– Det er en nærmest uendelig liste av elendighet. Man er nødt til å gjøre noe drastisk nå, ellers har en del av disse rasene ingen fremtid.

Professor Odd Vangen ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) er sterkt kritisk til avlen på enkelte hunderaser.

– Buldog, mops og basset hound er blant de klassiske eksemplene når man snakker om helseutfordringer som følge av avl som har kommet på ville veier, eksemplifiserer Vangen, som beskriver lojaliteten til de internasjonale rasestandardene som én del av problemet. Foto: Knut-Martin Løken / NRK

Han mener mange av dyrene har endt opp med å få en rekke utfordringer som må klassifiseres som dyreplageri, eller i det minste alvorlige lidelser.

– Det er en del raser som det fortsatt avles på til tross for at det skulle vært satt en strek over hele rasen. Da snakker jeg om raser hvor en er nødt til å ta keisersnitt og der pusteplager kommer i ung alder, sier Vangen.

– Når du sier sette en strek over hele rasen, så mener du å la rasen dø ut?

– Ja. For noen raser er de eksteriøre trekkene blitt så ekstreme at de av etiske grunner ikke burde avles på lenger, fastslår professoren.

To problemstillinger

Helseproblemer knyttet til avl av rasehunder er et tema som har fått økt oppmerksomhet de siste årene. Flere raser sliter nå med konsekvensene av mange år med menneskebestemt, heller enn naturlig, seleksjon.

Det har resultert i hunder med spesielle fysiske egenskaper som store øyne, korte ben eller sammenklemte neser. Men noen av trekkene som gjør dyrene populære blant dyreeiere eller gjør at de vinner utstillinger, er i noen tilfeller så uheldige, at en del ikke ville klart seg uten kirurgiske inngrep eller tett oppfølging fra veterinær.

Vangen er en av dem som mener avlen på enkelte raser har gått for langt, og nå går på bekostning av dyrevelferden.

– Det er to problemstillinger. Det ene er avl der fokus på å avle fram egenskaper knyttet til hundens utseende i seg selv har gitt helseproblemer. Det andre er knyttet til innavl, og økt sjanse for sykdom.

5 vanlige plager hos selskapshunder Ekspandér faktaboks Selskapshunder er hunderaser som avles for å være til selskap eller til å konkurrere på hundeutstillinger. I motsetning til brukshunder, som kan være for eksempel gjeterhunder eller jakthunder. I motsetning til selskapshundene avles brukshundene også på basis av hvordan de fungerer på jakt- og bruksprøver, noe som innebærer at utseendet ikke får så stor plass. Det gjør at man i større grad er sikret en sunnere hundeavl, ifølge Odd Vangen. En rapport fra RSPA skisserer de vanligste plagede hos selskapshunder, skriver NMBU: 1. Pusteproblemer Raser med veldig butte fjes. Lengden på skallen er kortet inn, men mengden av mykt vev i skallen er den samme, bare skvist inn på et mindre areal. Hundene har små og innsnevrede nesebor og en myk gane som henger ned i luftveiene. Begge deler gjør det vanskeligere å puste. Enkelte hunder må gjennom en operasjon for å lette pusten og bedre livskvaliteten. Raser: pekingeser, engelsk bulldog, cavalier king charles spaniel, fransk bulldog, mops, staffordshire bull terrier, shih tzu, shar pei, boxer med flere. 2. Fødselsproblemer Hunder med store hoder og brede skuldre er over tid valgt som avlsdyr i enkelte raser for å tilfredsstille rasestandarden. Valpenes store hoder gjør det nødvendig med keisersnitt og tispene kan ikke lenger føde på normalt vis. Raser: engelsk bulldog, mops, boston terrier og skotsk terrier. 3. Problemer med å gå

