Huumeita vastaan asein ja myrkyin

Maailmanlaajuinen taistelu huumeita vastaan perustuu vuonna 1961 solmittuun YK:n huumausaineyleissopimukseen. Se velvoittaa valtiot kieltämään huumeiden tuotannon, tarjonnan ja kulutuksen.

Huumeiden vastainen taistelu sai varsinaisen alkusysäyksen vuonna 1971, kun Yhdysvaltojen presidentti Richard Nixon julisti sodan huumeita vastaan. "Huumeiden väärinkäyttö on Yhdysvaltojen julkinen vihollinen numero yksi", julisti Nixon aikana, jolloin hipit polttivat marihuanasätkiä ja monet Vietnamin veteraanit palasivat kotiin huumeriippuvaisina.

Siitä lähtien Yhdysvallat on johtanut globaalia huumesotaa ja antanut sen luonteelle sisällön. Ennen 70-lukua huumeiden käyttö nähtiin etupäässä sosiaalisena ongelmana, mutta sen jälkeen huumepolitiikka on keskittynyt oikeudellisiin keinoihin, jotka ovat saaneet välillä hyvinkin aggressiivisia muotoja. Huumeiden käyttäjät on yksioikoisesti julistettu rikollisiksi.

Huumeväkivalta on saanut monissa maissa sietämättömät mittasuhteet.

Sotaan on kuulunut – kuten termikin jo kertoo – huumeiden tuottajamaiden militarisointia, viljelmien tuhoamista, käyttäjien pidätyksiä ja oikeudenkäyntejä.

Huumekauppiaita ja kartelleja vastaan on käyty sotaa, jonka voittamisesta ei toistaiseksi ole merkkejä. Väkivalta huumekaupan ympärillä on kasvanut ja saanut viime vuosina monissa maissa sietämättömät mittasuhteet. Meksiko on ehkä kaikkein karmaisevin esimerkki tästä.

Meksikossa kymmenet tuhannet ihmiset ovat saaneet surmansa huumeisiin liittyvässä väkivallassa sen jälkeen, kun presidentti Felipe Calderón julisti vuonna 2006 oman huumeiden vastaisen sotansa.

Huumesota on syönyt tähtitieteellisen määrän rahaa

Tarkkoja lukuja siitä, miten kalliiksi huumesota on tullut, on mahdoton saada. Mutta eri lähteet arvioivat huumeiden vastaisen sodan maksavan valtioille joka vuosi noin 100 miljardia dollaria, mistä suurimman osan maksaa Yhdysvallat. Rahaa lasketaan palaneen 70-luvun alusta lähtien biljoona eli tuhat miljardia (1 000 000 000 000) dollaria.

Samaan aikaan huumeiden käyttö ei ole ainakaan vähentynyt.

YK:n huumeviraston UNODC:n mukaan laittomien huumeiden käyttö on viime vuosina pysynyt kutakuinkin ennallaan maailmassa.

Tuorein tilasto on vuodelta 2012, jolloin huumeiden käyttäjiä oli koko maailmassa 243 miljoonaa. Mukaan lasketaan sellaiset 15–64-vuotiaat henkilöt, jotka olivat edellisen vuoden aikana käyttäneet ainakin kerran laitonta kannabista, oopiumunikosta saatavia opiaatteja, kokaiinia tai amfetamiini-tyyppisiä stimulantteja. Luku vastaa 5,2 prosenttia koko maailman aikuisväestöstä.

Lue lisää: Tutkimus: Huumeiden käyttäjistä nuoret naiset ovat suurimmassa kuolemanvaarassa

Tausta: Afganistan on maailman heroiinitehdas Afganistan tuottaa 80 prosenttia maailman oopiumista ja muista oopiumunikosta valmistettavista huumeista. YK:n huumeviraston tuoreiden tietojen mukaan unikoiden viljely on tänä vuonna huipussaan, ja kasvanut viimevuotisesta seitsemän prosenttia. Tämä osoittaa, että huumeiden vastainen taistelu ei Afganistanissa ole tuottanut toivottua tulosta. Kun talibanit olivat vallassa Afganistanissa, unikon viljely oli alhaisimmillaan. Tämä johtui siitä, että talibanien johtaja Mullah Omar julisti huumeet islamin vastaisiksi. Sen jälkeen kun talibanit syrjäytettiin Yhdysvaltojen johdolla vuonna 2001, unikon viljely on lisääntynyt räjähdysmäisesti. Yhdysvallat kertoo pistäneensä Afganistanin huumetorjuntaan yli 7 miljardia dollaria vuoden 2001 jälkeen. Heroiinin tuotanto on tuona aikana monikymmenkertaistunut. Nykyään talibanit rahoittavat suuren osan toiminnastaan huumerahoilla. Unikon viljelyyn ja opiaattien valmistukseen liittyvä teollisuus on merkittävä osa Afganistanin taloutta. Opiaatteja ei tuoteta pelkästään vientiin, vaan yhä kasvava määrä afgaaneista on huumeriippuvaisia. Presidentti Ashraf Ghani aloitti virassaan syyskuussa 2014, ja häntä odottaa sama haaste kuin aikaisempia presidenttejä: suitsia unikon viljely ja huumeiden valmistus sekä salakuljetus.

Salakuljetus ja huumekauppa porskuttavat

Huumekauppa on maailman suurinta laitonta bisnestä. – Talouslehti Forbes

Huumeiden käyttö ei siis ole vähentynyt kymmenien vuosien ajan huumeita vastaan käydystä sodasta huolimatta. Mutta samaan aikaan on syntynyt laajalle levittäytynyt järjestäytyneen rikollisuuden haara, joka ei kaihda keinoja liiketoimiensa vahvistamiseksi jatkuvasti. Talouslehti Forbesin mukaan huumekauppa on maailman suurinta laitonta bisnestä.

