Podle mého názoru jsou nyní hlavní překážkou, a to jak pro předpověď počasí, tak pro dlouhodobý odhad vývoje klimatu, omezení vyplývající ze superpočítačů. Jejich výrobci se rychle blíží chvíli, kdy budou schopny výkonu 10 na osmnáctou početních úkonů za vteřinu. To bude mít nepochybně zásadní vliv na předpovědi počasí, pokud si ovšem meteorologické služby budou moci dovolit takové stroje koupit. Tohoto bychom mohli dosáhnout, pokud bychom mohli sdružit zdroje na mezinárodní úrovni. Bude to léta nepravděpodobné, pokud bychom záviseli jen na zdrojích jednotlivých států. V Evropě máme ono ECMWF, ale dosud nemáme nic takového pro klimatickou změnu, a tak je nyní naléhavým problémem, že potřebujeme přemýšlet, jak zlepšit naši schopnost předpovídat klimatickou změnu s pomocí sdružení zdrojů. V oblasti superpočítačů je to zřejmě nejkritičtější.

◼ Vzděláním matematický fyzik se většinu své kariéry věnoval dynamice a předpovídání počasí a klimatu. Působí na Oxfordské univerzitě, kde má nyní například výzkumný program pro využití kvantových počítačů v předpovědi počasí a klimatu. Podílel se na vývoji metod a techniky matematického modelování předpovědi počasí. Tyto modely jsou nyní standardem po celém světě a používají se v řadě komerčních i humanitárních aplikací. Obdržel řadu vědeckých ocenění a britský řád CBE za přínos vědě. ◼ Při rozhovoru s jakýmkoli Britem se dnes člověk dříve či později dostane k tématu odchodu Spojeného království z Evropské unie. V případě Tima Palmera byla otázka zbytečná: na klopě svého saka měl odznáček s vlajkami Velké Británie a Evropské unie. A z jeho názorů je patrné, že si uvědomuje, jak důležitá je v dnešním světě vědecká spolupráce. Jaký tedy očekává dopad brexitu na vědu ve své vlasti? "Nyní těžko říci, možná bude zájem ve vědě s Evropskou unií dále spolupracovat," říká nepopiratelně britským způsobem. ◼ Do Prahy přijel v polovině listopadu na konferenci Next 100 think-tanku GARI a svou přednáškou ji zahájil. Zapojil se do mnoha diskusí dvoudenní akce. V zásadě představoval spíš vzácný typ vědce schopného vystoupit z úzké škatulky, účastnit se širší debaty a zároveň popularizovat svůj obor bez zbytečných teoretických odboček.

Ano, mám v něm nějaké aplikace pro předpověď. Ale mnohem důležitější je, odkud taková aplikace bere data. Nejúspěšnější, nejschopnější aplikace na počasí na světě jsou z mezinárodní organizace Evropské centrum pro střednědobé předpovědi počasí (ECMWF). Takže mám aplikace, které získávají data od nich. A to je přesně příklad evropské spolupráce, která vede k tomu, že Evropa dokáže vytvořit špičkový světový produkt. Doporučuji tedy každému, koho to zajímá, aby si zjistil, odkud jeho aplikace získává data.

Britský fyzik Tim Palmer varuje, že současné modely dopadů klimatické změny jsou nedostatečné, a už několik let prosazuje myšlenku společného klimatického výzkumu alespoň na úrovni Evropské unie, kde by státy sdružily své prostředky a měly šanci využít nejvýkonnějších počítačů, podobně jako v jaderném výzkumu. Pak by zacílení jakýchkoli opatření na snížení emisí mohlo být mnohem efektivnější. Palmer, který v Praze vystoupil na listopadové konferenci Next 100 think-tanku GARI, totiž nevěří, že lidstvo v nejbližší době vyvine technologii, která by v globálním měřítku byla schopna snížit objem oxidu uhličitého v atmosféře.

HN: V debatě o nových technologiích se opakují stále častěji dva pojmy: sítě 5G a kvantové počítače. Promění některá z těchto novinek nějak zásadně předpovědi počasí?

Síť 5G je může změnit negativně. Může ovlivnit satelity, které dramaticky přispěly k jejich vylepšení. Satelity neměří počasí přímo, přijímají elektromagnetickou radiaci a vy můžete tato data interpretovat, tedy vyčíst z nich teplotu, množství odpařené vody a další atmosférické procesy. Problémem 5G je pásmo elektromagnetické radiace, které satelity používají pro zjištění odpařené vody. Na kvantové počítače máme výzkumný projekt. Ony mají potenciál být velmi důležité, ale v praxi je to naprosto odlišná technologie v porovnání s klasickými počítači a není vůbec jasné, zda problémy spojené s počasím a klimatickou změnou mohou být do kvantového počítače nějak efektivně naprogramovány. Je těžké to jednoduše popsat, každopádně máme v tuto chvíli otevřenou otázku, zda kvantové počítače mohou být přínosem pro předpověď počasí.

