Pe bulevardul Iuliu Maniu, cum ieși de la metrou la stația Păcii, spre Valea Cascadelor, în partea stângă, puțin mai retras de la stradă, în spatele unor tarabe de ziare și alte mărunțișuri, poți vedea montat pe o clădire mică din fața Institutului Național de Cercetări Aero-Spațiale (INCAS) „cea mai mare realizare a industriei aeronautice române de după Al Doilea Război Mondial”: un avion de luptă IAR 93 „Vultur”.

Ai putea crede că te uiți la ceva foarte vechi, o relicvă comunistă montată acolo înainte de ’89, ceva ce a fost creat de comuniști și care a murit odată cu ei. Dar te-ai înșela…

De fapt, modelul expus pe clădirea din fața INCAS a fost montat acolo abia în 2011, a intrat în serviciu în decembrie 1982 și a fost scos din serviciu cândva spre sfârșitul anilor ’90.

IAR 93 „Vultur” a fost (este?) un avion subsonic bimotor de vânătoare-bombardament şi atac la sol care „a reprezentat cea mai mare realizare a industriei aeronautice române după Al Doilea Război Mondial” – sursa.

Avionul a fost dezvoltat în parteneriat cu fosta Iugoslavie în anii ’70, atunci când România își ducea propria mică cursă de înarmare. Avionul românesc a purtat numele de IAR 93 „Vultur”, în timp ce avionul iugoslav poartă încă numele de J-22 Orao.

Mai multe detalii tehnice și ceva istorie despre model puteți citi aici. (Chiar vă recomand linkul pentru cei interesați de subiect)

Avionul a intrat în dotarea forțelor române în 1981 și, din păcate, a fost scos din uz în anul 1998.

Mulți (amatori sau cunoscători) regretă retragerea modelului și condamnă decizia de a nu-l fi modernizat și folosit în continuare.

Citez doar un fragment de pe un site de specialitate, dar postez apoi și linkuri la forumurile unde alți amatori sau profesioniști au discutat sau discută despre model.

„Decizia de scoatere din dotare a acestui tip de avion subsonic de vânătoare-bombardament şi atac la sol a fost cel puţin chestionabilă, nefiind foarte clare raţiunile ce au impus scoaterea de la zbor şi casarea unor avioane practic noi, ce aveau numai câteva zeci de ore de zbor şi care – cu ceva investiţii, evident – ar fi putut asigura fără probleme un tip de misiuni vital, ar fi putut salva de la o moarte lentă, agonizantă, fabrica AVIOANE S.A. Craiova, împiedicând şi plecarea din sistem a unui număr enorm de piloţi militari foarte bine pregătiţi„. Sursa + forum

Sigur, cică ar fi fost un avion „pretențios”, un avion nu prea îndrăgit de piloți. A și avut partea sa de incidente (sursa), însă în prezent alții foarte aproape de noi îl folosesc fără probleme.

Ca să înțelegeți ca nu discutăm deloc despre o relicvă „năbădăioasă”, vă spun că modelul iugoslav J-22 Orao este folosit și în prezent cu succes de către aviația din Serbia. (Link către J-22)

FOTO: J-22 Orao la sârbi

Și tot ca idee mai precizez ca anul intrării în dotare pentru acest model a fost 1978 (pentru modelul românesc IAR 93 a fost chiar 1981), adică același an în care au intrat în dotare și celebrele avioane F-16, alea pe care le vrem și de care, pe bună dreptate, avem acum mare nevoie.

Nu, nu vreau (și nici nu se cade) să compar cele două modele (F-16 vs. IAR-93), însă vreau doar să subliniez că nu vorbim de un avion vechi, nu în termeni de aviație militară.

Tot spre exemplu, Mig-21, avionul care stă la baza modelului Mig-21 LanceR, „fruncea” forțelor noastre aeriene, a intrat prima dată în serviciu în 1959.

E păcat de acest model, IAR 93 „Vultur” – un model românesc, al nostru, dar care a murit prematur.

Am casat un avion românesc și am ales să continuăm cu avioane construite de ruși, modernizate de israelieni și ne orientăm să cumpărăm avioane americane „second” de la portughezi. Comic 🙂

În 2011, printr-o Hotărâre de Guvern, mai multe avioane (Mig-21 și IAR-93) au fost date către o arhiepiscopie, primării, consilii locale și unul către INCAS.

În același an a fost montat și modelul IAR-93 159 (A) – înainte a zăcut la Craiova – pe clădirea din fața Institutului de pe bdul. Iuliu Maniu. Detalii despre monument aici (tehnic).

Dacă treceți pe acolo, vă sfătuiesc să aruncați o privire. E chiar la ieșirea de la metrou și, dacă vreți să faceți o poză, nu vă speriați de indicatoarele cu „proprietate privată”. Paznicii vă vor invita să intrați să-l vedeți mai bine, să-l admirați. Eu așa am pățit.

Apropiați-vă câteva secunde să vedeți cum arată (sau cum ar fi arătat și azi – mai ales ca modelul expus a fost vopsit in culori „americane” sau „NATO”) una dintre cele mai mari realizări ale industriei aeronautice românești, un avion încă tânăr, dar tras pe tușă prematur.