Men låt oss ta det från början. Natten till den 18 december genomfördes ett attentat mot min bil, riktat mot mig. Ett attentat med avsikt att bägge framdäcken skulle explodera när jag satte mig för att köra. Det skedde utanför min före detta mans bostad, där bilen stod parkerad. Det var dock inte jag som satte mig i bilen den dagen, den var min äldsta son. Han märkte att något var fel och åkte till en bilfirma där sabotaget konstaterades. Det är andra gången på kort tid min bil vandaliserats. Jag kan tyvärr inte se det som något annat än en konsekvens av att jag hävdar min yttrandefrihet som journalist i Sverige. Att markera genom att förstöra en bil är ett riktat hot som syftar till att tysta en obekväm röst och ingår i det mönster av trakasserier som kritiska röster utsätts för i ett land där yttrandefriheten inte är någon självklarhet och där man har som tradition att mobba politiska meningsmotståndare.

Dagen efter dådet skrev min exman Robert Bohman ett inlägg på sin Facebook. Det ska sägas att han står helt utanför den politiska debatten vilket han tydligt klargör i sin text. Robert är alkohol- och drogterapeut, han driver behandlingshemmet The Drawing Room och arbetar även som konceptdesigner. Han riktade inte texten mot någon person eller organisation. Han tog inte parti på något vis men visade på hur mobbing, hat och hot kommer från alla håll. Även från dem som säger sig ha för avsikt att motverka detta. Roberts text delades över tusen gånger, med hundratals fina stöttande kommentarer. Inget hot, inget hat, bara stöd och värme. Allt var frid och tills nätverket #jagärhär och dess grundare Mina Dennert plötsligt gav sig in i kommentarerna. Snabbt blev tonen hätsk, Mina själv och flera anhängare från #jagärhär krävde att Robert skulle skriva om sin text och be om ursäkt för det han skrivit. Robert svarade sakligt att han gärna skulle ta det med Mina privat, men inte öppet på hans sida, för att inte riskera att spä på polariseringen. Men Mina fortsatte öppet att påstå att Robert ljög. Hon krävde att Robert skulle publicera skärmdumpar som bevisade det han skrev. Robert sa att han kunde skicka skärmdumparna privat då han inte ville hänga ut någon och bad Mina vänligt att sluta skriva på hans sida. Han förklarade vad hans sida är till för, nämligen vänner, bekanta och människor som behöver hitta honom utifrån problem med missbruk.Robert är alltså en person inte inte tar ställning i frågan, som inte hoppat på någon, som skrev en text utifrån hat och hån på nätet, om alla människors lika värde och om hur just hat och mobbing lett till ett fysiskt attentat där våra barn kunde skadats.

Vad som sedan följer är närmast absurt.

Påhopp, förtal, lögner, megalomani till den grad att det blir genant. Flera andra personer ber Mina Dennert att respektera Roberts önskan om att låta hans sida vara men hon fortsätter ända fram till dagen före julafton att publicera saker på Roberts sida. Mina Dennert ifrågasätter till och med om sabotaget av bilen ägt rum. Här kan du läsa Robert inlägg samt efterföljande kommentarer. Det är viktigt att tillägga att Robert upprepar att #jagärhär är en behjärtansvärd organisation i grunden. Däremot påpekar han riskerna och faran som kan uppstå när en en organisation med 75 000 medlemmar förvandlads till ett okontrollerbart medborgargarde och ger sig på en enskild person. Mina Dennert påpekar visserligen gång på gång att hon inte kan ha kontroll på vad alla i gruppen gör, men att hon har kontroll över när gruppens medlemmar ägnar sig åt hat. Därför blir det till exempel märkligt att flera av gruppens medlemmar är administratörer i hatgrupper som riktar sig direkt mot mig, men även mot andra…

Exempel är gruppen Panikfakta, som jag och andra fristående journalister tydligen sysselsätter i princip dygnet runt och där minst en #jagärhär-medlem är administratör, nämligen Rolf O Johansson.

Även hatgruppen “Stå inte upp för Katerina Janouch”, en direkt mobbargrupp, har en #jagärhär-medlem som administratör.

Det är helt uppenbart fritt fram att jaga individer med åsikter som inte överensstämmer med #jagärhär:s. Man kontaktar arbetsgivare, massanmäler inlägg (något jag skrivit om tidigare), får kommentarer och konton nersläckta. Det finns också anledning att misstänka att även mindre seriösa individer söker sig till gruppen för att under täckmantel av “att nyansera debatten” istället försöker tysta och hota meningsmotståndare. Aggressiva drev uppstår, där en ensam individ får svårt att freda sig. Något som gruppen paradoxalt nog hävdar att man kämpar emot… Så verkar man också ha svårt med att skilja på sanning och lögn. Mina Dennert har efter sina skriver på Roberts Facebooksida gått ut till #jagärhär-gruppen och ljuger sina 75 000 medlemmar rätt upp i ansiktet om falska skärmdumpar. Trots att hon till Robert själv bekräftade flera av dem han skickat till henne privat som äkta. Hon säger inledningsvis att samtliga dumpar är falska, hon skriver det offentligt. När hon sedan får veta hur de tagits och av vem, så bekräftar hon dem som sanna. Här nedan följer några skärmdumpar som Mina Dennert hävdar är falska:

