Transkriptio

1 FCG Finnish Consulting Group Oy Lempäälän kunta KYLIÄ JA TAAJAMARAKENTAMISTA KUOKKALANKOSKEN VARRELLA KUOKKALAN-HAKKARIN-HERRALAN TEIDEN INVENTOINTI KULTTUURIYMPÄRISTÖKOH- 475-D

2 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 1 ( 113 ) SISÄLLYSLUETTELO 1 Johdanto Aikaisemmat inventoinnit Raportin termit ja rakenne Aluejako ja kohteet Kartta: Kaava-alueen rakennetut aluekokonaisuudet ja kohteet Kaava-alue: maaseutua, taajamaa ja liikenneyhteyksiä Maiseman lähtökohdat, maaperä ja topografia Lempäälä, kirkonkylästä nauhataajamaksi Kaava-alueen maiseman kehitys historiallisilla kartoilla Liikennereitit maisemassa Arvoalueet, inventoidut kohteet ja arvoluokat Kulttuurihistoriallisista arvoista; kiinteistöjen ja arvoalueiden luokitus Kylät, kulttuurimaisemat ja kiinteistökohteet Herralan kylä Alue: Herralan kylä- ja viljelymaisema Kohteet: 1. Antila, 2. Peltomäki, 3. Liuha, 4. Karppi 4.2 Hävältilän kylä Kuokkalan kylä Alue: Innamaan ja Jaran tila- ja viljelymaisema Kohteet: 5. Innamaa, 6. Kuokkalan koulu Alue: Hakkarin pientaloalue Alue: Eskolan tilakeskus ja viljelymaisema Kohteet: 7. Eskola, 8. Moision koulu Alue: Hakkarin liikuntarakennukset, vesitorni, koulu ja paloasema Kohteet: 9. Hakkarin koulu/alue 4.4 Pappilan kylä Kohteet: 10. Hollon vahtitupa, 11. Rautatiesillat, 12. Katepal oy Alue: Hollon jälleenrakennuskauden asuinalue Yhteenveto kaava-alueen maiseman ominaispiirteistä Karttaliite, maaseudun ja taajaman keskeiset rajapinnat Karttaliite, Alueet ja kohteet Alueet ja kohteet Lähteet:...111

3 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 2 ( 113 ) KUOKKALAN-HAKKARIN-HERRALAN KULTTUURIYMPÄRISTÖKOHTEIDEN INVENTOINTI 1 Johdanto Lempäälän Kuokkalan-Hakkarin-Herralan yleiskaava-alueen rakennetun kulttuuriympäristön inventointi tehtiin vuoden vaihteessa Selvityksen teki FCG:n tutkija Jari Heiskanen (FM). Kaava-alue sijoittuu Lempäälän kunnan keskustan pohjoispuolelle, historiallisen Kuokkalankosken ympäristöön. Alue on yleispiirteiltään vanhaa, suurten vesistöjen varrelle sijoittunutta entistä kylä- ja viljelyaluetta, jonka rakennettu maisema on kaava-alueen keskiosiltaan muuttunut osaksi Lempäälän taajamarakennetta, joka nykyisin ulottuu lähes yhtenäisenä nauhana Lempäälän keskustasta Tampereelle. Kaavaaluetta leikkaavat lisäksi merkittävät, kaukoliikenteen tarpeisiin rakennetut rautatie- ja maantieliikenteen väylät, jotka tuovat esiin rakentamisen muutoksen 1700-luvulta aina nykypäivään saakka. Kartta: Kaava-alueen rajaus. Kartasta näkyy vanhemman, maanviljelyyn liittyvän kulttuurimaiseman keskittyminen kartalla itä- länsisuuntaisten vesistöjen rannoille kapeaksi vyöhykkeeksi sekä myöhemmän nauhataajaman rakentuminen etelästä pohjoiseen suuntautuvien liikennereittien varrelle. Keskeisiä pääväyliä ovat valtakunnallinen päärata ja moottoritie Hämeenlinnasta Tampereelle. Raportissa käytetty pohjakartta on vuodelta 2004.

4 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 3 ( 113 ) Raportin laatimiseen käytettiin työaikaa yhteensä noin 180 tuntia. Kulttuuriympäristökohteiden ja -alueiden kartoituksen maastotyöpäiviä olivat , sekä ja Aikaisemmat inventoinnit Tausta-aineistona ja lähtökohtana inventointikohteiksi käytettiin Eija Teivaksen vuonna 2006 julkaistua Lempäälän kulttuuriympäristöohjelmaa. Sen kohdevalikoimaa laajennettiin tilaajan ja tekijän näkemyksen mukaisesti myös uudempaan rakennuskantaan. Kulttuuriympäristöohjelman lisäksi aikaisempia inventointeja alueelta oli kohdeinventointina tehty Eija Teivaksen laatima Kuokkalan koulun inventointi vuodelta Kaava-alueella ei ole valtakunnallisesti (RKY-1993/RKY-2009) merkittäviä rakennettuja kohteita tai ympäristöjä. Maakunnallisesti merkittäviä kohteita edustaa Eskolan tilakeskus. Kaava-alueelta on lisäksi laadittu kaavoitustyön taustaksi arkeologinen inventointi. Pirkanmaan maakuntamuseon Hanna-Leena Salmisen laatima inventointi valmistui Inventointina voidaan myös pitää Lempäälän kulttuurirakennuksia esittelevä luetteloa 1970-luvulta. Sen listauksessa on kaavaalueelta mainittu Eskola. 1.2 Raportin termit ja rakenne Asutushistoriallisesti ja rakennetun ympäristön historian kannalta kaavaalueen maat kuuluivat Kuokkalan ja Herralan maakirjakylille sekä kirkkoherran virkatalolle. Vähäisessä määrin alueen reunalla on lisäksi Lahden ja Hävättilän maakirjakylien alueita. Kaava-alueen aluerajaus palvelee nykypäivän kaavoitustarpeita, eikä noudata selkeästi näiden vanhojen kylien rajausta. Maakirjakylä termi viittaa ensimmäisessä, hyvin kokonaisuutena säilyneessä maakirjassa mainittuihin kyliin. Tämä maakirja laadittiin 1530-luvulla, joten siinä mainittuja kyliä voidaan pitää keskiaikaisina. Toinen termi on kantatalo, joksi on katsottu keskiaikaisten talojen lisäksi viimeistään 1700-luvulla, isonjaon yhteydessä perustetut tilat. Huolimatta nykypäivän taajamarakenteesta, on raportin jäsentelynä käytetty vanhaa kyläjakoa, koska keskeinen osa työssä käsiteltyjä rakennettuja ympäristöjä sijoittui varsinaisesti vasta sotien jälkeen rakentunutta taajamaa edeltäneille Kuokkalan, Herralan ja Pappilan kylien historiallisille alueille. Kohtei-