HN: V přednášce na konferenci Next 100 jste hovořil o tom, že potřebujeme klimatickou obdobu CERN, Evropské organizace pro jaderný výzkum. Kdybyste mohl předstoupit před politiky a krátce je přesvědčit, aby na takový projekt dali peníze, co byste jim řekl?

Pokud máme omezit dopady klimatické změny, musíme zavést nízkoemisní technologie tak rychle, jak je to jen možné. Ale musíme se vyrovnat s faktem, že jsme historicky vypustili do atmosféry oxid uhličitý a stále v tom pokračujeme. I kdybychom dělali, co můžeme, je nepravděpodobné, že bychom se na globální úrovni dostali na nulové emise do poloviny století. Takže musíme přemýšlet o tom, jak investovat do infrastruktury, abychom minimalizovali změny, které se tak či onak odehrají. Ve Velké Británii jsou například velkým problémem povodně. Obrovské přívaly vody zvyšují hladiny řek, ty zaplavují města. Země tedy mají každá své konkrétní téma. Opravdu kritické je to v rozvojovém světě. Můžete zastávat velmi sebestřednou pozici, ale například migrace z Afriky a Blízkého východu nebo ze Střední Ameriky v případě USA je jen vrcholek ledovce oproti tomu, co se stane, až se klima změní natolik, že lidé nebudou moci ty změny snášet, ať už půjde o sucho, záplavy nebo zvýšení teploty či vlhkosti natolik, že se v tom nebude dát žít.

HN: Co proti tomu dělat už teď?

Musíme investovat chytře a nespokojit se jen s konstatováním, že globální teplota stoupá, ale konkrétně vědět, co to znamená pro jednotlivé regiony a země, jak se například mění průběh a trasy dešťů, jak to ovlivňuje zemědělství, jak se mění bouře, které ovlivňují záplavy, jak je to se suchem, jak máme stavět budovy, zda, kde a jak stavět odsolovací zařízení, abychom zajistili pitnou vodu pro oblasti zasažené suchem. Tohle všechno vyžaduje velmi specifické regionální předvídání klimatické změny. Myslím, že naše modely potřebují zásadně vylepšit, a tady mohou superpočítače hrát velkou roli. Jsou na to potřeba fondy a je potřeba to dělat na mnohem mezinárodnější úrovni.

HN: Máte pocit, že je pořád potřeba politiky přesvědčovat, že se odehrává klimatická změna a měli bychom s tím něco dělat? V Česku třeba přetrvává poměrně silný odpor vůči klimatické změně jako politickému tématu.

Jeden z důležitých bodů, na které je třeba politiky i veřejnost upozorňovat, je riziko. Jako vědec vám nemohu jednoznačně říci, jak moc se klima oteplí, zejména na regionální úrovni vám nemohu přesně říci, jaký bude dopad. Nicméně je tu pravděpodobnost, a to až padesátiprocentní, že na konci tohoto století se klima změní natolik, že velké části světa budou doslova neobyvatelné. Některá pobřežní města budou zaplavena nebo bouře budou tak intenzivní, jak jsme je nikdy nezažili. Čili udělat rozhodnutí o dekarbonizaci je pokus snížit toto riziko. Někteří lidé vám řeknou, že to má své výhody. Dobrým příkladem je Čína, která omezuje uhelné elektrárny částečně kvůli klimatické změně, ale také kvůli tomu, že atmosféra v mnoha velkých městech je znečištěná. Jakmile začneme obnovitelnou energii rozvíjet ve velkém měřítku, její cena se sníží. Uhlí už nyní přestává být ekonomicky výhodné.

HN: Je pro vás jako vědce snadné propojit události jako záplavy nebo tornáda s klimatickou změnou?

Ne, je naopak velmi těžké kauzálně propojit hlavně jednotlivé záplavy a jednotlivé bouře s obecnou klimatickou změnou.

HN: Takže pracujete s trendy?

Ano, musíte se dívat na trendy a globálně. Když například v Praze výjimečně intenzivní déšť způsobí nějaké povodně a vy se zeptáte, jestli je to důsledek klimatické změny, jako vědec se budu zdráhat odpovědět, protože otázka i odpověď jsou složité. Ovšem když vezmete globálně všechny letošní extrémní dešťové projevy a srovnáte je s předchozími lety, uvidíte trendy například v četnosti a mohutnosti těch dešťů. Tohle všechno obsahují modely a vy pak hledáte vysvětlení. Může to být kvůli slunečním skvrnám? Nebo kvůli konci poslední doby ledové? Vezměte jakoukoli hypotézu a dosaďte ji do modelu. Ale bez toho, aniž byste dosadil i vyšší hladinu CO2, neuvidíte nic. Žádná jiná hypotéza neukazuje současné trendy, jen naše emise oxidu uhličitého.

