V relácii Pod lampou ste vyhlásili, že Igor Matovič je pre Smer „darom z nebies“. Čo ste tým mysleli?

Pán Matovič neustále opakuje, že je v politike preto, lebo chce dosiahnuť, aby z nej odišli nehodní ľudia. Ak by to myslel tak, ako to hovorí, potom by si musel položiť otázku, či tomuto veľkému cieľu sám slúži.

Nie je náhoda, že pán Fico, Kaliňák či Glváč sa pri každej príležitosti odvolávajú na to, že v politike pôsobí aj Igor Matovič. So všetkým, čo k nemu patrí.

V čom presne je problematický?

Pán Matovič si nahrával pána Procházku a pri tej príležitosti usvedčil aj sám seba, že vlastne stále podniká, hoci ako ústavný činiteľ nesmie. Kritizuje ostatných za nečestné praktiky, pričom ani jeho podnikanie nie je krištáľovo čisté.

Niektoré kroky nerobí v záujme verejnosti, ale pre vlastný plezír. Má radosť z toho, že je v centre pozornosti. Že nie je zanedbateľným trnavským podnikateľom, ale výnimočným spôsobom ovplyvňuje verejný život krajiny. To, ako napríklad zareagoval na smrť Pavla Pašku, bola z môjho pohľadu čistá exhibícia.

Smrť nemení to základné, čo človek v živote urobil. No pri jej majestáte naozaj nie je vhodné používať vyjadrenia, aké použil pán Matovič.

Človek, ktorý si neuvedomuje takúto vec, buď nemá základný zmysel pre slušnosť a elementárnu ľudskosť, alebo mu ide o to, aby upútal a vyvolával kontroverzie.

Politika nemá byť o vyvolávaní kontroverzií. Politika má byť o hľadaní toho, na čom by sme sa ako občania mohli zhodnúť. A v tomto ohľade je Igor Matovič kontraproduktívny politik.

V tom podľa vás nahráva koalícii?

Áno, pre vládnucu zostavu je aj preto veľmi výhodný protihráč. Keď mali možnosť dostať ho z parlamentu, neurobili to. Smer, SNS a Most-Híd si uvedomovali, že by stratili výhodného fackovacieho panáka.

Igor Matovič má za sebou históriu a vystupovanie, ktoré ho spochybňujú ako možného lídra voči dnešným vládnym stranám.

Tvrdíte, že ak by vnímal súčasný „étos doby“, z pozície lídra OĽaNO by sa stiahol.

Ak niekto opakovane deklaruje, že je v politike preto, že sleduje vyšší cieľ, tak tomuto cieľu musí podriadiť aj svoje individuálne záujmy.

Ak by sa pán Matovič spýtal sám seba, či jeho odchod z pozície lídra v súčasnosti pomôže politickej zmene, po ktorej volá, tak by si pri rešpektovaní étosu doby a svojej misie sám povedal: „Už nepomáham tomu, o čo sa usilujem, ale škodím. Ďakujem, odchádzam.“

Zdá sa mi, že on svoju misiu iba proklamuje, no v skutočnosti mu ide o to, aby sa udržal vo svetle reflektorov. Aby bol – v zmysle strhávania pozornosti na seba – jednou z najvýraznejších postáv slovenskej politiky.

Čo by jeho odchod spravil so stranou, ktorú založil a kde je najvýraznejšou postavou?

Pán Matovič staval štyri mesiace rodinný dom a politike sa nevenoval. Hlavné slovo v hnutí mala v tom čase Veronika Remišová.

Videli sme, že preferencie OĽaNO išli hore. Ak si to dobre pamätám, strana mala vtedy približne 14-percentnú podporu. To bol test, ktorý ukázal, že ak by pán Matovič lídrom nebol, nedopadlo by to pre OĽaNO nijako katastrofálne.

Igor Matovič však na seba viaže množstvo preferenčných hlasov, v posledných voľbách ich získal takmer 160-tisíc.

Nik od neho nechce, aby z OĽaNO, ktoré sám zakladal, odišiel. Aby sa z verejného života stratil úplne. V strane by mohol zostať a vplývať na jej činnosť a chod. Ale už by nemusel hrať rolu jej najdôležitejšieho predstaviteľa.