5 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 4 ( 113 ) den ja alueiden rakentamisen lähtökohdat liittyvät myös enemmän maaseutuyhteiskunnan rakennustapaan ja lähtökohtiin kuin varsinaiseen suunniteltuun taajamarakentamiseen. Puhdasta, erityisesti moderniin taajamarakentamiseen liittyvää, kaavoitettua ja suunniteltua rakennettua aluetta edustaa lähinnä vain Hakkarin koulun, vesitornin ja liikuntarakentamista käsittävä alue. Maaseutuun viittaa myös edelleen alueella käytössä oleva kyliin, taloihin ja tontteihin perustuva rekisteritunnus. Taajama-ajaksi on työssä katsottu jälleenrakennuskauden, , jälkeinen aika. Tällöin alkaneita suuria murroksia olivat mm. kaavoituksen alku, yhdyskuntatekniikka, liikennerakentaminen, autoistuminen sekä rakennustekniikan, tyylin ja -materiaalien muuttuminen. Alueiden ja kohteiden lisäksi nykyisen taajaman ja vanhemman maaseutumaiseman rajapinnat ovat yksi tarkastelun kohde. Vaikka taajaman rakentaminen on alkanut vasta muutama vuosikymmen sitten, on se muuttanut vanhempaa viljelyyn perustuvaa maisemaa ja sen rakennetta jo merkittävissä määrin. Jos jatkossa halutaan säilyttää rakennetun maiseman kerrostumat ja kaksijakoisuus, tulee kiinnittää huomioita rajapintoihin. Raportin ensimmäisessä luvussa on tuotu esiin kaava-alueen aluerajausta, kohteita ja rakennettuun ympäristöön liittyviä yleisempiä taustatietoja. Toisessa luvussa on käsitelty maiseman muutoksia vanhoilla kartoilla, aina luvun lopulta nykypäiviin saakka. Tähän kappaleeseen liittyy maaseudun ja myöhemmän taajaman rakentumisen lisäksi liikennereittien nousu kolmanneksi maisematekijäksi. Kulttuuriympäristön arvottamista sekä alueiden ja kohteiden luokitusta on käsitelty kappaleessa kolme. Varsinaiset alue- ja kohdeinventoinnit ovat käsitelty vanhan kyläjaon mukaan kappaleessa neljä. Koska kaava-alue sijoittuu Lempäälän taajaman historian ja nykypäivän kannalta keskeisille alueille ja sen kulttuuriympäristö on rakenteiltaan monitahoinen ja kerrostunut, on raportin tiedot lisäksi koottu yhteen viidennessä luvussa, joka muodostaa raportin liitekartoilla varustetun loppuluvun. 1.3 Aluejako ja kohteet Työssä keskityttiin kaava-alueen maankäytön historiaan liittyviin aluekokonaisuuksiin ja niiden keskeisiin kiinteistöihin. Alueisiin ja kohteisiin liittyvistä liikennereiteistä on huomioitu keskeiset, valtakunnallisesti ja maakunnallisesti merkittävät. Ajallisesti alueet ja kohteet edustavat Lempäälän historiallista

6 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 5 ( 113 ) kehitystä, joka ulottuu keskiaikaisesta, maaseutumaisesta kyläasutuksesta aina viime vuosikymmenien aikana rakentuneen taajaman, modernin hyvinvointivaltion rakenteisiin saakka. Kaava-alueelta rajattiin kuusi aluekokonaisuutta, joista kolme edusti vanhempaa maatalousyhteiskuntaan ja sen kehitykseen liittyvää maisemaa ja kolme pääosin sotien jälkeisen nauhataajaman rakentumista ja kehittymistä kuvaavaa aluetta. Pääosin kaava-alueen taajamaosuudet ovat kuitenkin rakentuneet merkittävissä määrin ennen kaavoituksen alkamista 1950-luvun jälkipuoliskolla. Ainoastaan ajallisesti nuorin, mm. koulun, liikuntatiloja ja yhdyskuntarakentamista edustava Hakkarin yhdyskuntarakentamisen alue, edustaa kaavoitettua ja yhtenäisesti suunniteltua ja rakennettua aluekokonaisuutta. Omana kokonaisuutena, joskin edellisiin maisemakokonaisuuksiin vahvasti liittyneinä, käsiteltiin lisäksi keskeiset liikenneyhteydet, jotka erityisesti taajaman aikakaudella ovat muuttuneet yhä enemmän maisemaa hallitseviksi rakenteiksi. Raportti perustuu maastotöiden lisäksi kirjallisuuteen ja historialliseen karttaaineistoon. Lisäksi käytettävissä oli kunnasta saatuja vanhoja valokuvia, ilmakuvia ja rakennuspiirustuksia. Laajemmista aluekokonaisuuksista sekä niiden keskeisistä kiinteistöistä tai rakenteista, joita oli yhteensä 12, laadittiin lyhyt, kuvitettu inventointikuvaus, johon liittyy kohteiden kulttuurihistoriallisen arvon arviointi. Näiden lisäksi tekstissä on mainittu lyhyesti alueella olevia pienempiä kohteita, joilla usein oli merkitystä alueen historian, maiseman ja kulttuuriympäristön kokonaisuuden näkökulmasta. Työn rajauksen ja kohteiden määrän vuoksi näistä pienemmistä kohteista ei laadittu inventointikorttia. Niitä käytettiin enemmän esimerkkeinä kuin kattavana kartoituksena vastaavasta rakennuskannasta. Esim. Hakkarissa keskityttiin vain vanhimman kerrostuman esiintuomiseen. Tulevissa, tarkemmissa inventoinneissa ne tulisi myös ottaa huomioon. Tämän, yleiskaavatasoisen työn aluekokonaisuuksien rajaukset ja inventoidut kohteet on esitetty oheisessa yleiskartassa. Inventoidut kohteet ja pienemmät kohteet ojn esitelty tarkemmin aluekuvauksien yhteydessä olevissa kartoissa.

7 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 6 ( 113 ) Kartta: Kaava-alueen rakennetut aluekokonaisuudet ja kohteet kt. = kantatalo, ot. = osatalo t. = tehdas 1. Herralankosken kylä- ja viljelymaisema, kiinteistökohteet: Antila (kt.), Peltomäki (ot.) Liuha (kt.) ja Karppi (kt.), 2. Innamaan ja Jaran tila- ja viljelymaisema: kiinteistökohteet: Innamaa (kt.) ja Kuokkalan koulu 3. Hakkarin pientaloalue 4. Eskolan tila- ja viljelymaisema, kiinteistökohteet: Eskola (kt.) ja Moision koulu. 5. Hakkarin yhdyskuntarakentamisen alue: kiinteistökohteet, kokonaisuus/ Hakkarin koulu 6. Hollon jälleenrakennuskauden pientaloalue 7. Vanhan maantien linjaus Hämeenlinnasta Tammerkoskelle 8. Hämeenlinna-Tampere rautatien vanha linjaus, kiinteistökohteet: ratavartijan mökki, Kuokkalankosken silta ja Katepal oy. (t.)

8 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 7 ( 113 ) Osittain raportin aluerajaukset ylittävät historiallisista syistä kaava-alueen rajauksen. Erityisesti Hakkarin pientaloalueen rajauksessa kokonaisuuden vanhin ja keskeinen rakennuskanta olisi jäänyt muuten kaava-alueen ulkopuolelle. Myös Innamaan ja Jaran rajauksessa kokonaisuuteen kuuluisi Pirkkalantien eteläpuolinen viljelymaisema ja Jaran tilakeskus. 1.4 Kaava-alue: maaseutua, taajamaa ja liikenneyhteyksiä Kaava-alueen kuusi aluekokonaisuutta muodostavat historiallisesti ja maisemallisesti selkeät rakennetut ympäristön kokonaisuudet. Vanhinta, osittain aina keskiajalle ulottuvaa kylä- ja agraarivaihetta edustavat Herralan kylä- ja viljelymaisema, Jaran ja Innamaan viljelymaisema ja Eskolan tila- ja viljelymaisema. Asutuksen leviämistä vanhan kylävaiheen loppuvaiheessa ja sitä seurannutta taajamavaiheetta edustavat Hakkarin pientaloalue, Hollon jälleenrakennuskauden omakotialue ja Hakkarin yhdyskuntarakentamisen alue. Oman, edellisiin liittyvän kokonaisuuden muodostavat lisäksi liikennereitit, joista historiallisesti merkittäviä ovat vanhan maantien lisäksi käytöstä poistunut rautatien linjaus, ns. Hollon mutka, jonka maisemaan liittyvät ratavartijan mökki, rautatiesillat ja Katepal oy:n tehdasalue sekä Hollon jälleenrakennuskauden pientaloalue. Keskeisen osan alueen vanhempaa rakennusperintöä ja kulttuurimaisemaa muodostavat vanhat kantatalot, Kuokkalan kylän Innamaa ja Eskola sekä Herralan kylän Antila, Liuha ja Karppi. Näiden yhteydessä on myös säilynyt niihin olennaisesti kuuluvaa avointa viljelymaisemaa. Hakkarin pientaloalueen vanhimmat osat liittyvät vielä kyläasutuksen leviämiseen vanhan maantien suunnassa. Liikennehistorian keskeiset rakenteet liittyvät vanhimpaan luvun ratalinjaan. Edelleen liikenteen kehitystä ilmentävät Tampereentie ja Turuntien sekä vanhan Hämeenlinna - Tampere rautatien linjauksen oikaisu Hollon alueella. Kunnallista yhteiskunnan ja julkisen rakentamisen alkua edustaa Kuokkalan koulun vanhin osa. Sotien jälkeistä maatalousmaiseman muutosta, teollistumista ja taajaman kasvua edustavat Katepal oy ja Hollon jälleenrakennuskauden omakotialue. Taajaman ja julkisen rakentamisen kasvua sotien jälkeen edustavat Kuokkalan koulun laajennus sekä uudisrakennuksina Moision ja Hakkarin koulut. Kaava-alueella asuinalueista Hollo edustaa jälleenrakennuskauden ohjattua ja suunniteltua pientaloaluetta ja Hakkari vanhempaa, jo aina 1800-luvun lopul-