HN: Pokud jsem dobře rozuměl vaší přednášce, v tuto chvíli nejsme schopni předpovědět moment, z něhož už nebude návratu a kdy už množství oxidu uhličitého nebude možné snižovat.

Ano, správně. Lidé nyní často uvažují v hypotézách, že budoucí technologie budou odsávat oxid uhličitý. V malé míře už se to děje, ale otázka je, zda je to možné dělat v takovém měřítku, aby to změnilo globální atmosférickou hladinu CO2. Výsadba stromů je jednoduchý způsob. Jejich masivní množství by situaci trochu změnilo. Ale technologie tu žádná není. Můžeme se spolehnout, že do 50 let takovou vyvineme, a nesnižovat dnes emise? Tvrdím, že je nebezpečí, že během 50 let překonáme takzvané body zlomu, kdy nás odsátí CO2 z atmosféry nevrátí zpět, ale že se prostě odehrají nějaké nevratné změny klimatu. Tohle by vyžadovalo mnohem detailnější znalost regionálních procesů, než jaké máme nyní. Jde o mnohem detailnější modely a tím jsme zpět u oněch mnohem výkonnějších počítačů.

HN: Pomáhá vám jako vědci, že se o tématu nyní mnohem víc mluví, že je politizováno, nebo to vaši práci spíš komplikuje a je třeba složitější získávat peníze na výzkum?

To je těžké říct. Proměna myšlení o tomto tématu se stala relativně nedávno, případ s Gretou Thunbergovou se odehrál poměrně nedávno a těžko se ještě mohl promítnout do finančních strategií. Už pár let se pokouším propagovat téma klimatické obdoby CERN a jsou pro to nepochybně politické překážky.

HN: Když jste zmínil Gretu Thunbergovou: obrovský zájem a pozornost věnované její osobě spíš rozptylují pozornost nebo ji směrují jinam, než by bylo potřeba, nebo ne?

Z úhlu pohledu tvoření politiky to má velký dopad. Předchozí britská vláda premiérky Theresy Mayové prosadila do zákona snížení emisí na nulu do 50. let tohoto století. Myslím, že to byl přímý výsledek aktivismu Grety Thunbergové a hnutí Extinction Rebellion a probuzeného zájmu mladé generace. A dopad na vědu? Zatím je to spíš zábavné. Historicky jsem vždy po přednášce čelil výtkám klimatoskeptiků, zatímco v poslední době spíš dostávám ohlasy, proč neříkám, že je to horší, než to vypadá, tedy z druhé strany, proč jsem tak konzervativní.

HN: Takže co klimatologové dělají − spíš přehánějí, nebo se na základě ohlasů začali držet zpátky?

Některá tvrzení jsou samozřejmě přehnaná. Obava, že všichni zemřeme v příštích 20 letech, není úplně ten správný způsob přemýšlení. Jako druh zřejmě nikdy nevyhyneme, určitě ne v nadcházejícím století. Klimatická změna se odehrává mnohem rychleji než geologické procesy, ale mnohem pomaleji ve srovnání s lidským životem a zkušenostmi lidského druhu. Když už jsme dostali CO2 do ovzduší, bude velmi složité ho dostat pryč a zůstane v něm zřejmě hodně dlouho. Říkáme, že to, co dnes děláme, bude mít vliv na dalších sto let, protože to je horizont, na který jsme schopni nahlédnout. Dopad ale bude mít na tisíciletí.

HN: Jako děti jsme byli zvyklí na zimu se sněhem. Že napadne, v posledních letech není úplně pravidlem. Když občas nasněží, tak si člověk říká, že to možná ještě není tak hrozné. Máte vy osobně nějaký svůj individuální ukazatel, na kterém sledujete, jak se mění klima, a není to nutně vědecký parametr?

Tam, kde v Británii žiji, se mnohem víc než dřív objevují záplavy. Když přicházejí deště od Atlantiku, vypadají silnější a trvalejší než kdy dřív. Mění to život lidí. Bohužel lidé přemýšlejí tak, že Anglie se změní v místo s klimatem podobným tomu u Středozemního moře, ale možná bude spíš místem, kde se objevuje jedna velká bouře za druhou a je těžko spatřit slunce, protože je pořád zataženo. To není úplně tropický ráj, v nějž si někteří lidé myslí, že se měníme. Takže pro Británii jsou to asi ony deště.