Eestis on seadustatud loomuvastasus, mis seisneb selles, et täiskasvanu tunneb murde- ja noorukiealiste vastu tõmmet ehk tegu on pedofiilia hilisema vormiga. Hiline murdeiga võib kesta mõnel poisil koguni 20. eluaastani, tüdrukutel tavaliselt lõpeb see paar aastat varem kui poistel. Miks riigikogu 2001. aastal üldse nõustus lubatavat seksuaalsuhte vanusepiiri langetama ja väikseid karistusi määrama? Eks see näita osalt ka rahva rumalust ja dekadentsi. Kiriku õpetuse valguses kujutab selline asjade seis ühemõtteliselt rasket ja täiesti lubamatut ebamoraalsust.

Eesti seksuaaltervise liit avaldas 2013. aastal oma koduleheküljel seisukoha, et seksuaalelu alustamise legaalne vanus peaks olema 16 eluaastat senise 14 eluaasta asemel, eapiiri alandati analüüsi ning ühiskondliku diskussioonita.

«Vanuse tõstmise peamiseks põhjuseks on vajadus kaitsta lapsi – nii poisse kui tüdrukuid – täiskasvanutepoolse seksuaalse ärakasutamise eest, sest arenguliste iseärasuste tõttu ei ole erinevas eas teismelised võimelised ennast ise kaitsma,» on seal põhjendusena kirjas.

2017. aastal esitas EKRE fraktsioon riigikogule eelnõu, mis oleks tõstnud lubatavat seksuaalsuhte vanusepiiri 16. eluaastale. Parlamendi suurde saali see eelnõu ei jõudnudki.

Arvan, et seaduslik seksuaalsuhte vanusepiir tuleks viia kooskõlla loomuseadusega: esiteks arvestame, et Eestis on inimene seaduse silmis laps seni, kuni ta saab 18-aastaseks, teiseks on hilises murdeeas inimene ikkagi veel laps. Mitte et täiskasvanu ei võiks suhelda hilises murdeeas tüdruku/poisiga, aga leian, et täiskasvanu seksuaalne huvi 17-aastase vastu on ebanormaalne. Kui mehel/naisel on noorukiga tõsi taga, jõuab ta ka oodati, kui nooruk saab täisealiseks.