Päivitetty tilastoja 24.10.2014

Suomalainen yhteiskunta voidaan pelastaa vastuun ottamisella omasta elämästä. Jos 50.000 suomalaista perustaisi yrityksen, se työllistäisi enemmän kuin tuhat kasvuyritystä. Jos alle 50.000 euroa myyntituloa vuodessa saavat yritykset vapautettaisiin pakollisesta arvonlisäverovelvollisuudesta, näiden yritysten/yrittäjien byrokratia vähenisi alle puoleen. Suomen velkavetoisen elvytyksen seuraukset on nähty. Valtion velka tulee ensi vuonna kaksinkertaistumaan vuoteen 2008 verrattuna, joten velkaa lisäämällä kasvua ei saada. Julkisen elvytyksen sijasta meidän on yritettävä itse. Onhan Yrittäminen kaunein tapa ottaa vastuu omasta elämästä. Vähemmän sääntelyä, vähemmän veroja ja enemmän päätäntävaltaa kansalaisille. Tässä blogissa esitetty vaihtoehto täyttää kaikki kaikki nuo vaatimukset. Bonuksena on pienituloisten verojen alentaminen, koska melkein puolet Suomen yksinyrittäjistä kuuluu köyhälistöön tai pienituloisiin. Parhaat uudistukset eivät maksa mitään, ja siksi niitä ei nähdä. Kaikki puolueet ovat byrokratian vähentämisen kannalla. Alv-alarajan nosto on yksi tuottavimmista byrokratiatalkoista, koska se tuottaa joka vuosi.

Tehokas byrokratialeikkuri

Arvonlisäverovelvollisuuden alaraja on ollut 20 vuotta 8.500 euroa. Sen takia kymmenet tuhannet yrittäjät ovat arvonlisäverovelvollisuuden piirissä, vaikka heidän tulonsa alittavat pienituloisen palkan ja usein myös sosiaaliturvana saatavat tulot. Arvonlisäverotuksen alaraja on EU-maissa yleensä 30.000-50.000 euroa, Iso-Britanniassa 79.000 puntaa (95.411 euroa). Monet maat ovat ymmärtäneet Suomea paremmin yrittämisen merkityksen yhteiskunnassa. Alhainen raja maksaa ja ahdistaa. On tehtävä joka kuukausi veroilmoitukset ja on maksettava veroa mitättömän pienistä tuloista. Kirjanpito ja ilmoitusmenettely maksavat. Jos pienet yritykset olisivat verotuksesta vapaat, saisi valtio arvonlisäveroa heidän ostojensa kautta. Kymmenet tuhannet pienet yritykset eivät enää rasittaisi joka kuukausi verohallintoa. Turhaa työtä ei voida kokonaan automatisoida, joten se pitää jättää tekemättä. Yrittäjä saa tulonsa asiakkailta. Jos arvonlisäveroraja nostetaan 50.000 euroon, jää velvoitteiksi eläketurvan järjestäminen, yksinkertainen kirjanpito, veroilmoitus ja ansiotuloveron maksu. Se vähentäisi byrokratiaa yli puolella. Yrittäjä laskuttaa asiakkaitaan tai veloittaa käteisellä. Se on paljon yksinkertaisempaa kuin työntekijän palkkaaminen ja palkanmaksu.

Yksinyrittämisen raja

Tuhannet perustetut yritykset eivät ensimmäisten vuosien aikana pääse 50.000 euron myyntiin. Korkeampi raja avaisi uusia ulottuvuuksia kaikille suomalaisille. Suomalaisen keskipalkka on 38.000 euroa. Kun tämän päälle lasketaan eläkemaksut ja muut pakolliset vakuutusmaksut ollaan 47.000 eurossa. Kun päälle lasketaan yrittämisen välttämättömät menot ollaan yli 60.000 eurossa. Kun toimintaan tarvitaan raaka-aineita, tarvikkeita, varaosia ja alihankintaa mennään helposti lähemmäs 100.000 euroa. “Kokoaikaisten palkansaajien keskimääräinen kuukausiansio oli 3206 euroa (=38.472 eur vuodessa) vuoden 2012 viimeisellä neljänneksellä”, Tilastokeskus/8.4.2014