Selektiv avl for fysiske trekk kan føre til problemer med gange. Seleksjon for dvergvekst med unormal vekst av brusk fører til korte og buede lemmer. Den unormale bruskveksten gjør at rasene er utsatt for ryggskader og ryggprolaps. Symptomer er sterke smerter og bevegelsesproblemer. Raser: basset hound, flere typer dachshund, shih tzu og lucas terrier blant andre. 4. Øyeproblemer

Selektiv avl for et rasespesifikt utseende har ført til tre vanlige øyelidelser. Raser med korte ansikt og kort nese har på grunn av avlen fått grunnere øyehuler og mer fremtredende og utstående øyne. Øyelokkene kan være for små i forhold til øyet og lukker seg derfor ikke helt over øynene, med tørre øyne og sårdannelse som resultat. Raser: alle raser med butte fjes, slik som mops, shih tzu og pekingeser. Seleksjon for mye hud og skrukkete ansiktstrekk har ført til en tilstand hvor øyelokkene folder seg innover og gnisser på overflaten av øyet. Tilstanden fører til sårdannelse på øyet. Symptomene er ubehag, sårhet og mulig blindhet. Raser: shar pei, chow-chow, british bulldog, pekingeser, mops, shih tzu, pomeranian og cocker spaniel blant andre. Genetisk disponering for øyesykdom (PRA) som over tid gir tap av syn og eventuelt blindhet. Lidelsen er genetisk recessive, og sykdomsgen må opptre i begge genene i et genpar for å gi sykdom. Innavl gir en betydelig økt sannsynligheten for sykdom. Mange raser er disponert for sykdommen. 5. Alvorlige hudproblemer Seleksjon for rasespesifikt utseende har ført til alvorlige hudlidelser hos mange raser. Overdrevet rynket hud fører til hudirritasjon, arvelige allergier og betennelser. Raser genetisk disponert for allergier opplever konstant kløe og har ofte ørebetennelse. Tilstanden kan bli kronisk og vanskelig å behandle. Raser: west highland white terrier, shar pei, schæfer, bull terrier, mops, engelsk springer spaniel og amerikansk aocker apaniel blant mange andre.

Økt fare for sykdom

I en britisk studie som omfatter de 50 mest populære hunderasene, nevnes hele 301 genetiske sykdommer. 71 prosent av disse beskrives som recessive, som vi si at det ikke utvikler seg sykdom når sykdomsgenet bare er i ett gen i genparet.

Vangen mener det å drive innavl på mange måter har vært akseptert metode i hundeavlen, fordi man har ønsket å få hundene like. Sterkt slektskap fører til større likhet i eksteriør og andre egenskaper, men også mindre genetisk base. Det øker sjansen for at sykdomsgener opptrer i par, og gir sykdom.

I rasene med store hunder er sykdommer i hjerte-kar, mage-tarm, muskel og skjelett de vesentligste. I raser med små hunder er det betydelig respirasjonsproblemer og lidelser i det sensoriske nervesystem (nerver som fører signaler inn til sentralnervesystemet) som utmerker seg, ifølge en artikkel hos NMBU.

Hos noen raser er den genetiske bredden nå blitt så lav, at man rett og slett har endt opp med å avle seg inn i et hjørne, mener Vangen. Løsningen kan være å avle inn dyr fra beslektede raser for å øke den genetiske bredden.

– Men i konservativ hundeavl er dette som å banne i kirka, siden dét vil gå på bekostning av de eksteriøre trekkene man er så opptatt av å bevare.

De mest utsatte rasene Ekspandér faktaboks NMBU har gått nærmere igjennom den britiske studien, og skriver at de mest utsatte rasene og antall lidelser rasen er disponert for, er: Schæfer - 58

Golden retriever - 50

Boxer - 45

Labrador retriever - 44

Engelsk springer spaniel - 42 I en annen del av den samme britiske undersøkelsen av de 50 mest populære rasene finnes blant annet disse rasene i gruppen hvor eksteriøravl fører til mest sykdom, skriver NMBU videre: Schæfer

Boxer

Miniatyr puddel

Golden retriever

Engels springer spaniel

Labrador retriever

Miniatyr Dachs

Mops

Bulldog

Basset Hound

Friske Otto

Mange av rasene med utfordringer er populære selskapsdyr her til lands. Men ikke alle opplever problemer.