YK:n huumeviraston tuoreimmat tiedot huumeiden salakuljetusreiteistä selviävät seuraavista kartoista:

Valtaosa Latinalaisessa Amerikassa tuotetusta kokaiinista salakuljetetaan Yhdysvaltoihin Keski-Amerikan ja Meksikon kautta. Huumetta päätyy eri reittejä runsaasti myös Eurooppaan. Lähde: UNODC (2009) , Kuva: Juha Rissanen/ Yle Uutisgrafiikka

Eurooppa on suurin markkina-alue Afganistanissa tuotetulle heroiinille. Huumetta salakuljetetaan sinne etenkin Keski-Aasian ja Venäjän kautta sekä eteläisempiä reittejä pitkin. Lähde: UNODC (2009) , Kuva: Juha Rissanen/ Yle Uutisgrafiikka

YK:n huumevirasto seuraa kaikin saatavilla olevin keinoin huumekauppaa, ja joitakin saavutuksia onkin kyetty listaamaan. Joulukuussa 2013 julkaistussa raportissa todetaan muun muassa, että kokaiinin tuotanto ja kulutus ovat pienentyneet viimeisten viiden vuoden aikana. Esimerkiksi Pohjois-Amerikassa kokaiinin kulutus tippui jopa 35 prosenttia vuosien 2007 ja 2011 välillä. Myös kannabiksen tuotanto ja kulutus on YK:n huumeviraston havaintojen mukaan hieman laskenut.

Samaan aikaan oopiumunikon kasvatus on noussut, ja saavutti ennätyslukeman tänä vuonna. YK raportoi myös, että kannabiksen kasvatus sisätiloissa on teollisuusmaissa lisääntynyt.

Markkinoille on myös ilmaantunut aivan uusia psykoaktiivisia huumeita, joita kansainväliset sopimukset eivät säätele.

Huumesotaa käydään myös myrkyin

Kolumbia on tuhonnut laittomia kokaviljelmiä mm. sumuttamalla kasvimyrkkyjä lentokoneesta laajoille alueille. Kymmeniä tuhansia hehtaareja on myrkytetty joka vuosi ilmasta käsin. Naapurimaat ovat kieltäneet ilmaruiskutukset terveyssyiden takia. Kuva: EPA, Luis Robayo

Viisikymmentä vuotta käyty huumesota on aiheuttanut myös suurta ekologista tuhoa. YK:n huumausainesopimukset edellyttävät, että huumeita tuottavat maat tekevät kaikkensa laittomien huumeviljelmien tuhoamiseksi.

Yhdysvallat on käyttänyt miljardeja dollareita laittomien viljelmien tuhoamiseen osana huumesotaansa. Esimerkiksi Kolumbian kanssa Yhdysvalloilla on ollut vuodesta 2000 lähtien kahdenkeskinen sopimus, "Plan Colombia". Sen puitteissa Yhdysvallat on antanut Kolumbialle miljardien edestä ennen muuta sotilaallista apua taisteluun huumekauppaa ja vasemmistosissejä vastaan.

Lasten tekemä seinämaalaus eteläkolumbialaisessa kylässä esittää kokaviljelmien ilmamyrkytysten vaikutuksia. Kuva: Sanho Tree

Kokapensasviljelmien tuhoaminen on ollut keskeinen osa Plan Colombiaa. Menetelmänä on käytetty joko kasvien tuhoamista mekaanisesti tai kasvimyrkyin.

Kolumbia on ainoa Etelä-Amerikan maa, missä myrkytetään kokapensaita ilmasta.

Tuhansia hehtaareita on myrkytetty lentokoneista käsin niin sanotulla Roundupilla, glysofaattipohjaisella kasvimyrkyllä. Sitä tuottaa yhdysvaltalainen jättiyritys Monsanto. Sama yritys valmisti Vietnamin sodassa käytettyä Agent Orange -kasvimyrkkyä, jolle altistuivat miljoonat vietnamilaiset ja kymmenet tuhannet yhdysvaltalaiset sotilaat.

Plan Colombia alkoi Bill Clintonin ollessa Yhdysvaltain presidentti, mutta ohjelma pyörii edelleen. Tällä hetkellä Kolumbia on ainoa Etelä-Amerikan maa, missä edelleen myrkytetään kokapensaita lentokoneista käsin.

Peru, Bolivia ja Ecuador kielsivät myrkytykset sen jälkeen, kun asukkailta alkoi tulla vakuuttavia kertomuksia myrkytysten vaikutuksesta ihmisten terveyteen. Vaikutukset vaihtelevat iho-ongelmista epämuodostuneisiin sikiöihin ja muihin lisääntymisvaikeuksiin.

Satojen tuhoaminen on myös osoittautunut tehottomaksi, koska viljelmiä usein vain siirretään uusiin paikkoihin. Tämä puolestaan johtaa monesti metsäkatoon.

Tässä vaiheessa monet ajattelevat, että Yhdysvaltain vetämä, aggressiivinen "huumeiden vastainen sota" on tullut tiensä päätökseen.

Meksikosta on tullut rikollisten paratiisi

Kymmenien opiskelijoiden katoaminen Guerreron osavaltiossa oli meksikolaisille liikaa. Kadut täyttyvät mielenosoittajista, ja väkivaltaan väsyneet kansalaiset vaativat presidentti Enrique Peña Nieton eroa ,kirjoittaa Markku Saksa Meksikon pääkaupungista.

