Mietinkin projektia aloitellessani, että mitenköhän minun veganismille tulee käymään tämän matkan aikana. No, nyt olen ollut aika lailla tarkkaan vuoden vegaanina ja aion luopua sen sanan käytöstä.

Tästä lähtien olen kasvissyöjä. En osta edelleenkään maitoa kaupasta (tai ylipäätään syö sitä meijerin kautta käyneenä) tai syö kananmunia, ellei siinä ole sama kuin tuossa maidossa – minun täytyy tietää mistä se tulee ja millaista elämää kana elää. Mieluiten vielä hoidan niitä eläimiä itse, jotta tiedän millaista kohtelua ne saavat. Eli tuskin mikään ruokavaliossani tulee sinänsä oikeasti muuttumaan. Vain sana, jota käytän.

Olen käyttänyt vegaani-sanaa sen selkeyden takia. Koska olen aika lailla kuitenkin ollut vegaani, välillä hyvin tiukkakin sellainen. Olen käyttänyt sitä myös siksi, että tuottajapuolella ei olisi koko ajan sitä käsitystä, että vegaanit on pelkästään tiukkapipoisia ituhippejä, niitä kettutyttöjä, jotka asuu keskustayksiössä, eivätkä tiedä mistään mitään, päästävät vaan eläimet vapaaksi luontoon. Että sitä sanaa ei tarvitsisi pelätä heti silläkään laidalla, meitä on moneksi. Ja olen käyttänyt sitä myös siksi, että päivittäisessä elämässäni tapaamani ihmiset saisivat kuvan siitä millaisia valintoja vegaani tekee, samoin kuin ehkä tämän projektin seuraajat – ja mahdollisesti uhraisivat ajatuksen myös sen valinnan taustoihin. Mutta kanssavegaanit jaksavat vihoitella siitä jatkuvasti, joten voin luopua siitä. Siitä sanasta ollaan hyvin mustasukkaisia. Ainoa oikea vegaani on se vegaani, joka ei koskaan missään poikkeustilanteessakaan pistä suuhunsa mitään eläinperäistä tai pidä villasukkia. Ja se joka siitä poikkeaa altistaa kaikki muut vegaanit sille, että kohta kukaan ei tiedä mitä he syövät ja mitä eivät jne. (Ihan kuin se olisi niin…)

Yksi asia, jonka puolesta jätän sitä termiä ilomielin käyttämättä on se, että tuossa ihmisryhmässä aika yleistä on se, että nähdään asiat vain yhdeltä kantilta. Tieto otetaan vastaan mieluiten sieltä, mikä tukee omaa käsitystä. Ja se tieto on usein jonkun samanmielisen tuottama – sen objektiivisuudesta ei siis välttämättä ole mitään varmuutta. Jos katsoo vaikka Oikeutta Eläimille -järjestön tuottamaa propagandaa on siinä välillä aika värikkäästi yhdistetty kuvaa ja tekstiä. Asia on siitä kaukana. Jotta en kuitenkaan yleistäisi täytyy sanoa, että on myös niitä vegaaneja, jotka eivät kaikkea purematta niele. Jotka muodostavat mielipiteensä useista tietolähteistä. Ja ovat hyviäkin tässä tietoviidakossa, osaavat esimerkiksi katsoa tutkimuksestakin sen, että kuka teki sen ja miksi.

Varoitus – kuvassa onnellisia lehmiä ja vasikoita lokakuisessa harmaudessa Sormulan luomutilalla, kuvattu viime viikolla. Kaksi laidoilla olevaa vasikkaa ovat kyyttö-ylämaankarjaristeytyksiä, eikö ole ihania villahousuja? Saman tilan hylättyjä ja likaisia vasikoita myös seuraavassa kuvassa huonommalla kameralla pihatossa – raukat. Voitte keksiä siihen kuvatekstin ihan itse. Tässä yksi esimerkki siitä miten kuvilla voi valehdella. 🙂

Ja tässäpä se pihatto päivänvalossa tuolla paremmalla kameralla, ihan itse kolasin lannat ja kuivitin makuuparret, kelpasi niissä makoilla:

Olen itsekin käynyt myös monta raskasta keskustelua kanssavegaanien kanssa. Fanaatikot ovat pahimpia. Usein se menee siihen, että fanaatikko suoltaa omaa näkökantaansa antamatta suunvuoroa tai kuuntelematta mitä minulla olisi sanottavana. Tai sitten alkaa itkeä, että tuleeko siitä sinunkin vasikastasi lypsylehmä!