9 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 8 ( 113 ) ta maaseutuyhteiskunnan kylävaiheen aikana suhteellisen vapaasti rakentunutta asuinaluetta, pikkupispalaa, jonka rakentaminen on jatkunut aina nykypäiviin saakka. Kaavan ulkopuolelle, joskin Hakkariin rajoittuvan Sarapiston omakoti-, rivi- ja kerrostaloja käsittävän alueen kaavoitus ja rakentaminen aloitettiin 1960-luvulla. Kaavoittaminen alkoi maaseutukunnissa vasta 1950-lopulla, joten puhtaasti kaavoittamalla rakennettuja alueita Lempäälässä edustaa kaava-alueella lähinnä Hakkarin yhdyskuntarakentamista käsittävä alue. Asuinalueista Hollo ja Hakkari ovat rakentuneet pääosin ilman kaavoitusta tai kaavoitus on myöhemmin jatkanut alueen perusperiaatteita. Alueista Hollon 1940-luvulla rakentunut yleisilme muistuttaa kaavoitettua aluetta yhtenäisen rakennustyypin ja niiden tontille sijoittelun vuoksi, mutta sekin perustuu enemmän jälleenrakennuskauden säännöksiin ja määräyksiin kuin viralliseen kaavoitukseen. Taajamarakenteen alle on jäänyt osa Lempäälän keskeisistä vanhoista kyläja viljelymaisemista mm. osa Kuokkalan vanhoista kyläpelloista. Nauhataajaman reunoilla, vesistöjen varrella, on vanhempaa, Herralan ja Kuokkalan vanhojen maakirjakylien asutukseen ja maatalouteen liittyvää avointa kulttuurimaisemaa. Alueen luoteiskulma on pääosin asumatonta Kuokkalan kylän metsäaluetta, johon liittyy useita Hakkarin vapaa-ajan keskuksen valaistuja ulkoilupolkuja. Kaava-alueen keskiosissa virtaa, Pyhäjärven Kirkkojärveä ja Vanajaveden Ahtialanjärveä yhdistävä, mutkainen Kuokkalankoski, jonka uomaa on raivattu ja muokattu useasti aina 1700-luvulta alkaen. Näillä töillä onkin ollut merkittävä vaikutus Kuokkalankosken ja koko Vanajaveden vesistön rantamaisemiin. Kuokkalankosken myöhempää vesistönmuokkausta edustaa vuonna 1962 rakennettu Herralanvuolteen säännöstelypato. Kosken rantojen vahvan kasvillisuuden ja syvän uoman vuoksi koskella ei ole kuitenkaan kovin vahvaa maisemallista asemaa. Vanha maisema, jossa pellot ulottuvat kosken rantaan saakka, on nähtävissä lähinnä Hääkiven levähdyspaikan ja Liuhan kohdalla.

10 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 9 ( 113 ) 1.5 Maiseman lähtökohdat, maaperä ja topografia Kartta: Ote Lempäälän maaperäkartasta. Sinisellä väritetyt alueet ovat alavia, viljelyyn kelpaavia savialueita, valkoiset korkeammalle kohoavia moreenipohjaisia alueita. Punaisella on merkitty kallioalueet. Lähde: Gtk, kartoitusvuosi Maantieteellisesti kaava-alue sijoittuu Kokemäenjoen vesistön keskeisten Pyhäjärven ja Vanajaveden väliselle kannakselle, jonka läpi mutkainen, syvän uoman muodostava Kuokkalankoski virtaa. Topografialtaan alue on osin voimakaspiirteinen. Vanhat viljelyalueet ja kyläasutus keskittyivät vesistöjen alaville savialueille, kauempana vesistöstä maasto nousee ja muuttuu kuivemmaksi ja kallioiseksi. Alavilla ranta-alueilla sijaitsevat viljelyyn sopivat savimaat, joihin liittyy vain harvoja moreenisaarekkeita. Ainoastaan Hakkarin pientaloalueella moreenirinne ulottuu lähes Kuokkalankoskeen saakka. Kallioalueita on vähän ja lähinnä Hakkarin omakotialueen lounaiskulmalla ja vesitornin ympäristössä. Rantojen savikot työntyvät Kuokkalankoskeen laskevan Moisionjoen vartta pitkälle pohjoiseen, aina Kuljuun saakka, mikä on vaikuttanut merkittävästi viljelyyn pohjautuvan kyläasutuksen leviämiseen. Lempäälässä suuria vesistöjä erottava maakannas muodosti jo asutuksen lisäksi varhain vesi- ja maaliikenteen solmukohdan. Vanha maantie ja myöhemmin rautatie seurasivat tätä maisemarakennetta ja ohjasivat asutuksen leviämistä ja myöhemmän nauhataajaman syntyä. Maaperään ja topografiaan pohjautuvat luonnonolot olivat määrääviä asutuksen ja viljelyn sijoittumiseen aina ja 1960-luvulle saakka, jonka jälkeen Lempäälän kyläasutukseen perustunut maatalouspitäjä alkoi nopeasti muut-

11 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 10 ( 113 ) tua hyvien liikenneyhteyksien ja läheisen Tampereen vaikutuksesta teollistuvaksi ja kaupungistuvaksi taajamaksi luvun jälkeen kaavoitettiin mm. Sarapiston, Tuulialan, Kuokkalan ja Moision ja Hakkarin alueita. Lukuun ottamatta pappilan maita pellolle rakentaminen lisääntyi merkittävästi vasta 1900-luvun loppupuolella. Tätä ennen maaseutukauden ja taajaman alkuvaiheen asutus keskittyi pääosin viljelysten yhteydessä oleville moreenialueille, historiallisten tielinjojen varsille. Historiallisesti tästä poikkeuksen tekevät Kuokkalan ja Herralan ryhmäkylät, jotka on rakennettu osin savialueille ilmeisesti Kuokkalankosken koskiosuuksien tai vanhan maantien vaikutuksesta. Peltojen pohjana olevia suhteellisen tasaisia savimaita hyödynsivät myös rautatien rakentajat 1870-luvulla, ainoastaan Kuokkalankosken kohdalla haettiin rataan liittyvälle siltarakenteille savikkoalueeseen liittyvä moreenikumpare. Sotien jälkeen pappilan virkatalon pellot siirtyivät ensimmäisinä asuin- ja teollisuuskäyttöön, koska ne eivät muodostaneet seurakunnalle tai papille merkittävää elinkeinoa. Ensimmäisiä pientaloalueita oli Hollon alue, joka pääosin keskittyi vanhaan tapaan viljelyn ulkopuolelle jääneelle harjanteelle. Holloon liittyvä Tuulialan lohkominen omakotitonteiksi alkoi jo 1950-luvulla. Ilmakuva v Kuvassa on etualalla rautatie siltoineen. Vasemmalla näkyy Hollon pientaloalueen omakotitaloja, joista osa rakennettiin jo pellolle. Kuvan keskellä on Hakkarin vanhan maantien varren asutusta, joka vielä tällöin keskittyi selkeästi metsäalueille. Alavat, vesistöihin liittyvät savimaat olivat tällöin vielä pääosin viljelyssä. Taustalla näkyy peltojen ja vesistön selkeästi rajaama Kuokkalan kylä tiiviinä rakennusryhmänä.