I Bodø møter NRK Hilde Ånneland og hennes firbeinte venn Otto, som må sies å være et eksempel på det motsatte.

Den engelske bulldogen Otto er full av energi, og et eksempel på at ikke alle hunder innenfor en rase sliter med de samme problemene. Foto: Markus Thonhaugen / NRK

Otto - som for øvrig er avbildet øverst i denne artikkelen - er en engelsk bulldog på fire og et halvt år, og tilhører en rase som ofte trekkes frem når man snakker om negative konsekvenser av moderne hundeavl. Hudproblemer, høy forekomst av kreft, pustevansker og tisper som ikke lenger kan føde på normalt vis er bare noe av informasjonen en kan finne om rasen.

Men Otto har, tross at han er midtveis i livet, enda ikke utviklet noe sykdom, annen enn lett matallergi og litt snorking om nettene. I det store og hele fremstår han som en frisk og rask utgave av rasen.

– Han får daglig mosjon og bare den maten som han skal ha. Dette har ført til at Otto er sprekere og veier noen kilo mindre enn sine artsfrender. Han er glad i å være ute, og er ikke fremmed for å bli med på kortere turer til fjells, forteller eieren Hilde Ånneland.

Ble skremt av det de leste

Det har gått noen år siden Hilde og samboeren bestemte seg for å gå til anskaffelse av hund. Et valg de ikke tok lett på. Mye tid gikk med på å lese om de ulike rasene på nettet, for å finne en ledsager som passet inn i deres hverdag og livssituasjon.

Hilde forteller at de ble skremt av en del av det de leste. De var derfor opptatte av å finne en seriøs oppdretter som blant annet kunne vise til en god helsetavle.

Når valget til slutt falt på engelsk bulldog, har det også sammenheng med de positive egenskapene rasen har som familiehund. Og det er ingen tvil om at Otto kommer godt overens med familiens 2-åring.

– Han er fantastisk med barn, og krever mindre enn andre hunderaser vi har lest om. For oss som er i etableringsfasen og har hektiske jobber, var det noe vi måtte ta hensyn til. Vi har ikke angret et sekund, og synes han er utrolig sjarmerende.

Hilde Ånneland sammen med sin hund Otto. Fokus på mosjon og et godt kosthold har trolig bidratt til å holde Otto frisk og sunn. Foto: Markus Thonhaugen / NRK

– Er du bekymret for at det skal kunne utvikle seg sykdom i fremtiden?

– Man er jo selvfølgelig livredd for at det, men han har ikke vist noen tegn til det enda, og man kan ikke gå rundt å bekymre seg for noe som kanskje dukker opp. Per nå er han en veldig sprek hund i sin beste alder.

Står overfor store utfordringer

Om Otto kan utvikle helseproblemer senere i livet, gjenstår altså å se. Hilde og samboeren gjør i alle fall det de kan for at kjæledeggen skal kunne leve et langt og lykkelig liv.

Spørsmålet som noen forskere stiller seg, er om det er mulig å gjøre dyrene generelt sett like friske som Otto. Professor og forsker Niels Pedersen ved Universitetet i Californias avdeling for veterinærmedisin er én av disse.

Sammen med forskerkolleger har han i en ny studie nettopp stilt spørsmålet om det fremdeles finnes nok genetisk informasjon igjen i rasen for å bedre helsen til den engelske bulldogen.

Genetisk diversitet enkelt forklart Ekspandér faktaboks Hvert enkelt dyr har mer eller mindre 20.000 gener som koder for bestemte proteiner, som blant annet avgjør hvordan vi ser ut rent fysisk.

Genetisk variasjon er opphavet til blant annet ulik hud-, øye- og hårfarge hos oss mennesker, mens ikke-synlige effekter for eksempel inkluderer motstandskraft mot ulike sykdommer (kilde).

