I en mätning på uppdrag av Aftonbladet/Sverige tycker, genomförd den sista veckan i mars, ansåg 49 procent att förbud mot tiggeri vore positivt. En liknande mätning gjord av Novus för TT i början av mars 2014, visade att 56 procent var för ett förbud. Andelen motståndare till ett sådant förslag sjönk under samma period från 46 procent till 36 procent. Ett accepterande av ett tiggeriförbud skulle innebära inskränkningar i flera grundläggande friheter och bör därför aldrig införas, oavsett opinionsläge.

Det är realistiskt att anta att ett förbud skulle formas så att man inte får skriva plakat och yttra vissa ord på offentliga platser. Eftersom en papperskopp, otvättade kläder och en sorgsen uppsyn skulle kunna få folk att ge pengar är det inte heller orimligt att sådant skulle tas med i förbudet, om man vill göra förbudet verkningsfullt. Förbudet skulle alltså ta bort yttrandefriheten för såväl svenskar som romer.

Här skulle nog en förespråkare för ett tiggeriförbud rasande snabbt kunna anmärka att jag förvränger opinionens idé. Det stämmer, för jag tror inte att de vill ta bort yttrandefriheten. Borttagandet skulle dock vara den logiska linjen för deras förslag.

”Tiggeri” är en retorisk omskrivning för att framställa något annat i sämre dager. Tiggeri är inte skiljt från att be om hjälp, för sig själv eller för andra. Det kan vara Frälsningsarmén som håller grytan kokande ute i gatumiljö eller någon som har ramlat med en cykel och inte kommer upp. Det är att be om hjälp för sig själv eller för andra människor som på något sätt har det svårt. Om man vill hjälpa till med tid eller pengar avgör man det själv, då det inte finns någon annan tvångsmekanism än det egna samvetet.

Den andra delen av ett effektivt tiggeriförbud vore att låta staten reglera på vilket sätt människor får befinna sig i offentliga miljöer. Här skulle det behövas hårdhänthet då enbart ett förbud mot att sitta ner inte skulle vara nog då det går att tigga stående. Möjligen skulle ett förbud mot en uppsyn som manar till pengagivande kunna vara en lösning, men det skulle vara tämligen inkonsekvent utöver att det är totalt bisarrt.

Om man inte vill återgå till förra århundradets lösdriverilagar där staten ges makten att efter eget godtycke plocka bort människor från gatorna finns det inget man lagstiftningsvägen kan göra åt det somliga uppfattar som en förfulning av gatubilden. Visst kan det vara tråkigt att från sidlinjen betrakta det som en gång var en ful ödetomt och som nu är en ful ödetomt med några tält på. Lösdriverilagar är däremot en kraftig överreaktion mot fenomen man inte gillar.

Ryssland är ett land som inför populistiska lagar som inskränker medborgares rättigheter under manteln av att det är godhjärtat. En del, om än inte alla, ryssar har en mindre avslappnad attityd till de homosexuella i den ryska gatubilden. Därför har de infört lagar mot homosexuell propaganda, vilket i sin lösa form ungefär är som att yttra sig om homosexualitet eller verka vara gay i Ryssland. Ett tiggeriförbud i Sverige skulle vara ute på samma krackelerade moraliska is som Ryssland. Ett tiggeriförbud skulle möjligen vara marginellt moraliskt bättre men vi skulle definitivt förlora vår moraliska höjd när vi kritiserar Ryssland.

Det är fullt legitimt att inte gilla att tiggeri finns, det är däremot inte legitimt att propagera mot grupper på den yttersta marginalen för att vinna politiska poänger. Priset för att bo i ett fritt samhälle är ibland att se och tolerera saker man själv inte gillar.

Det här är en opinionstext publicerad i Dagens Samhälle. Åsikterna som uttrycks i artikeln står skribenten/skribenterna för.