REYKJAVÍK. Perjantai 13. tammikuuta oli Etelä-Islannissa hyytävä. Atlantilta puhaltava tuuli sai ulkonaliikkujat kiirehtimään askeliaan.

Tuona iltana 20-vuotias Birna Brjánsdóttir oli kokoontunut ystäviensä kanssa juhlimaan viikonlopun alkua tunnelmalliseen Húrra-baariin. Pienessä kivitalossa sijaitseva Húrra on yksi Reykjavíkin yöelämän suosituimmista paikoista. Baarissa tanssitaan viikonloppuisin pitkälle aamuyöhön.

Birna astui ulos baarista hieman ennen viittä, kävi kebab-kioskilla ja hävisi sen jälkeen pimeään yöhön. Seuraavana aamuna Reykjavíkin asukkaat heräsivät keskelle lumisateen valkaisemaa maisemaa.

Mutta Birnaa ei kuulunut työpaikalleen Hagkaup-markettiin, eikä hän vastannut puhelimeen.

Nainen ilmoitettiin kadonneeksi. Alkoi Islannin historian suurin etsintäoperaatio: yli 700 pelastustiimin jäsentä etsi Birnaa yötä päivää. Etsijät kävelivät Reykjavíkin ja naapurikaupunkien katuja, vaelsivat lähialueen laavapelloilla ja teollisuusalueilla. Pääkaupunkiseudulla asuvia kehotettiin kurkistamaan kotiensa takapihoille ja ulkovarastoihin.

Tukiasematietojen mukaan Birnan kännykkä oli viimeisen kerran päällä Hafnarfjörðurin kaupungin alueella kuuden aikaan katoamisaamuna.

Nuoren naisen raaka murha piti olla asia, josta luettiin vain islantilaisista dekkareista, ei uutislehdistä.

Muutamaa päivää myöhemmin Hafnarfjörðurin satamasta löytyivät mustat Dr. Martensin maihinnousukengät. Ne osoittautuivat Birnan kengiksi.

Viikon kuluttua pelastushelikopteri havaitsi nuoren naisen ruumiin Lounais-Islannin rannikolla Reykjanesin niemimaan lähettyviltä. Birna oli löytynyt.

Epäiltyjen jäljille päästiin vuokra-autotietojen ja valvontakameratallenteiden avulla. Islannin poliisi laskeutui helikopterilla jo Grönlantiin matkalla olleelle kalastaja-alukselle, ja kalastaja Thomas Møller Olsen, 25, pidätettiin epäiltynä Birnan murhasta ja huumeiden salakuljetuksesta. Kalastusaluksesta löytyi kiinniottohetkellä 20 kiloa hasista.

Kotimaassaan Grönlannissa Olsen oli ollut vuonna 2011 syytteessä raiskauksesta, mutta todisteet eivät olleet tuolloin riittäneet oikeustuomioon.

Syyskuun lopussa Olsen tuomittiin 19 vuoden vankeuteen Birna Brjánsdóttirin murhasta. Olsenin saama tuomio on kolmanneksi pisin, mitä Islannissa on koskaan annettu henkirikoksesta.

*Birnan murha oli Islannissa *hyvin poikkeuksellinen rikos. Pieni saarivaltio erottuu väkivaltarikoksissa huomattavan paljon muista maista.

Suomessa tehdään murhia 100 000 asukasta kohden noin kaksi. Islannissa vastaava luku on hieman yli 0,5. Välillä on siis vuosia, jolloin maassa ei kuole ketään murhien seurauksena.

Henkirikos kosketti myös heitä, jotka eivät Birnaa tunteneet.

Naisten turvallisuus ja naisiin kohdistuva väkivalta nousivat puheenaiheiksi. Eikö pienen Reykjavíkin kaduilla olekaan turvallista kävellä öiseen aikaan? Miksi valvontakameroita ei ollut enempää? Miten tällaista ylipäätään voi tapahtua?

Nuoren naisen raaka murha piti olla asia, josta luettiin vain islantilaisista dekkareista, ei uutislehdistä.

Alkoi liikehdintä, joka muistuttaa paljon tämänhetkistä #metoo-kampanjaa. Islantilaisten naisten sosiaalisen median kanavat täyttyivät Ég er Birna, (Minä olen Birna) -lauseista ja #fyrirbirnu (Birnalle)-hashtageista.