Hvert gen inneholder små forskjeller i det genetiske uttrykket, og det er disse forskjellene som gir hver enkelt oss – og dyr – individuelle og unike egenskaper.

Genetisk mangfold mangler når disse små forskjellene er tapt, og hver enkelt i utgangspunktet har mer eller mindre den samme genetiske profilen.

Mangel på diversitet gjør en rase mer utsatt for uheldige effekter som følge av innavl, og gjør det vanskeligere å endre en fysisk funksjon uten at det får effekt på andre funksjoner samtidig.

For eksempel: Hvis en sjelden og ønsket mutasjon forekommer i en rase som mangler genetisk diversitet, så vil man gjerne bruke denne hunden til å spre mutasjonen til andre hunder. Hvis denne hunden også bærer en sjelden, men uønsket og helseskadelig mutasjon, vil også denne mutasjonen gjerne følge med. Kilde: Professor Niels Pedersen.

– Det finnes fortsatt hunder som puster og beveger seg greit, som ikke utvikler allergier eller kreft og som ikke har plager som følge av rynkete hud. Men det blir stadig vanskeligere å finne en renraset engelsk bulldog som kan gjøre alt dette, sier han.

Pedersen mener bulldogen i dag er selve bildet på hva som kan skje med en rase som er avlet til det ekstreme av sine opprinnelige standarder, og viser til bilder som viser hvordan ulike raser så ut for 100 år siden.

– Mange raser lider under høy forekomst av helseproblemer. Felles for dem alle er at de har nådd dette punktet som følge av mangel på eller tap av genetisk mangfold, forsterket gjennom avl på spesifikke egenskaper.

Fra bloggen 'Science and Dogs' (se link i avsnitt over bildet), hvor ulike hunderaser av i dag sammenlignes med hvordan de så ut for cirka 100 år siden. Fra toppen: Engelsk bulldog, Bull Terrier og Boxer.

Lavt genetisk mangfold

Noen raser har fremdeles tilstrekkelig genetisk mangfold på tvers av rasen til at det er mulig å gjøre positive endringer. Her er det mye å hente på å bedre balansere det genetiske mangfoldet som eksisterer, sier Niels Pedersen. Foto: Privat

I studien som blant andre Pedersen står bak, ble 139 individer av rasen undersøkt. De fant at det genetiske mangfoldet er svært lavt.

– De genetiske endringene som har krevdes for å avle fram hunder med de ekstreme trekkene man ser i dag, har ført til endringer i så godt som hvert eneste kromosom.

Ifølge Pedersen innebærer dette at det nå vil være svært vanskelig – om ikke umulig – å reversere avlen for å tilbakeføre noen av de sunnere egenskapene som eksisterte hos hunderasen før i tida, uten å avle inn fra andre raser.

Mulig å trekke konklusjoner basert på 139 dyr? Ekspandér faktaboks Forskerne undersøkte imidlertid bare 139 dyr. Er det egentlig mulig å trekke konklusjoner på bakgrunn av dette? – Gjennom erfaring vet vi at man ved å teste en populasjon bestående av minst 100 hunder som ikke har tilknytning til hverandre, klarer å fange opp mer enn 90 prosent av rasens eksisterende genetiske mangfold. Og man klarer å plukke opp de resterende 10 prosentene ved å teste noen få ytterligere hunder, sier Pedersen. Bulldogen ble også ganske tydelig genetisk definert fra starten av, og hele bestanden stammer fra Storbritannia. Derfor tror forskeren at bulldoggen er mer eller mindre uniform over hele verden. – Når det er sagt hevder vi ikke at vi har klart å definere alt det genetiske mangfoldet som fremdeles eksisterer i rasen. Det er positivt hvis det finnes genetisk mangfold som vi ikke har klart å fange opp. Det er også årsaken til at vi ber oppdrettere og dyreeiere om å sende inn bilder og DNA til oss, fra registrerte bulldoger som man mener er sunne.

