I gårsdagens Dagens Næringsliv kunne vi lese at laksearving Gustav M. Witzøe (24) og industriarving Katharina Andresen (22), landets rikeste mann og kvinne, ikke kjenner hverandre. Det ville avisa gjøre noe med. I en slags rikingvariant av NRK-serien «Da vi styrte landet», iscenesatte DN derfor et måltid for dem på «The Theif» på Tjuvholmen i Oslo. Med seg fikk de tre andre søkkrike, unge arvinger.

I likhet med NRK, som samlet seks nålevende statsministre til middag og samtale om nasjonens utvikling, var også DNs middag en oppvisning i makt og posisjon. Til sammen hadde deltakerne verdier til over 30 milliarder kroner. Det er formuer som vil forme Norge i flere tiår framover, gjennom bedrifter de eier og investeringene de gjør. Hvem arvingene er og hva de står for, vil bety noe.

Under middagen fikk vi noen smuler å følge. En avsmak for Oslos taxisjåfører for eksempel. Eller synet på den norske offentlige skolen, som ifølge oljeservicearving Sasha Siem (33) «dyrker likhet framfor hvert enkelt individ sitt unike potensial». Selv har hun vokst opp i London og er utdannet ved Cambridge.

Det ble likevel bare smakebiter. Gamle og nye penger lever skjerma liv. Det er selvfølgelig et valg de har all rett til å ta, men det kan likevel være problematisk. Fordi penger kan omsettes til politisk makt og påvirkning, kan nedarva priviliger gi en uforholdsmessig stor innflytelse på samfunnsutviklingen. Fordi de rike som regel bare blir rikere, vil de også forbli der. Når valgene de tar i så stor grad også påvirker oss andre, er makten de blir født med og forvalter av interesse for samfunnet.

Men av interesse er også veien til rikdommen. Min umiddelbare tanke da jeg så bildene fra DNs reportasje var at det er sjelden fem så rene og absolutte produkter av flaks og tilfeldigheter er avbildet rundt ett og samme middagsbord. Man velger ikke sine foreldre. Større gevinst i livets lotteri enn å være milliardærarving med norsk pass er det vanskelig å forestille seg.

Rike arvinger er født sånn. Og de blir sånn helt vederlagsfritt. Det har den formuesvennlige regjeringen sørget for. Taxisjåføren skatter av lønna si, skatt på arv er fjernet. Arbeidende folk finansierer skolen Siem forakter. Velferden som har muliggjort de fleste formuer også. Skattefri arv kommer bare henne til gode. Det er blodig urettferdig.

Men landets Witzøer, Andresener, Siemer og Kjoser er bare mye av det de fleste andre nordmenn også er, nemlig nettopp arvinger. Gårder, formuer, hytter, leiligheter, kunst og biler - det er mye som vil bytte hender i generasjoner framover. Det er en viktig drivkraft bak de økende økonomiske forskjellene i Norge. Og verre vil det bli når formuene sekstiåtterne sitter på skal fordeles.

Fordi arv er flaks bør mottaker kompensere for det. En avgift som skattlegger arv som inntekt er en svært god start. Det vil faktisk være den mest rettferdige skatten vi har.