Espoon käräjäoikeuden salin sivustalta on varattu yleisölle muutama tuoli. Niitä ei monta tarvitakaan.

Mediaa ei parveile paikalla, mikä ihmetyttää paikalla olevia. Talvivaaran Kaivososakeyhtiö Oyj ei ole mikä tahansa saneerauksessa rimpuileva velkainen firma, vaan yksi suomalaisen teollisuushistorian merkkipaaluista.

Noin 80 000 sijoittajaa antoi rahojaan pörssiyhtiöön, jonka piti tuoda uutta elämää Kainuuseen.

Lähes kaikki meni pieleen. Sijoittajat – mukana valtio ja valtava määrä suomalaisia kotitalouksia – hävisivät rahansa, ja luonto kärsi.

Nyt, kesän 2017 kynnyksellä, Espoossa ratkaistaan yhtiön kohtalo.

Talvivaara on uuden alun edessä, toistuu jälleen menneiltä vuosilta tuttu puheenparsi.

Tällä kertaa nurkan takana odottava tulevaisuus ei rakennu Kainuun korpeen, jossa valtion Terrafame jatkaa kaivostoimintaa.

Talvivaaralla ei ole enää mitään tekemistä kaivoksen kanssa. Jos käräjäoikeuden riidan toiselta osapuolelta kysytään, yhtiöllä ei ole tekemistä minkään liiketoiminnan kanssa.

”Konsernikulut ovat viisi miljoonaa euroa vuodessa. Ei liiketoimintaa, ei kassavirtaa, ei suunnitelmaa”, asianajaja Leif Itäinen sanoo käräjäsalissa.

Itäinen edustaa Finnveraa ja neljää pankkia eli Nordeaa, Danske Bankia, OP:tä ja Handelsbankenia – kaikki Talvivaaran velkojia. Talvivaaran näkökulmasta ne ovat nyt tarinan roistoja, jotka estävät uuden nousun.

”Täällä me ollaan ja aika kuluu”, Talvivaaran asianajaja Sami Uoti sanoo.

Hänen vieressään istuu Talvivaaran toimitusjohtaja Pekka Perä. Hän aikoo olla paikalla koko oikeudenkäynnin ajan. Takarivissä on puolestaan asianajaja, selvittäjä Pekka Jaatinen, joka hoitaa Talvivaaran pörssiyhtiön asioita.

Talvivaara on ollut jo kolme ja puoli vuotta saneerausmenettelyssä. Laman runtelemalla 1990-luvulla Suomeen tuodun saneerausmenettelyn tavoitteena on pelastaa talousvaikeuksiin ajautuneen yhtiön terve liiketoiminta.

Nopein apu on, että menettelyn aikana vanhat velkojat eivät voi periä saataviaan.

Yleensä saneeraussuunnitelmaan sisältyy velkojen leikkaaminen ja maksusuunnitelman tekeminen jäljelle jäävälle osalle.

Talvivaara pyytää, että oikeus vahvistaisi nyt veloille maksusuunnitelman.

Pankit haluaisivat tuomareiden panevan stopin koko hankkeelle.

Neljä vuotta sitten, kevättalvella 2013, Talvivaaran pörssiyhtiö teki viimeisen ison rahankeruunsa. Silloin konserni vielä pyöritti kaivosta Sotkamossa.

Osakkeenomistajien postilaatikoihin kolahti sinivalkosävyinen vihko.

”Talvivaaralla on edessään uusi alku”, toimitusjohtaja Perä maalaili Maan anti –esitteen johdannossa.

Esite vetosi paitsi sijoittajien tuottohaaveisiin myös isänmaallisuuteen. Piti turvata työpaikkoja Kainuussa. Moni sijoittaja tarttui tarjoukseen, löi lisää rahaa pöytään ja kasvatti osakepottiaan. Erityisesti kotitaloudet innostuivat.

Talvivaara keräsi annissa yli 260 miljoonaa euroa. Perä arvioi julkisuudessa, että rahat riittäisivät useita vuosia. Toisin kävi. Kassa hupeni jo saman vuoden loppuun mennessä.

Sekä Talvivaaran kaivososakeyhtiö että varsinaista kaivostoimintaa harjoittanut tytäryhtiö Talvivaara Sotkamo hakeutuivat saneeraukseen.

Velkaa oli kertynyt rajusti: pörssiyhtiöllä sitä oli noin puoli miljardia.