Kuka tahansa meistä olisi voinut olla Birna, kavereidensa kanssa Reykjavíkin yöhön juhlimaan lähtenyt nainen.

Bjarni Benediktsson EPA / Yle Uutisgrafiikka

Kului muutama kuukausi. Tuli kevät ja kesä, koulut loppuivat. Tammikuussa Islantia järkyttänyt Birnan murha oli vielä kaikkien mielessä. Naisiin kohdistuva väkivalta nousi uudelleen otsikoihin, kun piilossa lymyillyt väkivallan aalto ryöpsähti esiin.

Kesäkuun 15. päivä uutisissa kerrottiin, että yksi Islannin tunnetuimmista tuomion saaneista lasten hyväksikäyttäjistä Robert Downey – aikaisemmalta nimeltään Róbert Árni Hreiðarsson – oli saanut takaisin oikeutensa työskennellä asianajajana, sillä Islannin presidentti oli palauttanut hänen maineensa. Downey oli tuomittu vuonna 2008 kolmen vuoden vankeusrangaistukseen neljän nuoren tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä.

Päätös perustui Islannin lakiin, jonka mukaan rikoksesta pitkänkin vankilatuomion saanut voi saada maineen palautuksen, jos tuomion suorittamisesta on kulunut 2–5 vuotta. Tämä edellyttää, että muutama taustoiltaan nuhteeton Islannin kansalainen todistaa rikoksentekijän olevan jälleen kunnon kansalainen. Maineen palautusta täytyy anoa oikeusministeriöltä ja sen hyväksyy Islannin presidentti.

Kun lehdistö kirjoitti yleisön vihaaman Downeyn paluusta asianajajaksi, nuori islantilaisnainen Nína Rún Bergsdóttir kirjoitti Facebook-sivuilleen avoimen päivityksen:

"Minä olen yksi niistä neljästä tytöstä, joita Róbert Árni Hreiðarsson käytti seksuaalisesti hyväksi. Itkin, kun äitini näytti minulle tänään tämän uutisen. Islantilainen oikeusjärjestelmä on pettänyt minut. Islannin presidentti on pettänyt minut. Minun on pitänyt elää tämän asian kanssa 12 vuotta, ja vasta nyt hiljattain olen oppinut olemaan syyttämättä itseäni siitä, mitä hän teki minulle.

En vieläkään voi haistaa tiettyjä tuoksua, katsoa tiettyjä kuvia tai käydä tietyissä paikoissa ilman, että muistan sen mitä tapahtui. Pelkään edelleen käyttää internetiä. (- - - )

Minä haluan, että ihmiset tietävät, mitä Róbert teki. Minä haluan, että ihmiset tietävät hänen nimensä. Minä haluan, että ihmiset näyttävät, että tämä ei ole oikein. Minua ei enää pelota!"

Stundin-lehdessä työskentelevä toimittaja Áslaug Jóhannsdóttir selaili Facebookia, kun Nína Rúnin kirjoittama statuspäivitys nousi hänen uutisvirtaansa. Áslaug otti naiseen yhteyttä ja pyysi häneltä haastattelua lehden seuraavaan numeroon.

– Meidän tarkoituksemme oli antaa ääni uhreille ja tehdä näkyväksi se, mitä seksuaalirikoksen uhriksi joutuminen tekee ihmiselle ja hänen läheisilleen, Áslaug kertoo. Hän istuu Reykjavíkin keskustassa sijaitsevan Stundinin toimituksen ahtaassa palaverihuoneessa ja kertaa viime kesän tapahtumia.

– Nína Rúnin jälkeen muitakin uhreja tuli julkisuuteen. Uusia tapauksia nousi esiin ja tein lisää haastatteluja.

Kesän aikana useat seksuaalisen ja muun väkivallan uhreiksi joutuneet islantilaisnaiset alkoivat käyttää sosiaalisessa mediassa tunnistetta #höfumhátt eli "pidetään ääntä". Heistä monet kertoivat kokemistaan rikoksista julkisesti, ensimmäistä kertaa elämässään. He antoivat haastatteluja lehdille, päivittivät aktiivisesti sosiaalisen median kanaviaan ja suostuivat vieraiksi ajankohtaisohjelmiin.