Kadonneiden opiskelijoiden kohtalo on saanut Meksikossa tuhannet ihmiset osoittamaan tyytymättömyyttään vallanpitäjien toimintaa. Kuva: EPA, Sashenka Gutierrez

Monen meksikolaisen mitta tuli täyteen, kun hallitus ja presidentti ohittivat 43 opiskelijan joukkosieppauksen kuin sitä ei olisi tapahtunutkaan. Vaikka meksikolaiset ovat tottuneet väkivaltaan ja kaikkialla vallitsevaan vahvemman oikeuteen, Guerreron osavaltiossa tapahtuneesta 43:n opettajaseminaarilaisen ilmeisestä murhasta tuli käännekohta, jonka vuoksi nuori ja energinen presidentti menetti muutamassa viikossa paljon siitä, minkä hän saavutti kahtena ensimmäisenä virkavuotenaan.

Kansalaisia ärsyttää, että presidentiltä kului 11 päivää huomata koko murhenäytelmä ja 33 päivää ennen kuin hän tapasi nuorten vanhempia.

Mielenosoittajat valittavat, että Meksiko ei ole enää oikeusvaltio. Hallituksella ei ole voimaa suojella kansalaisia vääryyksiltä. Suuri kansa syyttää presidenttiä siitä, että hän on jättänyt rikollisuuden rehottamaan vapaasti ja keskittänyt energiansa vain talouden uudistamiseen.

Hallitus on reagoinut voimakkaasti kasvaviin mielenosoituksiin. Kongressissa on vireillä perustuslain muutos, joka mahdollistaisi mielenosoitusten kieltämisen.

Yksi Guerreron osavaltiossa murhatuista opiskelijoista on tunnistettu kaatopaikalta löytyneiden jäänteiden perusteella. Muiden kadonneiden nuorten omaiset eivät vieläkään tiedä varmuudella, mitä heidän lapsilleen on tapahtunut. Yksi epätietoisuudessa elävistä äideistä on Legidena Vargas. Hän etsii poikaansa Jorgea. Toimittaja: Tapani Hannikainen, Kuvaus: Pekka Koli, Editointi: Marko Myllynen.

Peña Nieton tuulentupaan uskottiin parisen vuotta

Kun Peña Nieto astui virkaansa Meksikon presidenttinä parisen vuotta sitten, hän onnistui luomaan yleisen myönteisen ilmapiirin. Meksiko näytti olevan uuden alun edessä ja väkivalta vaikutti jäävän taakse. Kansa oli lopen kyllästynyt edellisen presidentin Felipe Calderónin huumesotaan, joka vaati 60 000–90 000 ihmishenkeä hänen kuuden virkavuotensa aikana.

Väkivallan vähenemisestä tuli tuulentupa, johon ihmiset halusivat uskoa.

Uuden presidentin aloitettua tehtävässään väkivaltaan nääntyneet ihmiset tuudittautuivat siihen joukkokuvitelmaan, että tappaminen loppuisi. Todellisuudessa murhaluvut putosivat vain hitaasti, jos ollenkaan. Väkivallan vähenemisestä tuli tuulentupa, johon ihmiset halusivat uskoa.

Media alkoi antaa vähemmän tilaa väkivaltauutisille, ja kun huumeporukoiden yhteenotoista ei enää kerrottu entiseen tapaan etusivuilla, Meksikon väkivaltajutut vähenivät myös kansainvälisissä lehdissä.

Tämä vahvisti edelleen mielikuvaa sekä kotona että ulkomailla, että huumeväkivallasta on päästy irti ja nyt on vuorossa Meksikon hetki. Maalle tuli mahdollisuus näyttää kyntensä talouden alalla ja unohtaa rikollisuus. Kansainväliset talouslehdet ovat kiittäneet Meksikoa kilpaa, kun maan talous on kohentunut, investoinnit ovat huimassa kasvussa ja työllisyys on parantunut.

Rankaisemattomuus rehottaa

Presidentti Peña Nieto siirsi polttopistettä pois väkivallasta ja keskitti kaiken voimansa talouden uudistuksiin. Hän vakuutti, että rikollisuus vähenee parhaiten, kun talous kohenee ja nuoret saavat oikeita työpaikkoja, eikä heidän tarvitse mennä töihin huumekartelleihin.

Nyt presidenttiä kuitenkin arvostellaan siitä, että hän ylenkatsoi ja aliarvioi rikollisuutta. Häntä ei auta sekään, että talous nousee ja kehittyy suotuisasti.

Ani harva jää enää kiinni rikoksista.

Peña Nieto joutuu maksamaan siitä, että Meksikosta on tullut entistä enemmän rikollisten paratiisi. Ani harva jää enää kiinni rikoksista. Tilastollisen päätoimiston INEG:in mukaan henkirikoksista 80 prosenttia ja muista rikoksista 95 prosenttia jää selvittämättä. Meksiko elää siis lähes täydellisen rankaisemattomuuden tilassa.

Meksikon kansa epäilee aina, että hallitus ja poliitikot pettävät heitä. Poliittiseen epäluuloon on toki hyvät syyt, sillä meksikolaisia on petetty joka käänteessä vuonna 1910 tapahtuneen vallankumouksen jälkeen.

Meksikolaiset ottivat haltuunsa kokaiiniketjun

Meksikon 2000-luvulla aloittamassa huumesodassa iskettiin kovin ottein huumekartelleja vastaan mm. yrittämällä tappaa tai vangita järjestöjen johtohenkilöt. Kuva: EPA, Jose Mendez

Entinen presidentti Felipe Calderón julisti sodan huumekartelleja vastaan pian virkaanastumisensa jälkeen vuonna 2006. Hän määräsi poliisien lisäksi myös sotilaat käymään huumesotaa, jonka tavoitteena oli kitkeä huumerikollisuus juurineen Meksikosta.