Vuotta myöhemmin rahat olivat taas lopussa eikä uusiakaan maksuja saatu hoidettua. Tytäryhtiö eli varsinaista kaivosta pyörittänyt Talvivaara Sotkamo hakeutui konkurssiin marraskuussa 2014.

Sotku kaatui valtion syliin.

Kuin ihmeen kaupalla emoyhtiö vältti konkurssin. Kassassa oli sen verran rahaa, että se pysyi tolpillaan.

Rahaa oli saatu muun muassa maksamalla tytäryhtiön tililtä vain vähän ennen sen konkurssia 700 000 euroa pörssiyhtiön tilille. Siirtojen perusteena olivat vanhat laskut.

Konkurssipesän hoitaja karhusi näitä rahoja myöhemmin takaisin, ja osa palautettiinkin.

Emoyhtiön elämänlanka oli sen omaisuus. Sillä sattui olemaan muutamia asioita, joita kaivoksen pyörittämisessä tarvittiin. Se vuokrasi muun muassa kalkkilaitosta ja laboratoriopalveluita kaivokselle. Vuokraraha virtasi valtiolta – ensin konkurssipesän, sitten Terrafamen kautta.

Kaivoksen konkurssin jälkeen Perän tienesteihin on kulunut noin 800 000 euroa.

Moni piti Perän johtamaa pörssiyhtiötä röyhkeänä käenpoikana. Silloinen elinkeinoministeri Jan Vapaavuori (kok) ilmoitti heti alkumetreillä julkisesti haluavansa, että myös pörssiyhtiö haetaan konkurssiin. Kaivoksen asioita olisi siten helpompi järjestellä.

Yhteiselo kuitenkin jatkui, ja pörssiyhtiö toi elannon joukolle ihmisiä.

Yksi heistä on Pekka Perä. Hän on netonnut noin 25 000 euron kuukausipalkkaa. Kaivoksen konkurssin jälkeen Perän tienesteihin on ehtinyt kulua noin 800 000 euroa. Hallituksen palkkioihin on puolestaan mennyt vajaat 700 000 euroa.

Kallispalkkaisen asianajajan Pekka Jaatisen palkkiot ovat nekin vieneet oman osansa. Selvittäjän saamaa rahasummaa ei ole kerrottu, koska Jaatisen mukaan hänellä ei ole sen kertomiseen lupaa.

Oikeuden istunnossa pidetään tauko. Ruskettunut mutta väsyneen näköinen Pekka Perä kiiruhtaa jälleen tupakalle.

Perä ei suostu ehdotettuun haastatteluun lounastunnilla. Illallinen kävisi.

”Mutta sitten sinulla pitää olla paremmat vaatteet”, Perä sanoo virnuillen.

Talvivaaran viestintäpäällikkö Olli-Pekka Nissinen tulee myöhemmin selittämään, että Perän puheissa ei ole kyse sovinismista. Perällä vain on oma tyylinsä. Reteä, itsevarma ote onkin vedonnut moniin.

Käräjäsalissa Perä pyytää puheenjohtajalta fläppitaulua, koska hän on omien sanojensa mukaan ”parempi piirtämään kuin puhumaan”. Uskokoon ken tahtoo. Talvivaaran tarinan avainhenkilö on mies, joka onnistui vakuuttamaan sijoittajat ja tuomaan vajaat pari miljardia euroa Kainuun Sotkamoon.

Perä itse asuu Luxemburgissa, jonne hän muutti jo vuosia sitten.

”Lapsilta alettiin kysellä Talvivaarasta. Alkoi tuntua siltä, että lapset pitää saada pois sieltä [koulusta]”, Perä kertoi MTV:n haastattelussa vuonna 2015.

Kotiosoite on arvokkaalla asuinalueella kävelymatkan päässä EU-rakennuksista. Lentokenttä on sekin kulman takana. Perä suuntaa aika ajoin Espooseen, missä Talvivaaran pääkonttori sijaitsee, haukilahtelaisen toimistotalon viidennessä kerroksessa.

Aiemmin yhtiöllä oli miltei kokonainen kerros hallussaan, nyt on tiivistetty pienempään tilaan. Samassa kerroksessa on entisen yhteistyökumppanin Norilsk Nickelin toimisto.