Pokles preferencií, ktorý nastal, keď sa vrátil, hovorí jasnou rečou: pre OĽaNO na čele s Matovičom je 10 percent strop. Veronika Remišová by mohla dať strane novú šancu.

Neexistuje v tomto kontexte istá paralela so Sme rodina? Nemal by tak podobne odstúpiť z vedenia strany aj Boris Kollár?

Osobne vidím medzi Sme rodina a OĽaNO veľký rozdiel. OĽaNO združuje ľudí, ktorí predtým, ako sa do politiky dostali, boli známi svojim verejným pôsobením. Ktorí si získali postavenie tým, čo robili vo verejnom živote.

Sme rodina je produktom pána Kollára. Je to jeho biznis-produkt, ktorý vytvoril ako divíziu popri svojom podnikaní: divíziu, ktorá sa mu veľmi vypláca. Myslím si, že poslanci Sme rodina sú od Borisa Kollára závislí.

To sa nedá porovnať s personálnou situáciou v OĽaNO. Ak by zo Sme rodina odišiel pán Kollár, odíde aj Sme rodina ako politická strana. Všetci ostatní, ktorí sú tam, sú vyslovene v úlohe asistentov-pomáhačov.

Strana ako Sme rodina by na Slovensku chýbala iba ak jej podporovateľom. Z politologického hľadiska ide iba o mäkšiu verziu toho, čo reprezentuje Kotlebova ĽSNS.

Aj Milana Krajniaka, Kollárovu dvojku, vnímate iba ako Kollárovho asistenta?

Pán Krajniak má v mnohých otázkach zdravé postoje, také, s ktorými sa dá súhlasiť. No je v politickom subjekte, ktorý je produktom podnikateľa Borisa Kollára. Tento limit, túto hranicu, zrejme neprekročí.

Pán Krajniak je v pozícii človeka, ktorý pomáha Kollárovi v jeho politickom podnikaní. Je spätý s Borisom Kollárom pupočnou šnúrou a nemá samostatnú politickú podstatu.

Milan Krajniak figuruje ako hlavný ideológ strany, tvorí jej víziu a smer. Nemá prirodzene ambíciu svojho lídra preskočiť?

Jeho ambícia by sa musela v niečom prejaviť. Nezachytil som, že by pán Krajniak dal niekedy najavo, že by s nejakým statusom či bláznivým vyjadrením pána Kollára, ktoré publikoval na Facebooku v emocionálnom poryve, nesúhlasí.

Nepamätám si, že by niekedy povedal „toto už prekročilo hranicu slušnosti a toho, čo je možné tolerovať“. Pán Krajniak sa tvári, že sa ho vyjadrenia jeho predsedu netýkajú. Nikdy nedal najavo, že sa od niečoho, čo tlmočil pán Kollár, dištancuje.

Nie je v súčasnej atmosfére, kde sa na povrch vyplavujú nové a nové korupčné kauzy a prepojenia mafie s politickou mocou, možné označiť aj Sme rodina ako „komunikačný dar pre Smer“?

Vo chvíli, keď opozícia kritizuje prepojenia podsvetia a vládnych špičiek, ide o najjednoduchšiu a najúčinejšiu obranu koalície, najmä Smeru: „Nás obviňujete z mafiánskych väzieb, zatiaľ čo na čele jednej z opozičných strán je mafián...“

Tieto obvinenia Smeru nie sú vymyslené. Majú pre ne dôkazy a argumenty. Obhajoba Borisa Kollára, že „každý s niekým vyrastal,” je podľa môjho názoru neudržateľná. A že to neprekáža jeho podporovateľom, jeho voličom?

Mnohým neprekáža ani politické pôsobenie Mariana Kotlebu. To, že má niekto podporu časti verejnosti, ešte neznamená, že je ako politik podpory hodný.

Kým bude pán Kollár na čele svojej strany, bude ľahkým terčom vládnych vyhlásení, že tu máme opozičnú politickú stranu, ktorej šéfuje človek s mafiánskym životopisom. Čo vládnej koalícii iba krásne nahráva.