Člověk míní, statistici mění. Takže dříve , než se pustím do dnešní části tématu, musím se vypořádat s včerejší zprávou o výsledku českého HDP za III.čtvrtletí 2013. NENÍ vůbec dobrá a zdá se být dalším fundamentem, potvrzujícím správnost kroku ČNB.Holá fakta říkají toto:

Hrubý domácí produkt očištěný o cenové, sezónní a kalendářní vlivy klesl ve 3. čtvrtletí podle předběžného odhadu meziročně o 1,6 % a ve srovnání s předchozím čtvrtletím o 0,5 %.

Tolik jeho hlavní informace. Ale ještě se v dalším, nejspíš zítra, vrátím k těm vedlejším.



Další zprávou včerejška pak bylo cosi, co by v roce 1993, když se rozdělilo Československo, žádného občana České republiky ani ve zlém snu nenapadlo- totiž, že bude stačit 20 let a SLOVENSKO PŘEDBĚHNE českou republiku v parametru KUPNÍ SÍLA! No , ono by to člověka nenapadlo nejspíš ještě ani v roce 2006. Takže exbratrům Slovákům na to stačilo pouhých 7 let…..a dvě české vlády „rozpočtově odpovědných“, aby si průměrný Slovák mohl koupit více, než průměrný Čech. Jakkoli při rozchodu si mohl dovolit ani ne 80% českých nákupů – viz http://www.novinky.cz/finance/319160-slovaci-predstihli-cechy-v-kupni-sile.html Občane Nováku – zaplač!

V tomhle odkazu je několik dalších zajímavých údajů – například, že průměrná domácnost v Česku měla v prvním pololetí měsíčně k dispozici 28 143 korun čistého. Je to o 52 korun méně než před rokem. Reálně ale kvůli inflaci si průměrná česká rodina pohoršila o 530 korun. Tedy odepsala cca 2% svých nákupních možností meziročně. A také je tam moc zajímavá grafika, kterou bych byl moc rád měl včera. Totiž struktura výdajů domácnosti a dokonce v porovnání s tím, kolik v předmětných kategoriích rodiny vydali před rokem:

Ten graf verifikuje včerejší tvrzení – totiž, že české domácnosti zkrátka už žádný polštář, z kterého by vyryly plošná zdražení -NEMAJÍ. Jednak kvůli tomu, že jejich kupní síla už klesá druhý rok za sebou a pak také proto, když se na jednotlivé sloupečky podíváte, zjistíte, že meziroční zvýšení výdajů se konalo jen v těch úplně nejexistenčnějších výdajových kategoriích:

bydlení + jídlo +doprava

Nijak mne nepřekvapuje, že jejich nárůst je pokryt snížením výdajů v kategoriích

Rekreace a kultura +Vybavení bytu a jeho údržba + ošacení, obuv

Tohle je je prostě logická reakce bydlet, topit, svítit, jíst a dostat se do práce člověk musí. Na rozdíl od lístku do kina, nové knížky, dovolené, nového kanape nebo nových zimních bot či bundy.

Za vysloveně průšvihové pokládám snížení privátních výdajů na zdravotnictví / při zvýšení spoluúčasti pacientů proti 2012/, které má svou výdajovou protistranu v pozici Ostatní zboží a služby. Kde jsou zpravidla zejména poplatky bankám a pojišťovnám a podobné výdaje. Závěr nechť si udělá každý sám. Můj výklad je, že prostě lidé už tvrdě šetří i na svém zdraví.Se všemi z toho plynoucími důsledky! Až pojedete například MHD, podívejte se, kolik lidí má dnes špatné zuby… Opravdu mi uniká, jak v téhle situaci a při těchto číslech, si někdo, byť jde o centrální bankéře, může malovat podnícení růstu široké spotřeby!

A přidám ještě jeden graf, který jsem také bohužel našel až včera – graf prodejů v maloobchodě BEZ pohonných hmot! Který ilustruje , jak nesmyslně a protismyslně ČNB devalvaci načasovala!

Ty prosincové prodejní špičky a lednové a únorové propady hovoří jasně, občane Nováku! Nemáš pocit, že ti právě někdo šlohnul peněženku?

Ale tohle jsou rezidua včerejšího článku, ke kterým jsem se nehodlal vracet. Leč nešlo je pominout. Omlouvám se všem, kteří čekají dnes nový materiál, nikoli další opékání včerejšího. Jdeme na věc!

Kosa je zpravidla, až na velmi řídké výjimky, nejčtenější česky psanou částí z celého světového WordPressu. Včera tomu ale do oběda bylo jinak.Na první pozici se držel blog ekonoma z CERGE -Petra Jánského. Psal na stejné téma jako je Kosa. Proč o tom píši?

