Eräänä päivänä Aimo, 71, lähti viemään roskapussia ja jäi sille tielleen. Siihen päättyi 35 vuotta kestänyt avioliitto. – Se ei ollut terve suhde, ei terve ero eikä terve lähtö, hän sanoo. Riitaisan avioeron yhteydessä Aimo menetti yhteyden lapsiinsa, mutta ratkaisuaan hän ei kuitenkaan kadu.

Viimeisen 26 vuoden aikana yli 55-vuotiaiden avioerojen määrä on kaksinkertaistunut, mutta edelleen eläkeikäisten eroratkaisuja arvostellaan enemmän kuin nuorempien.

Psykoterapeutti Terhi Vedenkivi totesi Ilta-Sanomissa (17.3.) iäkkäämpien miesten jäävän helposti ilman tukea erotilanteessa. Osittain se johtuu naisten paremmasta verkostoitumiskyvystä.

– Tunsin pitkään sosiaalista syyllisyyttä, Aimo, 71, muotoilee tuntemuksiaan, joita hänellä oli avioeronsa jälkeen.

Aimon mielestä miesten ajatuksia on tuotu liian vähän esille avioeroista puhuttaessa, ja yleensä syyllistetään eron toimeenpanija.

” Tunsin pitkään sosiaalista syyllisyyttä.

12 vuotta sitten Aimo päätti, että nyt 35 vuotta kestänyt avioliitto loppuu. Se ei ollut yhden hetken ajatus, vaan pitkään jatkuneen piinan päätepiste.

– Me emme kerta kaikkiaan sopineet yhteen, viimeiset kymmenen vuotta olivat sellaista roikkumista.

– Minä lähdin sitten roskapussia viemään, Aimo kuvaa lähtöään, joka tuli vaimolle yllätyksenä.

Erästä asiaa Aimo ihmettelee:

– Miksen lähtenyt aiemmin? Sitä ajatteli, että lähden sitten, kun lapset ovat aikuisia. Tunsin velvollisuutta lapsia kohtaan. Mutta ajattelin liian kauan lapsia, Aimo toteaa.

Kun avioero tuli, lapset eivät enää asuneet kotona. Vaimo jäi asumaan yhteiseen taloon, omaisuuden ositus tehtiin myöhemmin.

– Minulla oli ollut suhteita, en sitä kiellä. Nainen huomaa sellaisen pienistäkin merkeistä. Riideltiin pirusti, sovittiin, taas riideltiin ja käytiin terapiassa. Kun olin töissä toisella paikkakunnalla, tuli suhde, joka oli vipuna erooni.

– Kun aloitin suhteen Marjan kanssa, asiat tulivat viimein ratkaisuun. Suhteemme on kestänyt näihin päiviin asti. Se tuntuu oikealta, ei miltään hätävaralta, Aimo kertoo.

­

Vaimo ei ilmeisesti halunnut eroa. Miksei?

Siihen Aimolla ei ole selkeää vastausta. Vaimo oli ollut pitkään kotiäitinä, mutta kouluttautui sen jälkeen uuteen ammattiin, joten Aimo ei mielestään jättänyt puolisoa tyhjän päälle. Hän kyllä kuuli jättäneensä vaimon köyhyyteen.

– Hän sai asua yhteisessä talossamme ja lapset olivat jo lähteneet kotoa. Toista vuotta meni ennen kuin teimme osituksen, Aimo ihmettelee syyttäviä puheita.

Aimo uskoo, että vaimolle oli kova pala se, että mies teki ratkaisun erosta, vaikka ei hänkään varmasti ollut mitenkään tyytyväinen avioliitossa.

– Kyllä pitkästä liitosta on vaikea lähteä, Aimo sanoo, vaikka hänen lähtönsä ehkä näytti ulospäin helpolta: ovi auki ja matkaan.

