Joulukuun alussa julkaistun tuoreen Pisa-tutkimuksen mukaan suomalaisnuorten lukutaito on edelleen maailmaan kärkeä, mutta iso osa pojista ei pidä lukemisesta. Lukemattomuuden seurauksena moni ei osaa enää kunnolla kirjoittaa.

Tarvittavat kansalaistaidot muuttuvat maailman muuttuessa. Nykyään kenenkään ei tarvitse enää osata metsästää tai ratsastaa. Mikään ei ole ikuista – tuskin kirjoitustaitokaan.

Lukeminen ja kirjoittaminen eivät maailmanhistorian mittakaavassa edes ole kovin vanhoja taitoja. Ihminen pärjäsi vuosituhansia kokonaan ilman.

Varsinaisesti lukutaito kehittyi vasta, kun ihmiset muuttivat kaupunkeihin ja kirjapainotaito alkoi levitä 1450-luvulla. 1600-luvulla kaupunkiporvaristo alkoi lukea lehtiä ja pamfletteja eurooppalaiskaupunkien hienoissa kahviloissa. Siitä se lukutaito hiljalleen levisi.

Lukeminen ja kirjoittaminen on näihin päiviin saakka ollut menestystarina. Menestys ei ole kuitenkaan taattua. Suomessakin on havaittavissa suuntauksia, joissa sujuvaa luku- ja kirjoitustaitoa pidetään yliarvostettuna kansalaistaitona. Historia sitten aikanaan näyttää, oliko se sitä.

Kirjoittaminen ei ole sama kuin kirjoitustaito

Kirjoittaminen ei ole sentään vielä kuolemassa. Koska digitalisaatio automatisoi rutiinityöt, on kirjoitustaidon merkityksen ennustettu jopa kasvavan seuraavina vuosina. 2020-luvun Suomessa onkin vaikea kuvitella selviävänsä asiantuntijatyössä tai edes arjessa kirjoittamatta asiatekstejä.

Sujuva kirjoitustaito edellyttää tietenkin, että lukeminenkin on sujuvaa. Sujuvasti lukevat tunnistavat erilaisia tekstejä ja oivaltavat niiden merkityksen.

Sujuva kirjoitustaito tarkoittaa taitoa tuottaa erilaisia tekstejä. Se on eri asia kuin naputella sujuvasti tekstiä. Kirjoittaminen ei ole tekninen suoritus.

Joulukuun puolivälissä tuli uutinen, että poliisiksi ei enää pääse, jos kirjoittaa huonoa suomea. Poliisiammattikorkeakoulun rehtori Kimmo Himberg piti haastattelussa heikkoa luku- ja kirjoitustaitoa vakavana yhteiskunnallisena ongelmana.

Muillakin työpaikoilla kuin poliisiasemilla on huomattu, että yhä useampi nuori aikuinen ei osaa kirjoittaa tarpeeksi ymmärrettävää tekstiä.

Esimerkiksi työelämän rekrytointeja hoitavat tietävät hyvin, kuinka tuskaista luettavaa osa työhakemuksista nykyään on. Hakemukset ovat sellaisia, että hakijasta ei jää muuta mieleen kuin hakemuksen teksti.

Sitä kirjoittaa mitä lukee

Kansan kirjoitustaito heikkenee nyt nopeasti. Äidinkielenopettajien havaintojen mukaan esimerkiksi seitsemännellä luokalla aloittavissa oppilaissa on tapahtunut selkeästi havaittava muutos noin viiden vuoden aikana.

Opettajat kertovat, että yhä useamman kanssa kirjoittamisen opettelu täytyy seiskalla aloittaa melkein alusta. Kysymys ei ole pilkuista, vaan myös isot alkukirjaimet, pisteet ja kappalejako ovat joillekin oppilaille aivan vieraita.