Meksiko oli joutunut tekemisiin huumeiden kanssa yhä syvemmin sen vuoksi, että siitä tuli 1980-luvun alussa huumeiden kuljetusreitti Etelä-Amerikan maista, erityisesti Kolumbiasta, Yhdysvaltoihin. Karibianmeren salakuljetusreitit olivat menneet tukkoon, koska Yhdysvallat oli saanut meri- ja ilmavalvontansa tehokkaaksi.

Meksikolaisten kartellien varallisuus alkoi voimakkaasti kasvaa, kun ne saivat haltuunsa koko kokaiiniketjun – salakuljetuksesta aina Yhdysvaltain puolella tapahtuvaan jakeluun.

Calderón nosti liittovaltion poliisien määrää 16 000:sta 35 000:een. Samalla hän kolminkertaisti turvallisuusministeriön budjetin viideksi vuodeksi, mutta ennen kaikkea hän liitti asevoimat huumetaisteluun. Hän komensi 45 000 sotilasta ympäri maata pitämään yllä järjestystä.

Jälkeenpäin on selvää, että Calderón lähti huumesotaan heppoisin tiedoin ja varustuksin. Sotilailta puuttui strategia siitä, mitä heidän pitäisi tehdä.

Sotilaiden moraali putosi nopeasti

Ikävä yllätys Calderónin hallitukselle oli se, kuinka nopeasti sotilaista tuli kurittomia ja lahjottuja. Ensimmäistä kertaa korkea-arvoisia kenraaleja pidätettiin ja syytettiin lahjusten vastanottamisesta kartelleilta.

Sotilailla ei ollut kykyä selviytyä valvontatehtävistään, koska heillä ei ollut ihmissuhdekoulutusta, käsitystä kansalaisoikeuksista eikä muitakaan taitoja, joiden avulla he olisivat pärjänneet suuren yleisön kanssa. He komentelivat siviilejä armeijan tyyliin ja aiheuttivat vastarintaa. Ihmiset kertoivat, etteivät tiedä kumpia pitäisi pelätä enemmän, rikollisia vai sotilaita. Alkoi levitä uutisia, että sotilaat ampuivat tiesuluilla siviilejä. Ihmisiä alkoi kadota armeijan jäljiltä. Sotilaat muuttelivat ja hävittivät todistusaineistoa yhteenottojen jälkeen niin, että syyttömät sivulliset joutuivat tuomituiksi.

Myöskään sotilaat eivät olleet tyytyväisiä osaansa, sillä kuuden vuoden aikana lähes 44 000 sotilasta eli 20 prosenttia asevoimien miesvahvuudesta karkasi. Taistelut kartelleja vastaan olivat epätasaisia, koska rikollisilla oli paremmat aseet.

Taistelu kartelleja vastaan on epätasaista, koska rikollisilla on paremmat aseet.

Yhdysvallat lopetti vaikutusvaltaisen aseteollisuuden vaatimuksesta rynnäkköaseiden myyntikiellon vuonna 2004. Sen jälkeen tuli mahdolliseksi ostaa tulivoimaisia kiväärejä halpaan hintaan rajalla. Meksikossa takavarikoiduista laittomista aseista noin 85 prosenttia onkin peräisin Yhdysvalloista.

Kuinka hyvin tähän sopiikaan Meksikon entisen presidentin Porfírio Díazin aforismi: "Meksiko-parka, niin kaukana Jumalasta ja niin lähellä Yhdysvaltoja."

Huumepomojen eliminointi ei auttanut – kartellit sirpaloituvat

Felipe Calderón oli asettanut tavoitteekseen heikentää isoja huumeorganisaatioita pidättämällä tai tappamalla niin monta huumepomoa kuin mahdollista. Presidentti ja hänen lähipiirinsä eivät kuitenkaan tajunneet, että kartellit täydensivät nopeasti itseään; vangittujen ja surmattujen huumepomojen tilalle tuli nopeasti uusia, ehkä entistäkin vaarallisempia miehiä.

Huumesota ei rauhoittanut maata vaan kiihdytti tappamista. Kun kartellien johtajat saatiin pois pelistä, alkoi niiden sisällä taistelu vallasta. Lohikäärmeen pää katkaistiin, mutta tilalle kasvoi monta päätä.

Kun huumesota loppui uuden presidentin Peña Nieton valintaan vuonna 2012, Meksikon huumekartellien määrä oli kasvanut kuudesta yhteentoista.

Meksikon seitsemällä suurimmalla huumekartellilla on kullakin omat valta-alueensa. Kartta on alituisessa muutoksessa, koska kartellit pirstoutuvat ja valtaavat uusia alueita. Lähde: Stratfor, Kuva: Juha Rissanen / Yle Uutisgrafiikka

Kartellien sirpaloituminen yhä pienemmiksi yksiköiksi jatkuu edelleen, ja suurten maanlaajuisten huumekartellien ja huumepomojen aika saattaa olla ohitse. Meksikolainen turvallisuusasiantuntija Alejandro Hope kertoo Yle Uutisille, että isojen kartellien tilalle on nousemassa pienempiä, vahvasti alueellisia rikollisryhmiä kuten Meksikon Igualan kaupungin opiskelijamurhista epäilty Guerreros Unidos.

Isojen kartellien tilalle on nousemassa pieniä, alueellisia rikollisryhmiä.

Uudet notkeat kartellit eivät enää saa huumeista päätuloaan, vaan ne ovat siirtyneet kiristyksen, ihmiskaappausten ja ryöstöjen pariin. Hopen mukaan ne ovat ulkoistaneet huumeiden myynnin välikäsille. Vaikka uudet kartellit ovat pieniä, ne hoitavat isojakin operaatioita palkkaamalla nopeasti riveihinsä lisää miehiä.