12 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 11 ( 113 ) 2 Lempäälä, kirkonkylästä nauhataajamaksi Asutushistoriallisesti Lempäälän pitäjän keskusta sijaitsee Pyhäjärven ja Vanajaveden välisellä kannaksella ja sen ympäristössä, johon keskittyivät kirkko ja tihein kyläasutus jo keskiajalla. Emäseurakuntana Lempäälä mainitaan jo 1400-luvulla. Vesistöt ja niitä yhdistävä Kuokkalankoski ovat osa laajaa aina Pohjanlahteen ulottuvaa Kokemäenjoen vesistöä, joka edustaa vanhinta asutuksen leviämisen reittiä Satakunnassa ja Hämeessä. Historiallisen Hämeen ja Satakunnan rajalla sijaitseva Lempäälästä löytyy asutuksen merkkejä jo kivi- ja rautakaudelta. Rantojen maisemaa leimaa edelleen pitkään jatkunut maanviljely. Historiallisesti Lempäälä edustaa Pirkanmaalla tyypillistä maisemaa, johon kuuluvat vesistöjen varrelle keskittyneen kapean viljelymaiseman lisäksi metsät, suuret järvet ja joet sekä kulttuurimaisemaan keskiaikaiset kivikirkot, vanha kyläasutus ja kartanokulttuuri. Lempäälällä on myös seudullisesti keskeinen asema vanhan vesi- ja maantieliikenteen solmukohdassa. Liikenteen merkittäviä reittejä ovat Hämeenlinnasta Tammerkoskelle johtanut vanha maantie 1700-luvulta. Maantien edeltäjänä oli lisäksi historiallinen Hiidentie, johon maantie ainakin osittain pohjautui. Kaava-alueella vanha maantien linjaus on nykyisin Hakkarintien nimellä. Uudempia historiallisia liikennerakenteita edustavat Lempäälän kanava ja rautatie 1870-luvulta. Oman aikamme, 1900-luvun liikenteen kulttuurimaisemia edustavat kunnassa 1930-luvun Tampereentie, 1960-luvun entinen valtatie 9 ja 2000-luvun Hämeenlinna Tampere moottoritie sekä rautatiellä Hollon oikaisu. Oma seurakunta Lempäälästä muodostui jo 1400-luvun alkupuolella, jolloin aikaisemman seurakunnan muodostaneet Lempäälä ja Vesilahti itsenäistyivät. Lempäälän nykyinen kirkko rakennettiin kivestä liikenteen ja asutuksen solmukohtaan, vesistöjen väliselle kannakselle 1500-luvun alkupuolella. Pappila ja sen mylly sijoittuivat Kuokkalankosken rannalle. Historiallinen kyläasutus keskittyi peltoineen vesistöjen rannoille tiiviinä nauhana. Keskiajalla pitäjän suurin kylä oli Kuokkalankosken varrella sijainnut Kuokkala, jossa oli 16 taloa. Kuokkalankoski oli aina 1800-luvulle saakka elinkeinojen kannalta merkittävä mylly- ja kalastuskoski. Vanhimmat maininnat kosken myllyistä ovat luvulta. Myöhemmin, 1900-luvun alkupuolella vesistöjen rannoille syntyi vähäisessä määrin huvila-asutusta. Rantakylien lisäksi vauraaseen maaseutupitäjään kuului useita suurvalta-ajalla perustettuja ratsutiloja ja kartanoita.

13 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 12 ( 113 ) Lempäälä säilyi maaseutuvaltaisena pitäjänä aina toiseen maailmansotaan saakka. Lempäälän aina Tampereelle ulottuva ja lähes yhtenäinen nauhataajama on rakentunut Vanajaveden ja Pyhäjärven väliselle kannakselle ja sen pohjoispuolella Tampereelle johtavien vanhojen maantie- ja ratalinjojen varrelle ja risteyskohtiin. Nykyisen nauhataajaman historiallisena lähtökohtana ovat maanteitä pitkin leviävä kyläasutus ja radan varteen pysäkkien yhteyteen syntyneet ns. asemakylät. Maisemallisesti historialliset liikennereitit seuraavat Kuokkalankoskeen laskevan Moisionjoen varrelle raivattua asutus- ja viljelymaisemaa. Kunnan keskus- ja hallintotaajaman muodostaa Lempoinen, joka on rakentunut vanhan kylän, kirkon ja rautatieaseman ympäristöön. Keskustan lisäksi Lempäälän muita taajamakeskuksia ovat pääteiden ja rautatien entisten pysäkkien varrella olevat Moisio, Kulju ja Sääksjärvi. Nauhataajaman pieniä omakotivaltaisia osia ovat mm. Saviahde, Vanattara, Moisio, Hakkari, Hollo, Ryynikkä, Halkola ja Sulkola. Kasvu oli voimakasta heti sotien jälkeen, jolloin pitäjän väkiluku kaksinkertaistui kymmenessä vuodessa noin asukkaaseen. Jo 1960-luvulla 75% lempääläisistä laskettiin asuvan taajamissa. Nopea kasvu näkyi mm. kouluissa, joita rakennettiin sotien jälkeisinä vuosina kahdeksan kappaletta. Vuonna 2009 Lempäälän kunnan väkiluku oli ja se lasketaan osaksi Tampereen kaupunkiseutua, jonka väkiluku on n Taajaman rakentumiseen liittyy lisäksi kunnan teollistuminen, joka alkaa vanhempia sahoja lukuun ottamatta vasta sotien jälkeen.

14 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 13 ( 113 ) 2.1 Kaava-alueen maiseman kehitys historiallisilla kartoilla Kartta: Kuninkaan kartasto Kartta: Lempäälä Kuninkaan kartaston kartalla. Kylien keskeinen asema vesistön, peltojen, teiden ja polkujen yhteydessä on nähtävissä kartalla erinomaisesti. Ensisijaisesti sodankäynnin tarpeisiin Ruotsin vallan viimeisinä vuosina laadittu kartta antaa hyvän yleiskuvan maisemasta isonjaon jälkeen eli 1700-luvun loppupuolella. Osittain kylien talojen hajauttamiseen tähdännyt isojako ei heti vaikuttanut, vaan tiivis ryhmäkyläasutus säilyi vielä pitkään isonjaon jälkeenkin. Kaava-alueen kylistä Herrala, Kuokkala ja Ahtiala (Hälvättilä?) muodostivat edelleen tiiviisti rakennetun ryhmäkylän. Kylien ulkopuolista asutusta olivat kaava-alueella umpipihaksi piirretty Liuha sekä pohjoisosassa olevat, ilmeisesti Kuokkalan Tapolaan ja Eskolaan viittaavat rakennusryhmät. Vanhan maantien maastonmuotoja, vesistöä, peltoa ja harjanteita, seuraava luonne näkyy hyvin kartassa. Tien linjaukseen vaikuttivat myös asutus ja sopivat ylityspaikat vesistössä. Peltoa oli raivattu lähinnä kylien lähiympäristöön, kauempana kylästä olevat alueet ovat vielä pääosin niittyinä. Kuokkalankoskeen liittyvä laaja suvantoallas rantakylineen näkyy vielä laajana. Maantien lisäksi paikallisteitä oli vielä vähän ja ne yhdistävät lähinnä asutusta ja viljelyksiä toisiinsa. Kartassa näkyy myös vesistöjä hyödyntävien talviteiden runsas määrä. Lähde: Kuninkaan kartasto

15 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 14 ( 113 ) Pitäjänkartta v. 1842/1890 Kartta: Lempäälän pitäjänkartta 1842/1890-l?. Karttojen tekemisen taustalla olivat venäläisten joukko-osastojen kartoittajat, jotka tekivät 1840-luvun alkupuolella aloitteen maantieteellisen kartan laatimisesta Suomesta. Karttojen pohjana käytettiin vanhempia karttoja, joita täydennettiin mittauksin. Yleisesti Suomessa käytössä oleva karttamateriaali uudistui ennen 1900-lukua varsin hitaasti. Sen vuoksi karttoja käytettiin vuosikymmeniä ja niihin tehtiin vain lisäyksiä. Pitäjänkartoista myös tehtiin kopioita mm luvulla. Näin luvulla tehdyssä kartassa on jo nähtävissä myös rautatien linjaus. Linjauksessa näkyy myös hyvin radan sijoittaminen rantapelloille, jotka tasaisina muodostivat aikakauden lapiotyöhön perustuvan tekniikan vuoksi parhaan pohjan rautatielle. Kuokkalankosken ylityksen vuoksi rataan tuli mutka, joka säilyi aina 2000-luvulle. Mahdollisuus suuriin maansiirtoihin ratahankkeiden yhteydessä alkoi kasvaa vasta 1900-luvulla, koneellistumisen myötä. Asutus keskittyi edelleen pääosin tiiviisti rakennettuihin kyliin. Kuokkalankoskeen on merkitty kaksi myllynpaikkaa. Lähde: KA

16 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 15 ( 113 ) Suomen yleiskartta Kartta: Suomen yleiskartta Kuokkalankosken laaja suvantojärvi ja sen rannalla sijaitsevat rantakylät näkyvät hyvin. Alueen päätienä toimi vanha maantie, johon yhtyy kirkolla Vanajaveden itäpuolta seuraava toinen vanha, jo 1740-luvulla mainittu maantie. Moision kylän kohdalle merkitty suuri ympyrä viittaa kievariin. Kylien tiivis suhde vesistöön näkyy hyvin. Lähde: Jyväskylän yliopisto, vanhat kartat.