Kaikki hyötyvät ja eniten Suomi

Työnantajan riskit vähenevät kun tarvittava työ ostetaan tarpeen mukaan. Ei enää huolta siitä, ettei joka päivä ole töitä. Ei huolta viranomaisista eikä ay-liikkeen painostuksesta. Ei kustannuksia lomautuksista ja irtisanomisista silloin kun myyntitulot eivät kata kaikkia menoja. Yrittäjä voi hankkia tulonsa tekemällä työtä yhdelle toimeksiantajalle pitemmän jakson tai monelle taholle yhden päivän aikana. Kaikkea siltä väliltä. On vapaus tehdä töitä niin paljon tai vähän kuin haluaa. Yrittäminen uudistaisi tilapäistyöntekijöiden työmarkkinat. Remonttien ja kotisiivousten hinnat alenisivat ja myös köyhillä vanhuksilla olisi mahdollisuus kotipalvelujen ostamiseen. Voitaisiin luopua hyvätuloisia suosivasta kotitalousvähennyksestä. Yrittäminen ei poista työpaikkoja, joissa työhön perehtyminen vie aikaa ja joissa työnantajalla on oltava joka päivä mahdollisuus osaavan työntekijän täyteen panokseen yrityksen hyväksi. Meitä kaikkia tarvitaan.

Sosiaaliturvaa vai yrittämistä

Takuueläke on 743 euroa kk:ssa eli 8920 euroa vuodessa. Veroa takuueläkkeestä menee vain YLElle 61 euroa. KELAn maksama työttömyyspäiväraha perheettömälle on 32,66 euroa päivässä 5 päivänä viikossa. Siitä tulee noin 8230 euroa tuloa vuodessa. Veroa päivärahasta menee 1411 euroa. Kun yrittäjä ansaitsee tuloja vuodessa 8500 euroa, joutuu hän arvonlisäverovelvollisuuden piiriin. Tulosta on maksettava arvonlisävero ja kaikki toiminnan kulut tarvikkeineen ml. kirjanpito, tilinpäätös ja veroilmoitukset. Pakollinen yrittäjäeläkemaksu on vähintään 23,3 % 7430 eurosta. Jos ilmoittamisessa tai veronmaksussa tulee virhe tai viive, määrätään siitä erilaisia rangaistusmaksuja. Jos tulosta jää jotain nettotuloa, siitä maksetaan vielä tulovero. Vähintään eriskummallista on se kuinka sosiaalituen saa käytännössä automaattisesti, mutta pienemmän yrittäjätulon takia on tehtävä monenlaista viranomaistoimenpidettä. Vaikka yksinyrittäjä ei maksaisi arvonlisäveroa tuloistaan, hän maksaa veroa ostojen kautta.

Alarajan merkitys yksin toimivalle yrittäjälle

Esimerkkikampaamo (linkki sivu 5), joka työllistää yrittäjän ja jolla on vuokratilat (arvonlisäverovelvollinen) voi saavuttaa ahkeroimalla 49.500 euron myyntitulon, jolloin hän ei olisi uudessa järjestelmässä arvonlisäverovelvollinen. Tarvikehankintojen, vuokrien ja muitten kulujen jälkeen hänen yrittäjätulonsa eli verotettava ansiotulo jäisi nykyjärjestelmässä 18.492 euroon. Myynti sisältää arvonlisäveroa 9581 euroa, mutta yrittäjä maksaisi veroa 5381 euroa, koska ostot saa vähentää. Suomen Yrittäjien ehdottamassa mallissa, jossa huojennusalueen raja nostettaisiin 50.000 euroon, verotettava yrittäjätulo olisi 19.799 euroa. Suurempi tulo tulisi 1307 euron alv-palautuksesta, mitä kampaaja ei nyt saa. Rajan nosto lisäisi byrokratiaa nykytilanteesta. Tässä kirjoituksessa esitetyn alarajan jälkeen yrittäjätulo olisi 23.873 euroa, eli senkin jälkeen kampaaja olisi pienituloinen. Yrittäjän tulovero olisi 1678 euroa suurempi nykyjärjestelmään verrattuna. Yrittäjä maksaisi arvonlisäveroa ostojen kautta 4199 euroa. Mikäli kampaaja siirtäisi pienemmän arvonlisäveron hintoihin, olisi hinnanalennus 8,2 %. Laskelmat osoittavat, että koko keskustelu alarajasta perustuu tunteisiin. Yhteiskunnassa on totuttu kurittamaan yrittäjiä eri tavoin, mikä estä näkemästä kokonaisuutta. Uudistuksen todellinen merkitys on byrokratian puolittuminen, eli juuri sen hallinnollisen taakan vähentäminen, josta EU niin kauniisti on vuosia puhunut.