Toimittajat penkoivat läpi kaikki ne tapaukset, joissa tuomittu seksuaalirikollinen oli saanut maineensa palautettua. Tapauksia oli vuodesta 1995 tähän kesään asti kymmenen. Niistä neljässä uhrina oli ollut lapsi tai lapsia.

– Löysimme lopulta miehen nimeltä Hjalti Sigurjón Hauksson. Hän oli saanut maineen palautuksen samana päivänä kuin Robert, Áslaug kertoo.

Hjalti oli tuomittu vuonna 2004 viiden ja puolen vuoden mittaiseen vankeusrangaistukseen tytärpuolensa toistuvista raiskauksista. Tuomion mukaan Hjalti oli raiskannut tytärpuoltaan päivittäin 12 vuoden ajan siitä asti, kun lapsi oli 5-vuotias.

Islantilaiset olivat järkyttyneitä. Monet halusivat tietää, ketkä olivat kirjoittaneet näin hirviömäisiä rikoksia tehneille ihmisille suosittelukirjeitä.

– Uhrit kantavat mukanaan taakkaa koko elämänsä, mutta tekijöiden maine puhdistetaan. Se on väärin. Seksuaalirikoksista on vaiettu liian pitkään. Siksi tätä asiaa piti penkoa, Áslaug sanoo.

Seksuaalirikosten ympärillä on leijunut hyvin vahva vaikenemisen kulttuuri. Yhteisöissä on kyllä tiedetty, mutta niistä ei ole puhuttu.

Oikeusministeriö ei halunnut julkistaa maineen palauttamiseen liittyviä dokumentteja, koska niiden katsottiin sisältävän salassa pidettävää tietoa. Myös pääministeri Bjarni Benediktsson suhtautui maineen palautuksiin liittyviin kysymyksiin nihkeästi.

Áslaug arveli tietävänsä, miksi.

Hän oli kuullut luotettavalta lähteeltä, että yksi Hjaltin suosittelukirjeiden kirjoittaja olisi ollut pääministerin isä, Benedikt Sveinsson. Hän on yksi Islannin vaikutusvaltaisimpia ja varakkaimpia liikemiehiä.

– Emme voineet julkaista tietoa ennen kuin meillä oli asiasta ehdoton varmuus, Áslaug sanoo.

Useita viikkoja kestäneen jankkaamisen jälkeen tieto tuli lopulta julki. Kun pääministeri Bjarni Benediktsson kertoi asiasta hallituspuolueiden johtajille, Björt Framtíð eli Valoisa tulevaisuus -puolue irtisanoi hallitusyhteistyön luottamuspuutteeseen vedoten.

– En olisi kesällä uskonut, että näiden haastattelujen julkaiseminen aloittaisi tapahtumaketjun, joka lopulta kaataisi hallituksen, Áslaug sanoo.

Niinpä tänään lauantaina Islannissa järjestetään jälleen parlamenttivaalit seksuaalirikoksista nousseen kohun seurauksena. Vain runsas vuosi aikaisemmin hallitus oli kaatunut Panaman paperien kohuun.

AOP / Yle Uutisgrafiikka

*Islannin poliisin rikostilastojen mukaan *seksuaalirikokset ovat kaksinkertaistuneet viimeisen 15 vuoden aikana.

Stígamót-järjestön puhenainen Guðrún Jónsdóttir ei usko rikosten määrän nousseen. Niistä vain nykyään ilmoitetaan herkemmin poliisille.

Stígamót on järjestö, joka tarjoaa seksuaalista väkivaltaa kokeneille naisille ja miehille tukea ja juridista neuvontaa.

– Seksuaalirikosten ympärillä on leijunut hyvin vahva vaikenemisen kulttuuri. Yhteisöissä on kyllä tiedetty, mutta niistä ei ole puhuttu.

Islanti on pieni maa, jossa asiat järjestyvät hyvin pitkälle sen avulla, kuka kenenkin tuntee. Epämiellyttävät asiat on ollut tapana lakaista piiloon. Raiskauksen uhrit useimmiten vaikenevat.

Viime vuonna Stígamót auttoi noin 400 seksuaalirikosten uhriksi joutunutta. Näistä vain kymmenisen prosenttia ilmoitti rikoksesta poliisille. Monet kokevat, että oikeusjutun nostamisesta ei ole mitään hyötyä.

