…Și care m-a făcut să râd copios, deși nu era prima dată când dădeam cu ochii de tărășenia cu pricina (click aici). Prima dată când am dat cu ochii de tărășenie a fost cu ocazia celebrității de 15 minute a unei alte fătuci pline de energii de româncă verde, Sabina aia persecutată de liftele păgâne de umbla cu bentița tricoloră pe devlă pe la Antene. Atunci mi-a apărut în Feisbuc scrisoarea ușor agramată, dar plină de sentiment a Domniței Dace Cristiana Mărcuș, iar astăzi, a apărut din nou, din mai multe direcții. Așa că, din postura mea de româncă ce locuiește de aproape trei ani în Londra, simt nevoia să scriu și eu o scrisoare acestei tinere dezorientate, pe care destinatara nu o va citi, dar nu-i așa că e un truc retoric mișto și la modă să scrii scrisori deschise unor destinatari închipuiți?

Deci, fată dragă. Aș putea să mă mir, cum se miră mulți dintre cetățenii care au postat articolul pe Feisbuc- că un om tânăr poate fi atât de închis la minte, sau că a ajuns să învețe la o universitate prestigioasă din Londra. Dar acești cetățeni au, de cele mai multe ori, cartierul general în România. Eu am văzut deja de nenumărate ori români, ajunși aici în vacanță sau la studii, care deși își doresc ca țara lor să o ducă la fel de bine ca vestul, strâmbă din nas iar și iar: „Ce de negri pe stradă! Ce de arabi! Ce de indieni! Vai, niște bărbați care se țin de mână! Vai, niște femei îmbrăcate cu haine comode, și nu aranjate ca scoase din cutie pentru plăcerea ochiului meu!” M-am obișnuit. Și știu și că universitățile din Marea Britanie primesc cam pe oricine are bani să plătească (iar fata din propoziție e fiica unui baștan și protagonist ocazional al tabloidelor românești). Așa că nu mă mir.

Aș putea să încep prin a-ți spune că te înșeli. Că rasismul, misoginismul și naționalismul stupid pe care îți bazezi analiza sunt eronate. Că oamenii cu pielea de altă culoare nu sunt dușmanii tăi, și că, indiferent cât de mult ți se pare, din căpșorul tău acoperit cu piele spălăcită și răsfățată, că acțiunile afirmative pe care le iau țările ca Marea Britanie ca să compenseze pentru secole de persecuție și sclavie sunt exagerate, sau corectitudine politică, n-au ajuns de fapt nici măcar aproape de cinci la sută în procesul de echilibrare a balanței. Că creștinismul nu e singura religie de pe fața Pământului, ba chiar că religia nu e obligatorie, ci o opțiune personală, așadar, că o societate multiculturală și preponderent laică precum Marea Britanie nu e obligată să facă mare caz de sărbătorile tale creștine sau de orice sărbătoare religioasă în general. Că oamenii cu alte orientări sexuale nu sunt dușmanii tăi, și că nu te afectează cu nimic libertatea lor de a iubi pe cine vor și cum vor. Că patriarhatul pe care îl lauzi te urăște, și că indiferent cât de mult te strofoci să susții rolurile sexelor (care sunt artificiale și se schimbă de la o cultură la alta și de la o epocă la alta), rolurile astea sunt împotriva ta, că misoginii nu te vor disprețui mai puțin doar pentru că te aliezi cu ei. Că singurul motiv pentru care poți să înveți la King’s College de la bun început e fiindcă există feminismul. Că avortul legal și sigur e un rău necesar. Că martirii și eroii români pe care îi venerezi au fost inventați în mare parte de manualele de istorie din care ai învățat, pentru că fiecare țară își fabrică istoria în favoarea sa așa cum crede de cuviință.