Meksikon huumekartellien rikollisuus on alkeellista. Ruumiita syntyy paljon, koska kartellit pyrkivät monopoliin ja yrittävät hävittää kilpailijansa eliminoimalla heidät. Ne eivät pysty neuvottelemaan markkinoiden jakamisesta ja työnjaosta vaan elävät maailmassa, jossa vahvin määrää. Calderónin hallitus selitti kyynisesti, että väkivallan lisääntyminen on valitettavaa, "mutta se johtuu siitä, että pahat tappavat toisiaan. Kun he ovat tuhonneet toisensa, asiat voivat parantua ja valoa alkaa näkyä."

Näin ei käynyt.

Surullisinta oli se, että Calderónin sodalla ei ollut vaikutusta huumeiden virtaan Meksikon läpi Yhdysvaltoihin. Se jatkui yhtä suurena vuosi toisensa jälkeen.

Lue lisää: Meksikolaiset taistelevat haulikoin ja seipäin huumekartelleja vastaan

Kuinka ylös huumeraha nousee?

Lyijyä vai rahaa? Joko ryhdyt yhteistyöhön tai otat kuulan kalloosi.

Kartellien pahin ominaisuus on se, että ne pystyvät lahjomaan ne, jotka taistelevat kartelleja vastaan. Ne korruptoivat viranomaiset maksamalla suuret lahjukset komentoketjujen johdossa oleville, jotka puolestaan jakavat lahjusrahaa eteenpäin. Lopulta siitä riittää murusia tavalliselle poliisillekin. Kartellien asema vahvistuu, koska huumerahasta hyötyjiä on paljon.

Kaupunkien johtajat joutuvat pahimmillaan vastaamaan huumekartellin edustajan kysymykseen: "Plomo ó plata?" Lyijyä vai rahaa? Joko ryhdyt yhteistyöhön tai otat kuulan kalloosi. Muita vaihtoehtoja ei anneta.

Suuri meksikolainen kysymys on, mihin asti huumeraha nousee hallinnossa. Ottavatko presidentitkin sitä vastaan? Jos kysymyksen esittää meksikolaiselle kadulla, hän todennäköisesti vastaa, että presidentit ovat suuria varkaita, ja tietenkin he ottavat huumerahaa.

Todellisuudessa presidenttiä ei ole koskaan syytetty suoraan huumekorruptiosta eikä juuri ministereitäkään. He rikastuvat yleensä hienostuneemmalla tavalla, esimerkiksi tarjoamalla kalliita urakoita suosikeilleen. Näin presidentti Peña Nieton arvellaan tehneen äskettäin skandaaliksi muuttuneessa Casa Blanca -talohankkeessaan.

Tausta: Huumekauppa rampautti Keski-Amerikan Lähes kaksi miljoonaa ihmistä on lähtenyt väkivaltaa karkuun Keski-Amerikasta sen jälkeen, kun huumekartellit rupesivat tuomaan huumelastejaan sitä kautta 1980-luvulla. El Salvadoria, Hondurasia ja Guatemalaa kutsutaankin nykyisin “kuoleman kolmioksi" aluetta piinaavan silmittömän väkivallan takia. Tänä vuonna kuoleman kolmiosta on tullut Yhdysvaltoihin yli 50 000 lasta yksin, ilman saattajaa, etsimään siellä työssä olevia vanhempiaan. Tuhansia isiä, äitejä ja isovanhempia pakenee lisäksi näistä maista pohjoiseen Meksikoon, mistä monet jatkavat Yhdysvaltoihin. Yksin matkustavan lapsen tarina on tavallisesti se, että vanhemmat ovat lähteneet Yhdysvaltoihin töihin, ja lapset ovat jääneet sukulaisten hoiviin. Kun esimerkiksi isoäiti kuolee, lapset jäävät ilman hoitajaa. Heillä ei ole muuta mahdollisuutta kuin lähteä yksin tuhansien kilometrien matkalle kohti rajaa ja vanhempiaan. Lapset kertovat, että he eivät uskalla jäädä kotimaihinsa rikollisjärjestöjen vuoksi, jotka haluavat pakottaa heidät riveihinsä. Väkivaltaisuudestaan tunnettuja nuorisojengejä on kaikissa Keski-Amerikan maissa. Jengit rahoittavat toimintaansa huumerahoilla, ja monet niiden jäsenet ovat Yhdysvalloista käännytettyjä laittomia siirtolaisia. Nuorten miesten rikollisjoukkioilla, kuten zetoilla ja maroilla, ei ole mitään kunniantuntoa. Ne ryöstävät jopa lasten vähäisiä rahoja. Rahat on kerätty sukulaisilta ja tuttavilta, jotta lapset pääsisivät Yhdysvaltoihin turvaan. Viime kesänä Meksikon halki matkustavan tavarajunan veturinkuljettajat sopivat rikollisten kanssa siitä, että he hiljentävät vauhtia sopivissa kohdissa. Näin ryöstäjät pääsivät hyppäämään junan kyytiin lasten ja muiden matkustajien kimppuun. Eurooppalaisen on vaikea ymmärtää keskiamerikkalaisen väkivallan julmuutta. YK: huume- ja rikollisuusjärjestön UNODC:in mukaan Honduras on maailman väkivaltaisin maa. Sadastatuhannesta ihmisestä 91 kuolee väkivaltaisesti, kun Suomessa vastaava luku on 1,6. Korkeaa murhalukua selittää se, että jopa 70–80 prosenttia Etelä-Amerikassa tuotetusta kokaiinista viedään Yhdysvaltoihin Hondurasin kautta. Lue lisää: Kymmenettuhannet lapset pakenevat kohti USA:ta Keski-Amerikan väkivallan vuoksi

Salvadorin marat tappavat taas – heille perjantait ovat murhapäiviä

Honduras maailman murhatilaston kärjessä

Uusia tuulia huumekeskustelussa

Huumeiden vastainen sota on saanut rinnalleen vaihtoehtoisia ehdotuksia. Pisimmällä keskustelu on Latinalaisessa Amerikassa.

