Tirsdag 22. august fyller Torbjørn Øverbø 108 år. Siden mars i år har han vært Norges eldste person!

Torbjørn ble født i Lom 1909 og trådte sine barnesko der – på garden Øverbø.

Da Torbjørn var 9 år, kjøpte familien Eiriksvea på Brøttum, og han vokste opp der. Eirik-svea var den gangen veglaus så det kunne være kronglete å få varer og husdyr til og fra. Torbjørn var nest eldste barnet i en søskenflokk på 11. En kan lett forstå at foreldrene kunne ha travle dager, og Torbjørn og de andre barna måtte også tidlig lære seg til å hjelpe til. Torbjørn kan fortelle at mor hans sjelden gikk mellom fjøset og huset – hun småløp!

Torbjørn gikk på Klokkerhagen skole på Brøttum. Det var en skolevei på 3–4 km der 2,5 km var veglaus.

Når jeg spør hvordan det er å bli 108 år, så svarer han: «Det er vel ikke så mye å stå etter, men det er nå artig likevel!» Torbjørn har ingen oppskrift på hvordan en kan bli så gammel, men han sier «jeg har vært heldig og har det å takke for at jeg har vært frisk og hatt god helse hele tida!». Jeg spør også om han føler seg gammel, men det gjør han visst ikke. «Jeg behøver ikke føle meg særlig gammel for jeg er jo frisk!» sier han.

Torbjørn har stått på gjennom sitt lange liv med gårdsarbeid, og etter han overlot gården Eiriksvea til brødrene Gunnar og Jon, hjalp han en annen bror, Sigurd, med driften av Grasbakken i Lismarka. Torbjørn har i sin tid som bonde kun drevet gård med hestekraft–ikke traktor eller andre motoriserte hjelpemidler!

Han husker ennå godt, men sier selv at han nok har glemt mye i det siste. Noe skryt vil han ikke ha noe av og rister bestemt på hodet. «Det kommer ikke noe godt ut av det», sier han. Likevel imponerer han med å huske mye og etterspør mange ting som fortelles han om hendelser. Synet og hørselen er dessverre ikke like bra lenger, men han liker å høre nytt og følge med – både innenlands og utenriks.

Han har gode minner fra sin oppvekst i Lom og senere på Brøttum. Som liten gutt likte han å klatre opp i heggetrær og spise heggebær. De var gode syntes han! Ellers minnes han med stor glede oppholdene på setra med sin snille mormor.

I Lom er bøndene fra gammelt av kjent for å kunne utnytte vannet til vatning av jordene sine. Som smågutt var det noe av det gjeveste han minnes når han fikk være med på vatning av jordene. «En var kommet et stykke på vei til å bli kar da ama,» sier Torbjørn. De kunne lede vannet ei mils vei fra grøfter og bekker forteller han, og arbeidet måtte også gå sin gang natterstid.

Torbjørn forteller at han trives godt på Ringsaker Bo- og Aktivitetssenter der han har bodd de siste 4–5 årene. Han går daglig minst 2 runder i de lange korridorene. Torbjørn liker å se og treffe folk så derfor sitter han helst i nærheten av trappegangen opp til 3. etasje–der det er mest «trafikk». «Alle» som passerer han hilser med et blidt «hei», veksler noen ord og gir til kjenne at de setter pris på karen som sitter der og tar imot dem!

Det er hyggelig å møte deg på onsdagene våre, Torbjørn, og når jeg kommer nær nok og du sier «er det deg!». Du er full av takknemlighet, tilfredshet og har mye humor–godt å le litt sammen og! Jeg er veldig glad for at jeg er blitt kjent med deg de siste 2–3 årene og gratulerer med dagen din tirsdag, Torbjørn!