Dar mi-aș răci gura degeaba, mă foarte îndoiesc că ai înțelege. Așa cum mă foarte îndoiesc că cineva poate să cânte la pieptene un concert pentru pian și orchestră. Așa că în loc de asta, am să-ți spun că te înșeli în alt sens. Că egalitarismul pe care îl vezi tu nu există, din păcate, că Londra, și Marea Britanie în general, sunt pline de oameni ca tine. De rasiști, misogini, naționaliști, homofobi, patriotarzi cu tendințe fasciste, și așa mai departe. Destui sunt concentrați într-o grupare politică numită BNP- caut-o, te rog, s-ar putea să-ți placă. Mulți pot fi întâlniți în ziarul Daily Mail și forumurile aferente. Că deși Marea Britanie încearcă măcar, spre meritul ei, cât de cât, să se apropie de utopia pe care tu o descrii drept coșmar (sau măcar se preface că încearcă), oameni ca tine există și aici gârlă și vor exista mereu. Mai mult decât atât, ei sunt majoritari. De fapt, asta a fost dezamăgirea mea principală vizavi de vestul liberal: am venit aici crezând că voi găsi un paradis al minților deschise, dar realitatea a ieșit la suprafață destul de repede, de sub pojghița de politețe și corectitudine politică- cum îi zici tu, și alții ca tine (serios, n-am auzit niciodată un om care să vorbească cu dezgust despre “corectitudine politică” și care să nu fie un individ infect). Și aici, stai tu calmă, homosexualii sunt priviți cu coada ochiului și cu scârbă de marea masă a populației. Și aici femeile sunt pipăite în autobuz, judecate numai după cum arată, învinovățite în caz că sunt violate sau hărțuite, întrebate la interviuri de angajare dacă au de gând să rămână însărcinate, interogate încontinuu de ce nu s-au măritat încă, și așa mai departe- rolurile sexelor sunt nevătămate. Și aici oamenii de alte culori sau naționalități sunt priviți cu circumspecție și foarte des cu ostilitate. Așa cum ți-ar putea explica un coleg de origine indiană care, deși e născut și crescut în Londra și vorbește cu un foarte pronunțat accent din Londra de Est, trebuie, până în ziua de azi, să răspundă “India” la întrebarea “De unde ești?” ca să nu fie făcut mincinos. Așa cum ți-ar putea explica oricine a avut de-a face cu xenofobia și birocrația de la UK Border Agency, inclusiv eu.

Pentru că uite, fată dragă, eu pot să-ți explic de ce ești supărată. Supărarea ta nu e că Anglia nu e suficient de rasistă, naționalistă sau xenofobă. Nu ești revoltată fiindcă Anglia nu-i urăște pe Ceilalți, pe oamenii diferiți de cei care au puterea, suficient de mult. Ești revoltată pentru că, pentru prima dată în viață, Celălalt ești tu. Pentru că în Anglia nu mai faci parte din majoritatea care poate arăta cu degetul, care discriminează, care urăște. Nu, aici tu ești cel urât, ești străinul infractor, ești cel cu origine incertă, cu rasa incertă (căci nu toți englezii sunt convinși că românii sunt albi, oricât ai sări tu de cur în sus încercând să le explici că, da, suntem, și ăia maro sunt țiganii, și, și…), tu ești cel înapoiat, sălbatic. Și doare, nu-i așa? Doare să simți pe pielea ta că nu însemni nimic, că valorile culturii tale sunt disprețuite, că nu ești moțul pământului, că tot ce credeai despre tine e eronat. Și de-aia te strofoci. Normal că nu-ți place! E groaznic să fii ținta unor prejudecăți. Dar nu ești suficient de inteligentă să înveți din asta că trebuie să renunți la propriile prejudecăți, să empatizezi cu negrii ăștia, cu arabii, cu homosexualii, cu alte femei. Nu, tot ce-ți dorești e să te întorci în cuibușorul tău, ca să primești înapoi privilegiul majorității, și capacitatea de a-i lovi și arăta cu degetul pe alții. Și de asta, draga mea dragă, manifestul tău e o idioțenie, și banii pe care îi cheltuie părinții tăi ca să te țină acilea în Londra sunt bani irosiți.

Așa că eu îți doresc doar două lucruri. Primul e să-ți fie gura aurită. Fie ca analiza ta îngrozită a societății britanice să se îndeplinească. Fie ca oamenii de toate culorile să fie tratați la fel, fie ca nimeni să nu mai jignească pe nimeni, fie ca femeile să devină cu adevărat egale cu bărbații, homosexualii cu heterosexualii, rolurile sexelor să fie abolite, Dumnezeu și alte personaje imaginare de felul ăsta să dispară și Anglia să devină o utopie laică egalitaristă. Îmi doresc asta din tot corazonul, pentru că pentru mine asta sună a raiul pe Pământ. Și fie ca această utopie laică egalitaristă să se răspândească pe tot globul, și să cuprindă, în cele din urmă, și România.

Și-ți mai doresc să pui mâna pe o carte de gramatică din când în când. Sau pe o carte, de orice fel. E cam jenant când patriotismul entuziast se manifestă printr-o perorație care sună de parcă ar fi fost scrisă de textierul trupei Genius. Hai, să ne trăiești!

P.S. Comments are now closed. Explicația aici.