Talvivaarassa on parikymmentä työntekijää. Osa oli mukana jo kaivoksen aikana, mutta nyt heitä on palkattu lisää. Joukossa kerrotaan olevan koodareita, he liittyvät uusiin liiketoimintasuunnitelmiin.

’Matter of pride.”

Parin viikon kuluttua toisessa oikeuden istunnossa Pekka Perä sanoo, että näyttämisen halu motivoi häntä jatkamaan Talvivaara-yhtiössä.

Pankit ja Finnvera näkevät asian toisin. Karkeasti summattuna niiden näkemys on, että saneerauksessa on kysymys kassassa olevien rahojen tyhjentämisestä johdon etuihin.

”Ainoat, jotka hyötyvät, on konsernin johto”, asianajaja Leif Itäinen sanoo.

Talvivaaran ja Perän pitäisi onnistua vakuuttamaan käräjäoikeus siitä, että saneerauksen jatkolle ei ole esteitä ja että tarkoituksena ei ole kassan tyhjentäminen johdon etuihin.

Mitä varten yritystä pidetään pystyssä? Se jää osin epäselväksi, sillä puheenjohtaja passittaa yleisön pois salista aina, kun ryhdytään käsittelemään uusia liiketoimintasuunnitelmia. Niiden yksityiskohdat ovat salaisia.

Talvivaaran asianajaja Uoti jopa väläyttää ensimmäisessä istunnossa, että tuomarit pitäisi merkitä pörssiyhtiön hankekohtaiseen sisäpiirirekisteriin.

Vastapuolen joukossa arvellaan, että sisäpiirirekistereistä puhuminen on vain yksi tapa tuoda uskottavuutta ja esittää tuomareille, että Talvivaaran suunnitelmissa olisi kyse jostain merkittävästä.

Lehmänlannasta tehtäviä tuotteita. Terästeollisuuden valokaariuunien energiankäyttöön liittyviä ratkaisuja.

Ainakin tällaisia suunnitelmia Talvivaaralla on.

Oikeudelle esiteltyyn yhden hankkeen ”business planiin” sisältyy laskelma rahavirroista: miinusta tehtäisiin ensimmäisenä vuonna yli miljoona euroa ja toisena yli 200 000 euroa. Samaan aikaan yhtiön pitäisi maksaa vanhojen velkojen lyhennyksiä noin yhdeksän miljoonaa euroa.

”Rahoittajille on epäselvää, miten velallisyhtiö aikoo maksaa kahden vuoden määräajan sisällä saneerausohjelmaehdotuksen mukaiset maksuerät”, asianajaja Leif Itäinen ihmettelee.

Selvää on, että Talvivaaran uusi nousu vaatii taas uutta rahaa. Ja uutta rahaa saa vain, jos suunnitelmat ja sijoittajille myytävä tarina ovat uskottavia.

Talvivaaran mukaan avain on 80-tuhatpäinen osakaskunta, joiden joukossa on valtava määrä suomalaisia – ministereitä ja tasavallan presidenttiä myöten.

”Olettaen, että kykenemme tarjoamaan hyvän liiketoimintasuunnitelman, rahoituskyky on erittäin suuri”, Pekka Perä selittää oikeudelle.

Toisin sanoen vanhojen osakkaiden toivotaan avaavan taas kukkaroaan.

Monella eri toimijalla olisi ollut matkan varrella mahdollisuus vetää Talvivaaran pörssiyhtiö nurin. Sen olisi voinut tehdä esimerkiksi valtion Terrafame viime keväänä.

Terrafame oli hankkinut haltuunsa Talvivaaraan kohdistuvan velkasaatavan, jota se uhitteli ryhtyvänsä kuittaamaan niin, että ei maksaisi enää vuokraa Talvivaaralle. Tämä olisi tyrehdyttänyt elintärkeän rahavirran.

Asia kuitenkin sovittiin kesällä. Järjestelyn myötä Talvivaara myi omaisuutensa Terrafamelle ja sai taas joitain miljoonia euroja lisää rahaa kassaansa.

Kukaan ei näytä haluavan olla se ilkimys, joka vie suomalaisilta sijoittajilta viimeisen toivon. Osa sijoittajista kuvittelee yhä, että vanhoille osakkeille voisi saada jotain arvoa.

Pankkien asianajaja Itäinen laskeskelee oikeudelle lähettämässään selvityksessä, millaiseen asemaan saneerauksen myötä päätyisi sijoittaja, joka on ostanut neljän euron hintaisia osakkeita 10 000 eurolla vuonna 2009.