En skärmdump från ett inlägg upplagt av #jagärhär-medlemmen Mona Birgitta Eriksson på Mina Dennerts sida. I nästa inlägg – från slutet av oktober 2017 – uppmanar Mina Dennert #jagärhärs 75 000 medlemmar att samla in information om mig. Mina Dennert skriver att jag är besatt av henne som person. Hon ljuger om att jag skrivit om henne i ett års tid, när jag första gången skrev om henne i somras. Hon ber sin grupp om hjälp att samla in material om mig. Om inte detta är att uppvigla hat mot en enskild individ, så vet jag inte vad det skulle kunna vara? Besattheten ligger helt och hållet hos Mina Dennert.

Uppmaningen gör många upprörda och leder till att Mina Dennert ser till att göra inlägget dolt, men somliga hinner se det medan det ligger publikt och reagerar så här:

Mina Dennerts goda vän Heidi Brandtner – som förstås också är med i #jagärhär – har däremot svårt för att dölja sin skadeglädje:

Mina Dennert får naturligtvis mycket kärlek i sin kamp mot den vedervärdiga journalisten hon måste oskadliggöra. Medlemmarna i #jagärhär skyndar till undsättning:

En annan medlem, Joakim Guldbrand, ser till att spä på hatet ytterligare och utnämner mig till “en av Sveriges farligaste människor”:

Detta får givetvis stå oemotsagt.

I november blir jag kallad äckel och smuts av polismannen Nadde Ghzale på Twitter.

Detta föranleder Mina Dennerts utryckning och skuldbeläggande av mig. Hon förminskar även kränkningen, som i sig är definition av näthat:

Idag hävdar Dennert att hon aldrig skrivit detta och att skärmdumpen är falsk. Saken är att det är jag själv som tagit den…

Mina Dennert skriver om mig, skapar drev och hat och polariserar sina medlemmar till att tycka jag gör fel som försvarar mig när jag påpekar att en polisman inte bör uttala sig som han gör. Jag polisanmälde detta för förtal, men min anmälan lades ner.

Dessa är bara några exempel av sådant som #jagärhär-nätverkets medlemmar och grundare ägnar sig åt. Intressant att ta upp i sammanhanget där grundaren hävdar att hon aldrig sagt något ont om mig, och hävdar att jag ljuger, och att skärmdumparna är falska.

Det är viktigt att påpeka att jag har inget personligt mot Mina Dennert, jag är faktiskt helt ointresserad av henne som person och tar totalt avstånd från de eventuella hot hon berättar att hon får, och jag hoppas hon och hennes familj ska slippa drabbas av obehag som jag drabbats av. Debatten måste föras på en värdigare nivå än denna barnsliga förskolementalitet.

Det är dock riktigt att jag som samhällsengagerad journalist har sedan juni granskat nätverket #jagärär eftersom jag anser att detta åsiktsnätverk som har kopplingar både till SVT, en rad politiska organisationer samt självaste regeringen, utgör ett hot mot yttrandefriheten med sitt medborgargarde på den största sociala nätverksplattformen och där man också tar tydlig politisk ställning. Jag har aldrig skrivit nedsättande om Mina Dennert, men granskar återkommande #jagärhär-gruppens verksamhet och samarbeten utifrån att det har blivit en alltmer osund kultur i gruppen, med ett härskarstyre från Mina Dennert som grundare och en idolkultur kring henne som är närmast sekteristisk – främst för att jag själv drabbas av gruppens verksamhet på ett negativt sätt, genom att de förstör samtal och kommer med nonsensargument och svärmangrepp. En intressant sak är att Mina Dennert själv hävdar att om de skärmdumpar jag refererar till skulle existera, så skulle hon inte kunna leda sitt nätverk. Det är korrekt, och jag anser att hon är olämplig som saklig ledare då hon låter personliga känslor styra när det är saklighet som borde vara ledstjärna. Mina Dennert borde rannsaka sig själv och inse att monstret hon skapat, en yvig grupp av blint lydande individer som försöker tysta meningsmotståndare som uttalar sig kritiskt om till exempel genusfrågor och migration, har blivit ett renodlat censurnätverk. Genom att publicera kränkande texter och uppmana till kartläggning av mig bryter #jagärhär mot integritetslagen som träder i kraft om några dagar. Förföljelsen av mig som individ upphör inte. Nu ska det ske en omröstning av nätverkets viktigaste aktioner under 2017. Flera av dem handlar om situationer där jag varit inblandad. Är alltså #jagärhär en gruppering som har till uppgift att se till att tysta just mig och de människor som delar min syn på samhället?

