”Miten minulle olisi käynyt, jos tekijää olisi vielä etsitty”, kysyy tviittaaja.

Mies oli lähdössä yövuoroon töihin lauantai-iltana 26. maaliskuuta, kun hän huomasi uutisen.

”Ylivieskan puukirkko palaa”, Iltalehti kertoi kello 20.02 päivätyssä uutisessa. Uutisvideo oli hurja. Kirkko oli jo tornia myöten liekeissä.

Mies tviittasi uutisen kello 20.18. Hän on ahkera tviittaaja, käyttää nimimerkkiä Dream Bakery.

Dream Bakery on 50-vuotias helsinkiläinen, syntynyt Kymenlaaksossa. Ylivieskasta hän ei tiennyt mitään, ei oikein edes sitä, missä paikkakunta sijaitsee. Niinpä hän etsi pohjoispohjalaisen 15 000 asukkaan kaupungin netistä Google Mapsin avulla.

Miltähän kirkko oli mahtanut näyttää? Mies vaihtoi kartan Street view -katunäkymään ja löysi vaalean, punakattoisen puukirkon. Kaunis!

Palo tuntui entistä pahemmalta.

Mies etsi kuvan kirkosta ennen paloa ja tviittasi sen. Oheen hän kirjoitti: ”#Ylivieska kaunis #kirkko taitaa olla huomenna vain hehkuva hiili.”

Illalla oli keskityttävä töihin. Mies työskentelee yöhoitajana yksikössä, jonka asukkaat ovat muistisairaita ja osa jo saattohoidossa.

Kello oli yli yhdentoista, kun mies huomasi itselleen osoitetun tviitin: ”Ootko tietoinen tästä?”

Kuvassa oli hänen tviittinsä, kuva punakattoisesta kirkosta keväisen sinitaivaan alla. Alla punaisella ympyröitynä ajankohta: 26. maaliskuuta 2015 – kello 11.25. Mitä ihmettä! Hänhän oli tviitannut kuvan vasta illalla. Miten nyt saattoi näyttää siltä, että se oli tviitattu jo päivällä, tuntikausia ennen kirkon paloa?

Väärän kellonajan kanssa teksti sai aivan uuden merkityksen. ”#Ylivieska kaunis #kirkko taitaa olla huomenna vain hehkuva hiili.” Se vaikutti selvältä uhkaukselta.

Mies hätääntyi. Jos tämä levisi somessa, häntä – siis hänen nimimerkkiään – epäiltäisiin kirkon polttamisesta. Hän poisti tviittinsä, mutta siitä otetun kuvan leviämiselle hän ei enää voinut mitään.

”Missä tämä oli ja kenen lähettämänä?” hän tviittasi. Pelotti.

Illan ja yön aikana kuva Dream Bakeryn tviitistä väärällä kellonajalla levisi sosiaalisessa mediassa. Twitterin lisäksi sitä jaettiin Facebookissa, jossa se levisi myös erilaisiin ryhmiin.

Sunnuntaina 27.3. Iltalehti uutisoi kello 12.57: ”Ylivieskan kirkon tuhopoltto: Kirkkoa uhkailtiin aiemmin Twitterissä”.

Lehti oli haastatellut aamulla Ylivieskan seurakunnan tiedottajaa Jussi Leppälää, joka oli kertonut uhkauksista. Lehti siteerasi Leppälää:

”– Nämä on sellaisia uhkauksia, joita en ole itse nähnyt, mutta kuulin tuossa illan ja yön aikana, että Twitterissä on ollut uhkauksia koskien Ylivieskan kirkon polttoa. Niistä on ilmoitettu poliisille.”

Seuraavaksi STT kysyi Ylivieskan poliisin tutkinnanjohtajalta, oliko poliisi tietoinen uhkailusta. Kun poliisi vahvisti asian, tieto lähti jakoon STT:n kautta. Lukuisat tiedotusvälineet uutisoivat sunnuntaina 27. maaliskuuta Twitter-uhkailusta, kertoivat poliisin vahvistaneen uhkailun ja ottavan sen huomioon esitutkinnassa.

Jälkeenpäin tutkinnanjohtaja Ari Rutanen kertoo Suomen Kuvalehdelle sähköpostitse, että hän ei itse asiassa vahvistanut uhkailua vaan ainoastaan sen, että oli ollut ”tietoinen tällaisesta keskustelusta johonkin uhkaukseen liittyen”. Itse ”uhkausta” Rutanen ei ollut nähnyt, kun tiedotusvälineet jo siitä kyselivät.

Tiedottaja Leppälä kertoo, että työkaveri oli näyttänyt hänelle kännykästään Dream Bakeryn tviittiä, jossa oli väärä kellonaika. Leppälä oli kehottanut lähettämään sen poliisille, sillä ennen paloa lähetetty viesti olisi ilman muuta ollut poliisiasia.