Har gjennomført krysningsprosjekter

Funnene i studien stemmer bra overens med det som kommer fram i Dog Health Groups Report fra 2012, hvor en kan lese at populasjonsstørrelsen for de fleste av de 100 undersøkte rasene var under det anbefalte minimum for å kunne opprettholde en lav grad av innavl.

Veterinær og leder for helseavdelingen i Norsk Kennelklub, Kristin Aukrust, bekrefter at lavt genetisk mangfold er en utfordring som man ser hos flere raser.

– I Norge er vi ansvarlig for syv norske raser. Flere av de er små i antall, og der har vi hatt krysningsprosjekter i lengre tid, sier Aukrust.

På grunn av godt avlsarbeid har man god kontroll på de norske hunderasene. Unntaket er norsk lundehund som fortsatt har utfordring på grunn av liten genetisk variasjon.

Det skyldes at rasen nesten var utdødd, og er bygget opp igjen basert på noen få individer. Imidlertid pågår det et krysningsprosjekt hvor man krysser inn tre andre raser, men det er for tidlig i prosjektet til at dette har gitt resultater, forteller Aukrust.

Positiv utvikling

Hun sier det jobbes mye og godt med de ulike problemstillingene, og at dette har resultert i en positiv utvikling de seneste årene.

– Man har jobbet med rasestandarden en del år, gått gjennom og modernisert de. Blant annet har man endret en del formuleringer som kan ha vært uheldige.

Nå står det for eksempel en setning i alle rasestandarder, som NKK har jobbet frem internasjonalt, der det heter at «Hunder som viser tegn på aggressivitet og/eller har fysiske defekter som påvirker hundens sunnhet skal diskvalifiseres». For bulldog arbeides også med utvikling av en kondisjonstest, for å se hvordan hundene puster.

Kristin Aukrust i NKK påpeker at det er forskjell på rasene, og også store forskjeller på individene innad i en rase, når man snakker om helseproblemer hos hund. Hun mener imidlertid Norge er et foregangsland når det gjelder helse og velferd hos hund. Foto: Privat

Aukrust mener det også har skjedd en bevisstgjøring over tid hos oppdretterne, og at det i dag er få som bruker hundene for mye, slik at man unngår en for høy grad av innavl.

– Det er viktig å understreke at det ikke er alle rasehunder som opplever problemer. Mange er sunne og friske. Vi har over en årrekke forbedret mange raser, og blitt kvitt mange sykdommer. Det må også få fokus, slik at en ikke svartmaler hele hundeavlen.

– Hva tenker du om å eventuelt forby avl på enkelte hunderaser?

– Vi føler ikke at det er veien å gå. Et forbud vil være vanskelig å håndheve, og hvor skal man sette grensen? Selv om man forbyr en rase i Norge, så er det fortsatt veldig mange av dem i utlandet. Vi har mer troen på internasjonalt samarbeid, for å styre utviklingen i riktig retning.

Har sett forbedringer

Hvem som helst kan drive avl på hund, og så lenge de er innad i systemene til NKK, har de en mulighet til å stille noen krav og bidra med informasjon og kunnskap.

Men det er samtidig en balanse. For selv om NKK ønsker å sette lista høyt, kan for strenge krav bidra til at oppdrettere skremmes bort. Og da har man ikke lenger noen mulighet til å påvirke disse, sier Aukrust.

Private oppdrettere som velger å stå utenfor det etablerte systemet, utgjør en utfordring, og her kan det potensielt avles en del på dyr som det ikke burde avles på.

– For noen av rasene med utfordringer forgår det jo en del avl på utsiden av systemet, uten at vi har noe tall på det. Blant dem som velger å stå på utsiden, er det nok alt mulig. Fra de seriøse, til de som kun avler for økonomisk gevinst.