Sitten kun kysyn, että noh, oletkos koskaan nähnyt lypsylehmää tai työskennellyt sen kanssa on vastaus useimmiten ei ja ei. Mutta usein siihen löytyy heti joku kirja, artikkeli tai jokin muu, jolla keskustelukumppani koetetaan hiljentää. Ei sillä, olen minäkin lukenut niistä suurimman osan ja osan useampaan otteeseen. Harvemmin kukaan pystyy heittämään minulle mitään dramaattisesti uutta tietoa sillä saralla. Paljon enemmän ulalla olen vieläkin tuosta maatalouden puolesta ja siksipä ajattelinkin ehkäpä hakea ensi yhteishaussa lukemaan agrologiksi.

Mutta ei. Ei minua itketä, että Leivosta tulee lypsylehmä. Sille tulee ihan hyvä elämä. Mutta silloin minua itkettää, kun aikuinen ihminen alkaa käyttää esimerkiksi sanoja keskitysleiri tai raiskaus, kun puhutaan suomalaisesta navetasta ja keinosiemennyksestä. Se on lapsellista ja tietämätöntä ja oikeastaan loukkaavaakin oikeita holokaustin ja raiskauksen uhreja kohtaan.

Apua, tässä oon lypsyllä viikko sitten. Kosken lehmän rintoihin! Aatellappa, jos joku nykis minuaki tälleen tissistä! (Ei muuta kuin sormi vasikan suuhun, niin voi kokeilla, että kuinka hellävarainen se sen imu oikeastaan muuten onkaan…) Ja navettakin on vanha parsinavetta! Voi miten nää elläimet tässä kärsii. (Oikeasti nää on nyt niitä Okkosten rakkauslehmiä, niitä jotka on hyväksi rakkaudella paijattu. Ja Pro Agrian neuvojan lukemat osoitti mustaa valkealla, että tässä navetassa tehdään kaikki keskimääräistä paremmin. Ei sen tarvi välttämättä olla nykyaikainen pihatto, että eläimet voi hyvin – ja siten tuottaa hyvin ja pysyy terveinä.)

Kaikista pahimpia on yleensä vastikään asiaan heränneet. Olin minäkin joskus fanaattisempi. Nykyään vähän jo hävettää. Tai oikeasti aika paljonkin. Päästin joskus suustani, että onnellista lehmää ei ole olemassa. En tiennyt paremmin – kyllä niitä vaan ihan oikeasti on. Se on yksi syy miksi olen tähän projektiin halunnut tuoda myös tämän eläinsuojelullisen näkökulman pelkän maaseudun tutuksi tuomisen lisäksi. Jos ei tiedä, ei tiedä.

Tiedän, että eläinten hyvinvointi on todella tunteita herättävä asia. Mutta ei osata nähdä sitä, että kyllä se tuottajakin niiden hyvinvointia ajattelee ja haluaa. Paljon enemmän kuin sitä osaisi ajatellakaan. Ja se herättää tunteita myös sillä puolella, mutta yleensä vielä laajemmassa mittakaavassa, kun siihen yhdistetään oma elinkeino ja elämäntyö. Se suomalainen eläintuotanto vaan ei ole täyttä p*skaa, vaikka joku niin sanoisikin. Paljon siellä on sitä lantaa kyllä lapettavaksi ja toki siinä sivussa joitakin asioita ja käytäntöjä, joita pitäisi uudistaa ja parantaa mutta oikeasti – se kuva ei todellisuudessa ole niin surullinen kuin annetaan ymmärtää. Suurimmalla osalla niistä eläimistä, joita olen tähän mennessä nähnyt menee ihan mukavasti. Ihan pari asiaa olisin muuttanut ja ne koskee yleensä yksittäisen tilan yksittäistä asiaa, esim. tilan nupoutuskäytäntöä.

Vastikään juttelin tuottajien kanssa siitä, että pitäisi tässä joskus perustaa sellainen Suomen kattava aktiivipankki. Sinne tuottajat voisivat ilmoittaa, että nyt työmäärä kaatuu niskaan ja pyytää apua ennen kuin tilanne käy kestämättömäksi ja se alkaa vaikuttaa eläimiin. Ja sitten sellainen eläinsuojeluihminen, joka oikeasti haluaa tehdä asioiden eteen jotain voisi ilmoittautua vapaaehtoiseksi tiloille. Niihin oikeisiin töihin ja samalla katsomaan omin silmin, että mitä siellä oikeasti tapahtuu. Se toki vaatisi molemmilta myös luottamusta ja kunnioitusta toisen ajattelutapaa kohtaan. Ja hyväksymistä. Mutta se voisi olla todella hedelmällistäkin.