Seurakunnassa oli palon jälkeen kiire ja Leppälän puhelin soi tiuhaan.

”Mainitsin asian sivulauseessa jollekin toimittajalle, mutta siitä tulikin sitten isompi rumba”, Leppälä kertoo.

Nimimerkkiä uutisissa ei mainittu eikä uhkailua muutenkaan tarkennettu. Sosiaalisessa mediassa viesti sen sijaan kulki kuvana, jossa näkyi myös Dream Bakeryn nimimerkki.

On epäselvää, mistä väärä kellonaika tuli kuvaan. Yksi mahdollisuus on, että joku manipuloi kuvaa tietoisesti.

Toinen mahdollisuus on, että väärä aika johtuu Twitterin teknisestä ominaisuudesta. Twitter näyttää viestien kellonajan sen mukaan, millä aikavyöhykkeellä käyttäjän tili on.

Jos oma tili on säädetty vaikkapa Yhdysvaltojen Coloradon aikaan, viestien ajat näkyvät sen mukaan, vaikka käyttäjä olisi Suomessa. Kun kello on Suomessa 20.25, se on Coloradossa 11.25.

Joku on siis voinut napata kuvan näytöllään näkyneestä, väärän ajan sisältäneestä tviitistä ja jakaa sen.

Jo lauantai-iltana Twitterissä levisivät myös kommentit, että uhkaus ei ole aito. Silti monet jakoivat sitä eteenpäin.

Uutistapahtumien yhteydessä syyllisten etsintä alkaa nykyään nopeasti sosiaalisessa mediassa. Etsintä voi muuttua ajojahdiksi, ja helposti mukaan liittyy niitä, jotka syöttävät keskusteluihin vääriä tai manipuloituja tietoja.

Tuore esimerkki liittyy Brysselin terrori-iskuun. Turvapaikanhakijaa, joka oli viime syksynä ottanut selfien itsestään Angela Merkelin kanssa, epäiltiin yhdeksi iskun tekijöistä. Kuva levisi, vaikka mies oli syytön.

Kenties tunnetuin tapaus, jossa yleisö alkoi jahdata syyllisiä sosiaalisessa mediassa, on Bostonin maraton 2013. Pommi-iskun jälkeen kuvat levisivät netissä ja lukemattomat ihmiset etsivät niistä tekijöitä. Myös manipuloituja kuvia alkoi liikkua, niissä seikkaili jopa edesmennyt paikallinen rehtori, ja salaliittoteoriat kukoistivat.

Sosiaalisen median roolia pommi-iskun selvittelyssä ja uutisoinnissa käsittelee muun muassa dokumenttielokuva The Thread.

Tunteita herättävän rikoksen jälkeen syyllisten etsinnälle voi olla monia syitä. Jo samana vuonna kun pommi räjähti Bostonin maratonilla, ilmiö oli nähtävissä myös Suomessa.

Nyt-liite kirjoitti aiheesta otsikolla Somesta tuli lynkkausjoukko. Viestintäoikeuden professori Päivi Tiilikka (nykyisin Korpisaari) luetteli syitä somejahtiin: halu auttaa rikollisten kiinni saamisessa, halu varoittaa, yhteisöllisyyden ja moraalisten koodien vahvistaminen. Joskus motiivina voi olla myös se, että kaikkien mielestä tuomioistuimen rangaistus rikoksesta ei riitä. He haluavat rangaista myös julkisuudella.

Mies oli viettänyt töissä levottoman ja hermostuneen yön. Somessa kommentoitiin rajusti, kirkon polttajalle toivottiin omaa roviota.

Hän oli yrittänyt jäljittää ihmisiä, jotka levittivät väärää tviittiä, ja saada nämä lopettamaan.

Yhden aikaan yöllä mies oli tviitannut: ”On uskomatonta kun twiittaa uutisen Ylivieskan kirkkotuhosta sekä kuvan miten kaunis rakennus oli joutuukin somessa mustamaalatuksi. –Ei käy!”

Jos ihmiset luulivat hänen sytyttäneen kirkon, voisiko joku satuttaa häntä? Saisivatko uhkailijat selville, kuka hän on?

Vaikka mies esiintyy Twitterissä nimimerkillä, hän ei ole koskaan erityisemmin salannut henkilöllisyyttään. Hänen seuraajansa tietävät, mitä työtä hän tekee, millä kulmilla hän asuu ja missä päin Helsinkiä kulloinkin kulkee. Omalla nimellään hän ei esiinny, sillä hänen nimensä on erikoinen, toista samannimistä ei ole. Nimi vetää liikaa huomiota puoleensa.