17 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 16 ( 113 ) Senaatinkartta ns. venäläinen topografikartta v Kartta: Venäläisten sodankäynnin tarpeisiin laatima topografinen kartta luvulta. Edellisessä kartassa näkyneet ja tiiviisti rakennetut kylät hajosivat hitaasti isonjaon jälkeen 1800-luvulla. Usein kantatalojen tilalle kylässä tuli pienasutusta, joten kyläkeskustojen osalta tiivis rakenne säilyi edelleen. Kartalla näkyy tielinjojen vaikutus asutuksen leviämisen. Kuokkalan kylässä se tarkoitti nykyisten Pirkkalantien ja Hakkarintien varsia, jossa rakentaminen keskittyi maiseman moreenisaarekkeisiin, pois viljelyyn kelpaavilta mailta. Pirkkalaan johtavan tien linjaus lähti tällöin vielä Kuokkalan kylästä. Tämän ajan tienvarsiasutus edustaakin nykyisen nauhataajaman varhaisinta vaihetta. Kaava-alueella muutokset olivat vielä vähäisiä. Hakkarin alueella asutusta oli vasta maantien varrella, Kuokkalan kyläpellon laidalla. Hakkarintien asutus liittyi lähinnä aikakauden kyläasutukseen ja mahdollisesti vähäisessä määrin huvilarakentamiseen. Merkittävin maisemamuutos oli Kuokkalankosken perkaaminen 1800-luvulla, jonka seurauksena syntyivät vihreällä merkityt laajat rantaniityt Kuokkalankosken pohjoispäässä olleen suvantojärven paikalle ja osin myös Ahtialajärven rannalle. Asutuksen ja viljelymaiseman leviämisen ohella järvienlaskut ovat tyypillisiä 1800-luvun ilmiöitä, jotka vaikuttivat merkittävästi suomalaiseen maaseutumaisemaan. Rautatien linjaaminen tasaisille rantapelloille näkyy hyvin kartalla. Pappilan kohdalta oli tällöin pistoraide Hollon sahalle.

18 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 17 ( 113 ) Peruskartta 1954 Kartta: Asutus keskittyi 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla edelleen vanhaan tapaan pääosin viljelymaiseman metsäosuuksille. Merkittäviä maisemamuutoksia oli vanhan maantien oikaisu (nyk. Tampereentie) 1930-luvulla, joka näkyy kartalla vanhaa maantietä huomattavasti suoraviivaisempana, ohittaen myös Kuokkalan kylän. Hakkarissa asutus levisi sotien jälkeen ylärinteeseen, jolloin pientaloalue sai nykyiset rajansa. Uusia alueita oli myös luvulla aloitettu Hollon pientaloalue, joka sijoittui rautatien mutkaan, Pappilan peltojen laidalla olevalle metsäharjanteelle ja osin jo pelloille. Huolimatta Kuokkalankosken jo 1700-luvulla aloitetusta ja 1800-luvun jatketusta raivauksesta, säilyi kosken pohjoismutkassa suvantojärvi ja pienempi Sarvikkaanjärvi aina 1950-luvulle. Ilmeisesti vasta säännöstelypadon rakentaminen Herralankoskeen 1960-luvulla muutti Kuokkalankosken rantaviivan nykyiselleen.

19 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 18 ( 113 ) Peruskartta 1975 Kartta: Viljelymaisemat ovat edelleen merkittäviä taajaman maisemassa. Asutus keskittyy edelleen vanhaan tapaan pääosin maiseman moreeniosuuksille. Ainoastaan pappilan historiallinen asema viljelysten yhteydessä on kadonnut rakentamisen seurauksena. Uusia liikenteen rakenteita on Pirkkalantie, jonka alkupää on nyt oikaistu ohittamaan Kuokkalan kyläkeskus. Tällöin tien risteys sijoittui myös keskelle Kuokkalan vanhaa kyläpeltoa. Risteykseen myös on rakennettu posti, huoltamo ja kauppa. Sarapiston omakoti- ja kerrostaloalueen rakentaminen on alkanut eteläosasta. Metsän keskelle on valmistunut juuri Rautalonmäkeen vesitorni. Kaava-alueen itäosassa, Herralan ja Hävättilän pelloille vastavalmistunut valtatie 9 on muodostaa uuden rakenteen ja näkökulman maisemaan. Herralankosken yli on rakennettu silta, joka yhdistää maiseman liikenteellisesti Lempäälän taajamaan.

20 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 19 ( 113 ) Peruskartta 1980 Kartta: Asutus on lisääntynyt, mutta esim. Kuokkalan kylämaisemaan liittyvä viljelymaisema ja Hakkarin asuinalueen vanhat ranta- ja metsäpellot ovat edelleen pääosin nähtävissä kartalla. Viljelymaisema on kutistunut lähinnä Kuokkalankosken niemellä, pappilan entisillä mailla. Uusista asuinalueista Sarapiston alue on merkittävästi laajentunut 1970-luvun jälkipuoliskolla, sijoittuen kuitenkin vanhaan tapaan edelleen selkeästi metsäalueelle. Sarapistossa näkyy myös kaavoituksen rakentamiseen tuoma säännöllisyys, joka poikkeaa vanhemmasta Hakkarin alueen yleisilmeestä. Ajan taajamarakentamiseen liittyviä ilmiöitä ovat myös vesitorni, urheilukenttä ja pururata.

21 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 20 ( 113 ) Pohjakartta 2004 Kartta: Pohjakartta Vaikka taajama on kasvanut voimakkaasti liikennereittien suunnassa, on viljelymaisemaa säilynyt hyvin selkeinä kokonaisuuksina taajamarakenteen reunoilla. Raja taajaman ja maaseudun välillä on pääosin hyvin selkeä, pohjautuen usein vanhaan pellon ja metsän rajaan. Taajamarakenteen sisään jääneet viljelymaisemat ovat pääosin kadonneet viimeistään 1900-luvun lopulla ja 2000-luvulla. Tällöin katosi mm. Kuokkalan kylän ja Hakkarin pientaloalueen vanha asema viljelymaiseman reunalla. Samoin rautatiessä yli 120 vuotta ollut ns. Hollon mutka oikaistiin useiden aloitteiden jälkeen 2000-luvun alkupuolella. Uusia liikennereittejä ovat myös Katepalintie ja vanhan 9 tien moottoritiehen yhdistävä liittymätie. Kartan valmistumisen jälkeen asuntorakentamista on tullut Hakkarin pientaloalueen eteläpuolella olevalle pellolle ja Pirkkalantien ja Tärräntien risteyksen peltoalueelle. Parhaillaan (2010) rakennetaan myös Hakkarin pientaloalueen koillispuolella olevia ja Kuokkalankoskeen rajoittuvia peltoalueita.

