Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

En rapport åtminstone jag inte var medveten om var den rapport Statskontoret publicerade i december 2016 efter ett uppdrag från regeringen just angående kostnaderna för migrationen på kommunnivå. Ni hittar rapporten i sin helhet här.

För under processen när en asylsökande söker asyl och väntar på besked betalar Migrationsverket och därmed staten de flesta kostnaderna, även om barn och ungdomar har rätt till exakt samma saker som medborgare har. Så de har rätt till förskola och skola från dag ett egentligen. Men kostnaderna från Migrationsverket går alltså ner och de ökar i kommunerna när allt fler som väntar på besked får uppehållstillstånd och då helt blir kommunernas ansvar.

Till viss del får kommuner statsbidrag för ökade kostnader för nyanlända men långt ifrån allt.

Statskontoret har rett ut allt detta. När ni hör att Migrationsverkets kostnader beräknas sjunka så ska ni alltså tänka ett varv till. De må sjunka där men ökar alltså för kommunerna. Rejält.

Eftersom kommuner ännu inte redovisar kostnaderna på olika kategorier har Statskontoret gjort en kvalitativ analys.

Jag är som bekant mycket för begreppet “en spade är en spade” och debatten som förs om migration är fortfarande rätt dåligt tycker jag. Till exempel verkar det fortfarande anses som ett legitimt argument från vänstern att “man får inte ställa grupp mot grupp”. När det är själva grunden för en budget, stat eller kommun spelar ingen roll. Både staten och kommunen har en intäkt som består av skatter av olika stat, i kommuners fall även bidrag från såväl stat som från andra kommuner om man mottar Robin Hood-skatten (borde kallas Prins John-skatten men det är en annan historia).

Alla grupper ställs hela tiden i en budget mot varandra. För en budget är ett nollsummespel. Det finns bara X pengar. När vi får en stor invandring uppstår kostnader och dessa måste betalas av pengar som därför måste tas någon annanstans i budgeten. Det är ingen skillnad mellan statens budget i det avseendet än er egen budget i er familj. Om ni får en stor ökad kostnad, säg att varmvattenberedaren går söner, måste ni antingen dra in på annat, ta sparade pengar eller låna. Eller inte ha varmt vatten, men det alternativet finns inte för migrationen för de som kommit hit måste försörjas på olika sätt.

Alla barn har rätt till skola från de sätter sin fot på svensk mark. Varje plats i förskola och skola kostar pengar. Vård och tandvård omfattas barn direkt av medan vuxna asylsökande bara få akut vård.

I debatten låter det också som om att den nya lagen om mottagande reflekterar det verkliga antalet nyanlända per kommun men detta är långt ifrån sanningen. För väldigt många som fått uppehållstillstånd väljer att fixa eget boende, så kallat EBO. Ca 80 % och de flyttar till kommuner där det redan bor många invandrare. Sedan tillkommer dessutom anhöriginvandringen.

Statskontoret målar upp en rätt dyster bild faktiskt.

Kostnaderna för nyanlända 2013 var 13,6 miljarder. En stor summa redan då.

2017 förväntas samma summa vara uppe i 64,7 miljarder.

Landstingen får schablonersättningar för flyktingar och det är de enda man kan mäta. Deras verkliga kostnader ingick inte i Statskontorets rapport. Men schablonersättningarna fördubblades mellan 2013 och 2015. Från 1 miljard till 2 miljarder kronor. Men den verkliga summan för vård är alltså okänd just nu. Många flyktingar kommer med hälsoproblem inte minst psykologiska. Vore intressant att se hur de faktiska kostnaderna just för gruppen nyanlända är. För allt ska betalas.

Men när Migrationsverkets kostnader minskar uppstår kostnader inte bara hos kommuner och landsting. Utan även hos till exempel Arbetsförmedlingen. Tittar man på deras prognos för 2018-2020 ser man helt enorma summor. Bara för Ersättning för insatser till vissa nyanlända beräknas summan vara 94 miljarder för att stiga till 194 miljarder på bara två år.

194 miljarder kronor. Försök ta in den summan. Den ska läggas till kostnaderna som kommunerna har under samma period för kostnaderna för Arbetsförmedlingen som är en statlig myndighet får alltså sina anslag direkt från staten.

Kristdemokraten Aron Modig har skrivit ett långt och mycket bra blogginlägg som sammanfattar det mesta kring migrationens utmaningar. Bland annat just att anledningen till kostnaderna för Arbetsförmedlingen är flera. Till exempel tar det 7-9 år innan an nyanländ har sysselsättning, vilket är att jobba minst en timme per vecka. Och att 40 % av de nyanlända i princip aldrig kommer in på arbetsmarknaden. De blir alltså livstidsförsörjda av andra människor.

Detta beror i sin tur på att många nyanlända inte har någon utbildning att tala om. En stor majoritet har bara grundskola, som inte ens behöver bara 9 år utan lika gärna kan vara 6 år. Eller 3 år. 93 % av de som deltog i Komvux var födda utanför Sverige 2015.

Många som kommer hit är unga, inte minst på grund av just att så många sagt att de är ensamkommande under 18 år. Ser man på den här tabellen ser man att i åldern 16- 18 år motsvaras av hela 5,3 % av de kommunmottagna. Men att det skiljer sig mycket åt mellan kommuner och att i vissa har 39 % varit i den åldern av de asylsökande de tagit emot.

Tyvärr klarar utlandsfödda barn skolan skolan sämre ju äldre de var när de kom till Sverige och de som kommer just i gymansieåldern klarar den allra sämst. Bara 18 %.

Könsfördelningen är också enorm obalanserad just i dessa grupper, där det av 14 – 17 år går så många som 116 pojkar på 100 flickor. Recept för problem, som The Economist skrev.

LSS har använts som slagträd i debatten, som förs just nu av afghanerna på Norra Bantorget. LSS är en av de kostnadsposter som precis som migration finns i budgeten. Dessa kostnader uppgick till 70 miljarder för hela landet 2015 Att jämföra med de 64,7 miljarder som kommunernas kostnader beräknas för. Och de 194 miljarder AR