Tällä viikolla on uutisoitu tutkimuksesta, jonka mukaan Nokia kaatui pelolla johtamiseen. Sama ongelma on valtiossa nimeltä Suomi. Kansaa on aina johdettu pelkojen kautta.

Aluksi uhat olivat ulkona. Yksinkertaisimmilaan ne olivat Neuvostoliitto ja USA. Maailmankaupan avautuessa uhaksi tulivat kasvavat taloudet ja niiden kyky sopeutua ja kehittyä. Mutta viime vuosina ongelmat ovatkin muuttuneet sisäisiksi. Me joudumme pelkäämään ihmisten pitkää elinikää, maahamme muuttavia ulkomaalaisia, kykyämme sopeutua teknologiseen murrokseen ja työpaikkojen uudistumista.

Meitä johdetaan samalla tavalla, mikä Inseadin tutkijoiden mukaan tuhosi Nokian.

Pelko saa jähmettymään ja itsekkääksi

Maslovin tarvehierarkiassa turvallisuuden tarve tulee välittömästi perustarpeiden kuten ruoan ja asunnon jälkeen. Turvallisuus on keskeinen tekijä muille tarpeille, joiden toteutuminen on lopulta ratkaisevaa nykyaikaisen yhteiskunnan menestykselle. Tarvitsemme luovuutta, yhteenkuuluvuutta ja yksiöllisiä mahdollisuuksia elää omaa elämää. Yhteiskunta, joka epäonnistuu turvallisuuden luomisessa, epäonnistuu luomaan uutta eikä saa ihmisiä välittämään toisistaan. Sellaisessa yhteiskunnanssa ihmiset tulevat itsekkäiksi.

Politiikassa eletään mielikuvilla ja vallitseva politiikan mielikuva on jo pitkään ollut pelko. Kyse ei ole yhdestä tai kahdesta poliitikosta, vaan kokonaisesta kulttuurista. Pelko on tarttunut muuhun kansaan niin hyvin, että nyt pelkoa myyvät myös työnantajien ja työntekijöiden etujärjestöt ja jopa yksittäiset yrittäjät ja johtajat. Haluan sanoa tämän provosoiden, mutta meillä on uskomattoman surkeat johtajat. Kaikkialla. Heidän tehtävänsä on tuoda ratkaisumalleja, toivoa ja suuntaa. Mutta heidän suustaan tulee pelottelua, ratkaisukyvyttömyyttä, valittamista ja jopa täydellistä näköalatomuutta. Meitä johdetaan sivistyneellä tavalla huutaen. Se on niin sivistynyttä, että emme edes huomaa sitä.

Nokian ja Suomen tie

Nokian ja Suomen tien vertaaminen on ollut suosittua viime vuosina. Yksi syy sen jatkumiseen on siinä, että todellisten syiden selvittäminen vie aikaa. Johtaja ei helpolla myönnä omia virheitään. Niin tapahtuu ehkä Japanissa, jossa virheen tehneen yrityksen johtaja tulee televisioon itkemään ja kertomaan kuinka pahoillaan on yrityksen tekemästä virheestä. Suomessa sellainen johtaja lähetettäisiin saman tien suljetulle osastolle.

Suomalaisen johtajan karikatyyri on edelleenkin insinöörimäisesti johtava (tämä ei ole piikki Juha Sipilälle), tosiasioihin väitteensä perustava ja asiallinen. Meillä on jäänyt kokonaan huomioimatta se tosiasia, että sellaisen johtajan asema on ohi. Se on ollut sitä jo monta vuotta. Start-up yritysten menestyskin perustuu enemmän intoon ja tunteiden paloon, kuin faktoilla johtamiseen. Faktoja tarvitaan, mutta niiden asema on siirtynyt päätöksentekoa ohjaavaksi, ei niiden ydinsisällöksi.

Nokiankin johtaminen siirtyi innovatiivisesta riskien ottamisesta numerojohtamiseen. Kun tulokset eivät vastanneet johtajien odotuksia ja johtajia pelättiin, henkilöstö ryhtyi kaunistelemaan totuutta. Niinhän meillä on tapahtunut myös valtiossa nimeltä Suomi. Jokainen eturyhmä puolustaa omaa oikeuttaan ja omia arvojaan. Me pelkäämme kaikkea mikä liikkuu ja nykyaikaisessa yhteiskunnassa kaikki todellakin liikkuu.

Mitä siis pitää tehdä

Suomen muutos tapahtuu vasta kun tunnetaso saadaan oikeaksi. Faktat ovat oikeasti meidän pienin ongelma. Olen valmis väittelemään tästä kenen kanssa tahansa. Suurinta johtajuutta on löytää toivoa siinäkin tilanteessa, missä kaikki näyttää mahdottomalta. Mahdotonta tilannetta ei nimittäin ole olemassa. Etenkään sitä ei ole valtiolla. Valtio ei voi mennä konkurssiin.

Kaikkien päättäjien on mietittävä sitä mitä he sanovat. Jos joku päättäjistä vielä luulee, että emme ymmärrä olevamme hukkumassa tunnin päästä ja että lapsenlapsemme on jo myyty orjiksi kaukomaille, hän ei ole seurannut yhteiskunnallista keskustelua lainkaan. Nyt johtajilta odotetaan kykyä ottaa kiinni tunteista. Englanniksi sitä sanotaan leadershipiksi. Kyvyksi ohjata, antaa suuntaa, tuoda toivoa, intoa, energiaa. Siihen sopivat erittäin huonosti viittaukset suuriin sotiin, esi-isien uhrauksiin ja velkaamme yhteiskunnalle.

Leadershipiä on kertoa missä näkyy valo. Sitä on kyky ottaa ihmiset mukaan, saada heidät ottamaan vastuuta itsensä ja muiden puolesta ja uskoa parempaan. Suomella on maailman kärkiluokkaa olevat mahdollisuudet menestyä, mutta meillä on maailman harmaimmat, äksyimmät ja negatiivisimmat johtajat.

Pyydätte kansalta kykyä uudistua. Muistakaa, että osa uudistumista on uudistaa johtaminen.