Yttermera intressant är att några kritiska röster mot Mina Dennert ej tillåts i gruppen. Den styrs alltså exakt så totalitärt och diktatoriskt som man försöker styra det offentliga samtalet. Insikten är både obehaglig och skrämmande. Ett ifrågasättande klipps av och kritiken tystas effektivt.

Dessutom säger Mina Dennert rakt ut att avsikten numera inte bara är att stävja “hat och hot” – nu vill man dessutom ha ett samtalsklimat fritt från “propaganda”. Nätverket som beskriver sig själv som opolitiskt tar här ett kliv i en ny riktning, med ambitionen att skruva upp motståndet mot en mångfald i debatten. Ordet “propaganda” är ytterst godtyckligt och samtidigt obehagligt. Bland gruppens aktivister finns till exempel många anhängare till en okontrollerad asylpolitik, som självaste finansminister Magdalena Andersson bekräftat varit negativ för Sverige. Skulle till exempel ett sådant uttalande kunna klassas som propaganda enligt #jagärhär:s vridna världsbild? Det som är oroväckande är att många av de 75 000 aktivisterna är anställda inom kommuner, landsting och skol- och förskoleväsendet. De arbetar med barn och unga och har stort inflytande över kommunala och statliga verksamheter. De genomsyrar verksamheter som påverkar många människors liv. Som till exempel denna förskolepedagog, som talar om för små barn att jag är en ond människa, vars böcker man ej bör läsa…

Alla dessa aktivister använder sin makt för att kväsa debatten och försöka tysta röster som för fram andra åsikter och synpunkter än de själva. Mina barnböcker är inte ett dugg politiska, ändå ska jag smutskastas inför förskolebarn – den politiska skolningen och hjärntvätten börjar således tidigt via de “goda” människorna, som inte drar sig för att hota, smutskasta och se till att individer förlorar jobb, uppdrag och socialt anseende. Exakt sådana metoder som används för att tysta meningsmotståndare i totalitära stater. I forna DDR till exempel var det just privatpersoner som självmant tog på sig uppgiften att springa statens ärenden. Utan dessa fristående aktivister och angivare hade kommunistdiktaturen knappast kunna varit så effektiv i att kontrollera medborgarnas tankar och förehavanden. Det är först när den lilla människan blir en sadistisk marionett i statens tjänst och vänds mot sina egna, som det verkliga samhällsförfallet inträffar. Det är det som skapar polarisering och spär på misstänksamhet, rädsla och osäkerhet människor emellan. Även i totalitära stater försökte man ge sken av att åsiktskontrollen var för individens bästa. Man förklädde förtrycket i det man beskrev som omsorg och välgärning, när enda avsikten var att bibehålla diktaturens järngrepp om samhället och ta ifrån människan hennes frihet.

Förresten har jag ett filmtips för er som är lediga eller bara uttråkade: Se gärna om “The Matrix” från 1999. Det röda “sanningspillret” skulle behöva intagas av en och annan.

*******

Jag skriver om samtidens Sverige ur olika perspektiv. Vill du också bli intervjuad, komma i kontakt med mig eller tipsa om något, dela med dig av din historia/erfarenheter eller skriva själv? Mejla mig på [email protected] – dock arbetar jag ensam, så jag svarar i mån av tid! Läser alla mejl. Vill du vara med och stötta mig, den fria debatten och oberoende journalistisk? Bidrag till mitt heltidsarbete tas tacksamt emot via swish på 0733289122 eller konto SE-Banken 5206-0000114 (första fyra siffrorna är clearingnummer). Har även skaffat crowdfundingtjänsten Patreon och finns här: https://www.patreon.com/katjanouch

International payments: IBAN: SE5750000000052061604404, Bic: ESSESESS

Blir glad för varje liten slant! Och oerhört tacksam om du köper mina böcker. De nyaste hittar du här nedan. Största tacken på förhand! Thank you! Dekuji! Merci. Danke. Och tack alla ni som redan bidragit, ni anar inte hur glad jag är över det ni ger och det ni skriver, även om jag inte kan tacka var och en av er personligen. Ni ger mig kraft och mod att fortsätta. <3 Tillsammans kan vi förändra världen.

Senaste barnboken “Så bråkar man och så blir man sams”, utgiven på Lava Förlag, finns att köpa här.

Senaste småbarnsboken, “Ingrid och Ivar på badhuset”, utgiven på Bonnier Carlsen, finns att köpa här.

Senaste romanen, den 10:e delen i romanserien om Cecilia Lund – Vapendragerskan – finns att köpa här. Vapendragerskan är utgiven på mitt eget förlag Palm Publishing, som jag valde att starta när Piratförlaget – där jag tidigare gett ut mina vuxenböcker – vände mig ryggen då jag berättade sanningen om samhällsutvecklingen i Sverige.