Keskustelu uusista huumepolitiikan lähestymistavoista on alkanut marihuanan käytön laillistamisesta. Kuva: EPA, Abir Sultan

Ensimmäisenä huumesodan epäonnistumiseen heräsi kolme entistä presidenttiä. Meksikon Ernesto Zedillo, Kolumbian César Gaviria ja Brasilian Henrique Cardoso ehdottivat vuonna 2009, että huumeiden käyttäjiä ei tulisi kohdella kuin rikollisia, vaan kuin potilaita. Ex-presidentit pitivät marihuanan käytön ja hallussapidon laillistamista yhtenä keinona muuttaa huumepolitiikan suuntaa.

Pian presidenttien tueksi asettui arvovaltainen joukko politiikan ja talouselämän vaikuttajia. Vuonna 2011 niin kutsuttu Globaali huumepoliittinen komitea (Global Commission on Drug Policy) ehdotti täyskäännöstä huumepolitiikkaan, joka perustuu tällä hetkellä käytön kriminalisoimiseen. Tässä joukossa olivat edellä mainittujen entisten presidenttien lisäksi muun muassa YK:n entinen pääsihteeri Kofi Annan, Yhdysvaltojen entinen ulkoministeri George Shultz ja EU:n ulkopolitiikan korkea edustaja Javier Solana.

Vuoden 2011 raportti oli käänteentekevä huumekeskustelussa. Sen mukaan nyt oli aika "rikkoa tabuja", ja aloittaa perusteellinen keskustelu huumepolitiikasta. Raportin mukaan huumeiden vastaisen toiminnan painopisteen pitäisi olla huumeiden aiheuttamien haittojen vähentämisessä eikä käyttäjien kriminalisoimisessa. Iskeminen huumerahaan olisi tehokkain tapa suitsia huumekauppaa ja taistella järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan.

Vastaavanlaista keskustelua on käyty Amerikan valtioiden järjestössä. Keskustelua on vauhdittanut huumesodan ruokkima väkivalta Meksikossa ja Keski-Amerikassa.

Asia tulee tarkasteluun YK:ssa vuonna 2016 pidettävässä huumeongelmaa koskevassa erityisistunnossa, jossa saatetaan muokata globaalia huumepolitiikkaa.

Ensimmäiset askelet kansallisella tasolla

Moni maa on jo ottanut omia askeliaan. Monin paikoin huumeiden käyttäjien rankaisemisesta on luovuttu, vaikka huumeiden käyttöä ei olisikaan laillistettu.

Pisimmälle on menty Uruguayssa sekä muutamassa Yhdysvaltain osavaltiossa. Yhdysvaltain liittovaltion lain mukaan marihuanan käyttö on laitonta, mutta Coloradossa ja Washingtonissa marihuanaa saa jo laillisin perustein. Samalla tiellä ovat Oregon ja Alaska, joissa äänestettiin marihuanan laillistamisen puolesta marraskuun alun kongressivaaleissa.

Monessa muussakin paikassa keskustelu marihuanan laillistamisesta käy vilkkaana. Yleisin perustelu sitä vastaan on se, että lievät huumeet voivat toimia portteina kovempien huumeiden käyttöön.

Uruguayssa on meneillään koko kansan pilottikoe

Uruguayn valtio päätti kuluvana vuonna ottaa valtion hallintaan marihuanan viljelyn, myynnin sekä kulutuksen. Siellä toimintaansa on aloittamassa eräänlainen "marihuana-alko", joka perustuu hampun viljelijöiden ja käyttäjien rekisteröimiseen.

Uruguayssa on meneillään radikaali kokeilu, jossa valtio sääntelee marihuanan tuotantoa ja käyttöä. Kuva: EPA, Ivan Franco

Uruguayn presidentti José Mujica perusteli marihuanapolitiikkaansa Yle Uutisten haastattelussa syyskuussa 2014 vieraillessaan Suomessa.

Huumekartellit ovat huumeitakin pahempia. – José Mujica

– Minä en pidä marihuanan polttamisesta. Mutta Uruguayssa on ainakin 150 000 ihmistä, jotka tekevät niin, enkä minä voi sille mitään. Vangeistamme joka kolmas on vankilassa huumeiden käytön vuoksi tai huumeisiin liittyvän rikoksen vuoksi. Siksi olemme päättäneet ottaa valtion valvontaan koko ketjun marihuanan tuottamisesta sen käyttämiseen. Näin anastamme markkinat järjestäytyneeltä rikollisuudelta valtion hallintaan, perusteli Mujica valitsemaansa politiikkaa.

– Huumekartellit ovat nimittäin huumeitakin pahempia

Uruguayn kansa on ollut voimakkaasti kahtia jakautunut huumepolitiikan suhteen, mutta näyttää nyt hyväksyneen vasemmistolaisen presidenttinsä voimakkaasti ajaman linjan. Marraskuun viimeisenä viikonloppuna Uruguayn uudeksi presidentiksi valittiin Mujican puoluetoveri Tabaré Vázquez, joka on sanonut jatkavansa edeltäjänsä huumepolitiikkaa.