22 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 21 ( 113 ) 2.2 Liikennereitit maisemassa Maaseutu- ja taajamarakentamisen lisäksi kolmannen ja merkittävän osan maankäytön historiaa ja rakentamista kaava-alueella muodostavat liikenneyhteydet. Valtakunnallisista ja maakunnallisista liikennereiteistä aluetta leikkaavat ns. Hiidentiehen pohjautuva vanha maantie (1700-l), Tampereentie (1930-l) ja Turuntie (1960-l). Hämeenlinna-Tampere päärataan liittyy alueella 1870-luvulla rakennettu ja 2000-luvulla käytöstä poistunut linjaus ns. Hollon mutka. Molempiin, radan vanhaan ja uuteen linjaukseen liittyy Kuokkalankosken ylittävä silta. Alueen liikennereittien linjauksessa ja rakenteissa on nähtävissä liikenteen mittakaavan kasvu ja kehitys 1700-luvulta aina nykypäivään saakka. Tielinjat ja rautatien vanhat pysäkit ovat myös asutuksen leviämisen ja nauhataajaman muodostumisen kannalta keskeisiä tekijöitä Lempäälässä. Asutukseen liittyy myös kauppa, joka keskittyi jo vanhastaan asutuksen yhteyteen ja mielellään tienristeyksiin. Moottoritie ja Ideapark noudattavatkin tätä vanhaa tapaa, joskin liikenteen nopeus ja rakenteiden mittakaava on kasvanut huomattavasti. Sotien jälkeen ja erityisesti viime vuosien liikennereitit ja niihin liittyvät laajat suoja-alueet ja liittymät ovatkin alkaneet muodostaa usein maisemaa voimakkaasti hallitsevia ja vanhempia kulttuurimaisemia syrjäyttäviä sekä alistavia rakenteita. Teiden ja ratojen linjaukset ja rakenteet kertovat ajan tarpeista ja mahdollisuuksista. Varhaisen asutuksen leviämisen keskeisinä tekijöinä olivat vesistöt, joista kaava-alueelle sijoittuu Kokemäenjoen vesistöön kuuluva Kuokkalankoski, jonka varrelle syntyi nykyistä kyläasutusta jo keskiajalla. Rantojen viljelyyn sopivien savimaiden lisäksi Kuokkalankoski oli asutukselle merkittävä mylly- ja kalastusmahdollisuuksien vuoksi. Lukuisista 1800-luvun koskenperkauksista huolimatta hankalasti liikennöitävän koskiosuuden korvasi luvulla Lempäälän kanava. Vesiliikenne ja talvella vesistöihin pohjautuvat talvitiet pysyivät hyvinä henkilö- ja tavaraliikenteen liikennereittinä aina luvun puoliväliin saakka. Maaston muotoja aina 1900-luvun alkupuolelle noudattanut tieverkko säilyi pitkään heikkona ja tehottomana, vasta rakentamiseen käytettävän konevoiman lisääntyminen 1900-luvun alkupuolella alkoi tuoda muutoksia maantieliikenteeseen. Maaliikenteen teho henkilöliikenteessä kasvoi 1800-luvulla ainoastaan rautateiden vaikutuksesta. Tieliikenteen valtakausi alkaa lähinnä sotien jälkeen, jolloin rakentaminen koneellistui ja tieverkko laajeni voimakkaasti.

23 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 22 ( 113 ) Kaava-aluetta leikkaavista tielinjoista vanhinta edustaa Janakkalan Hiidestä Hämeenlinnan, Hattulan, Akaan ja Lempäälän kautta Tampereelle (Tammerkoski) vienyt maantie, jota pidetään vanhimpana maakunnallisena paikallistienä. Varmuudella maantienä tai huonona kärrytienä tie mainitaan luvulla. Sitä edelsi ns. Hiidentie, joka on ollut käytössä ilmeisesti jo esihistoriallisella ajalla. Todennäköisesti 1700-luvun maantie, jonka linjaus tunnetaan kartoista, pohjautuu tähän vanhaan kulkureittiin. Tien merkitys oli seudullinen, varsinainen keskiaikainen Hämeenlinnaa ja Tammerkoskea yhdistävä valtakunnallinen tie kulki Vanajaveden itäpuolelta mm. Pälkäneen kautta. Lempäälän taajaman alueella vanha maantie seurasi Kirkkojärven rannan harjannetta, ylittäen kosken Kuokkalan kylässä. Kuokkalankosken eteläpuolella maantien linjausta noudattaa nykyinen Hiidentie niminen tie. Kaava-alueella vanha maantie on nykyisin Hakkarintie ja se seuraa Kuokkalankosken varrella olevaa moreenirinnettä. Nykyisen Hakkarin pientaloalueen vanhin osa sijoittuu tien varrelle. Vanha tielinja katkeaa rautatien kohdalla, ns. Hollon oikaisu muodostaa maaleikkauksineen ja uusine siltoineen hallitsevan maisemaelementin. Kuva: Vanhan maantien linjausta noudattava Hakkarintie tammikuussa Kapeaa tietä reunustavat perinteiset kivi- ja puuaidat liittyvät Hakkarin historialliseen asutukseen. Mutkainen, maastonmuotoja ja mm. Kuokkalan kylän kautta kulkenut vanha maantie oikaistiin 1930-luvulla, jolloin tie siirtyi noudattamaan kaava-alueella nykyisen Tampereentien linjausta. Tielinjauksen luonne uusine Kuokkalankosken siltoineen oli jo erilainen ja kehittyvää autoliikennettä palvelevaa. Uusi tie

24 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 23 ( 113 ) rakennettiin suoraviivaiseksi ja sen yhteyteen tuli myös maaleikkauksia ja penkereitä. Uusi tielinjaus oli myös entistä enemmän kaukoliikennettä palvelevaa, ohittaen mm. Kuokkalan entisen mahtikylän. Nykyisin tielinjaus muodostaa edelleen Lempäälän nauhataajaman keskeisen päätien, jonka suunnassa asutus on levinnyt sotien jälkeen. Kolmas ennen taajama-aikaa rakennettu historiallinen liikennereitti on Hämeenlinnan ja Tampereen yhdistänyt rautatie, joka valmistui 1870-luvulla. Rautateillä olikin suuri merkitys Suomen ja Lempäälän asutusrakenteen syntymisessä. Hämeenlinna- Tampere radan ensimmäinen linjaus noudatti suurelta osin edelleen vanhaa työvaltaista tierakennustapaa, jossa liikennereitti noudattaa maiseman muotoja ja sopivat sillanpaikat määräävät usein linjauksen. Työvoimavaltaisuuden ja koneiden kehittämättömyyden vuoksi ensimmäiset rautatiet pyrittiin viemään mahdollisimman tasaiselle, jolloin maaleikkauksien ja siirtojen määrä jäi vähäiseksi. Usein kyseessä olivatkin alavat rantapellot, jolloin ratalinja ja asemat sijoittuivat maisemallisesti näkyville paikoille. Lempäälässä kaava-alueella linjaukseen liittyy Kuokkalankosken ylitys, joka myös vaikutti linjaukseen. Silta rakennettiin kapeaan kohtaan, jossa sijaitsi rantojen lähes ainoa moreenisaareke, joka tarjoisi hyvän pohjan siltarakenteelle. Tämä vanha, nykyistä kapeampi rakenne on nähtävissä nykyisten siltojen alla. Kuva: Vanhan, yksirataisen sillan perustukset nykyisen sillan alla. Reunoista viimeistellyistä lohkokivistä muurattuun kivimuuriin liittyy epäsäännöllisistä kivistä muurattu tukimuuri.

25 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 24 ( 113 ) Rautatie oli Suomessa pitkään merkittävä asutuksen ja myös teollisuuden leviämiseen vaikuttava rakenne. Asutusta syntyi rautatien asemien lisäksi rataan liittyneiden lukuisten pysäkkien ympäristöön mm. Kuljun asemakylä. Varsinaisia pysäkkirakennuksia rakennettiin Moisioon (1903) ja Kuljuun (1905). Nämä pysäkkirakennukset on myöhemmin purettu. Seisakkeina mainitaan myös kaava-alueelle sijoittuvat Hakkari (1931) ja ilmeisesti sotien jälkeen Hollo. Tieliikenteen ja rautatien kehitys 1900-luvun jälkipuoliskolla ovat lakkauttaneet asemien välisten seisakkeiden ja pysäkkien paikallisen tavaraja henkilöliikenteen. Asutuksen lisäksi rauta- ja maanteiden liikennereittien varsille syntyi Lempäälään sotien jälkeen teollisuutta mm. Piippo oy (1942) ja Katepal oy (1949), Tateka oy (1945), Kajomeri oy (1942) ja Kauppisen konepaja (1945) Niitä edeltäviä teollisuuslaitoksia olivat lähinnä sahat, mm. Hollon saha. Ratalinjan ns. Hollon oikaisu valmistui 2000-luvun alkupuolella ja se muodostaa siltoineen ja suojavalleineen erittäin hallitsevan elementin Hollon ja Hakkarin asuinalueitten rajalla sekä Kuokkalankosken maisemassa. Radan silta ylittää vesistön viistosti, jolloin silta muodostaa vanhoja ristikkosiltoja huomattavasti näkyvämmän ja maisemarakennetta leikkaavan osan. Nykyisin rautatiellä on paikallisliikenteessä ja asutuksen synnyssä enemmän erottava ja rajoittava funktio kuin vielä sotien jälkeen. Puretun linjan varrella on kaksi rautatiesiltaa ja Hollon vahtitupa sekä Hollon ja Hakkarin autioituneet ja tuhoutuneet laiturit, joilla oli aikanaan merkitystä paikallisliikenteen ja asutuksen leviämisen kiintopisteinä. Purettuun ratalinjaan liittyy lisäksi radan varteen 1950-luvulla rakennettu Katepal oy:n teollisuusalue.