1- ten blog stojí za přečtení – viz http://petrjansky.cz/2013/11/13/o-intervenci-cnb-pro-neekonomy-co-se-vlastne-stalo-a-jake-to-ma-dopady/

2- část z něj si vypůjčím jako osnovu dnešního příspěvku.

Míním tím jeho definici očekávání kladných přínosů devalvačního konání ČNB. Petr Jánský je definoval takto:

Podle základního modelu by mělo v krátkém časovém období dojít k růstu cen (inflaci) a k růstu poptávky po domácím zbožím (od domácích i zahraničních spotřebitelů) následujícími způsoby (tady čerpám z diskuze(a komentáře) s kolegou Vilémem Semerákem- rovněž člen elitního CERGE – pozn. vlk):

Téměř okamžitě se zvýší dovozní ceny a měla by se tak zvýšit poptávka po domácím zboží a službách (oproti zahraničním)

Čeští exportéři těží z oslabené koruny a dosahují vyšších zisků (dokud rostoucí domácí náklady tuto cenovou konkurenceschopnost nesníží)

Oslabená česká koruna přiláká více zahraničních návštěvníků

Rostoucí ceny a poptávka po domácím zboží by měly zvýšit výběr daní (především DPH a spotřební daně)

Ano, přesně tahle očekávání se snaží vzbudit ČNB a s ní souznící část ekonomů!

Jánský hned v pokračujícím textu vše koriguje. A já bych mohl jeho text také převzít a v podstatě bych nepochybil. V podstatě. Jenže se domnívám a hodlám doložit, že situace bude ještě tristnější. Jánský pracuje v teoretické rovině. Budu se snažit uplatnit praktické zkušenosti, které teorie nemůže postihnout, které ovšem leckdy mají zásadní vliv. Takže to vezmu bod po bodu.

1- zvýšení cen dovozů povede ke zvýšení poptávky po domácím zboží a službách na tuzemském trhu

Pokládám toto očekávání za spíše liché. Ano, učebnicově platí. V reálu? Sotva. Zkuste najít něco z domácí produkce, co může plně konkurovat dovozům kvalitou a cenou a navíc za podmínky, že toho je také dostatek k uspokojení velké většiny domácí poptávky na nísto dražšího zahraničního ekvivalentu! Nevím, co napadlo vás, ale mně vyšla jediná komodita – auta!! Vlastně tři – ještě pivo a nealkoholické nápoje. Možná některé stavební materiály. Jinak nic.

Dokonce ani u potravin to neplatí! A to hned z několika důvodů:

-domácí produkce už nestačí krýt zdejší spotřebu v tak základních komoditách jako třeba maso, drůbež, mléčné výrobky, cukr, brambory. Nemluvě třeba o ovoci, zelenině. Potravinová bezpečnost je dávno zapomenutý termín.

-totéž je u bot a ošacení, elektroniky, potřeb pro domácnost a ostatního.

-prodej pro malospotřebitele , ale i podstatná část velkoobchodních operací /podle druhu tovaru mezi 60-80%/ se uskutečňuje v rámci nadnárodních koncernů. Devalvací zvýhodněný místní dodavatel, není-li tzv. zalistován, má smůlu. Limitní část trhu pro něj zůstane i nadále tabu.

– u mnoha a mnoha zbožových sektorů zkrátka ani česká alternativa vůbec NEEXISTUJE! nebo jen v naprosto nedostatečné dodávkové velikosti.

-sektor služeb. míním těch reálných , nikoli fiktivního poradenství, „poskytování“ know- how a dalších podobných optimalizací, jak vyvést z tuzemských subjektů zisk do jiných zemí včetně daňových rájů, zůstane v podstatě na stejném objemu. Přeshraničně poskytované reálné služby pro tuzemsko jsou výrazně minoritní. Apokud existují dnes, budou potřebné i po devalvaci.

Netvrdím, že bude efekt úplně nulový, ale nevýznamný. Na námitku, že jsem opomenul firemní sféru a ta že nekupuje banány, které se skutečně v ČR nepěstují, ale úplně jiné věci, odpovídám – pokud jde o stroje a technologie pro nové investice, jde většinově opět o dovozy, které nelze z tuzemska nahradit. Téměř jediní, kdo eventuálně mohou profitovat ve větším rozsahu, jsou výrobci hutního a stavebního materiálu. A to ještě ne všichni. Ale tyhle dvě skupiny snad z devalvace a tedy konkurenční cenové výhody cosi získají .Pouze ale za předpokladu, že nedodávají do nadnárodních malo a velkoobchodních řetězců. Ty jsou schopny pracovat se svou marží, která se, podle druhu zboží, pohybuje v rozmezí 30-100% tak, aby své zahraniční globální dodavatele pro jejich celosvětovou či celoevropskou síť na malém českém trhu PODRŽELY! Jsou pro ně daleko významnější, než nějaký lokální dodavatelský minihráč.Devalvace nedevalvace.

