Norden är mer än bara Sverige, påminner docent Johan Strang från Helsingfors universitet. Enligt Strang har finländarna bristande kunskaper om Norden.

- Vi känner väldigt bra till Sverige, men inte de övriga nordiska länderna. I Finland i synnerhet är kunskapen om Danmark och Norge ganska minimal och det är sorgligt, säger Nordenforskaren Strang till Svenska Yle.

Strang anser att fixeringen vid Sverige är kännetecknande för hela Norden, inte enbart Finland:

- Man kunde kanske säga att Norden är en samling länder som har ett komplicerat förhållande till Sverige. Det är inte bara vi finlandssvenskar som har ett Sverigekomplex, norrmännen har det också. De följer med den svenska diskussionen medan svenskarna inte bryr sig om Norge. Det är klart att det finns en brist på symmetri där.

Man kunde kanske säga att Norden är en samling länder som har ett komplicerat förhållande till Sverige.

Enligt Strang finns det naturliga skäl till det omaka förhållandet mellan Sverige och de övriga nordiska länderna:

- Dels handlar det väl om att Sverige hellre vill titta på länder som USA eller England, och se sig i samma liga med dem. Utrikesnyheterna i Sverige handlar om Mellanöstern och USA, medan grannarna inte figurerar över huvud taget. Men det har nog också att göra med att man anser sig vara längst hunnen i en moderniseringsprocess. Varför skulle man blicka på länder som hunnit nästan lika långt?

- I Sverige finns också en kritisk massa av personer som kan föra en levande intellektuell debatt. I Finland är vi färre och därför behövs den komparativa blicken. Vi jämför oss alltid med andra länder, och i första hand Sverige. Samma gäller för Norge.

I Norden tror vi stenhårt på tanken att varje människa och varje företeelse ska representera en nation.

Förbistringen beträffande finlandssvenskarnas existens tar Johan Strang med jämnmod:

- Jag tror inte finlandssvenskarna är väldigt förbisedda. Det är klart att det finns människor som inte vet att vi finns, samtidigt som många vet det. Man kunde säga att de nordiska länderna är olympiska länder: vi tror stenhårt på tanken om att varje människa och varje företeelse ska representera en nation. Om de inte gör det blir vi smått förvirrade och arga. Det här kan ligga i bakgrunden till den svenska blindheten i förhållande till finlandssvenskar.

Dialog på villovägar

För Nordenexperten Johan Strang har de senaste veckorna varit omtumlande. Flyktingkrisen har satt regeringarna under press, och nu frågar sig många hur det ska gå för den fria rörligheten i Norden:

- Jag gick på julledighet med tanken att det ser illa ut för Schengen-området. ”Det här håller på och krackelerar”, tänkte jag, ”men tur att vi åtminstone ha den nordiska passfriheten kvar, det kommer i alla fall att hålla”, Nu verkar det ändå som om Norden skulle gå bräschen för att testa hur hållbart Schengen är. Det kom som en överraskning för mig.

Man sitter på möten och bestämmer att 20 000 kronor ska gå till Nordens hus i Torshavn, samtidigt som Stefan Löfven inför id-kontroller på Öresundsbron.

Hur förklarar du att det är just de nordiska länderna som vill skärpa övervakningen.

- Det handlar om små länder som tycker sig ha axlat en enormt stor börda. Sedan finns det en längre historia med en oförmåga till dialog mellan de nordiska länderna, vilket har varit en besvikelse för mig de senaste åren. Speciellt gäller det Sverige och Danmark men kanske också Sverige och Norge.

- Det är beklagligt när grannlandet fungerar som ett skällsord i den nationella debatten. I Sverige talar om man om danska attityder till invandring som något man inte vill ha, medan man i Danmark talar om naiva svenskar. Samtidigt vill man inte se bakom den officiella politiken och de officiella uttalandena, man vill inte se att den politiska situationen och debatten är väldigt lika i varje nordiskt land.

Hur menar du då?

- Vi har samma slags opinioner, det skiljer på några procent i de olika länderna. Det här ser man inte, utan använder varandra som skällsord. Det här leder i sin tur till att det inte finns en vilja hos svenska och danska politiker att försöka hitta en gemensam lösning på det här, och därför har vi den situation vi har i Öresundsfrågan.

I Sverige talar om man om danska attityder till invandring som något man inte vill ha, medan man i Danmark talar om naiva svenskar.

Hur ser du på Finlands roll i sammanhanget?

- Det är inte som att man i Finland skulle förhålla sig negativt till att Sverige och Danmark tävlar med varandra om att införa de strängaste flyktingreglerna. Jag tror inte att regeringen kommer att agera proaktivt för att lösa konflikten mellan Sverige och Danmark, snarare tror jag att man ser ganska nöjt på situationen.

Tror du att Finland kan ha inflytande över den svenska och danska flyktingpolitiken?