”Vaikka velallisyhtiö onnistuisi saamaan 100 miljoonaa euroa lisärahoitusta – mitä itsessään voidaan pitää epäuskottavana – näiden osakkeiden arvo olisi yhteensä viisi euroa.”

Pankit näyttävät olevan valmiita roiston rooliin. Talvivaaran velkojaintoimikunnan puheenjohtaja Jarmo Hyvärinen istuu todistajan penkkiin. Hän on Nordean työntekijä.

”Kanta oli se, että molemmat yhtiöt samaan aikaan konkurssiin”, Hyvärinen muistelee kaivoksen konkurssia.

Rahoittajat antoivat silti asioiden edetä, mutta usko katosi marraskuussa 2016, kun velkojat olivat koolla kuulemassa Talvivaaran suunnitelmista.

”Kokouksen jälkeen meillä oli varsin hämmentynyt olo. Oli aika lailla epäselvää, mitä yhtiö aikoo jatkossa tehdä. Olimme hämmentyneitä ja epätietoisia”, Hyvärinen kertoo.

Tammikuun 2017 lopussa pankit ja Finnvera pyysivät Talvivaaran saneeraajaa Pekka Jaatista esittämään saneerauksen keskeyttämistä käräjäoikeudelle. Jaatinen kieltäytyi. Hänen mukaansa pyyntö tuli liian myöhään.

Talvivaara haluaa todistaa oikeudessa, että se ei ole eikä ole itse asiassa koskaan ollutkaan kaivosyhtiö vaan holding-yhtiö.

Tämä on tärkeää, sillä kaikki yhteydet Talvivaaran kaivokseen katkesivat sen jälkeen, kun pörssiyhtiö viime kesänä myi vuokratut toiminnot valtion Terrafamelle.

Samalla katosi myös aiempi suunnitelma siitä, että Talvivaara voisi vielä tulla osaomistajaksi Terrafameen.

”Saneerauksen jatkuminen ei edellytä yhteyttä kaivokseen”, Talvivaaran asianajaja Sami Uoti kertoo.

Pankkien ja Finnveran asianajaja Itäinen ihmettelee, miksi selvittäjä Jaatinen on aikanaan kirjannut ehdotukseensa, että saneerauskelpoisuus edellyttää yhteyttä kaivosliiketoimintaan.

”Mihin perustui se näkemys”, Itäinen kysyy.

”On varmaan huonosti kirjoitettu lause. Olisi pitänyt osata kirjoittaa se lause paremmin”, Jaatinen vastaa.

”Olitteko silloin sitä mieltä, että saneerauskelpoisuus edellytti yhteyttä kaivosliiketoimintaan”, Itäinen jatkaa.

”Se oli yksi osa, johon oli hyvä osa olla yhteys. Se ei ollut ainoa edellytys.”

”Okei. Tässä kuitenkin lukee toisin.”

Pankit luettelevat oikeudelle listan syitä, joiden perusteella saneeraus pitäisi keskeyttää. Ne viittaavat myös käynnissä oleviin rikosjuttuihin.

Perää, entistä rahoitusjohtajaa ja toimitusjohtajaa syytetään tiedottamisrikoksesta eli sijoittajien johtamisesta harhaan. Neljää johtajaa syytetään sisäpiiririkoksista.

”Yksityishenkilöiden toimet ovat yksityishenkilöiden asioita. Ne eivät liity tämän yhtiön toimintaan”, asianajaja Uoti kuittaa sisäpiiririkosepäilyt.

Kaiken ytimessä on kysymys: onko saneerauksessa järkeä, jos yrityksellä ei ole liiketoimintaa? On vain suunnitelmia, aihioita, projekteja.

Pankit marssittavat saliin todistajaksi rahoituksen professorin Vesa Puttosen. Hänen mukaansa ehdot eivät täyty. Kuvio ei muutenkaan vakuuta.

”Konsernihallinnon kulut ovat suuren pörssiyhtiön luokkaa, eivät startup-vaiheessa olevan yrityksen kuluja.”

Oikeusriidan keskellä toukokuussa 2017 Talvivaara ilmoittaa lomauttavansa henkilökuntaa. Lisäksi 75 prosenttia johdon palkoista aiotaan siirtää myöhemmin maksettavaksi velaksi.

Finanssitalo Mandatum edustaa salissa joukkovelkakirjan haltijoita.