2-Čeští exportéři těží z oslabené koruny a dosahují vyšších zisků (dokud rostoucí domácí náklady tuto cenovou konkurenceschopnost nesníží)

S touhle mantrou se operuje v tisku i odborných komentářích nejčastěji. Osobně ji pokládám za ještě spornější, co do argumentů i konečných přínosů pro českou ekonomiku, než bod 1.

Teoretici uvažují v jednoduchém schematu:

Český exportér může profitovat jedním ze dvou limitních případ / ostatní varianty jsou pouze jejich kombinací v různém poměru/.

a- exportuje a vlivem oslabení koruny vyinkasuje za stržená eura o 5% více než před tím

b- v boji o nové zakázky má nyní prostor jít s cenou až o 5% dolů, aby udržel stejnou ziskovou marži

Ani jedno z toho není realita.

Začnu těmi teoretickými šťastlivci, kterým se vlivem devalvace nezmění jejich výrobní náklady . Jestliže se nejedná o vysloveně malé vývozce, pak pro ty velké platí už dávno železná zásada – své exporty si musíš kurzově zajistit! Jinak můžeš tvrdě doplatit na změnu kursu, pokud půjde proti tobě. Znám velmi důvěrně osud firmy, která měla tržby cca 1,5 miliardy, zaměstnávala 800 lidí a její majitel měl velkého a velmi prestižního a bonitního zahraničního odběratele, který odebíral cca 40% produkce. A to vše pod dlouhodobou smlouvou! Sne každého továrníka!

.Jenže tenhle český podnikatel si kurz na dodávky pro tuto exklusivní adresu nezajistil v dostatečném rozsahu, protože ona smlouva byla vykoupena velmi tvrdými podmínkami co do splatnosti, ale zejména cenové kalkulace. Takže vícenáklad na zajišťovací forward se jevil jako velmi náročný. Inkaso za půlroční dodávky proběhlo v červenci 2008….. Firma už dávno skončila v insolvenci, majitel v osobním bankrotu. A takových je víc.Proto si dnes všichni větší vývozci,ale i dovozci kurs pojišťují. Aby měli jistotu kalkulace a kurzový výkyv je také nezruinoval.

ČNB všechny tyhle správně ekonomicky uvažující svým zásahem tvrdě potrestala. Právě za tu jejich odpovědnost! Exportéři a ti velcí zejména, většinou až v horizontu jednoho roku budou svá eurová a dolarová inkasa budou prodávat za dávno domluvené kurzy a onen hypotetický příznivý dopad – za eura nyní více korun- nepocítí. Troufnu si odhadnout, že se to bude týkat nejméně 65% celého exportu a to nejméně po dobu 6 měsíců! Tedy pokud ovšem jistí prioritní exportéři neměli takhle náhodou přísně privilegované informace předem…

Podobně se zajišťují na kurz dovozci. Ti by měli vydělat a v zahraničí nějaký čas nakupovat za starý, výhodnější kurz. Mohli by tedy ten levnější kurz a tím i zboží pustit českému zákazníkovi. Co myslíte – udělají to? Nebo se rozhodnou tuhle ekonomickou výhodu zinkasovat převážně sami a to zejména ti, co budou kursově zajištěni déle , než jejich konkurenti? Prostě – teoretická poučka, popsaná v bodě 2a je hlavně jen teorie. Ale nikoli praxe.

a jak je to s bodem

2b- že český exportér nyní může jít s cenou na mezinárodním trhu o 5% dolů a tím by měl získat více zakázek? Realita nebo spíše fikce?

Podle mne víc to druhé. A to z mnoha důvodů.

