Leevi K. Laitisen vanhemmat lähettivät 1930-luvulla pienen pojan uskonlahkoon, jossa hänestä koulittiin lapsisaarnaaja. Poikaa piestiin ja rangaistiin teoista, joihin hän oli syytön. Laitinen karkasi lahkosta 18-vuotiaana.

Mistä on kyse? Kartanolaisuus oli uskonlahko, joka vaikutti Suomessa 1920–50-luvuilla

Lahko vaikutti etenkin Satakunnassa, mutta myös mm. Sippolassa, joka kuuluu nykyiseen Kouvolaan

Leevi K. Laitisen vanhemmat antoivat pojan lahkon kasvatettavaksi, kun tämä oli 4-vuotias

Hänestä koulittiin lapsisaarnaaja, joka veti tuvat täyteen väkeä

Kurinpito oli kovaa, ja Laitinen karkasi lahkosta 18-vuotiaana

Äiti matkusti pienen Leevi K. Laitisen kanssa junalla kotoa Kangasniemeltä Kymenlaakson Sippolaan, kun poika oli vain 4-vuotias. Elettiin 1930-luvun puoltaväliä, ja matkan kohteena oli Alma Kartanon perustama uskonlahko.

– Muistan päivän varsin hyvin. Oli ensilumen aika, ja Liikkalan asemalla oli vastassa kartanolaisia ja minua vanhempi Tauno-poika. Äiti kysyi, että muistatko, Tauno on käynyt meillä kesällä. Muistinhan minä, Laitinen kertoo.

Leevi-poika vietiin Akula-nimiseen taloon, jossa myös Alma Kartano majaili. Talo oli täynnä muita kartanolaisia.

– Äiti oli siellä muutaman päivän, kunnes yhtenä aamuna hän oli lähtenyt kotiin. Kun kyselin äidin perään, minulle sanottiin, että minä jään tänne jumalan työhön.

Jumalan työ tarkoitti sitä, että pojasta alettiin kouluttaa lapsisaarnaajaa. Hänen kauttaan haluttiin houkutella lisää kuulijoita lahkon julistukselle.

Ärrävika ei haitannut

Koulutus tapahtui kuuntelemalla ja matkimalla aikuisten pitämiä saarnoja. Raamatun lukemista piti opetella päivittäin. Se ei ollut vaikeaa, sillä Laitinen oli oppinut lukemaan jo kotona.

– Kun kevättalvella lähdimme ensimmäiselle saarnamatkalle Hiitolan pitäjään, luin jo aika sujuvasti. Raamatusta piti aina valita teksti, jonka mukaan piti saarnata.

Matkalta palattua selvitettiin heti takapuolen kautta kaikki munaukset, jotka olin tehnyt. Leevi K. Laitinen

Tuvat täyttyivät, kun ihmiset halusivat nähdä lapsisaarnaajan. Edes pojan ärrävika ei haitannut. Laitinen istui aina kahden naisen välissä. Tilaisuudet alkoivat virrellä, jonka jälkeen toinen naisista piti saarnan.

– Sen jälkeen minun piti veisata virsiä ja sitten saarnata.

Uni tuli kesken kokouksen

Kartanolaisten oppeihin kuului maailmanlopun odotus, kova kuri ja seksistä pidättäytyminen. Leevi Laitinen muistaa saaneensa selkäsaunoja jo ennen ensimmäistä saarnamatkaa.

– Matkalta palattua selvitettiin heti takapuolen kautta kaikki munaukset, jotka olin tehnyt.

Suuri synti oli muun muassa nukahtaminen kesken kokouksen. Saarnareissut olivat pienelle lapselle rankkoja, kun kuljettiin pitkiä matkoja paksussa hangessa. Kerran kävi niin, ettei kukaan saanut poikaa hereille.

– Yksi mies sanoi, että "koetelkee jos se herreis". En herännyt, mutta siitä tuli lause, jota sain kuulla koko lahkossaoloajan. Ja selkäsaunakin tuli, kun Akulaan palattiin.