26 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 25 ( 113 ) Ilmakuva: Hollon mutkan rataoikaisu eteläpuolelta kuvattuna. Uusi, suojaalueineen huomattavan leveä linjaus leikkasi Hollon pientaloalueen kahteen osaan. Kuvassa näkyy asutuksen ja Katepal oy:n sijoittuminen tiiviisti vanhan radan varteen. Lähde: Lempäälän kunta. Turuntie (Turuntie-Sarvikkaantie st.190) leikkaa alueen kaakkoiskulmalla osittain Herralan tila- ja viljelymaisemaa. Turuntien linjaus valmistui ja 1970-luvun vaihteessa ja se oli tällöin osa Tamperetta ja Turkua yhdistävää valtatie 9:ää. Nykyisin valtatien linjausta on muutettu ja Lempäälässä Turuntie on jäänyt lähinnä yhdystieksi. Ennen sotia jo suunniteltu ja ja luvulla toteutunut valtatieverkko rakennettiin yhdistämään valtakunnan keskeisiä asutuskeskuksia. Uudet tiet eivät enää olleet riippuvaisia vanhoista linjauksista, asutuksesta, maastonmuodoista tai siltapaikoista vaan niiden mitoitukseen ja linjaukseen vaikutti ajan voimakas autoistuminen ja tienteon koneellistuminen. Lempäälässä tielinja tehtiin mm. Kuokkalankoskeen kuuluneen entisen suvantojärven halki. Tien itäpuolelle valmistui myös 2000-luvulla moottoritie, jolloin entisen suvantolahden rannalla olleiden kylien yhteys Kuokkalankosken maisemaan katkesi.

27 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 26 ( 113 ) 3 Arvoalueet, inventoidut kohteet ja arvoluokat Herralan kylä: 1. Alue: Herralan kylä- ja viljelymaisema I 1. Antilan tilakeskus I 2. Peltomäen tilakeskus III 3. Liuhan tilakeskus I 4. Karpin tilakeskus III Kuokkalan kylä: 2. Alue: Innamaan ja Jaran tila- ja viljelymaisema III 5. Innamaan tilakeskus I 6. Kuokkalan koulu II 3. Alue: Hakkarin pientaloalue II 4. Eskolan tila- ja viljelymaisema III 7. Eskolan kantatalo I 8. Moision koulu III 5. Alue: Hakkarin yhdyskuntarak. alue ei luok. 9. Hakkarin koulu/alue ei luok. Pappilan kylä: 6. Alue: Hollon jälleenrakennuskauden pientaloalue II 10. Hollon vahtitupa I 11. Hollon ratalinja ja rautatiesillat I 12. Katepal oy III

28 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 27 ( 113 ) 3.1 Kulttuurihistoriallisista arvoista; kiinteistöjen ja arvoalueiden luokitus Kiinteistöille ja alueille on annettu arvoluokitus, joka perustuu kohteiden kulttuurihistoriallisiin arvoihin, jotka muodostuvat rakennus-, ympäristö- ja historiallisista arvoista. Kiinteistöjen valinnassa ja luokittelussa painottuvat selvästi kylä- ja taajamamaiseman ominaispiirteet ja historialliset kiintopisteet, kuten kantatalot, teollisuus ja julkinen rakentaminen. Arvottamisen näkökulmasta tärkeämpää on kohteen merkitys osana kaava-alueen rakennetun ympäristön ominaispiirteitä kuin sen rakennuskannan ulkoasun säilyneisyys tai muutokset. Kohteiden arvoluokitus myös koskee vain kaava-aluetta ja sen arvioituja kohteita. Se ei välttämättä edusta yleistä, koko kuntaa tai maakuntaa koskevaa luokitusta. Hakkarin yhdyskuntarakentamisen aluetta ei ole arvotettu sen nuoren iän vuoksi. Luokka I Erityisen merkittävät kohteet, suuri paikallinen arvo Kiinteistöjä tai laajempia arvoalueita, jotka edustavat parhaalla mahdollisella tavalla kaava-alueen rakennettua perintöä tai ovat hyvin säilyneitä kokonaisuuksia sekä omaavat suuren intensiteetin. Näihin kohteisiin sisältyy useita arvonäkökohtia tai yksi erittäin vahva peruste. Tässä luokassa olevat ovat usein hyvin säilyneitä kantataloja, teollisuusrakennuksia, julkisia tai yksityisiä rakennuksia, jotka muodostavat kaava-alueen historian ja maiseman keskeisen osan. Säilyneisyyden lisäksi painottuvat mm. asutushistorialliset piirteet, esim. Antilan kantatalo sijaitsee rakennuskannan uudistumisesta huolimatta ikiaikaisella kylätontilla vanhojen kyläpeltojen keskellä. Luokka II Merkittävät kohteet Edustavia ja vähintään kohtalaisen hyvin säilyneitä, intensiteettiä omaavia ja sisältävät yleensä useita arvonäkökulmia. Ensimmäiseen luokkaan verrattuna rakennuskanta, asuinpaikka ovat usein nuorempia tai kokonaisuus on suppeampi. Tähän luokkaan on usein sijoitettu kylästä ulos muuttaneet kantatalot, joiden arvot liittyvät lähinnä asutus- ja maisemahistoriaan. Yksittäiset omakotitalot ovat edustavina ja hyvin säilyneinä sijoitettu tähän luokkaan.

29 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 28 ( 113 ) Luokka III Maisemallisesti tai historiallisesti arvokkaat kohteet Kohteita, joilla on historiallista arvoa ja ovat osa laajempaa kokonaisuutta tai ilmiötä. Tähän luokkaan on sijoitettu usein yksittäiset asuinrakennukset, pienimuotoiset arvoalueet ja sotien jälkeinen rakennuskanta. Tähän luokkaan on myös sijoitettu useita kulttuurihistoriallisesti merkittäviä, mutta iältään nuoria tai voimakkaasti muuttuneita, uudistuneita ja laajennettuja kohteita. Tämän tyyppisiä ovat mm. Hollon pientaloalue, Katepal oy ja Moision koulu. Näiden kohdalla ominaispiirteiden lisäksi painottuvat vanhimpien osien säilyttäminen ja huomioiminen.

