Rabén & Sjögren håller just nu på att ge ut en ny version av en gammal folksaga, bättre anpassad till vår samtid. I den nya Rödluvan dödas inte vargen, utan räddas med nål och tråd av mormor, jägaren och Rödluvan. En del kritiska röster har höjts, men Rabén & Sjögren tycker att detta slut är ”mer begripligt än att lägga stenar i magen på en varg”. Jag vill gärna hjälpa Rabén & Sjögren att göra fler sagor mer begripliga, så här kommer några förslag.

I den nya Askungen är de elaka styvsystrarna inte alls elaka, utan tvärtom snälla. Det finns glasskor i allas storlekar, och alla går på balen tillsammans. I slutet gifter sig prinsen med både Askungen och systrarna och så lever de lyckligt polyamoröst i alla sina dagar.

”Spegel spegel på väggen där, säg mig vem som vackrast i landet är”, frågar den elaka drottningen i Snövit sin magiska spegel. ”Du duger precis som du är”, svarar spegeln. Snövit och Drottningen kämpar tillsammans för att minska utseendehetsen i kungariket. Dvärgarna blir accepterade som de är och tvingas inte längre gömma sig i en gruva.

I Törnrosa har svininfluensavaccinet som Maleficent Corp producerat givit hela hovet narkolepsi. Prinsen lyckas framgångsrikt driva deras mål och de får alla skadestånd. Vid ett tillfälle är han lockad att kyssa en sovande Törnrosa, men väcker henne först och ber om hennes samtycke. ”Utan samtycke, inget samlag”, slutar sagan sedelärande.

Barnböcker ska även tilltala vuxna. Därför blir vuxenvärldens för tillfället rådande ideal ett nålsöga som barnböckerna ska passera genom. De vuxnas goda smak tenderar rätt ofta att slå över i moralpanik. Det blir som i fallet med Rödluvan inte sällan parodiskt när gamla sagor ska läggas tillrätta för att skydda barnen från allt hemskt. För sagornas sensmoral återfinns ofta i det godas slutgiltiga seger över det onda. Eller i den förtrycktas hämnd. Sagorna har den handling de har för att förmedla ett budskap, vilket går förlorat i nya tillrättalagda versioner. Att Askungen varit förtryckt – i Grimms version är det heller ingen gudmor som hjälper henne, utan hon gör allt själv – gör att man njuter när styvsystrarna skär av sig stortån och hälen för att passa i glasskon. Och det är okej. Det är en saga. Att Askungen till slut får sin prins trots att hon varit motarbetad är katharsis. Eller att vargen blir dödad för den delen. Han hade ju ätit upp Rödluvans mormor!

Men visst förändras folksagor med tiden. Just Rödluvan handlar enligt många som tolkat sagan om sexuell mognad. Men när Bröderna Grimm samlade in sina sagor tog de bort sexuella inslag från dem. ”I den här nya upplagan har vi noggrant tagit bort varje uttryck som kan vara olämpligt för barn”, skrev de i förordet till en upplaga av ”Kinder- und Hausmärchen” från 1819. Vem vet vad vargen hade för sig med mormor i de ursprungliga versionerna? Eller Snövit och dvärgarna? Grimmbröderna levde förvisso i pryda tider vars sexualmoralism vi i dag fnyser åt. Men vår egen tid präglas av en annan, ofta minst lika kvävande, moral. Våra barn ska fostras till dygdiga medborgare, och barnböckerna får ofta fungera som instrument. Det är en sak att göra nya versioner, som till exempel den nya filmen Maleficent, en annan att ta bort allt anstötligt. Att läsa sagor är ett av de bästa sätten för barn att vänja sig vid och förstå det svåra i tillvaron. Därför bör sådant som död, hämnd, girighet och andra tunga inslag finnas kvar. Förklara hellre än att sanera. Barn begriper mer än man tror.