Nämä Talvivaaran velkojat osallistuivat yhtiön joulukuussa järjestämään konversioantiin. Ne vaihtoivat tuolloin velkoja yhtiön osakkeiksi.

Mandatum Lifen salkunhoidon johtaja Juhani Lehtonen arvioi Talvivaaran tulevaisuutta myönteiseen sävyyn.

”Pitkälti riippuu siitä, minkälainen stoori on ja mitä aihioista syntyy. Ei pidä väheksyä sitä, millaisen operaation tää management on saanut sinne pohjoiseen pyörimään.”

Lehtonen puhuu sijoittajien ”upsiden säilyttämisestä” ja ”pankkien yllättävästä feilaamisesta”. Puheen takaa voi poimia ajatuksen, että pankit ja Finnvera ovat vedättäneet muita velkojia.

Ne eivät osallistuneet velkojen vaihtoon joulukuussa, ja kun miltei kaikki muut osallistuivat, pankkien ja Finnveran asema velkojina kohentui.

Sitten pankit ilmoittivat vaativansa saneeraushankkeen keskeyttämistä. Jos edessä olisi konkurssi ja pesässä olevia varoja ryhdyttäisiin jakamaan, osakkeenomistajat katsoisivat puuhaa sivusta.

Talvivaaran kassa on huvennut 300 000–­400 000 euron kuukausivauhtia.

Talvivaaran kassassa on enää pari miljoonaa euroa. Rahaa on huvennut noin 300 000–400 000 euron kuukausivauhtia.

Mahdollisen konkurssin hoitaminen on sekin kallista, joten jaettavaa velkojien kesken tuskin jäisi paljoakaan.

Näyttää siltä, että kyse on periaatteesta: pankit ovat kyllästyneet Talvivaaran veivaamiseen ja haluavat sen nyt nurin. Talvivaarasta ei haluta esimerkkiä muille velkaisille firmoille.

”Yrityssaneerauslakia ei ole tarkoitettu tervehdyttämään yritystä, jolla ei ole liiketoimintaa, saati leikkaamaan tällaisen yrityksen velkoja”, ne toteavat oikeudelle antamassaan lausunnossa.

Tämä riita ei ole halpa.

Käsittelyn päättymistä odottavat asianajajat naureskelevat ynnäillessään, että oikeudenkäyntiin osallistuu yhteensä kuusitoista juristia.

Lopuksi kiistellään vielä Talvivaaran vaatimien oikeudenkäyntikulujen oikeellisuudesta. Talvivaara haluaa pankkien ja Finnveran maksavan kulut, jos ne häviävät.

Yhtiö esittää laskuksi 148 400 euroa. Siitä selvittäjä Pekka Jaatisen osuus on 64 400 euroa. Yhtiön mukaan rahoittajien vaatimukset ovat aiheuttaneet valtavasti lisää työtä.

Pankkien mukaan työ on normaalia saneerausselvittäjän työtä, jota ei voi vaatia niiltä korvattavaksi.

Laskuriidan lisäksi kolmen tuomarin on määrä ratkaista, pannaanko Talvivaaran tarinalle piste.

He lupaavat antaa päätöksen 2. päivänä kesäkuuta 2017.

Espoon käräjäoikeus päätti 2. kesäkuuta 2017 vahvistaa Talvivaaran Kaivososakeyhtiö Oyj:n saneerausohjelman, eli yhtiön tarina jatkuu.

Helsingin käräjäoikeus antoi 2. kesäkuuta 2017 ratkaisun Talvivaaran Kaivososakeyhtiön tiedottamiskäytöntöjä koskevassa oikeudenkäynnissä. Oikeus tuomitsi toimitusjohtaja Pekka Perän ehdolliseen vankeusrangaistukseen arvopaperimarkkinoita koskevasta tiedottamisrikoksesta.

Rikos koski yhtiön tiedottamista vuosina 2012–2013. Yhtiön entinen toimitusjohtaja ja entinen varatoimitusjohtaja Saila Miettinen-Lähde tuomittiin sakkorangaistukseen. Yhtiölle määrättiin lisäksi 50 000 euron yhteisösakko.

Yhtiö ja tuomitut henkilöt harkitsevat tuomiosta valittamista.

Katso Talvivaaran kaivoksen tarina videolta

SK-video: Hannu-setä piirtää koko Talvivaaran kaivoksen tarinan.