Kommentar: Selvsagt er Sylvi uhøflig

Og den frekkheten er imponerende.

Oppdatert 8. august 2017

Artikkelen er over tre år gammel

Innvandringsminister Sylvi Listhaug angrep en pakistansk imam for ekstremisme før helgen. Mange har hyllet henne, andre har vært kritisk til uhøflig oppførsel i strid med norske verdier.

Nja. På 1980-tallet solgte Hedningsamfunnet selvlagde englevinger til spottpris på Karl Johan. De ga ut den grovt blasfemiske tegneserien «Jesus Kristus & Co.» Det var utvilsomt uhøflig. KrFs kvinner anmeldte saken.

VG MENER: Sylvi Listhaugs betimelige oppgjør med pakistansk politiker

Selvsagt kom de kristne ingen vei. Retten til å kritisere Gud og tro på hva en vil, er blitt en verdi som står sterkt i Norge. Da blasfemiparagrafen endelig ble fjernet – ikke før 2015 takket være bla. Frp - sendte vi en takk til Arnulf Øverlands frekkhet og Monty Pythons uærbødighet.

I dag holder norske kristne stort sett kjeft om noen gjør narr av Gud. Men om en kristenkonservativ ytrer seg, har folk som meg ammunisjonen klar. Offentligheten er til for å kritisere dårlige ideer, enten de er om likestilling, homofile eller abort. Men det har vist seg lettere å slippe unna for en ekstrem imam, selv om han til og med skal ha skrytt av å ha gjeninnført dødsstraff for «vantro».

Les også: Dansk innvandringsminister vil lære av Listhaug

Listhaug er blant de politikerne som ikke kan overse slikt. Det ville fratatt henne troverdigheten. Hun spurte derfor den pakistanske imamen som satt i salen rett ut om han støttet dødsstraff for blasfemi. Uten å få svar. Og hun fikk mye skryt for sin tale. Men prest Sylvia Gylver kritiserte Listhaug for «vulgær konfrontering». Ekstremismeforsker Lars Gule og politiker Shoaib Sultan kalte det uhøflig, og Gule spurte retorisk om dette var i tråd med norske verdier.

Og selvsagt var det uhøflig. Finnes egentlig høflig religionskritikk?

Under Mohammed-krisen innvendte mange at tegningene var uhøflige. På de vel ti årene som har gått har argumentet bleknet. Det er fortsatt frekt å tegne profeter som Charlie Hebdo gjorde. Men når motreaksjonen blir så voldsom (terror, drap), er det lett å velge side. Diskusjoner om skikk og bruk blir små når folk myrdes. Ingen skal miste livet for en tegning.

Les også: Bokanmeldelse: «Kors på halsen - Sannheten om Sylvi Listhaug»

Vi lærte en del de årene. Jonas Gahr Støre sier han ville håndtert saken annerledes nå. I 2006 prøvde han som utenriksminister å lempe skylden over på den kristenkonservative redaktøren Vebjørn Selbekk. Det Støre burde ha gjort, var å vise til at i Norge har vi ytringsfrihet, og støttet Selbekks rett til å trykke tegningene.

Og etter mye diskusjon var det destillatet vi sto igjen med: Det riktige er å forsvare retten til å trykke tegningene, selv om vi ikke liker dem.

Les også: Støre om karikaturstriden: Har ikke noe å beklage

Men fortsatt må vi altså terpe på dette. For ytringsfriheten står ikke fjellstøtt, selv etter 300 år med Voltaires lære: «Jeg er dypt uenig i det du sier, men vil til min død forsvare din rett til å si det.» Det er retten til å ytre (og dermed tro), som skal forsvares. Vi kan samtidig være knakende uenige og kritisere innholdet i ytringene.

Bakgrunn: Selbekk mener det Støre gjorde burde diskvalifisere ham fra å bli statsminister

Også reaksjonære imamer har ytringsfrihet, med mindre de oppfordrer til vold. Og derfor er det en dårlig ide å nekte «hatpredikanter» innreise til Norge, som er Listhaugs siste utspill. For at de illiberale ideene skal kunne kritiseres i offentligheten, må vi vite om dem. Og nettopp derfor fortjener den samme Listhaug ros for å konfrontere imamen.

I norsk offentlighet har vi - også media - alt for ofte sett mellom fingrene med slikt. For eksempel i 2015, da kulturminister Thorhild Widvey (H) fremsnakket og ga penger til imam Shahs moske for arbeid mot ekstremisme, imamen som har støttet blasfemidrap og uttrykt grov antisemittisme. Dypt paradoksalt ble han også invitert i Den katolske kirke for å vise solidaritet etter drapet på en prest. Invitasjonen fikk han til tross for bred dekning av sin støtte til drapet på en guvernør som benådet en kristen i Pakistan.

Sylvis uhøflighet er selvsagt langt å foretrekke. Også selv om det ble ubehagelig for arrangøren av konferansen. Derfra lød forsvaret at de ikke kjente til ståstedet til mannen de hadde invitert. Om det stemmer, har også de blitt klokere og bedre rustet i sitt arbeid mot ekstremisme.

Høyre-Linda og Sp-Ola samstemte: Norske verdier er under angrep

Men det er ille at ingen har gjort dette før. Og det er synd Listhaug må ta jobben. Hun har lite gjennomslag i flere norskmuslimske kretser, hvor hun kritiseres for å angripe muslimer for å sanke stemmer, og hvor det betviles at hun er motivert av omtanke for blasfemidrepte, for religiøst mangfold og toleranse for seksuelle minoriteter. Det at hun selv er kristen og ser ut til å tåle reaksjonære ideer i de kristenkonservative miljøene bedre, øker ikke tiltroen.

Det er et poeng, men ikke svært godt. For det er enorm forskjell på å være kristenkonservativ i Norge og det å gå inn for drap på vantro. Og det er ikke Listhaugs feil at hun kommer til dekket bord.

Martin Kolberg om Listhaug: Opptrer i strid med kristne verdier

Noen må gjøre jobben. Og etter Listhaugs tale må vi kunne forvente at norske politikere begynner å kreve mer før de møter opp på alle mulige tilstelninger mot ekstremisme. Vi kan ikke ha ekstremister til å jobbe mot ekstremisme. Det skal ikke gå an å markedsføre seg med dialog når man er for monolog.

Publisert: 08.08.17 kl. 20:32 Oppdatert: 08.08.17 kl. 20:47

Les også