האביב הערבי הוליד את זוועות דאע"ש, התפוררות רפובליקת ויימאר את שואת היהודים בידי הנאצים ואילו התפרקות האימפריה העותומנית הולידה רצח עמים – היווני, הארמני והאשורי – בידי הטורקים ועוזריהם. ניתן היה למנות דוגמאות נוספות, אך די בכך כדי להבין שממזרים חסרי כבוד אורבים לאנושות דווקא במקומות שבהם שוררת אווירה של לית דין ולית דיין. באווירה כזאת כל ממזר מלך, וכל חוליגן נעשה אחראי לגורלם של מיליוני אנשים ולעתידן של עשרות תרבויות.

לו שאלנו את כל הישראלים אם הם יודעים על שואת האשוריים ומה הם יודעים, סביר להניח שלמעלה מתשעים ותשעה אחוזים היו משיבים בשלילה. מטבע הדברים, אנו עסוקים בשואת העם שאנו שייכים אליו. אנו יודעים מעט על שואת הארמנים, ומהססים אם להכיר בה באופן רשמי. המשמעות המדינית היא החרפת הסכסוך עם השֹוּלטן התורכי החדש, ארדואן. אותו ארדואן, המבקש להחזיר את עטרת הניצחון של האימפריה העותומנית לראשו, יודע ידע היטב כי בשלהי ימיה של האימפריה העותומנית ביצעה היא את הזוועות הגדולות ביותר בהיסטוריה של האנושות, שאימתן שנייה רק לאימת הנאציזם. אותה אימפריה טבחה, אנסה, שדדה, הגלתה, שרפה וגזלה את בני העם האשורי במיומנות, ביעילות ובאכזריות שלא הייתה מביישת את הנאצים המרושעים. הגיעה העת לתיקון הומניסטי ואזרחי, ויהיו השיקולים המדיניים אשר יהיו.

מיהם האשוריים? המדובר בעם עתיק ביותר, המשמר מסורות בנות אלפי שנים. העם הזה נזכר במקרא כאימפריה אזורית, שהייתה ערש התרבות האנושית: "מִן הָאָרֶץ הַהִוא יָצָא אַשּׁוּר, וַיִּבֶן אֶת נִינְוֵה וְאֶת רְחֹבֹת עִיר וְאֶת כָּלַח" (בראשית י, יא). תרגום אונקלוס לפסוק זה נוקב בשם הארמי של העם הזה אָתוּרָיַא, בדיוק באותו האופן שבו קוראים בני העם האשורי לעצמם כיום (ܐܬܘܪܝܐ). על מידת הקרבה לעם היהודי מלמדים גם הפרשנים: "כי אשור מבני שם היה" (רמב"ן). הם משמרים עד לעת הזאת שמות מקראיים עבריים, כמו יעקב, שמעון, בנימין ודוד. ממלכת אשור שלטה ביד רמה במזרח הקרוב למעלה מאלף שנים עד לנפילתה בידי הבבלים. האימפריה הפרסית, שעלתה במקומה, המשיכה לדבר בלשון הארמית כמאתיים שנה לאחר נפילת אשור, וספר דניאל מעיד על כך. בדומה לתרבות ההלניסטית שכבשה את הכובש הרומי, עד כדי כך הייתה התרבות האשורית חזקה.

כמו אימפריות תרבותיות אחרות שעיצבו את פני האנושות לנצח, מצרים, יוון ורומי למשל, החל תהליך שקיעה הנמשך עד היום, וספק אם ניתן יהיה אי פעם לשחזר את ההצלחה. כמה מאות אלפים מבני העם האשורי נותרו מתגוררים בסביבתם הטבעית – צפון עיראק, סוריה וטורקיה. יתר חמשת המיליונים נפוצו בכל העולם המערבי ומקיימים את חייהם התרבותיים בגלות, במידה רבה של דמיון ליהודים. רובם במעמד חברתי כלכלי גבוה שהשתלבו בתרבויות המקומיות ואף נעשו לחלק של המנהיגות הכלכלית-חברתית במדינותיהם.

האימפריה העותומנית לא רחשה כבוד רב לבני דתות אחרות. היא השפילה ורדפה כל מי שאינו מוסלמי ומיקדה את הרדיפה בעמים הנוצרים שהיו תחת שליטתה. החל משלהי המאה התשע עשרה יש עדויות על מעשי זוועה שחוללה באשוריים. לשיא הגיעו הדברים כאשר האנדרלמוסיה המדינית ששררה בעולם ובתוככי האימפריה, לקראת מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה, נוצלה על ידי "הטורקים הצעירים" לרצח עם שיטתי באשוריים. דו"חות של האו"ם מציינים כי שלוש מאות אלף אשוריים נשחטו, נאנסו, נבזזו והוגלו מאדמתם. אחסוך מהקוראים את תיאורי הזוועה המחלחלים כל נפש אנוֹש, אך חובה לציין שהתרחשו שם פשעים שאין האדם הסביר יכול להעלות על דעתו.

