– Onhan tämä aika karua, kuvataiteilija Aurora Reinhard muotoilee.

Ollaan helsinkiläisessä Zetterbergin galleriassa, jossa avautuu torstaina Reinhardin uusimpien teosten näyttely. Seiniltä katsoo joukko naisia, jotka tuovat mieleen aikuisviihteen. Naisten rivo ulkonäkö, paljas pinta ja poseeraus muistuttavat pornografiasta.

Reinhard tunnetaan teoksista, joissa hän tutkii sukupuolen esittämistä. Uusissa töissään hän kääntää katseen kliseiseen naiskuvaan: leikeltyihin, laitettuihin, blondattuihin, isorintaisiin, paksuhuulisiin, suorastaan muovisen oloisiin naisiin, jotka ovat valmiita kaikkeen ja näyttävät kaiken.

– Kuvissa näkyy objektinomainen, esineellistetty nainen, mutta kun kuvia katsoo lähemmin, huomaa, että niiden hahmot ovat määrätietoisia, jopa hyökkääviä. Ne katsovat sinua suoraan, Reinhard kertoo.

Taiteilijan ajatuksena on ollut saada miehet kiinnostumaan kuvista – ja lopulta hätkähtämään, tuntemaan jotakin. Kun Reinhardin naisia tarkastelee lähemmin, huomaa, että jokaisella on rintaproteesit ja kasvot peittävä naamio. Silmien kohdalla ammottavat liian isot aukot.

– Maskin takaa, silmänreiästä katsookin joku ihminen. Se on vähän pelottava se fiilis, Reinhard kuvailee.

Aurora Reinhardin Venus #1 ja Venus #4. Jälkimmäisen kädenasento on monitulkintainen. - Onko hän ottamassa laseja pois vai osoittaako hän sormella, että älä tee noin vai tarkoittaako ele, että “oletko vähän tyhmä”, Reinhard pohtii. Aurora Reinhard

Taidetta vai pornoa?

Herää kysymys, ovatko Reinhardin teokset pornoa vai taidetta. Reinhard muistuttaa, että toisin kuin porno, taide panee ajattelemaan.

– Kun teoksia katsoo, niistä saattaa kiihottua, mutta kun tajuaa, että ne ovat feikkejä ja että sieltä takaa katsoo joku ihminen, se etäännyttää.

Varmuuden vuoksi näyttelyn ikärajaksi on kuitenkin asetettu 16 vuotta "koska nykyään pitää olla varovainen", kuten taiteilija itse toteaa. Reinhardilta on kysytty, miksi hän haluaa shokeerata.

– En minä halua shokeerata sinänsä. Taiteen pitää pystyä herättämään tunteita, voimakkaitakin. Minulle on ollut alusta asti tärkeätä ajatus, että ihan kiva taide ei ole tarpeeksi.

Taiteilija epäilee, että mieskollega ei kuitenkaan voisi käsitellä naisen esineellistämistä samalla tavalla kuin hän itse.

– Jos joku mies tekisi tällaisia teoksia, hänet varmaankin lynkattaisiin tai häntä pidettäisiin poliittisesti todella epäkorrektina. Jos kylmästi sanoo, minä voin tehdä tällaisia teoksia, koska olen nainen, ja käyttää seksuaalisuutta hyväksi. Se on mielenkiintoista.

Reinhard kiistää kuitenkin varsinaisesti kritisoivansa mitään.

– Näytän sen, millaisia me olemme ja mitä meidän ympärillämme on, hän sanoo.

Kuka Aurora Reinhard? Syntynyt vuonna 1975. Asuu Helsingissä ja tekee muun muassa videoita, valokuvia ja hyperrealistisia veistoksia arjen esineistä. Tutkii sukupuolen ja naiseuden usein pakkomielteisiä ilmentymiä. Valmistui taiteiden maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2003. Pitänyt lukuisia näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Teoksia merkittävissä taidekokoelmissa. Voitti ZKM Zentrum Für Kunst und Media Karlsruhe -mediataidepalkinnon teoksella Boygirl vuonna 2002.

Aina valmis pyhimys

Reinhard on usein ollut teoksissaan oma mallinsa. Niin nytkin. Maskien ja peruukkien takaa taiteilijaa on vaikea tunnistaa. Illuusio on vahva. Jokainen kuva näyttää olevan eri ihmisestä. Reinhardin mukaan omaksi mallikseen ryhtymiselle on hyvin käytännöllinen syy: ulkopuolisen palkkaamiseen ei olisi varaa.

– Lisäksi koen, että parhaat teokset syntyvät niin, että ne vain tulevat ulos ilman, että niitä täytyy sanallistaa.

Kun taiteilija asettuu itse kameran eteen, kaikki – asentoa myöten – välittää sitä, mitä hän kokee. Jokainen kuva on syntynyt jostain selkeästä tunteesta.

– Esimerkiksi Venus #1. Se lähti ajatuksesta, että naisen pitäisi olla mukamas siveä. Tämä tyyppi näyttää tosi reteesti tissejänsä. Siinä on aggressiivisuuttakin, että kattokaa nyt sitten.

Malliksi ryhtyminen ei silti ole aina helppoa.

– Se, että asettautuu johonkin katsottavaksi, siinä on jotain kiehtovaa. Siihen liittyy kuitenkin aina pelko, että huoraa tai tekee itsensä likaiseksi.

Myös tämä ristiriita kiehtoo Reinhardia: naisen pitäisi olla seksuaalinen ja samalla puhdas ja viaton.

– Se mietityttää paljon, että miksi se on näin ja miksi se on niin tärkeätä. Enkä minä väitä, että se olisi pelkästään miesten vika.

Teoksen nimeltä Dream Team (2017) malleina ovat olleet taiteilija ja tämän kollega. Aurora Reinhard

Porno voi myös naurattaa

Näyttely lainaa Venus-nimensä rakkauden jumalattarelta. Reinhard kertoo yrittäneensä tehdä kaikista teoksista ikonisia ja tunnistettavia. Tuttuus tulee pornografiasta ja pin up -kulttuurista mutta myös jostain kauempaa. Teoksissa voi nähdä viittauksia taidehistoriaan.

– Venusmainen poseeraus elää edelleen, samoin antiikin taide ja Botticellin maalaukset. Emme elä irallisina maailmankaikkeudessa.

Reinhard tunnetaan videoistaan ja valokuvistaan. Nyt avautuvaa näyttelyä varten hän on tehnyt ensimmäistä kertaa 3D-tekniikalla tulostettuja pienoisveistoksia.

Myös niiden malli on taiteilija itse. Mukana sadomasokismiin viittaavissa kohtauksissa ovat myös kollega ja kuraattori.

– Niistä voisi ajatella, että ne olisivat jotain valtapeliä, ja varmasti sitäkin niissä on, mutta minulle ne kertovat enemmän riippuvuudesta. Me olemme täällä yhdessä ja meidän pitää yhdessä löytää ratkaisut. Nainen ja mies ovat jollain tapaa halujensa vietävissä, mutta samalla riippuvaisia toisistaan.

Reinhardin teoksissa on aina ollut lämpöä ja huumoria. Mutta mille taiteilija nauraa?

– Jotkut pornojutut voivat olla niin outoja, niin korneja, niin huvittavia, että ne saattavat olla kimmoke tehdä teos.