joista on maavoimissa 15 300 sotilasta, merivoimissa 3 500 sotilasta ja ilmavoimissa 2 700 sotilasta. Maavoimien aktiivivahvuudesta on kantahenkilökuntaa 5 000 henkeä ja varusmiehiä 10 300. Rajavartiolaitoksen vahvuudeksi ilmoitetaan 2 700 henkeä.

Suomen puolustusvoimien reservin vahvuudeksi ilmoitetaan yhteensä 216 000 sotilasta, joista 170 000 lukeutuu maavoimien reserviin, 20 000 merivoimien reserviin ja 26 000 ilmavoimien reserviin. Rajavartiolaitoksen kriisin- ja sodanajan vahvuudeksi ilmoitetaan 11 500 henkeä.

Tässä yhteydessä julkaisu mainitsee, että maavoimilla on 285 000 sotilaan ”mobilisaatiovahvuus”, mutta ei täsmennä, onko luvun pohjana edellä mainittu reservi. Samassa yhteydessä mainitaan, että kaikki prikaatit muodostetaan reserviläisistä.

Julkaisu luettelee jo ennen vuotta 2015 vanhentuneiden tietojen perusteella, että maavoimilla olisi kaksi panssariprikaatia, kaksi mekanisoitua prikaatia, kolme jääkäriprikaatia ja kuusi jalkaväkiprikaatia. Jalkaväkimiinojen hävittämisestä seurannutta suorituskyvyn aukkoa ei IISS:n tietojen mukaan ole täytetty.

Kaluston määrä

Julkaisu käy läpi aselajien raskaan kaluston määrän ja laadun. Sen mukaan maavoimilla on 80 kappaletta Leopard 2A6 -taistelupanssarivaunuja ja 100 kappaletta vanhempia Leopard 2A4 -taistelupanssarivaunuja varastoituna.

Jalkaväen taisteluajoneuvoja on 212 kappaletta, panssaroituja miehistöajoneuvoja 613 kappaletta ja kenttätykkejä 681 kappaletta, joista 40 kappaletta on itse liikkuvia panssarihaupitseja, 56 raketinheitintä ja 279 kranaatinheitintä. Maavoimilla on 20 kuljetushelikopteria ja seitsemän kevyttä helikopteria sekä 11 miehittämätöntä lennokkia.

Lentokoneista laukaistavien AGM-158 JASSM -risteilyohjusten määrää ei kerrota kuten ei ilmavoimien GPS-ohjattavien älypommien GBU-31 JDAM ja AGM-154C JSOW määrääkään. Lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjusten laukaisualustojen määräksi ilmoitetaan 44 ja alueilmatorjuntaohjusten laukaisualustojen määräksi 16.

Merivoimilla luetellaan olevan 20 partio- ja rannikkoalusta, 15 miina-alusta, 51 maihinnousuvenettä ja seitsemän huoltoalusta. Ilmavoimilla todetaan olevan 107 taistelukykyistä lentokonetta, joista 62 on hävittäjäpommittajia. Rajavartiolaitoksella ilmoitetaan olevan 45 partio- ja rannikkovenettä sekä yhdeksän kuljetushelikopteria ja viisi monitoimihelikopteria.

Alle talvisodan vahvuuden

Talvisodan alla, ylimääräisten harjoitusten (YH) nojalla Suomi kutsui palvelukseen vuosina 1894-1917 syntyneet ikäluokat lokakuussa 1939, jolloin joukkoja ryhdyttiin siirtämään vastuualueilleen rajalle painopisteenä Karjalan kannas ja sivusuuntana Laatokan Karjala.

Tuolloin oli varusmiespalveluksessa 1918 syntynyt ikäluokka ja puolet 1919 ikäluokasta. Rintamajoukoista 200 000 sotilasta oli kertausharjoitettu 1930-luvulla ja 100 000 sotilasta kuului suojeluskuntiin.

Kenttäarmeija oli pääosin keskitetty 23. lokakuuta mennessä. Näiden suojajoukkojen vahvuus oli 296 000 sotilasta. Sodan alkaessa vahvuus oli 337 000 sotilasta ja tammikuussa se oli 350 300 sotilasta. Sodan lopun kokonaisvahvuus oli 364 700 sotilasta.

Joulukuussa täydennysmiehiä lähetettiin rintamalle 24 000 sotilasta, tammikuussa 27 000 sotilasta, helmikuussa 24 000 sotilasta ja rauhan tullessa 13. maaliskuuta 1940 koulutuskeskuksissa oli koulutuksessa 50 000 sotilasta. Sodan loppuessa maassa oli myös ulkomaisia vapaaehtoisia 11 370 sotilasta. Lisäksi lottia oli rintamapalveluksessa sodan aikana 33 800. Hevosia oli otettu sotapalvelukseen 64 000 eläintä.

Kenttätykkejä armeijalla oli 420 kappaletta ja niihin oli tykistön ampumatarvikkeita 271 400 laukausta. Lisäksi kranaatinheittimiä oli 724 kappaletta ja niihin ammuksia 290 000 laukausta. Panssarintorjuntatykkejä oli 113 kappaletta ja niihin panssarintorjuntakranaatteja 33 600 laukausta. Ilmatorjuntatykkejä oli 106 kappaletta ja niiden kranaatteja 212 800 laukausta. Vanhoja Vickers -panssarivaunuja oli 27 kappaletta.

Kaikille jalkaväen taistelijoille pystyttiin jakamaan henkilökohtaiset aseet; 250 628 kivääriä, 4 963 konepistoolia, 4 872 pikakivääriä ja 19 252 pistoolia. Lisäksi joukoilla oli 2 479 konekivääriä ja 141 ilmatorjuntakonekivääriä. Aseita saatiin sodan aikana ostettua lisää ulkomailta ja niitä saatiin paljon myös sotasaaliiksi. Armeijan tulivoima kasvoi koko sodan ajan.

Vastaavia asemääriä puolustusvoimilla ei nykypäivänä ole varastoituna. Upseeriliitto on tehnyt myös selväksi, että nykyisellä henkilökunnan määrällä ei kyetä kouluttamaan suurempia joukkoja.

Talvisodan merivoimilla oli kaksi panssarilaivaa, neljä tykkivenettä, viisi sukellusvenettä sekä laivueet moottoritorpedoveneitä ja miinaveneitä. Ilmavoimilla oli 36 torjuntahävittäjää, 36 tiedustelukonetta, 14 pommikonetta, 10 vanhentunutta hävittäjää ja 20 vanhentunutta tiedustelukonetta. Sodan aikana ostettiin ja saatiin 134 hävittäjää.

Rautateillä sotilaskuljetukset kulkivat tuolloin puhtaasti kotimaisella puulla ja vedellä eivätkä höyryveturit juuttuneet lumeen ja pakkaseen.