On toinenkin syy. Aiemmin, kun hän työskenteli psykiatrisen hoidon puolella, kotiovella oli kerran narkomaani puukon kanssa odottamassa. Sen jälkeen hänen oikeaa nimeään ei ole ollut kotiovessakaan.

Nyt hän istui junassa ja mietti, tuijottavatko ihmiset häntä.

No, puhelimiaanhan ihmiset tuijottavat. Kun Dream Bakery pääsi kotiin, hän tviittasi:

”Aivan liian monelle #facebook ei ole sosiaalinen media vaan sosiaalinen elämä.”

Kotona mies ei voinut vain odottaa, mitä tapahtuisi. Hän oli saanut selville, että viesti oli levinnyt muun muassa Ylivieska-foorumiin, ylivieskalaisten Facebook-ryhmään.

Hän löysi foorumin ylläpitäjän nimen ja ryhtyi etsimään netistä tämän yhteystietoja. Puhelinnumero löytyi. Mies valitsi Mika Hutun numeron. Hän oli vihainen, vaati että koko foorumi suljettaisiin.

Mies puhui Hutun kanssa pitkään. He sopivat, että mies kirjoittaa kirjeen Ylivieska-foorumiin. Hän ei ollut käyttänyt Facebookia ennen mutta loi nyt itselleen profiilin nimellä Unelma Leipomo. Kolmen aikaan iltapäivällä hän julkaisi foorumissa pitkän kirjeen, jossa kertoi tapahtuneesta. Vastaanotto oli hyvä.

Mies soitti sunnuntaina myös Ylivieskan seurakunnan tiedottajalle Jussi Leppälälle. Tämä ymmärsi tilanteen ja otti puolestaan yhteyttä evankelisluterilaisen kirkon tiedottajaan. Molemmat alkoivat aktiivisesti oikaista väärää tietoa.

Kirkko tviittasi klo 17.41: ”Somessa leviävä kuva twiitistä, jossa uhattaisiin Ylivieskan kirkkoa, on väärennös. Tiedossamme ei ole, että kirkkoa olisi etukäteen uhattu.”

Illan mittaan monet tiedotusvälineet uutisoivat asiasta. Osa päivitti vanhat uutisensa, joiden mukaan kirkkoa olisi uhkailtu, joidenkin sivuilta ne löytyvät edelleen (4.4.2016).

Kohu hiipui.

Dream Bakery oli yhteydessä myös kahteen henkilöön, jotka levittivät väärää tviittiä. Molemmat olivat pahoillaan, pyytelivät kovasti anteeksi.

”Sanoin, että en voi antaa anteeksi, koska en tiedä, muuttaako tämä oikeasti heidän käyttäytymistään.”

Miehen mielestä sellaista ei voi tietää, kun ei ole tavannut ihmisiä kasvokkain. Viestissä voi sanoa olevansa pahoillaan, mutta entä kun eteen tulee samanlainen tilanne? Miettiikö silloin kaksi kertaa, ajatteleeko myös ihmisiä nimimerkkien ja tviittien takana?

Tiedotusvälineiden toiminta suututti Dream Bakeryä. Miksi yksikään toimittaja ei kysynyt häneltä itseltään Twitterissä, mistä on kyse? Toimittajat luottivat toisiin toimittajiin. He eivät ehkä tienneet, eivätkä ottaneet selvää, millaisesta ”someuhkailusta” oli kyse. Osa varmasti näki ”uhkailuviestin” ja olisi voinut ottaa asiasta selvää.

Vielä lauantai-iltana mies oli varma, että tekisi asiasta ilmoituksen poliisille. Lopulta hän jätti sen tekemättä, sillä se tuskin olisi edistänyt asian selviämistä.

”Poliisilla on varmasti muutakin tekemistä.”

Mies toivoo, että ihmiset harkitsisivat entistä tarkemmin, mitä jakavat sosiaalisessa mediassa. Aina pitäisi pysähtyä miettimään, miksi viestin lähettää ja miten se vaikuttaa muihin. Vääryys on vääryys ja rikos on rikos myös sosiaalisessa mediassa.

Tilanteen rauhoittumista ja tiedon oikaisemista auttoi kaksi asiaa:

Ensimmäinen on se, että miehen oikea nimi ei tullut niiden tietoon, jotka kiivaasti etsivät syyllisiä.

Toinen on se, että poliisi otti epäillyn kiinni jo sinä iltana, jona kirkko paloi.

Sitä mies on pohtinut.

”Miten minulle olisi käynyt, jos tekijää olisi vielä etsitty.”

Osa jutussa mainitusta tviiteistä on poistettu Twitteristä jo 26. maaliskuuta tai sen jälkeen.