Răul produs la Capidava, cetate care urma să intre în patrimoniul mondial UNESCO, e de o banalitate seacă, derulată în mai multe acte:

Actul 1. Atribuirea contractului de restaurare

Ideea restaurării Capidavei a apărut în 2009, când Nicușor Constantinescu, președintele de-atunci al Consiliului Județean Constanța, a anunțat că vrea să obțină fonduri pentru reabilitarea cetății, ca să o transforme în punct de atracție turistică.

Consiliul Județean Constanța a depus proiectul de finanțare la Ministerul Dezvoltării în 2010, iar la începutul anului 2013 a fost declarat eligibil pentru a primi fondurile europene. Ceruse vreo 15 milioane de euro. La scurt timp s-a semnat și contractul de finanțare.

În același an, 2013, Consiliul Județean Constanța a organizat licitația, procedură în urma căreia a descalificat 5 dintre cele 6 firme care voiau să restaureze cetatea.

Societatea declarată câștigătoare nu putea legal să câștige licitația, pentru că nu întrunea mai multe condiții din caietul de sarcini, dar firma era a finei de cununie a lui Nicușor Constantinescu, unul dintre baronii locali legendari ai României din ultimii 30 de ani. Așa că a câștigat-o.

Deși procedura a fost contestată, în cele din urmă licitația a fost atribuită tot finei lui Nicușor Constantinescu.

Așa a ajuns, în octombrie 2014, de la nașul pentru fina lui, un contract estimat la 15 milioane de euro, deși firmele descalificate estimaseră lucrările de restaurare la maximum 10 milioane de euro.

În martie 2015, au început lucrările pe șantierul de la Capidava. Toată documentația din jurul proiectului era avizată de Ministerului Culturii, prin Comisia LIMES, iar arheologul responsabil de șantier era Ioan Carol Opriș, conferențiar la Facultatea de Istorie din București, astăzi prodecan. El era persoana care trebuia să efectueze controale periodice pentru a verifica dacă lucrările respectă proiectul avizat de Ministerul Culturii.

Actul 2. Sfântul 10% pentru partid

Administratorul societății câștigătoare era Constantin Dima, un individ care trebuia să se asigure că 10% din finanțarea restaurării ajunge în buzunarul PSD Constanța, condus pe-atunci tot de Nicușor Constantinescu. Ca să șteargă urma banilor, Dima a urmat una dintre schemele clasice de drenare a fondurilor publice:

A contractat firme care contractau alte firme care, la rândul lor, contractau firme-fantomă înființate pe numele unor localnici săraci din județele limitrofe Constanței. În timpul restaurării, decontau servicii și cheltuieli fictive.

Practic, banii europeni care ar fi trebuit să ajungă în restaurarea cetății, monument de patrimoniu, se scurgeau în conturile unor societăți care fuseseră înființate chiar în timpul restaurării și care aveau o singură misiune: să emită facturi fictive pentru servicii pe care nu le-au prestat, de fapt, niciodată.

Spre exemplu, firmele fantomă furnizau materiale de construcții pentru restaurare, dar asta se întâmpla doar pe hârtie. La fel cum, tot pe hârtie, societățile angajau diverse persoane care ar fi trebuit să lucreze pe șantierul cetății, dar care, în realitate, nu prestau nici măcar o oră de muncă.

La sfârșitul schemei, firma-fantomă care închidea lanțul scotea banii cash din conturile societății, tot în baza unor facturi false, și îi punea, la propriu, într-o sacoșă pe care i-o dădeau lui Dima.

Sacoșa trebuia să ajungă la partid și, pentru asta, Dima se întâlnea cu Mizi, într-o piață din Constanța controlată de apropiații lui Nicușor Constantinescu. Mizi era porecla dată de prieteni lui Nicolae Fronescu, un consilier local PSD care urma să ducă traista cu bani în siguranță, la partid, și închidea astfel circuitul finanțării europene pentru Capidava, de la Bruxelles la PSD Constanța. Toate aceste informații sunt puse cap la cap de procurori într-un rechizitoriu de 300 de pagini.

Actul 3. Moartea intermediarului

Lucrările de restaurare a cetății erau în toi în 2015, când un procuror de la DNA Constanța termina de deslușit schema infracțională de la Capidava. După ce fusese descalificat, unul din patronii firmelor care au pierdut licitația a mers la DNA și a denunțat faptele de corupție. Patronul i-a explicat procurorului și de ce restaurarea Capidavei nu putea costa mai mult de 10 milioane de euro (și, deci, proiectul fusese supraevaluat de Consiliul Județean), și de ce firma finei lui Nicușor Constantinescu nu putea să câștige licitația dacă s-ar fi respectat legea.

Procurorul îl cheamă la audieri pe Dima, administratorul societății câștigătoare, care nu se opune, ba chiar povestește în detaliu despre regula celor 10%, despre traseul banilor și despre întâlnirile cu intermediarul Mizi.

Constanța e doar un sat cu ulițe mai multe, iar vestea că procurorii investighează cum au fost cheltuiți banii pentru Capidava circulă rapid până când aterizează la Nicolae Fronescu, intermediarul afacerii. Mizi nu mai ajunge la DNA să le explice procurorilor varianta sa despre traseul banilor pentru că, înainte să fie chemat la audieri, în 28 iulie 2015, se aruncă de la etajul 10 al unui bloc în construcție.