Rasens hjemland har hovedansvaret

Samtidig hjelper det ikke med mye innsats her hjemme, hvis man ikke får med seg andre land på et samarbeid. For det er rasens hjemland som har hovedansvaret for rasen, og som tar de større avgjørelsene.

Aukrust hos NKK forteller at det fra norske oppdretteres side hevdes at man ser de største problemene hos hunder som importeres fra utlandet, og som ikke deltar på utstilling. Andre steder i Europa har det blitt avdekket store «valpefabrikker», hvor dyrevelferden er diskutabel. Illustrasjonsfoto. Foto: STOYAN NENOV / REUTERS

I tilfellet med engelsk bulldog, er det altså England som har hovedansvaret.

Roy Tyskeberget i Norsk Bulldogklubb sier at de tar rasens utfordringer med stort alvor, og at de i en årrekke har kartlagt problemstillinger og innført etiske regler og helsekrav for å få bedret helsen.

– Alle klubbens oppdrettere må følge et strengt etisk reglement som inneholder rene helsetester for avlsdyrene i tillegg. Det er også strenge begrensninger rundt antall valper en hannhund kan produsere, slik at man unngår å minske den genetiske variasjonen.

I samarbeid med NKK er målsettingen å utvikle en pålitelig metode for

å teste helsen til alle avlsdyr, noe som ifølge Tyskeberget vil være et stort skritt i riktig retning.

– De som forholder seg til alle retningslinjer blir ført opp på en oppdretterliste som vi anbefaler alle som skal kjøpe valp av rasen til å benytte seg av.

Har fokus på å bedre helsen til hundene Ekspandér faktaboks Norsk Bulldogklubb er i samarbeid med NKK godt i gang med å utvikle en pålitelig metode for testing av alle avlsdyr, forteller Tyskeberget. Det ble også vedtatt på klubbens generalforsamling i mai at Norsk Bulldogklubb skulle søke NKK om at tre tester skulle gjelde for alle som ønsker å registrere valper i NKK. Disse tre testene går på HUU (urinstein), patella og hjerteauskultasjon. – Får vi gjennom dette vil det alene være et kjempeskritt i rett retning. Tyskeberget sier videre at de har fokus på god genetisk variasjon, noe som gjenspeiles i klubbens etiske grunnregler. – I NKKs etiske grunnregler kan man ha 12,5% innavl mens i Norsk Bulldogklubb kun kan ha 6,25%. De siste 15 år er det i kull av klubbens oppdrettere registrert drøyt 900 valper med en gjennomsnittlig innavlsgrad på godt under 1,5%. Han legger til at klubbens helseundersøkelser også viser at krav og begrensninger nytter. – Ved innførsel av krav til kjent patellastatus redusert man problematikk rundt knær fra 7,3% til 1% i løpet av 3 år.

– Rasestandarden skal følges

NKK utelukker ikke at man bør se nærmere på muligheten for å introdusere egenskaper fra nært beslektede raser i avlsarbeidet med engelsk bulldog.

Det er ikke Roy Tyskeberget enig i.

– Nei. Vi har en rasestandard som skal følges og den bryter på ingen måte med målet om friske hunder, tvert om definerer den flere av rasens problemer og tar sterkt avstand fra dette. Men vi vil påpeke viktigheten av å bruke de rette, friske individene i avl.

Må ta kontakt med oppdretteren ved avl

Tilbake i Bodø forteller Hilde Ånneland at de skrev kontrakt med oppdretteren de kjøpte valp fra, der de forplikter seg til å si ifra dersom det blir snakk om å bruke Otto i avl.

Det synes hun er positivt, og vitner om at oppdretteren er seriøs.

– Vi som dyreeiere må være ærlig på at hvis hunden vår har noen problemer, så må vi fortelle om det, og kanskje innse at hunden vår ikke skal brukes i avl.

– Så bør man ta seg tid til å gjøre ordentlig research, og kun kjøpe dyr hos anbefalte oppdrettere. Hvis alle kan tenke litt i de baner, så bidrar man til å holde dyrene friske, sier hun.