- Ett visst inflytande, men jag tror inte det är stort. Sveriges linje i den här frågan har betingats av inre orsaker. Antingen är det så att det faktiskt inte finns kapacitet för att ta emot fler flyktingar, eller så har Löfven helt enkelt blivit oroad över opinionssiffrorna och försöker visa sig hård.

- Det är synd med tanke på att det här är en fråga som borde kunna lösas eller i alla fall diskuteras på ett nordiskt plan. Det räcker med att titta på en karta: Finland har den största landgränsen, och därför borde Finland vara mån om att det förs en gemensam solidarisk politik i fråga om gräns- och asylfrågor i Norden och Europa.

Man sitter på möten och bestämmer om 20 000 kronor ska gå till Nordens hus i Torshavn, samtidigt som Stefan Löfven inför id-kontroller på Öresundsbron. .

Finns det förutsättningar för en gemensam flyktingpolitik i Norden?

- Förutsättningar finns givetvis, men jag tror inte det är sannolikt. Jag tror inte heller att det är sannolikt att man löser de här frågorna på europeiskt plan och jag tror att Norden ur den synvinkeln skulle ha bättre förutsättningar till att hitta en gemensam politik. Det nordiska samarbetets uppgift är kanske att rädda Europa snarare än att rädda Norden. Att visa att det finns en framtid för transnationell dialog. Om vi inte tar det uppdraget på allvar så är det illa ställt.

Har de nordiska samarbetsorganen tagit i de här frågorna tillräckligt?

- Jag tyckte Kari Huhta på Helsingin Sanomat uttalade sig bra då han påtalade temana för Finlands ordförandeprogram i ministerrådet: vatten, natur och människor. Den här listan känns inte så värst aktuell idag, menade han. Det är förvånande hur dåligt man har tummen på pulsen.

- Det är inte tjänstemännens fel, utan det visar snarare på att agendan på de nordiska mötena inte har något att göra med den politiska verkligheten och de nationella utmaningarna. Man sitter på möten och bestämmer om 20 000 kronor ska gå till Nordens hus i Torshavn, samtidigt som Stefan Löfven inför id-kontroller på Öresundsbron. Diskrepansen mellan den ”nordiska” verkligheten och den riktiga verkligheten är stor.

Agendan på de nordiska mötena har inte något att göra med den politiska verkligheten.

Ser du att Nordiska rådet borde få bättre möjligheter att reagera på aktuella frågor?

- Kritiken går ju mot nordiska ministerrådet som har en otroligt viktig uppgift i att driva nordiska institutioner som är otroligt viktiga för kontakten mellan folken i de nordiska länderna. Men när det gäller att diskutera aktuella utmaningar har ministerrådet inte hittat en form som fungerar. Det hjälper inte att skära ned på institutionsmassan, utan istället borde man låta institutionerna få bestämma om sina egna angelägenheter, och låta ministrarna diskutera aktuella angelägenheter.

Förstärkt nordiskt försvar i vågskålen

Nyligen avslutades försvarsseminariet Folk och försvar i svenska Sälen. I samband med konferensen blev det bland annat klart att Sverige Sverige kommer att intensifiera sitt fredstida samarbete med Danmark. Enligt Johan Strang visar samförståndsavtalet på de gemensamma intressen som finns mellan länderna:

- Jag tror inte det var planerat som en dagsaktuell markering, även om frågan blåstes upp som en stor sak i Sverige: ”Titta, vårt förhållande är inte så dåligt som det påståtts”. Samtidigt var det en nyhet som inte observerades överhuvudtaget i Danmark, jag försökte förgäves leta efter en tidning som skulle ha tagit upp det här. Försvarspolitik är ingenting i Danmark.

När det gäller Finland och Sverige tror jag inte det finns gränser för hur långt man kan gå i sitt samarbete.

Danmark är också ett Natoland, med tillhörande säkerhetsgarantier. Kanske är ett samarbete med Sverige därmed inte lika intressant?

- Visst har Danmark garantier, men det är också viktigt att minnas att det territoriella försvaret inte är viktigt för danskarna. Däremot har det sedan det kalla krigets slut varit viktigt för Danmark att visa att man är USA:s vän. Före kalla krigets slut ville man markera ett avstånd till Nato, medan USA efter kalla krigets slut tappade sitt intresse för Norden. Då blev det viktigt för Danmark att komma med på alla amerikanska insatser ute i världen.

Ser du förutsättningar för et gemensamt nordiskt försvar?

- När det gäller Finland och Sverige tror jag inte det finns gränser för hur långt man kan gå i sitt samarbete. När det gäller Natoländerna så är det säkert en annorlunda fråga. Men det man kan observera är att det nordiska samarbetet ses som ett förträffligt alternativ både av Natoförespråkare och motståndare i Finland och Sverige: Anhängarna ser det som en väg till Nato medan motståndarna ser det som ett alternativ till Nato.