Myös lukioon jatkavien taso eriytyy koko ajan enemmän. Opettajien mukaan edelleen pieni joukko kirjoittajia on erittäin hyviä, mutta heikolla pohjalla aloittavia on koko ajan enemmän. Vielä takavuosina äidinkielen reputtaminen tai edes approbaturin saaminen ylioppilaskirjoituksissa oli harvinaista.

Lukemisen määrästä ongelmat eivät yksinään johdu. Sekä koulussa että vapaa-ajalla luetaan enemmän kuin ennen. Kysymys on laadusta. Lyhyitä tekstejä lukevat kirjoittavat lyhyitä tekstejä.

Nopea kirjoittaminen tyhmentää kirjoittajansa

Pitkien tekstien hankaluudet näkyvät virkkeiden ja koko tekstin rakentamisessa. Moni rakenne kirjoitetaan suoraan englannin mallin mukaan. Myös puhekielisyys ja suppea sanavarasto ovat kirjoitusten tätä päivää.

Huonoa tekstiä syntyy siksikin, että sähköisillä vehkeillä on nopea kirjoittaa. Kynä- ja kirjoituskoneaikaan tekstejä piti pohtia huolellisemmin ennen kirjoittamista.

Nykyään tekstien muokkaaminen varsinaisen kirjoittamisen jälkeen on helppoa. Harva kuitenkaan lukee ja muokkaa omaa tekstiään enää jälkeenpäin. Siitä seuraa, että nopeasti kirjoitettu häviää myös nopeasti mielestä. Tarvittava oppi jää saamatta.

Kirjoittajia vaivaa myös muunlainen levottomuus.

Tietokoneella ei ole ainoastaan näppärää ja nopeaa kirjoittaa, vaan myös tiedon etsiminen sujuu nopeasti. Luettua tietoa ei enää sisäistetä samalla tavalla kuin ennen, kun tieto on helppo tarkastaa aina uudelleen ja uudelleen. Kyky hahmottaa laajoja kokonaisuuksia on heikentynyt.

Menetetty kirjoitustaito ei tule enää takaisin

Heikko kirjoitustaito lisää yhteiskunnan polarisoitumista. Hyvin lukevat eivät jaksa lukea huonosti ymmärrettävää tekstiä. Vastaavasti asiantuntija, tutkija tai virkamies saattaa kirjoittaa niin vaikeaselkoista tekstiä, että se on kaukana sujuvasta. Kirjoittaminen on ajattelua – ja moni ajattelee liian vaikeasti.

Luku- ja kirjoitustaidon kehittymiseen vaikuttavatkin entistä enemmän sosioekonomiset tekijät. Varhaislapsuudella kotioloissa on suuri merkitys. Nuorten taitoerot erinomaisten kirjoittajien ja heikosti menestyvien välillä ovat jo niin suuret, että kouluissa näitä eroja ei enää saa tasoitettua.

Heikkenevään luku- ja kirjoitustaitoon voi hakea syyllisiä ja osoitella sormella milloin ketäkin, mutta se ei saa ihmisiä lukemaan ja kirjoittamaan. Paluuta johonkin vanhaan ei ole. Uusi aika on erilainen. Se voi yhdenvertaisuudessaan olla jopa parempi.

Maailmanhistoriasta on opittu, että kansalaistaidot tulevat ja menevät. Myös kirjoitustaito menettää jossakin vaiheessa valtansa kaiken kansan viestintätapana.

Jo nyt on kirjoittamisen korvaajaksi tarjottu kuvia, puhetta ja tekoälyä. Amerikkalaisen Rensselaer Polytechnic Institute -yliopiston tutkimuksen (siirryt toiseen palveluun) mukaan vallitseva tapa alkaa kuitenkin muuttua vasta sitten, kun 10 prosenttia ihmisistä uskoo lujasti johonkin uuteen tapaan toimia.

Mikä ikinä kirjoittamisen aikanaan korvaakin, se syrjäytyy todennäköisesti tavalla, jota kukaan ei osaa vielä edes ennustaa. Niin se disruptio toimii.