(Kirjoitus on julkaistu kolumnina Lääkärilehdessä)

Sosiaali- ja terveyshuollolla on väistämättä edessään ankaria säästöjä. Valtio ja kunnat eivät voi loputtomasti jatkaa velaksi elämistä. Nykylaskelmien mukaan edes hyvä nousukausi ei velkaantumista lopettaisi. On siis säästettävä.

Sote-palvelut eivät voi säästöiltä välttyä, koska ne ovat niin suuri osa julkisista menoista, että niiden jättäminen säästöjen ulkopuolelle iskisi kaikkeen muuhun ankarasti. Lisäksi on luonnollinen poliittinen lainalaisuus, että menoerää, joko pyrkii kasvamaan tarpeen kasvamisen vuoksi, kohdellaan ankarammin kuin sellaisia, jotka luonnostaankin vähenevät. On helpompi leikata kasvusta kuin alentaa joitain menoeriä absoluuttisesti, niin irrationaalista kuin tämä onkin. Väestön ikääntymisen takia sote-menoissa on iso kasvupaine.

Sosiaali- ja terveysministeriö ei löytänyt kuntien sote-velvoitteissa mitään karsimista lukuunottamatta vähän helppoheikkimäistä ajatusta vähentää vanhusten laitoshoitoa, niin kuin sitä ei olisi tähän astikin pyritty vähentämään. Dementoituneita vanhuksia tulee lisää, jos keho vanhenee hitaammin, mutta aivot yhtä nopeasti kuin ennenkin.

Jos ala ja sen ministeriö ei itse löydä keinoja menojen hillitsemiseen, VM kyllä löytää. VM on huono menojen karsija, koska se tuijottaa vain budjettinumeroita pääsemättä niiden sisälle. Siksi se käyttää vesuria karsimaan joitain toimintoja pois kokonaan sen sijaan, että asioita tehtäisiin järkevämmin.

Nyt olisi oikea aika tuoda esille kaikkia niitä havaintoja, joita itse kullakin on turhia kuluja aiheuttavista toimintojen jäykkyyksistä. Sen verran suuri on päättäjien hätä, että hyvät ajatukset otetaan huomioon.

Päättäjillä on taipumus lisätä paperisotaa. Kun aseenkantolupia oli tultu antaneeksi sellaisillekin, jotka käyttivät sitä ihmisten ampumiseen, kukapa muu kuin lääkäri osaisi ennalta arvata, mitä luvan hakijan päässä liikkuu.

Paljon terveydenhuollossa tehdään papereita, jotta tiedettäisiin syyllinen, jos jotain menee vikaan, mutta vikaan menemistä ne eivät estä.

Lainsäätäjän on kovin helppo lisätä kaiken maailman pumaskojen tekemistä varmuuden vuoksi ajattelematta, mitä se kaikki maksaa.

Maallikoista tuntuisi suotavalta vapauttaa lääkärit ja hoitohenkilökunta paperien äärestä varsinaiseen työhön potilaiden pariin. Tästä maallikko ei kuitenkaan pääse eteenpäin, koska ei tiedä, mitä kaikkea paperisotaa oikein käydään ja mitkä todistukset ja raportit tuntuvat turhilta tai ylimitoitetuilta.

Luulisi että lääkäri pääsee selville tutun potilaan ongelmista nopeammin kuin sellaisen, jonka hän näkee ensimmäisen kerran. Riippuu tavasta organisoida terveydenhuolto, kuinka pitkäaikaisia hoitosuhteita muodostuu.

Kiinnitämme liikkaa huomiota siihen, miten tehokkaasti ja halvalla erilaisia suoritteita terveydenhuollossa tehdään ja liian vähän siihen, tehdäänkö oikeita asioita. Vanha viisaus kertoo, että meidän kaltaisessa verorahoitteisessa hoidossa tehdään oikeampia asioita kuin vakuutusmuotoisessa hoidossa. Vakuutusmuotoisia ratkaisuja tunkee meille kuitenkin koko ajan EU:n kautta. Tätä kannattaa valvoa tarkkaan nyt kun terveydenhuoltoa organisoidaan uudestaan.

Monikanavainen rahoitus on ikuisuusongelmiamme. Se johtaa usein tilanteisiin, jossa kahdesta vaihtoehdota valitaan kalliimpi, koska sen maksaa jokin toinen taho.

Miten voi olla mahdollista, ettei tietohallintoa saada kuntoon, kun se oli Virossa niin helppoa? Voisiko syynä ollakin tietosuojalainsäädäntömme – ei sen tiukkuus vaan sen sopimattomuus tietokonepohjaisiin ratkaisuihin?

= = =

Voisiko lääkäriliitto perustaa nettipohjaisen aloitelaatikon, johon voi esittää tapoja vähentää turhaa työtä.