Så lägrar sig påskfriden efter en turbulent vecka. Hustru Lena (Adelsohn Liljeroth, tidigare moderat kulturminister, reds. anm.) och jag trodde nog att debattklimatet hade blivit lite mer tolerant, men vi bedrog oss. Vi blev intervjuade av Björn af Kleen i Dagens Nyheter i en artikel som syftade till att visa att Sverigedemokraterna gjort stora insteg på Östermalm i Stockholm, trots att de där nästan är minst i landet.

Lena sade att hon ibland gick in på sajten Avpixlat för att se hur de behandlade nyheter. Hon nämnde att om våldsbrott begåtts av någon med svenskt namn skrev de inget, men däremot publicerade de alltid namnen om det var ”utländskt”. Det var främst hennes avsikt att belysa just detta. Men hon har även betonat vikten av att läsa vad motståndare tycker. Lena var dessutom, som kulturminister, ensam om att inte vilja ge presstöd till rasistiska publikationer, tillika har det visat sig att så gott som alla dagstidningar ofta går in på samma sajt. Ändå har hon blivit hudflängd i olika medier.

Själv sade jag att media medvetet förtigit en del fakta om invandring av oro för att de skulle tolkas negativt av läsarna. Vi blev ombedda ”ta fram bevis” och nämnde ett antal journalister som själva vidgått att så är fallet. Jag hänvisade också till SVT:s nyhet i söndags att 69 procent stöder den nya mer restriktiva flyktingpolitiken, verkligen en omvälvande information, och att jag ”letar förgäves efter kommentarer eller ens omnämnande i dagens (läs måndagens) tidning”. Det visade sig sedan att DN haft en notis i nätupplagan dagen innan, vilket fick Dagens Media att publicera en artikel under rubriken ”Adelsohn ljög”. Jag får erkänna att jag tillhör en generation som här hemma bara läser papperstidningar och där stod inget.

Vi blev inbjudna till en diskussion i Studio 1 i Sveriges radio dit man också inbjudit en gästprofessor på JMK (journalistutbildningen), talande nog grundaren och partiledare i maoistiska norska Arbeidernas Kommunistparti, vilket dock inte nämndes. Sådana källor behöver ju inte ifrågasättas i vårt land.

Lena har varit ordförande i Fryshuset i tio år, jag drev integration stenhårt som landshövding. Men ingen av oss blundar för att den stora invandringen också kan leda till problem. Men det får man inte säga.

Nåväl, vi har fått många hundratals sympatiyttringar, inte minst från moderater (med två undantag). Många har givit exempel på nyheter där man utlämnat sådant som kunnat tolkas som invandrarfientligt. Men, och det är det viktigaste av allt.

Flera av dem som stöttat oss vågar inte träda fram av risk för repressalier. Och det är alldeles uppenbart att sådana utsätts man för. Sådan är debatten i vårt land. Så är det med yttrandefriheten. Och de som ryar högst om odemokratiska krafter är de som själva är de främsta att vilja tysta och censurera. Quo vadis Sverige?

Ulf Adelsohn

Tidigare partiledare för Moderaterna

■ Den här texten har även publicerats på Ulf Adelsohns Facebooksida