Duminică, PSD va câștiga niște alegeri zise „europene", care au mai puțină legătură cu Europa decât alegerile de primar în comuna Glodenii Gândului - acolo măcar poate fi vorba de a atrage niște fonduri europene ca să faci un drum sau un pod. La Bruxelles, parlamentarii noștri se vor duce ca să ia o leafă spre 10.000 de euro pe lună din banii noștri și să-și faulteze adversarii politici de la București. Sau să debiteze aiureli în plenul european și să se ocupe intens cu degustări de bere belgiană. Sau să tacă mâlc.

Dacă puținii cetățeni – circa un sfert din electorat – care vor vota ar face acest gest ghidați de „europenism”, PSD ar fi ultimul pe listă sau chiar în afara ei. Sub diversele lui denumiri, începând cu FSN, PSD este, de un sfert de veac încoace, un partid antieuropean. Relația cu UE a însemnat întotdeauna pentru pesediști fabricare de imagine pentru partid la intern prin extern, după metoda Ceaușescu, o maimuțăreală „occidentalistă” menită să camufleze un comunism rezidual radioactiv – Ion Iliescu – , interese personale ordinare și penale – Adrian Năstase, Hildegard Puwak, Adrian Severin – , tovărășia cu infractorii – Nicolae Văcăroiu, Mircea Geoană – , bulimia de putere a lui Victor Ponta. Niciodată liderii PSD nu au acceptat principiile libertății bazate pe o justiție puternică și corectă și pe adevăr în economie, pe care le impune Bruxellesul, deoarece ele contravin fundamental structurii de mafie postcomunistă a partidului.

În vara lui 2012, antieuropenismul PSD a ieșit la iveală în toată grosimea lui solzoasă. Ponta și ai săi, împreună cu Antonescu și liberalii, mai aveau puțin și scoteau România din Europa ca să câștige încăierarea pentru putere cu piratul politic Băsescu.

Și totuși, PSD va fi votat și va câștiga încă o dată. De fapt nu a pierdut nicicând, din 1990 încoace. A obținut, ca partid, scorul cel mai mare și în 1992, și în 1996, 2000, 2004, 2008, 2012, fiind scos de la guvernare doar de coaliții electorale de conjunctură zise „de dreapta”.

Opțiunea pentru PSD este o constantă perenă a nației în acest sfârșit și început de veac. Ea corespunde unei mentalități majoritare pe plaiurile noastre: gânditul cu buzunarul și burdihanul.

De când se știe, PSD a dat, sau a promis că dă, bani de la stat și oamenii au luat, uneori de pe jos. Românii nu cumpără libertatea, dreptatea, adevărul, morala – nu le primesc nici pe daiboj. În schimb, dacă li se dă ceva, de la o porție de fasole cu cârnați până la o găleată sau o amânare de rată la bancă, asta e foarte firesc – nu se întreabă de ce vine pomana, cât a furat, de fapt, cel care dă, cât o să-l coste până la urmă pe cel miluit.

Să fie primit! Este chintesența gândirii politice populare românești, nu doar a participanților la pomenile ortodoxe.

Ponta se pregătește să încalece România pentru că Băsescu a tăiat salariile și pensiile în 2010, adică a lovit în Sfânta Sfintelor, în Graalul românesc: burta și buzunarul. Altfel, Băsescu și banda lui rămâneau bine mersi la putere și azi.

Opțiunea românilor pentru Ponta și PSD nu este vreo clipă una morală, nu fac decât să înlocuiască un ticălos cu altul, cu deosebirea că unul i-a operat pe față la buzunar și la burtă, celălalt încă nu.

Tinerii mei colegi se tem pentru libertatea de exprimare și pentru libertate în general în această țară cu Ponta președinte și PSD la guvernare. Au toate motivele. Dacă însă speră să cutremure masele de alegători avertizând asupra acestui pericol, vor fi crunt dezamăgiți.

Conceptul maxim de libertate, dreptate și morală la nivel de masă în România acestui an este grațierea lui Gigi Becali.

Speranța e în altă parte.

Joe Biden ar fi putut să ne spună doar atât: sunteți țară NATO, sunteți partener strategic al Americii, vă suntem alături în caz de agresiune, trebuie în schimb să îndepliniți sarcinile politico-militare și de intelligence pe care vi le dăm, să ne puneți la dispoziție obiectivele pe care vi le cerem și să măriți bugetul apărării. Asta nu e puțin, e mult, foarte mult: gândiți-vă ce atmosferă ar fi fost acum în România dacă între noi și Rusia nu exista pavăza NATO. Dar nu totul.

Vicepreședintele a arătat că SUA sunt interesate de structura internă a României. Nu privesc această țară ca pe o cutie neagră, black-box, din care la un anume input obții un anume output, fără să te intereseze ce e înăuntru. Și n-o fac din poziția misionarului interesat de civilizarea morală a României, ci dintr-un motiv cât se poate de pragmatic: prin zona noastră va trece un război economic lung și dur între SUA-UE și Rusia-China. Americanii au nevoie, deci, de o Românie sigură și stabilă economic, nu doar politico-militar. Pe aici vor trece fluxuri importante de bani și materiale. Un nivel înalt al corupției este inacceptabil pentru Washington.

Prin urmare, spune Biden, oricine ar ajunge la putere anul acesta la București să nu-și facă iluzii că poate scoate Justiția pe linie moartă. America – și nu societatea civilă din România, invocată cu o veche și nobilă sensibilitate democratică de mr. Biden în vreme ce militanții anti Roșia Montană și pro Pungești susțin, văd, ecou prostesc al boicotării referendumului din 2012, absența de la vot ca metodă de luptă anti clasa politică – este speranța că n-o să avem pe aici un soi de Belarus.