Vad är det som händer med oss just nu? Läser man internationell press braskar de ödesmättade rubrikerna. Journalisten och författaren James Traub skrev i Foreign Policy (10/2) om ”The Death of the Most Generous Nation on Earth” – det lilla landet som har tagit emot fler flyktingar per capita än något annat i Europa, men samtidigt sliter sig själv itu. Fraser Nelson, chefredaktör för The Spectator skrev i The Telegraph (12/11-15) om Sveriges plågsamma process från att ha upphöjt öppenheten nästintill religion, till insikten om att den förda politiken misslyckats och måste förändras – men utan någon plan.

Det går inte att argumentera emot dessa tämligen välgrundade bilder. Men de är inte de enda. Nuförtiden har de allra flesta svenskar egna och direkta erfarenheter som kommer ur flyktingkrisen, och de är både positiva och negativa. Många har gjort och gör insatser. En SvD-läsare hörde av sig i höstas. Ett ankomst- och transitboende skulle öppna i Sundbyberg för 200 boende och han undrade om vi kunde hjälpa till. Ett mail till kollegorna renderade ett gäng kassar med sängkläder, koncernkollegan Aftonbladet/Sportbladet skänkte badhanddukar, Carlsberg levererade vatten och läsk, något vitvaruföretag bidrog med tv-apparater, och därutöver lämnade allmänhet och företag kläder, sängkläder, täcken, kuddar, madrasser, leksaker och förbrukningsartiklar som tvål, schampo, tandkräm och tandborstar. 50–60 personer, varav de flesta volontärer, arbetade dag och kväll för att boendet skulle kunna öppna.