Venstresidens krise i Europa | Frank Rossavik

24. april 2016

Nei til Merkel, ja til Putin: Klare prioriteringer på en demonstrasjon til støtte for partiet Alternative für Deutschland i vinter. JENS MEYER

Ytre høyre og ytre venstre er enige om det meste, unntatt innvandring. Det passer de førstnevnte utmerket.

Kommentar

Dette er en kommentar. Den gir uttrykk for skribentens analyser og meninger.

I 1974 var Sosialistisk Venstreparti med på å vedta den såkalte innvandringsstoppen som skulle begrense arbeidsinnvandringen. SV var bekymret for norske arbeideres ve og vel. Noen år senere snudde partiet. Årsaken var, som Berge Furre sa i 1981, at kun folk fra den tredje verden ble utestengt.

Denne parentesen i historien om norsk innvandringspolitikk har poppet frem når jeg de siste månedene har fulgt med på en debatt i SVs tyske søsterparti, Die Linke.

Ytre høyre elsker sosialdemokratiske partier som er for EU og ytre venstre-partier som er for innvandring

Sarah Wagenknecht, parlamentarisk leder for partiet i Forbundsdagen, har sett seg lei på at ytre høyre stikker av med de underprivilegerte, velgergrupper venstresiden tradisjonelt har mobilisert.

Wagenknechts varsko

Etter de mye omtalte overgrepene mot kvinner i Köln og andre byer nyttårsaften, rykket Wagenknecht ut mot mistenkte asylsøkere og sa at «den som misbruker sin gjestestatus gir også avkall på den». Det ble rabalder. Kun få av partiets valgte representanter ga lederen sin støtte.

Wagenknecht tilhører endatil partiets venstrefløy. Derfor vekker hennes nyorientering ekstra oppsikt.

Les også Dette er velgerne som stemmer frem de radikale røstene i Europa og USA

Etter at ytre høyre-partiet Alternative für Deutschland (AfD) i mars hadde stor fremgang i tre delstatsvalg, delvis på Die Linkes bekostning, gikk Wagenknecht på banen igjen. «Man kan ikke bare avskrive mennesker som i møtet med det store antallet flyktninger blir enda mer bekymret for arbeidsplasser, velferdsordninger og stigende bokostnader, som rasister,» sa hun til nyhetsmagasinet Focus.

Sosialdemokrater balanserer

Flere sosialdemokratiske partier i Europa – blant dem Arbeiderpartiet i Norge – har forlengst tatt høyde for situasjonen med hva de gjerne kaller en balansert linje, en tydelig antirasisme kombinert med forholdsvis streng asyl— og integreringspolitikk.

Til venstre for sosialdemokratiet er Sarah Wagenknecht fortsatt relativt alene. Der er pragmatismen mindre, og en streng asyl- og integreringspolitikk blir raskere stemplet som rasisme. Sosialistpartiet i Nederland har vært et unntak med en mer immigrasjonskritisk holdning.

Les også Kronikk: Tradisjonell høyrepolitikk skyver velgerne langt ut til høyre | Marte Gerhardsen

Det kommer drypp iblant også i Norge. Så sent som sist tirsdag skrev sosiologen Ottar Brox, medlem av SVs stortingsgruppe da innvandringsstoppen ble vedtatt, en kronikk i Klassekampen der han argumenterte mot «arbeidskraftimport» fordi dette vil føre til større klasseforskjeller. Asylsøkere skal gis asyl så lenge de trenger det, ikke varig opphold.

Kommer til kort

Men, for å male med bred pensel: Begge typer venstrepartier kommer til kort mot ytre høyre i kampen om det man kanskje kan kalle europeisk underklasse. Sosialdemokratene er delvis konkurransedyktige i asyl— og integreringspolitikken, men ikke på de fleste andre felt. For partiene til venstre for sosialdemokratiet er det omvendt, de matcher ytre høyre på det meste, med det nevnte feltet som unntak.

Les også Populisme kan ikke møtes med lettvintheter | Vidar Helgesen

Partiene på ytre høyre er nasjonalistiske, mot EU, som oftest mot USA. De er ofte for velferdsstat og mot markedsøkonomi, fremfor alt utflytting av arbeidsplasser til lavkostland. Marine Le Pen har tatt til orde for å nasjonalisere franske banker. Ungarns statsminister Viktor Orbán gjør det han kan for å gjøre nøkkelsektorer i økonomien statseide eller i alle fall presse utenlandske eiere ut. Europeisk ytre høyre er også positivt innstilt til Vladimir Putin, dels fordi de liker autoritære styringsmetoder, dels fordi dagens Russland står mot EU og USA både ideologisk og i praktisk politikk.

Mange sammenfall

Alt dette er sammenfallende med klassisk rød politikk og forfektes av de fleste partier til venstre for sosialdemokratiet i dag. Unntaket er svermingen for autoritært styresett, til dels også holdningen til EU. Vår tids sosialdemokrater mener stort sett det motsatte av ytre høyre, bortsett fra visse likheter på feltene velferd og immigrasjon.

Hva kan venstresiden gjøre? Sosialdemokrater kan prøve å gå mot venstre, slik det britiske Labour synes å gjøre under sin nye leder Jeremy Corbyn. Ytre venstre kan – som Sarah Wagenknecht – anlegge en annen retorikk, eventuelt også politikk. Problemet er naturligvis at vinning på én flanke kan gi tap på en annen. Dessuten: Politikk er ikke bare jakt på velgere, men også å jobbe for det man mener er riktig.

Bare ett er helt sikkert: Ytre høyre elsker sosialdemokratiske partier som er for EU og ytre venstre-partier som er for innvandring.

Les flere av Frank Rossaviks kommentarer:

Les også Festen kan snart være over

Les også Trine Skei Grande omfavnet liberalismen

Les også Republikanerne kræsjer både med og uten Trump

Les også Det må bli slutt med aksepten for parallellsamfunn

Les også Ingen kan ignorere realpolitiske hensyn

Les også President Trump blir neppe en fare for verden

Følg Rossavik på Twitter.

**Få med deg og delta i debattene hos Aftenposten meninger på Facebook og Twitter**