בדומה לשואת היהודים, אחת השיטות לייעול הטבח הייתה לשסות עמים אחרים באשוריים. כך למשל הופקרו האשוריים לרשעותם של שבטים ערביים מקומיים ולאכזריותם של בני העם הכורדי. כל אלה לא שימשו אלא ככלי למימוש תכנית ההשמדה הטורקית, ומשעה שמילאו את תאוותם של הטורקים סבלו אף הם מנחת זרועה של מלכות הרִשעה. במובן מסוים נמשכה רדיפה זו עד לזמן האחרון. כל מה שלא הספיקו הטורקים לפשוע בא ממשלו של סדאם חוסיין ובאו פורעי דאע"ש והשלימו את מרחץ הדמים. ב-7 באוגוסט מציין העם האשורי את יום הזיכרון לשואת האשוריים. כעם הלמוד רדיפות, אסונות ושואות, חובה מוסרית מוטלת עלינו כיהודים וכישראלים לקחת חלק בשימור הזיכרון האשורי ובמניעת שואות נוספות בקרב עמים אחרים. זהו ייעודנו!

בזמן האחרון, למרבה השמחה, מתהדקים הקשרים בין בני העם האשורי בעיראק ובתפוצות עם יהודים דוברי ארמית בישראל. מאז שהקמתי את הוועד לתחיית הלשון הארמית ואת קבוצת הפייסבוק "ארמית, שפה יהודית שנייה", מתרבות הפניות מהעולם הרחב לדיאלוג ולשיתופי פעולה. השיחות בינינו מתקיימות באותה לשון עתיקה המשותפת לשני העמים, ארמית. גיליתי כי מיליוני בני העם האשורי מעריצים את בני העם היהודי. הם רואים במדינת ישראל מודל להקמת המדינה האשורית באזור שבין הפרת לחידקל – בית נהרין בלשונם, ארם נהריים בלשוננו. הם מוכנים לשתף פעולה לקידום מעמדה של ישראל בתפוצות ובמלחמה בתנועת החרם BDS. אני משתומם איך משרד החוץ טרם גילה את הפוטנציאל המדיני הזה. כאמור, יש מקום נרחב לפעולה אזרחית ותרבותית גם בלא קשר לעניינים מדיניים רשמיים.

באותן שיחות שאני מקיים עם בני העם האשורי בלשונם, שהיא שפת האם שלי, טעיתי להגדיר את עצמי כבן למשפחה כורדית. מה רבה הייתה האכזבה שלהם לשמע הדברים. אותם כורדים שלקחו חלק ברצח העם האשורי, אמנם שלטו באזורים שמהם עלו היהודים דוברי הארמית, אך הלאום שלהם כורדי, דתם מוסלמית ולשונם קורמנג'ית, ואילו לנו היהודים לאום ישראלי, דת יהודית ולשון ארמית. כל שלושת מרכיבי הזהות העיקריים מבדילים אותנו מהם. התמיכה שלנו כישראלים בבני העם הכורדי התהוותה על רקע הידידות שלנו עמהם ולנוכח האויב המשותף לנו, מדינות ערב והאסלאם השיעי. אין זאת אומרת שאנו תומכים בעוולות שבאחריותם. אדרבא, עלינו להתנער מהם ולדרוש מידידינו החזקים יותר לנהוג ביתר הגינות עם ידידינו החלשים מהם.

ישעיה מנבא כי כביש מהיר יעבור ממצרים דרך ארץ ישראל לאשור. הוא יסמל את הקשר המדיני והתרבותי המבורך בין שלוש התרבויות, שבלעדיהן לא הייתה התרבות האנושית מה שהיא כיום: "בַּיּוֹם הַהוּא תִּהְיֶה מְסִלָּה מִמִּצְרַיִם אַשּׁוּרָה… בַּיּוֹם הַהוּא יִהְיֶה יִשְׂרָאֵל שְׁלִישִׁיָּה לְמִצְרַיִם וּלְאַשּׁוּר, בְּרָכָה בְּקֶרֶב הָאָרֶץ" (ישעיה יט, כג–כד). אין ספור פעמים מזכירים לי ידידיי האשוריים את הפסוק הזה ומאמינים בלב שלם שעתיד משותף ומזהיר יבוא עלינו אם נדע לשתף פעולה. הרקע ההיסטורי של העם היהודי, שותפות הגורל והקרבה התרבותית העצומה בינינו מחייבים אותנו להפנות לעם האשורי יותר תשומת לב. ב-7 באוגוסט 2019 נתכנס בבית הקהילה היוונית שבירושלים ובו נציין את שואת העם האשורי. הציבור מוזמן. פרטים בקבוצת הפייסבוק ארמית, שפה יהודית שנייה.

מצבת הזיכרון של הקהילה האשורית בסידני אוסטרליה, עם כתובות נאצה של טורקים.