Ensimmäisen työntekijän palkkauskynnys

Yksinyrittäjän kynnys palkata ensimmäinen työntekijä on korkea. Työnantajan vastuu työntekijästä on suuri, palkka, eläkemaksu, erilaiset vakuutusmaksut, erilaiset kk-ja vuosi-ilmoitukset, loma-ajat, lomaraha, sairauspoissaolot ja –palkat, työaikakirjanpito, erilaiset työolosuhteiden tarkastukset. Lisäksi on koulutettava ja opastettava työhön. Jos työtä ei riitäkään, voi työnantajavelvoitteiden takia kaatua koko yritys. Mistä ihmeestä kuvitellaan, että pieni yritys pystyisi maksamaan palkkaa joka viikko, jos töitä ei aina olekaan. Työnantajavelvoitteet on sovittu pöydässä, jossa kukaan ei välitä pienten yritysten asemasta. Mitä useampi on yksinyrittäjä, sitä paremmin työmarkkinat toimivat. Tietenkin monissa yrityksissä on pysyvän työpanoksen tuova palkansaaja kullanarvoinen. Mutta työpanoksen voi ostaa viikoksi, kuukaudeksi, puoleksi vuodeksi samalta yksinyrittäjältä. Yksinyrittäjä taas voi saada tulonsa usealta asiakkaalta. Se turvaa työttömyyden ja lomautusten riskiltä.

Enemmän yrittäjiä ja uusia työpaikkoja yrityksiin

Kaikki työttömät eivätkä palkansaajat sovi yrittäjiksi silloinkaan kun yrittämisen byrokratia on kevennetty. Yhteiskunta saa yksinyrittämisen kautta kuitenkin tuloa monella tavalla. Yrittäjäksi siirtynyt vapauttaa työpaikan työttömälle, jos hän siirtyy yrittäjäksi työstä. Työtön pääsee töihin veronmaksajaksi ja sosiaaliturvamenot jäävät hänen osaltaan pois.

Kotitalousvähennyksen sijasta alv-alarajan nosto

Kotisiivous on muun ohella kotitalousvähennyksen piirissä. Vähennyksen saavat suurituloiset, jotka muutoinkin pystyisivät maksamaan omista rahoistaan remontit ja siivoukset. Sen sijaan nykyjärjestelmä ei suosi pienituloisia eläkeläisiä, jotka nimenomaan tarvitsisivat kotiapua. Siivoojan tuntipalkka on työehtosopimuksissa 10 euroa. Jos yksinyrittäjä veloittaa kotisiivouksesta 20 euroa, hän pystyy maksamaan eläkemaksun, yrittäjän tapaturmavakuutusmaksun, hankkimaan tarvikkeet ja hoitamaan rahalla kevyemmän hallinnon. Kotisiivouspalveluja tarjotaan kaupungista riippuen 35-45 euron tuntihinnalla sisältäen arvonlisäveron. Kotitalousvähennyksen jälkeen asiakkaan kustannukseksi jää 20-25 euroa. Valtion kannalta nerokasta. Siivoojan 10 euron tuntipalkasta maksetaan veroja 10 euroa ja 35 euron tuntilaskutuksesta arvonlisäveroa 6 euroa. Nämä verot annetaan palvelun ostajalle, joka 35 euron tuntilaskutuksesta saa 16 euron vähennyksen veroista. Jos kotisiivoja olisi yksinyrittäjä, hän maksaisi arvonlisäveroa ostoista ja tuloveroa saamastaan yrittäjätulosta. Ja pienituloinen eläkeläinen, joka ei maksa veroa, saisi siivouksen halvemmalla.