– Ja ikävän oikeassahan he ovat, Guðrún puuskahtaa.

Viime vuonna Stígamótin kautta poliisille ilmoitetuista tapauksista oikeus antoi tuomion vain alle kymmenessä tapauksessa. Keskiarvotuomio seksuaalirikoksista Islannissa on hieman alle kaksi vuotta vankeutta. Korkein koskaan annettu tuomio on 10 vuotta vankeutta.

– Ja sitten niistä tuomituista osa on viime vuosina voinut saada palautettua maineensa. Oikeuden toteutumista on aika mahdotonta turvata.

AOP / Yle Uutisgrafiikka

*Yli 70 vuotta vanha laki *maineen palauttamisesta on erikoinen lisä Islannin lainsäädännössä. Se on ollut peruja Tanskan vallan ajalta, eikä vastaavaa ole enää käytössä esimerkiksi muissa Pohjoismaissa. Pedofiiliskandaalin jälkimainingeissa Islannissa kiirehditään nyt lakimuutosta: mahdollisuutta maineen palauttamiseen vakavien rikosten yhteydessä ollaan parhaillaan poistamassa lainsäädännöstä.

Guðrún kertoo kuvaavasta kolmen sisaruksen tapauksesta. Naisten miespuolinen sukulainen oli käyttänyt heitä vuosia seksuaalisesti hyväksi. Tekijä oli hyvin arvostettu ja tunnettu mies yhteisössään. Yksi sisaruksista rohkeni nostaa syytteet ja mies jopa tunnusti tekemänsä rikokset.

– Ajattelimme, että viimeinkin! Vihdoin tekijä saadaan vastuuseen teoistaan.

Mutta ei se käynyt niin helposti. Tuomioistuin määräsi miehen mielentilatutkimuksiin.

– Tuomioistuimessa oltiin sitä mieltä, että miehen rikokset olivat niin hirveitä, että niitä ei voi tunnustaa kuin täysin mieleltään sairas ihminen.

Oikeudenkäynti venyi, mutta mies lopulta sai vuosien mittaisen vankeustuomion. Tarkkaa tuomion pituutta ei tiedetä, koska uhreja halutaan suojella julkisuudelta.

Islannissa seksuaalirikoksista annetut tuomiot ovat viimeisen kymmenen vuoden aikana tiukentuneet ja ovat samaa tasoa kuin muissa Pohjoismaissa.

Tänä vuonna seksuaalirikoksista on Islannissa puhuttu enemmän kuin koskaan aikaisemmin, kun uhrit ovat kertoneet kokemistaan vääryyksistä. Siinä rytäkässä kaatui hallituskin. Yleisö asettui uhrien puolelle: uhreja ei syyllistetty edes nimimerkkien takaa keskustelupalstoilla.

Ehkäpä tilanne on siis nyt viimein muuttumassa?

– En tiedä, häviääkö vaikenemisen ilmapiiri kokonaan. En ikävä kyllä ole kovin positiivinen sen suhteen. Töitä sen eteen pitää kuitenkin tehdä jatkossakin, sanoo Guðrún ja katsoo työhuoneensa ikkunasta ulos merelle.

Sille samalle, josta Birnan ruumis kymmenen kuukautta sitten löytyi.

Maisema on kaunis. Reykjavíkin nimikkovuorelle Esjalle on satanut ensilumi. Se kimmeltelee auringossa kuin tähtipöly. Islanti on edelleen upeiden maisemien saari ja maailman mittakaavassa turvallinen maa.

Birnan murhan ja pedofiiliskandaalien myötä yksi asia kuitenkin muuttui: uhrit alkoivat puhua ja paha tuotiin pimeästä päivänvaloon.

Reykjavík AOP / Yle Uutisgrafiikka

Satu Rämö on vapaa toimittaja Reykjavíkissa.

Lue lisää:

Skandaalit varjostavat Islannin parlamenttivaaleja – Vasemmisto-vihreät pyrkivät hallitusvaltaan

Islantiin uudet vaalit pedofiiliskandaalin myötä – "Konservatiivihallitukset räjähtävät kuin kiinanpommit"

Islanti uhkaa upota turisteihin – Kaksion vuokra Reykjavíkissa ampaisi yli 2 000 euroon