Til ære for våre sjømenn skrev Bjørnstjerne Bjørnson: «Den norske sjømann er et gjennombarket folkeferd; hvor fartøy flyte kan, der er han førstemann». Kanskje mente Norges kronprinspar selv at de beveget seg i tradisjonen etter denne sjømannskulturen da de dro på yachtferie - selv om prisen på 2 millioner kroner per uke må ha skurret også i deres ører. På den annen side synes de begge å være opphengt i symbolhandling. Derfor ville de bare følge opp seilerkarrierene til kronprinsens bestefar og far. Jeg tør likevel å prøve ut noen alternative tanker om deres egentlige motiv.

Les også: Slottet: Vil verne om de kongeliges privatliv.

Den 1. august gikk ifølge Dagbladet kronprinsparet sammen med barna om bord på luksusyachten «Mia Elise». De hadde vært i bryllupet til prinsesse Carolines yngste sønn Pierre Casiraghi fra Monaco og italienske Beatrice Borromeo. Mange norske barn, og foreldrene deres med dem, lever langt under fattigdomsgrensen. De har ikke råd til en liten ferietur. Kanskje kunne de tenke seg å reise til fjells, å komme seg ut til havet eller på landet, men de fattige barna må være både naive og svært unge for å drømme om at de farter rundt på noe som minner om yachten kronprinsfamilien ferierte på. Positivt tolket så Håkon og Mette-Marit på sommerens båtreise som en «opplevelsestur» for barna, akkurat som da de tok dem ut av skolen for å dra til Østen.

Spørsmålet er hva kronprinsparet sjøl har tenkt. Hvilke symbolske effekter ville de mane fram denne gangen? Hvem ønsket kronprinsen, for å bruke hans eget uttrykk, å «framsnakke»? Norske sjømenn «på tokt og hjemme her, ved sund og skjær og fiskevær» kan det neppe ha vært. Fotografiet og beskrivelsen av yachten gir i stedet assosiasjoner til milliardærer med luksusbåt ankret opp utenfor luksushyttene - om de ikke farter rundt i samme havområder som «Mia-Elise». Imaget av overklassestil er i hvert fall uomtvistelig. Dermed oppstår også en motsetning til den sosiale omsorgen de har markert i andre sammenhenger. Da de giftet seg, uttrykte de for eksempel ønske om pengegaver til H.K.H. Kronprins Haakons og H.K.H. Kronprinsesse Mette-Marits Humanitære fond, slik at de, som fortidas mesener, kunne drysse godhet over undersåttene sine.

For å si det rett ut, hjertelaget for samfunnets svake virker utenpåklistret - et modernisert monarkis maskespill. Denne sommeren fulgte de to, tør jeg påstå, sine innerste lyster, og signaliserte at de blir et kongepar for Oslos verste vestkant. Dem om det, men jeg med min enkle bygdebakgrunn lar meg ikke underordne et statsoverhode med en slik jålestil. Før han giftet seg sto kronprinsen fram som en helt annen. Da kunne han opptre som Johny fra Stovner og tøfle rundt St. Hanshaugen i dyffelcoat og med frossenpizza under armen. For hans egen del, får vi håpe, har han ikke tatt varig skadet av ektefellens høyborgerlige livsstil. Det eneste folkelige ved kronprinsessen er nå navnet Mette-Marit. Når hun først er blitt kronprinsesse, trenger hun selvsagt ikke alltid gå rundt som en Askepott. Hun må kunne kle seg pent, men kjolene, hattene og veskene hun nå velger, tilhører en helt annen verden. Stilen må ligge milevis unna opphavsmiljøet i Kristiansand, der hun kom fra - som datter til en journalist og en bankfunksjonær.

Nå har det ikke vært mulig for Dagbladet å bekrefte om luksusturen var sponset eller betalt av parets egne penger. Tanken om at de har tatt pengene fra egen lomme, virker absurd. Så vidt jeg vet, har ingen av dem vanlig lønnsarbeid, og de har nok ikke kriminelle inntekter eller jobber «svart». Så stramme som statens budsjetter er, rekker neppe apanasjen til slik luksus. På direkte forespørsel skal slottets kommunikasjonssjef, Marianne Hagen, ha avvist at kronprinsparet leide noen båt i sommer. Hvis de ikke var blindpassasjerer, må altså turen ha vært sponset. Jeg vet ikke, men kanskje var turen en «gave» fra Rentabo som eier yachten. I så fall har Dagbladet og undertegnede gitt firmaet ytterligere oppmerksomhet og dermed reklame. For å fjerne enhver mistanke må det sies at jeg som honorar ikke ønsker en luksustur med «Mia Elise».

Trolig var Marianne Hagens svar et klønete forsøk på å holde hemmelig. Hvis vi som norske borgere ikke skulle vite hvor pengene kom fra, står vi overfor et demokratisk problem. De kongelige har ingen vanlig ni til fire-jobb. Kronprinsparet er dømt til å leve i denne umulige rollen så lenge de selv vil. De må finne seg i å representere det norske folk 24 timer i døgnet. Også munnen til Christa Wild i Rentabo var ifølge Dagbladet lukket (med sju seil). Det eneste hun skal ha svart på direkte spørsmål, var: «Vi gir ikke ut slik informasjon. Ferie er privattid». Jeg vet ingen ting om Christa Wild, men regner med at hun kan mer om luksusyachter enn rollene kongehusets medlemmer er underlagt. At kongehuset sponses, er en uting, og verst når bare mottakerne selv - og kanskje Marianne Hagen - vet hvor pengene kommer fra. Hvilke lojalitetsbånd oppstår ved slike gaver? Det virker atskillig mer harmløst når de mottar en blomsterkvast fra barnehagebarn i Honningsvåg eller blir servert trøndersodd i Verdalen.

Ved unionsoppløsningen i 1905 ble kongemakten redusert til et symbol. Tradisjonell verdighet var bare opprettholdt gjennom tomme seremonier. Straks han hadde giftet seg, gikk Kronprinsen helhjertet inn i rollen som Norges kommende konge, og han satset på å fylle tomrommet med reell makt. Eksemplene er mange, som han fra 2005 frontet det årlige toppmøtet i Verdens økonomiske forum i Davos og som da han har vært på offisielle besøk i tvilsomme land som Qatar, De arabiske emirater og Aserbajdsjan. Kongerollen er lite fasttømret, og nå er han tydeligvis i ferd med å gi den et annet innhold. Han bør stoppes - aller helst kastes - før det er for seint.

Med denne siste yachtturen markerte kronprinsparet sosiale holdninger som burde være oss fremmede. Reaksjonene må komme! Jeg er - som alltid - optimist: Nå har, endelig, det norske monarkiet kullseilt.