Onko kaiken jälkeen hyviä muistoja? Aimo muistaa, että kyllä vaimo tuntui ihanalta nuorena. Mutta erilaisia he olivat jo silloin. Henkinen yhteys katosi lopulta kokonaan. Ja tietenkin Aimon sivusuhteet pahensivat tilannetta.

– Oli lapsia ja asuntovelkaa, jotka pitivät yhdessä. Erossa entinen vaimoni manipuloi lapset puolelleen. Lapsilla ei ole enää mitään yhteyttä minuun, Aimo kertoo.

” Yhteiset ystävät jakautuivat, mutta ei ystäviä montaa tarvitsekaan olla.

Monelle olisi liian tuskallista menettää yhteys lapsiin, mutta Aimo on päättänyt hyväksyä kohtalonsa. Hän on enää vain virallisesti isä.

– Se oli suuri suru kauan. Elämä on sitä sorttia, ettei se aina hymyile, Aimo hymähtää.

Syyllistämistä tuli paljon niskaan eron takia, Aimo kertoo. Hänet nähtiin jättäjänä ja pettäjänä, joka lähti sanomatta mitään.

– Yhteiset ystävät jakautuivat, mutta ei ystäviä montaa tarvitsekaan olla, Aimo miettii.

Sitä Aimo ei ymmärrä, miten ex-puoliso voi vieläkin tuntea suurta vihaa häntä kohtaan. Se on tullut hänelle hyvin selväksi.

– Useimmat eronneet jotenkin tasoittuvat, mutta on ihmisiä, jotka elävät vihan tunteesta.

” Useimmat eronneet jotenkin tasoittuvat, mutta on ihmisiä, jotka elävät vihan tunteesta.

Aimo on ammatiltaan pappi. Hän kertoo saaneensa syyllistämistä myös seurakunnan taholta. Eroratkaisun tehdessään hän oli myös työssään loppuun palanut.

– Sain sairauslomaa, minkä jälkeen kirkon piiri ehdotti remppaeläkettä, Aimo kertoo.

Ratkaisu sopi hänelle uudessa elämänvaiheessa, joka oli raskas, vaikka tukena oli uusi kumppani. Aimo kertoo tunteneensa eronsa takia surua, itsesyytöksiä ja katumustakin.

– Tulevaisuus pelotti, olin ottanut hypyn tuntemattomaan.

– Ei siitä ollut, Aimo vastaa kysymykseen, oliko mahdollisesta uskosta apua erotilanteesta selviämisessä.

­

Kaikesta huolimatta Aimo neuvoisi huonossa avioliitossa olevia eroamaan. Ongelmia ei pidä hänen mielestään yrittää paeta pulloon tarttumalla, mitä hän ei onneksi itse tehnyt. Salasuhteitakaan hän ei suosittele kenellekään.

– Lasten takia eroa ei kannata venyttää. Ja jos on vähänkin taloudellista pohjaa, kumpikaan ei jää erossa mihinkään kurjuuteen. Lähde! Aimo neuvoo.

Aimon mielestä ikä ei ole este avioerolle. Monet tosin ajattelevat, että vanhana on turvallisempaa olla kaksin, vaikka yhteistä säveltä ei enää olisi.

” Jos ei voi puhua, parempi lähteä viemään roskapussia. En uskaltanut istua pöytään keskustelemaan. Pelkäsin vaimon väkivaltaista reaktiota.

Avioliitostaan Aimo lähti sanomatta mitään. Hän kertoo menneensä viemään roskapussia, eikä enää palannut. Ei kuulosta reilulta, mutta annetaan hänen itsensä kertoa syy salalähtemiselleen:

– Jos ei voi puhua, parempi lähteä viemään roskapussia. En uskaltanut istua pöytään keskustelemaan. Pelkäsin vaimon väkivaltaista reaktiota. Tilanne oli kaoottinen. Tappouhkauksia sain jälkeenpäinkin, Aimo kertoo.

– Se ei ollut terve suhde, ei terve ero – eikä terve lähtö.

Haastatellun nimi muutettu.