Uruguayn vasta aluillaan olevaa, radikaalia kokeilua seurataan maailmalla hyvin suurella mielenkiinnolla.

Muina maina, jotka mahdollisesti laillistavat marihuanan lähivuosina, on mainittu Kolumbia, Costa Rica, Peru ja Meksiko. Euroopassa tällä tiellä näyttävät olevan ainakin Portugali ja Espanja.

Keskustelua kulissien takana

Keskustelu huumepolitiikasta käy tällä hetkellä voimakkaana, vaikka se ei aina ylitä uutiskynnystä. Seuraavassa kolmen tätä keskustelua käyvän henkilön haastattelut.

Mikael Wigell, Ulkopoliittinen instituutti

Mikael Wigell, tutkija, Ulkopoliittinen instituutti. Erikoistunut Latinalaisen Amerikan politiikkaan ja talouteen. Seuraa huumekeskustelua tarkasti. Kuva: Ulkopoliittinen Instituutti

Missä globaali huumepolitiikka on onnistunut, missä epäonnistunut?

Globaalia huumepolitiikkaa voidaan pitää kaikilta osin epäonnistuneena. – Mikael Wigell

Globaalia huumepolitiikkaa voidaan pitää kaikilta osin epäonnistuneena. Tämä myös myönnetään hyvin laajasti nykyään, varsinkin läntisessä maailmassa. Hyvin kapea-alaisesti huumeiden kriminalisointiin tähtäävä politiikka on luonut valtavan tuottoisat huumeiden markkinat, joista järjestäytynyt rikollisuus hyötyy ja kasvaa kasvamistaan. Huumeiden käyttö on kasvanut räjähdysmäisesti kieltopolitiikasta huolimatta. Kieltopolitiikka vaatii siten aina vain kovempia otteita, mikä ruokkii väkivaltaa, korruptiota ja laajempia sosiaalisia ongelmia. Uusia tuotantoalueita ja kauppareittejä syntyy yhtenään. Vankilat pursuavat pikkurikollisia kaikkine tästä aiheutuvine sivuongelmineen. Tämä epäonnistunut politiikka näkyy räikeällä tavalla Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa, missä sen uudistamisesta puhutaankin niin paljon tänä päivänä.

Mihin suuntaan globaali huumepolitiikka on menossa?

Yleisesti muutospaine on siirtyä pitämään huumeongelmia enemmän terveydellisenä kysymyksenä kuin lainvalvonnan kysymyksenä. Mitä marihuanaan tulee, niin muutospaine vie laillistamisen suuntaan. Tämä kaikki tapahtuu jo kansallisesti, osittain alueellisesti. Globaalia huumepolitiikkaa on erittäin hankala muuttaa, koska ei ole olemassa maailmanlaajuista yksimielisyyttä. Venäjä, Kiina ja Aasia näkevät asian hyvin eri tavalla kuin Latinalainen Amerikka.

Globaalin huumejärjestelmän valvonnassa Yhdysvalloilla on ollut jonkinlainen poliisiin rooli. Sillä on kuitenkin vaikeuksia täyttää roolia, kun sen omat osavaltiot toimivat ristiriidassa ajatuksen kanssa. Yhdysvaltain huumeiden vastaisessa ulkopolitiikassa on tästä johtuen nähtävissä kaksi muutosta. Ensinnäkin, Yhdysvallat ei samalla lailla enää aja huumeiden vastaista sotaansa Latinalaisessa Amerikassa, vaan alkaa hyväksyä vaihtoehtoisia käytäntöjä. Toiseksi, Yhdysvallat on ruvennut korostamaan YK:n huumausainesopimusten "väljyyttä" ja joustavuutta.

Mikä rooli huumeiden käytön laillistamisella tulevaisuudessa on?

Kehitys vie marihuanan laillistamiseen paikoin. Muita huumeita tuskin laillistetaan samassa määrin. Niiden kohdalla tulee kyseeseen dekriminalisointi. Siirrytään korostamaan ehkäisevää työtä ja korostamaan huumeongelmia terveysongelmana. Pienistä, omaan käyttöön tarkoitetuista, määristä ei rangaista. Tuotantoketjun laillistaminen, sillä tavalla kuin nyt on tehty marihuanan kohdalla Uruguayssa ja muutamassa Yhdysvaltojen osavaltiossa, tuskin tulee kovin laajasti kyseeseen kovien huumeiden kohdalla.

Muutos tapahtuu tällä hetkellä kansallisella tasolla. Globaali huumepolitiikka laahaa muutoksen perässä, ja on hiukan menettämässä uskottavuuttaan. Avoimempi keskustelu vaihtoehdoista on vasta alkanut. Siitä keskustellaan vakavasti vuoden 2016 YK:n täysistunnon erityiskokouksessa, mutta vaikeata on saada aikaan sellaista yksituumaisuutta, että olemassa oleviakaan sopimuksia ruvettaisiin rukkaamaan nopealla aikataululla.

Juri Fedotov, UNDOC pääjohtaja

Juri Fedotov, pääjohtaja, YK:n huumevirasto UNDOC. Venäläinen diplomaatti on johtanut vuodesta 2010 YK:n huumevirastoa, joka on kansainvälisten huumesopimusten valvoja. Kuva: EPA, Roland Schlager

Mitkä ovat globaalin huumepolitiikan suurimmat haasteet?