– zdražení vstupů

jen velmi málo dodavatelů na svůj export nepotřebuje nákup zboží nebo služeb komponent ze zahraničí. Ty mu zdraží o oněch 5% . Skokově a přes noc. Teď hned. Takže ono zdražení bude muset nějak financovat než dostane zaplaceno . Pravděpodobně z úvěru. Tedy nejen vyšší cena za subdodávku, ale ještě úrok za provozní úvěr! Což mu výrazně ukrojí z toho hypotetického kurzového přivýdělku

-reakce odběratelů , platících místním dodavatelům v eurech, či jiných cizích měnách

záměrně není uvedeno – reakce zahraničních odběratelů, ale jen odběratelů.Protože i řada v ČR registrovaných firem a nakupujících zde výrobky i služby nutí své místní dodavatele, aby s nimi obchodovali za eura.Nikoli koruny. Mám s tím přímou zkušenost. A ta říká, že jakmile se kurz pohnul tak, že začal být trošku výhodnější pro dodavatele, okamžitě silní odběratelé chtěli slevu z cenu. A odůvodňovali to neoprávněným a nezaslouženým ziskem. A zkuste čelit jistému , nejmenovanému velkému místnímu exportérovi! Je zbytečné psát, že když naopak posilovala koruna, adekvátní opačná reakce nebyla . Dodavatel většinou slyšel – to víte pane Nováku, vaše firma se měla kurzově zajistit! Nevidíme důvod, proč bychom měli krýt vaši ztrátu! A tahle historka platí většinou i pro zákazníky z Německa, Rakouska, Francie a tak podobně!

Navíc výše uvedené varianty „výhod“ plynoucích exportérům z devalvací jsou postaveny pro exportéra hypotetického. Který je českou samostatnou českou firmou, svébytně rozhodující o svém konání. I když je třeba v pozici subdodavatelů velkých nadnárodních koncernů. Jenže… Jenže budu citovat z nedávného blogu profesora Zeleného na Aktualne.cz -viz http://blog.aktualne.centrum.cz/blogy/milan-zeleny.php?itemid=21263

Přes 42,5 % veškeré české produkce je vytvořeno a vlastněno zahraničními firmami, stejně jako plné 3/5 celkových zisků. Navíc, 99 % vkladů klientů v ČR kontrolují zahraniční banky. Nejvíce českých firem kontrolují vlastníci z Ruska, Německa, Ukrajiny a Slovenska. Počet zahraničně vlastněných s.r.o. je asi 174 tisíc. Počet českých majitelů s.r.o. vzrostl za poslední tři roky o 2%, ale počet zahraničních vlastníků se zvýšil o 45 % (údaje Bisnode AB).

A ještě

Tyto typy firem /míněno české dceřinky zahrničních vlastníků -pozn. vlk/ /často- pozn.vlk/ nemají vlastní obchodní oddělení a jen 1-3 zákazníky v zahraničí, nebo v koncernu lokalizovaném na území ČR. Stejně tak postrádají /často – pozn.vlk/ oddělení konstrukce a vývoje: objednavatel dodá výkresy, někdo je konzultuje, někde i něco překreslí, vyrobí se to a expeduje. Invence a inovace jsou v zásadě nežádoucí, vše musí schvalovat německý vlastník. V některých firmách se dokonce i režijní materiály dovážejí z Německa.

Řečeno v jednoduché češtině – velká část českých „exportérů“ pracuje jen za svou režii pro svou zahraniční matku.

A tohle je hlavní důvod, proč si myslím, že opatření ČNB je v podstatě mimořádně drahým plácnutím do vody! Je zřejmé, co udělají zahraniční majitelé výše popsaných firem. Svým dcerkám prostě budou platit stejný objem korun jako doposud. a tak si , na účet ČNB a českých občanů, kteří jsou už zatížení devalvací svých majetkových aktiv všeho druhu a budou postiženi další výraznou redukcí svých nákupů, vylepší své bilance v Německu, Rakousku, Holandsku, na Kypru, v Rusku, Belgii a kdo ví kde všude!

Jediný profit, který republika u této kategorie „exportérů“ bude z rázného protideflačního kroku ČNB česká ekonomika nejspíš opravdu mít, je to, že třeba ještě rok nebo dva nebudou české „exportní“ dceřiné firmy přesunuty někam dále na východ- do Rumunska, Bulharska, Vietnamu nebo třeba Bangladéše. Ale o to rychleji, až ČNB bude muset přejít k opačné operaci, než předvedla před týdnem!

Tolik pro dnešek. Vidím, že mi materiál vyjde, aniž bych chtěl – ještě na jedno pokračování – musím se totiž vypořádat nejméně dva body z osnovy Petra Jánského , ale i leccos dalšího – třeba Jan Čermák má slíbeno, že mu popíši něco, co důvěrně zná a zjistí, že ta devalvace je opravdu malér….Ale bude toho daleko více. Nudit se nebudete, ale že byste snad měli z toho dalšího pokračování radost ? To mohu směle vyvrátit už teď. Jakkoli ještě není napsána ani řádka.