Man skulle kunna tro att folk är druckna men spontandansen började redan före 20-minuterspausen. Åskådarna flyger upp ur stolarna vid både väntade och otippade tillfällen, samfällt och allena, omfamnar varandra och minst sagt artisternas framträdande.

Under "Take a chance on me" bryter "Benny" ut i hiphop och gångarna är fyllda med dansande nostalgiker och kepsar kastas fram och tillbaka mellan scenen och publiken och primalskriken flödar.

Sista halvtimmen överger publiken stolarna helt och dansar besinningslöst. Jag har varit i Konserthuset många gånger men aldrig upplevt en så hög dopaminnivå.