UNODC tunnustaa, että kansainvälisten huumesopimusten toimeenpanossa on ongelmia. Vaikeimmat haasteet koskevat oopiumunikon kasvatusta Afganistanissa, uusien psykoaktiivisten huumeiden ilmaantumista ja amfetamiini-tyyppisten stimulanttien lisääntymistä. Listaan voi lisätä Afrikan huumemarkkinoiden kasvun, rahanpesun internetissä ja huumekauppaan liittyvän hirvittävän väkivallan kasvun Latinalaisessa Amerikassa. Jos jatkamme yhteistä huumepolitiikkaa, nämä ongelmat pitää myöntää, ja niistä pitää keskustella.

Onko globaali huumepolitiikka siirtämässä painopistettä kriminalisoinnista terveydelliseksi kysymykseksi?

Huumesopimusten luonteesta on olemassa väärinkäsitys. Todellisuudessa ne tähtäävät ihmiskunnan terveyden suojelemiseen. On totta, että samalla kun monet maat tarjoavat terveyspalveluja huumeiden käyttäjille, jotkut maat edelleen keskittyvät rangaistuksiin ja huumeiden käyttäjien pistämiseen vankilaan. On todella tarvetta siihen, että kaikkialla siirrytään pakkohoidoista ja rangaistuksista kohti terveyden painottamista. Huumeriippuvaisille on tarjottava hoitoja ja lääkitystä sekä mahdollisuus toisenlaiseen elämäntapaan.

Mikä on YK:n huumeviraston kanta Uruguayn päätökseen laillistaa marihuanan tuotanto, myynti ja käyttö?

Laillistaminen ei ole ratkaisu maailman huumeongelmaan. – Juri Fedotov

Sopimusten osapuolilla on oikeus keskustella omasta huumekontrollistaan. Mutta laillistaminen ei ole ratkaisu maailman huumeongelmaan. Sopimusten rikkominen ei palvele tavoitetta, joka on ihmiskunnan terveyden ja hyvinvoinnin suojeleminen. Laillistamista parempi keino on sopimusten huolellinen noudattaminen niin, että ne voivat palvella ihmisoikeuksia ja terveyttä. Kyse on huumeiden käytön ehkäisystä sekä huumeiden käyttäjien hoidosta. Olisi myös tärkeää poistaa huumeriippuvaisten leimaaminen ja syrjintä siten, että se estää heitä hakeutumasta terveyspalveluiden piiriin.

Norma Pensado, Meksikon suurlähettiläs

Norma Pensado, Meksikon suurlähettiläs, Helsinki. Meksikolainen diplomaatti, joka on palvellut myös Ruotsissa. Kuva: Meksikon suurlähetystö

Miksi kartellien valta on päässyt kasvamaan näin suureksi?

Kyse on maailmanlaajuisesta ongelmasta, ei pelkästään Meksikon sisäisestä ilmiöstä. Muutos on seurausta monesta asiasta: mm. huumeiden kysynnän muutoksesta mutta myös muutoksesta huumeiden vastaisessa taistelussa. Yhdysvallat militarisoi huumetaistelun Kolumbiassa, kartellit heikkenivät ja salakuljetusreitit muuttuivat. Meksikossa onnistuttiin ottamaan kiinni tärkeitä kartellien pomoja, mistä seurasi se, että kartellit alkoivat tapella keskenään ja etsiä uusia reittejä Yhdysvaltojen markkinoille. Kartellit pirstaloituivat ja erikoistuivat. Jotkut erikoistuivat laittomaan asekauppaan, jotkut ihmissieppauksiin. Kuva muuttui hyvin monimutkaiseksi.

Meillä ei ollut kunnollisia instituutioita eikä poliisi pystynyt taistelemaan yksin kartelleja vastaan. Siksi presidentti Calderón lähetti myös armeijan tähän taisteluun. Yhdysvaltojen roolista täytyy sanoa sen verran, että suurin osa kartellien aseista tulee rajan takaa pohjoisesta, koska Yhdysvallat ei kontrolloi aseiden myyntiä. Toisaalta meillä on hyvät suhteet Yhdysvaltoihin ja paljon rakentavaa yhteistyötä.

Miten hallitus aikoo palauttaa kansalaisten luottamuksen?

Tämä hetki on todella kriittinen. – Norma Pensado

Tämä hetki on todella kriittinen, presidentti Peñakin on sen sanonut. Väkivalta on yhteydessä köyhyyteen, ja maamme kansasta lähes puolet elää köyhyydessä. Hallituksella on ohjelmia köyhyyden kitkemiseksi. Viime viikolla presidentti ilmoitti keinoista, joilla taistellaan korruptiota vastaan. Tähtäimessä on myös estää järjestäytyneen rikollisuuden soluttautuminen viranomaisten joukkoon. Perustamme myös hätäpuhelimen, johon voi soittaa vaaratilanteissa.

Keskeisessä osassa on viranomaisten toimien läpinäkyvyyden lisääminen ja oikeuslaitoksen vahvistaminen, jotta rankaisemattomuuden kulttuuri päättyisi.

Voiko huumeiden käytön laillistamisella olla jokin rooli tulevaisuudessa?

Voimme myöntää, että Meksiko on epäonnistunut huumeiden vastaisissa toimissa. Siksi nyt keskustellaan vaihtoehtoisista toimista. Myös Meksikossa käydään keskustelua huumepolitiikan suunnasta. Me kuitenkin haluamme pitäytyä monenkeskisissä päätöksissä, eikä vielä voida sanoa, miten laillistamisen kanssa käy. Huumeiden käytön rankaisusta on meillä luovuttu laajalti vuoden 2009 jälkeen. Pidämme huumeriippuvuutta kansanterveyden kysymyksenä, emme rikollisuuden haarana. Mutta kyse on pohjimmiltaan globaalista ongelmasta, ja siksi siitä keskustellaan yhteisissä foorumeissa kuten Amerikan valtioiden järjestössä ja viime kädessä YK:n puitteissa.