Syytöksiä huoraamisesta

Leevin kolme vuotta vanhempi sisko lähetettiin lahkoon seuraavana keväänä. Sisarukset joutuivat ongelmiin käytyään vessassa yhdessä.

– Syytettiin, että olimme olleet sukupuoliyhteydessä. Alma Kartano väitti, että olimme huoranneet siellä, kun viivyimme niin kauan.

5-vuotias ei ymmärtänyt ollenkaan, mistä oli kyse.

– Ilmeisesti Almalla oli jonkinlaisia tietoja sukupuolielämästä, koska hän osaisi tenttiä meitä asiasta.

Laitinen kertoo, että siitä lähtien häntä syytettiin jatkuvasti kaikesta mahdollisesta.

Syytettiin, että olimme olleet sukupuoliyhteydessä. Leevi K. Laitinen

– Syytöksiä tuli huoraamisesta ja itsetyydytyksestä ja vaikka mistä. Se oli painajainen, jonka odotin vain loppuvan.

Kun poika ei tunnustanut, kuulustelu tapahtui riiputtamalla ikkunasta pää alaspäin.

Leikkiä ei saanut

Lahkon lapsilta leikkiminen oli kielletty. Aikuiset pitivät saarnamatkoilla huolta siitä, ettei Laitinen päässyt leikkimään muiden lasten kanssa.

– Katselin aina mielenkiinnolla, mitä lapset puuhailivat. Kerran sain olla hetken erään pojan kanssa lumilinnaa rakentamassa.

Laitinen ja hänen siskonsa elivät lahkossa aikuisiksi saakka. Pois pääsi vain karkaamalla, ja niin sisarukset jättivätkin lahkon yhteistuumin eräänä yönä.

– Hyppäsimme ikkunasta ulos sen jälkeen, kun iltarukoukset luettu ja muut olivat nukkumassa. Poljimme pyörällä melkein 20 kilometriä asemalle.

Sopuun vanhempien kanssa

Laitinen ymmärsi nopeasti, että lahko oli taaksejäänyttä elämää. Oli aika rakentaa uusi. Hän muutti Helsinkiin, sai perheen ja teki uran menestyvänä liikemiehenä.

Nykyään hänellä on myös hiekkalaatikko, jossa hän ei lapsena saanut leikkiä. Mies perusti 2000-alussa oman lentokentän Vampulaan, Huittisiin. Siellä juhlitaan viikonloppuna 100-vuotisjuhlia, kun Laitinen täytti kesäkuun lopussa 85 ja lentokenttä 15 vuotta. Paikalle odotetaan satoja vieraita.

– Olen saanut värikkään elämän, enkä tunne jääneeni mistään paitsi. Minulla ei ole syytä olla katkera. Olen tarinani kautta saanut monia ihmisiä ymmärtämään, että kaikesta voi selvitä.

Minulla ei ole syytä olla katkera. Leevi K. Laitinen

Laitinen ehti tehdä sovun myös vanhempiensa kanssa ennen näiden kuolemaa. Kartanolaisuus oli saanut heidätkin pauloihinsa.

– Heidät oli aivopesty. He olivat kuin Abraham, joka oli valmis uhraamaan Iisakin.

Kaikki eivät selvinneet järjissään

Laitinen sai itse lapsia, mutta monien kartanolaisten elämä meni aivopesun seurauksena pilalle. Hän kertoo saarnakaveristaan, joka pieksi häntä lapsena mutta suri myöhemmin omaa lapsettomuuttaan yhteiselle tuttavalle.

– Hän sanoi, että katsos kun minun sylini on tyhjä. Että minä olisin voinut olla emäntä sille miehelle, jonka kanssa olin kihloissa ennen kartanolaisuutta.

Kaikki eivät selvinneet koettelemuksista järjissään.

– Kolmen naisen tiedän kulkeneen mielisairaalan kautta ennen kuin elämä päättyi.

Elävä arkisto: Lapsuus lahkon vankina

Lähteet: Ulla Appelsin: Lapsuus lahkon vankina, Leevi K. Laitisen tarina. 2010.