Se lantakola pysyy nykyään meikänkin kädessä niin näppärästi, että ei siihen mitään koulutuksia tarvitse. Ja sen heiluttaminen on avartanut tätä maailman katselemista enemmän kuin osaisi arvatakaan.

Tässä kuvassa todistusaineistoa, kun minä opettelin ajamaan avantia viime viikolla Sormulassa, jossa olin siis myös lomallani huvikseen hommissa. Ei tullut ruumiita. Mutta poikimiskarsinan puhdisti lopulta isäntä… Se oli liian suuri haaste vielä tässä vaiheessa. Ehkä pihaton käytävät olisin saanut tällä härvelillä vedettyä.

Mutta tämän negailun jälkeen – mitä hyvää vuoteni vegaanina minulle antoi?

Seitsemän kiloa elopainoa katosi laihduttamatta – osa siitä kyllä myös lihasta. Lihaskunto on silti vaan parantunut – lihaskuntotestien tuloksista ei ensimmäisenä tulisi mieleen rimpula vegaani, esimerkiksi selkälihakset on omaan ikäryhmään verrattuna loistavassa kunnossa ja jalkaprässistäkin lähtee samaa vertailulukua käyttäen tulos “erittäin hyvä”. En saa enää esimerkiksi jalkoja maitohapoille, en tiedä mistä se sitten johtuu. Olen kokenut itseni terveeksi, syönyt herkullista ja terveellistä ja aika edullistakin ruokaa ja kaiken päälle omatuntoni on ollut ruuan suhteen jokseenkin puhdas. Olen saanut myös uusia ystäviä ja tuttavia eläinsuojelu- ja eläinoikeuspuolelta. Ja myös niitä hyviä keskusteluja.

Ja hei, ihan älyttömän hienoa, että joku on myös (super)vegaani. Koska kyllä minusta maailma on parempi paikka, jos saadaan vähennettyä lihantuotantoa, maidontuotantoa, turkistarhausta, eläinkokeita, delfinaarioita, jne. Siihen tarvitaan intohimoisia ihmisiä. (Mutta energia kannattaa keskittää kyllä olennaiseen, ei pelkän vegaanisanan ja kanssaeläjien vartiointiin. 🙂 )

Kaikki elämä on arvokasta ja kaiken kärsimyksen vähentäminen parantaa tätä maailmaa. Siksi minäkin syön niin kuin syön, koetan olla se pieni vastavoima sille ihmiselle, jota ei voisi vähempää kiinnostaa. En kuitenkaan tee tätä sillä mielin, että nämä tuotannot pitäisi ajaa alas tässä ja nyt – se kun ei ole mahdollista. Mietin, että mitä voidaan tehdä, että se mitä tehdään tehtäisiin kauniisti ja kestävästi, niin maapalloa, eläintä kuin itse tuottajaakin kunnioittaen.

Ja se, mistä aina väännetään peistä – että onko se kotimainen parempi valinta, vai onko ainoa oikea tapa parantaa maailma lopettaa kaiken eläinkunnan tuotteiden syöminen ja käyttäminen… Niin minusta kotimaisen valinta on tosi jees lihansyöjille ja tavan kasvissyöjille, koska meillä on täällä asiat hyvin verrattuna muualle. Kunnon vegaanihan ottaisi tähän heti vertauksen vaikkapa lapsityövoimasta, että kun meillä ei sitä käytetä niin onko ok, että muualla maailmassa sitä on ja niin edelleen. Mutta näin ihan tällä maalaisjärjellä kun ajattelee, niin…

Sama kuin vasta väännettiin turkistarhauksesta. Onko se sitten hyvä, että se loppuisi Suomesta ja sekin tuotanto siirtyisi esim. Kiinaan, jossa eläimillä ei ole mitään oikeuksia ja ne saatetaan esim. nylkeä siellä elävältä. Olisko ongelmanratkaisun ydin siinä, että saataisiin maailma lopettamaan turkisten käyttö, jotta niitä ei tarvitsisi tuottaa… Ja siinä sivussa sitä odotellessa se suomalainen tuotanto pienin parannuksin olisi se pienempi paha. Koska se pohjimmainen ongelma ei ole siinä tuottajassa, vaan siinä kuluttajassa, joka sen tuotteen ostaa.

No, jokainen miettii nämä asiat kuten parhaaksi näkee.

Toivottavasti kellään ei mene nyt hernerokka – vegaaninen tai se lihapaloilla höystetty – nokkaan. 🙂

Janica

PS. Tämän postauksen jälkeen sain kenkää vegaanien fb-ryhmästä, ilman mitään varoituksia tms. Jokainen voi varmaan vetää siitä omat johtopäätöksensä… 🙂