30 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 29 ( 113 ) 4 Kylät, kulttuurimaisemat ja kiinteistökohteet 4.1 Herralan kylä Alue: Herralan kylä- ja viljelymaisema Historia: Lempäälän kyläasutus keskittyi keskiajan loppupuolella suurten vesistöjen rannoille, joiden viljelyyn sopiville savimaille syntyi helminauhamainen kyläasutus jo keskiajan loppupuolella. Kuokkalankosken Herralanvuolteen rantamaisemassa sijainneessa Herralan kylässä oli 1530-luvulla 6 taloa, Erkkilä, kaksi Partalaa, Littula, Nikkilä ja Ijäinen luvulla perustetiin uusina taloina Antila ja Liuha. Kylä oli tällöin keskikokoa suurempi, joka kertoi kylän sen ajan maanmuokkauksen kannalta hyvistä viljelymaista. Kylän taloluku laski kun viidestä talosta muodostettiin Herralan säteri 1660-luvulla. Karppi erotettiin Erkkilästä 1760-luvulla, jonka jälkeen kylässä oli 1700-luvun lopulla lisäksi Herralan säteri (Norrkulla ja Ulkulla), Erkkilän sotilasvirkatalo ja Antilan rustholli. Tiivis ryhmäkylä sijaitsi Herralankosken itärannalla levittäytyvän viljelykseen raivatun savikkomaan keskellä, nykyisen Antilan paikkeilla. Kylän yhdisti Herralanvuoren kautta kulkenut kylätie läheisiin rantakyliin. Tiiviisti rakennettu kyläasutus hajosi isonjaon jälkeen, 1800-luvun aikana, kyläpellon laidalle ja kylän takamaille. Ryhmäkylän purkauduttua 1900-luvun alkupuolella vanhalla kylätontilla olivat enää Antila ja Erkkilä. Kyläpellon laidalle oli siirtynyt Karppi sekä kyläpellon itälaidalle Herralan säterin osat Norrkulla ja Ulkulla. Liuha on ollut nykyisellä paikalla jo 1700-luvulla. Kylän maisemaan liittyi myös kyläpellon pohjoispuolella ollut Kuokkalankoskeen kuulunut laaja suvantojärvi ns. Heikkilänjärvi, joka 1700-luvulta alkaneiden koskenperkauksien seurauksena vähitellen kuivattiin pelloksi ja niityiksi.

31 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 30 ( 113 ) Kartta: Herralan kylä ja Herralankosken kulttuurimaisema Kartta: Herralankosken kulttuurimaisema. Vihreä katkoviiva = arvoalueen rajaus, sininen viiva = kaava-alueen rajaus, punainen neliö = kohteet, 1. Antila (vanha kylätontti), 2. Peltomäki, 3. Liuha ja 4. Karppi. Alueen ulkopuolella näkyvät 10. Hollon ratavartijan mökki ja 12. Katepal oy. Rajauksessa on huomioitu viljelymaiseman reunoille sijoittuvat Herralan tilojen autioituneet asuinpaikat ja kaakkoiskulmalla oleva mahdollinen Hälvältilän/Ahtialan kylätontti. Kuvaus: Herralankosken kulttuurimaisema käsittää Kuokkalankosken osien Herralanvuolteen, Herralankosken ja Liuhanvuolteen rannoille keskittyvän viljelymaiseman. Alue kuuluu pääosin Herralan kylän alueisiin, eteläosassa on vähäisessä määrin Ahtialanjärven rannalla olevan Hävättilän kylän alueita. Rakennettuna ympäristönä viljelymaisemaan liittyvät Herralan maakirjakylän Antilan, Karpin ja Liuhan kantatalot sekä nuorempaa asutushistoriaa edustava Peltomäki. Tilakeskusten lisäksi alueella on vähäisessä määrin muuta asutusta mm luvun yksittäisiä omakotitaloja ja pientiloja, jotka ovat sijoitettu viljelymaiseman metsäosuuksille. Niistä sotien jälkeistä tilarakentamista edustava Vuolle kuuluu jo Ahtialajärven rannalla olevaan Hälvältilän kylään. Herralan viljelymaisemassa rakennetun kiintopisteen muodostaa myös viljelymaiseman tiilinen muuntajarakennus.

32 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 31 ( 113 ) Kuva: Herralan alavaa, vesistöön viettävää viljelymaisemaa, johon liittyy pieniä metsäsaarekkeita. Näkymä Katepalintieltä etelään, taustalla näkyy joen takana Liuhan tilakeskus. Tiilinen muuntaja muodostaa myös maiseman kiintopisteen. Viljelymaiseman taustalla oleva Lempäälän keskustaajama maastoutuu metsänrajaan. Maisemallista kiintopistettä edustaa myös viljelymaiseman keskiosiin sijoittuva jyrkkäpiirteinen ja metsäinen mäki, jonka mahdollinen historiallinen käyttö ei kuitenkaan käytettyjen lähteiden osalta tullut esiin. Tilakeskuksista Antila on edelleen vanhan Herralan kylätontin tuntumassa. Tilaa pienempää asutusta kylätonteilla edustaa Päivärinne, joka on erotettu Karpin tilasta. Todennäköisesti rakennukset ovat Karpin vanhalla tontilla. Sen pihapiirissä on merkittävästi korjattu vanha paritupa ja pieni ulkorakennus. Vanhempaa vesistön varrelle sijoittunutta asutushistoriaa edustaa alueen eteläpäässä Hääkiven rautakautinen asuinpaikka ja polttokenttäkalmisto. Viljelymaiseman itäreunalla ovat lisäksi Erkkilän, Norrkullan ja Ilkullan autioituneet, isonjaon jälkeiset asuintontit. Kadonnutta rakennetta edustaa myös Herralan ryhmäkylän luoteispuolella mahdollisesti ollut myllynpaikka. Alueen eteläosassa, Ahtialajärven vanhan rantaviivan tuntumassa on mahdollisesti Hävättilän/Ahtialan vanha kylätontti. Vesistön varrelle levittäytyvän viljelymaiseman jakavat pienempiin kokonaisuuksiin metsäsaarekkeet ja niemet sekä Kuokkalankosken varren rantametsiköt. Alue rajoittuu edelleen selkeärajaisesti Kuokkalankoskeen ja Lempäälän keskustataajaman asuinalueisiin. Herralankosken länsirannalla kulttuurimaiseman taustana näkyy sotien jälkeen perustetun Katepal oy:n matala tehdasalue. Alueen eteläosassa Lempäälän keskustataajaman uudet kerrostalot

33 FCG Kuokkalan-Herralan-Hakkarin 32 ( 113 ) muodostavat samoin taustan alueen viljelymaisemalle. Kuokkalankosken rannat ovat pääosin peitteiset sankan lehtipuuvaltaisen kasvillisuuden vaikutuksesta. Rantaan saakka viljely- ja asutusmaisema ulottuu lähinnä Liuhan kohdalla. Keskeiset maisemaa jakavat tielinjat ovat viljelymaiseman itäreunalla luvulla rakennettu entinen vt. 9 (Sarvikkaantie-Turuntie), josta erkanee luvulla rakennettu yhdystie moottoritielle. Herralan viljelymaiseman halki on rakennettu 2000-luvulla Katepalintie, johon liittyy kevyen liikenteen väylä. Nämä uudet tielinjat ja risteykset muodostavat selkeän ja näkyvän maisemaelementin viljelymaisemassa. Perinteisistä, kylän paikallisteistä poikkeavat linjaukset ovat muuttaneet merkittävästi näkökulmaa kulttuurimaisemaan. Toisaalta vanha, kyliä, asutusta ja viljelyksiä yhdistänyt paikallistiestö on osin säilynyt perinteisen vaatimattomassa muodossa. Säilyneistä paikallisreiteistä keskeinen on Herralan kylänraitti, joka jatkuu kylästä itään Herralanvuoren alueella edelleen kapeana metsäpolkuna. Sen varrella on lisäksi autioitunut Erkkilän 1800-luvun asuintontti. Aluetta leikkaavien tielinjauksien kulttuurimaisemaan liittyy lisäksi rautakautisen asuinpaikan yhteydessä oleva Hääkiven levähdyspaikka, jonka rakenteet ovat pääosin 1980-luvulta. Paikan merkitys väheni liikennevirtojen vähentyessä Hämeenlinna-Tampere moottoritien ja tiejärjestelyiden vaikutuksesta 2000-luvun vaihteessa. Herralan vainioiden yli kulkee myös Birgitan polku, joka liittyy osaltaan 1900-luvun lopun maankäyttöön. Virkistys- ja ulkoilupolku on nimetty Lempäälän pyhälle Birgitalle nimetyn kirkon mukaan. Kuva: 1930-luvun ja 1950-luvun maatalousrakentamista edustavat Peltomäki ja Vuolle sijaitsivat alkujaan Herralan ja Hävättilän kylämaiseman laidalla, rantojen kyliä yhdistävän vähäisen paikallistien varrella. Kaukoliikennettä palveleva valtatie 9 jakoi 1960-luvulla maaseutumaiseman uudestaan ja muutti tilat maiseman kiintopisteiksi. Maisemaa suoraviivaisesti halkova leveä tie