Anna kaikkien kukkien kukkia

Alv-alarajan alhaisuus on tuonut mahdollisuuden uusille innovatiivisille internet palveluille, joissa yrittäjä muuntuu kameleontin tapaan palkansaajaksi. Yrittäjäbyrokratia ulkoistetaan netissä toimivalle osakeyhtiölle, joka antaa mahdollisuuden yrittäjälle laskuttaa asiakkaitaan arvonlisäverollisin laskuin. Nettipalvelu on työnantaja, joka ottaa oman noin 5 %:n hallinnointipalkkion siitä, että muuttaa nettolaskutuksen palkaksi, josta maksetaan sosiaaliturvamaksut ja työeläkemaksut. Palvelu hoitaa kaikki ennakonpidätykset ja veroilmoitukset. Yrittäjäpalkansaajan tilille maksetaan netto käteen kaikkien kulujen jälkeen. Kaikki byrokratiaa vähentävät innovaatiot ovat tarpeen, koska byrokratiaa on niin paljon. Erilaiset ratkaisut sopivat erilaisille toimijoille. Palkansaajana toimiminen tosiasiassa yrittäjänä ei anna oikeutta vähentää yrittämisen menoja täysimääräisesti. Miten valokuvaajan kameran vähentäminen? Entä kameran arvonlisäveron vähennysoikeus? Entä kaikille välttämättömät nettiyhteydet, tietokoneet, puhelimet? Matkakulut? Jos alaraja nostetaan 50.000 euroon, olisivat yrittäjät samalla viivalla käyttämästään palvelusta riippumatta, koska ostojen vähennysoikeus jäisi pois. Kukat kukkikoon, myös piikkisissä pensaissa. Yrittäjällä olisi oikeus hakeutua arvonlisäverovelvolliseksi, vaikka hänen vuosimyyntinsä jäisi alle 50.000 euron. Tämä voi olla edullista silloin kun ostajat ovat arvonlisäverovelvollisia, jotka saavat vähentää veron omassa verotuksessaan. Näin valtio ei saisi samasta tulosta arvonlisäveroa moneen kertaan.

Mitä maksaa? Paljonko tuottaa valtiolle?

Ministeri Urpilainen sanoi eduskunnassa keväällä 2013: ”Alarajan korottaminen 8.500 eurosta 50.000 euroon siten, että samalla estettäisiin veronmaksuvelvollisuuden taannehtivuus nykyisen kaltaisella alarajahuojennuksella merkitsisi valtiovarainministeriön laskelmien mukaan noin 360 miljoonan euron vuotuista verotuoton menetystä nykytilaan verrattuna vuoden 2013 tasolla laskettuna.” Laskelman perusteita ei ole julkistettu, joten sitä on mahdoton arvioida. Laskelmassa pitäisi huomioida esimerkiksi, 1) ostojen arvonlisäverovähennyksen menettäminen lisää valtion tuloja, 2) kaikki pienet yritykset eivät käyttäisi alarajamahdollisuutta, 3) alihankintana yrityksille tehdyt palvelut vastaavat rakennusalan käännettyä verotusta sillä erolla, ettei ostoja saa vähentää lainkaan (=kaksoisverotus), 4) pienempi alv-maksu nostaa yrityksen tuloveroja (jos kaikki ovat toiminimiä, olisivat tuloverot marginaaliverotuksessa ainakin 100 miljoonaa euroa suuremmat). Entä muut vaikutukset. Yhden peruspäivärahalla olevan työttömän nettomenot valtiolle ovat vuodessa 6819 euroa, mikäli hän ei saa muita sosiaalitukia. Jokainen yksinyrittäjäksi siirtynyt työtön tai yrittäjäksi siirtyvän palkansaajan tilalle palkattu työtön säästää valtiolle tuon 6819 euroa. 50.000 uutta yksinyrittäjää säästäisi työttömyysmenoja 341 miljoonaa euroa. Jos uuden yrittäjän vuoden verotettava tulo jää 2000 euroon kuukaudessa, hän maksaa 24.000 euron yrittäjätulosta veroa 4261 euroa. 50.000 uuden toiminimiyrittäjän maksamat verot olisivat 213 miljoonaa euroa. Osakeyhtiön vero olisi vähemmän, mutta oy-yksinyrittäjälle tulee palkanmaksu verotuksessa edullisemmaksi. Jos 340 miljoonaa käytetään elvyttämiseen esim. rakennuksiin tai tiestöön, rahasta valuisi suuri osa ulkomaisille työntekijöille ja ulkomaisiin hankintoihin. Entä jos uudistus epäonnistuisi, eikä yhtäkään uutta yksinyritystä perustettaisi. Byrokratia vähenisi joka tapauksessa, mikä vähentäisi byrokraattien saamia tuloja. Tilitoimistojenkin työ vähenee, mutta talven ruuhkat muistaen se koetaan vain hyvänä asiana. Yhteiskunta on huolissaan kaikista maailman köyhistä. Tuskin se pieni rahallinen hyöty alv-alarajan nostosta ketään saa barrikaadille. Sillä joka viides yrittäjä ansaitsee alle köyhyysrajan (15.000 euroa). YLE: Suomeen syntynyt yrittäjien köyhälistö. Joka viides yksinäisyrittäjä elää köyhyysrajalla. Köyhien yrittäjien määrä on vakiintunut nykyiselle tasolleen 2000-luvulla” 41 % yrittäjistä ansaitsee alle 24.000 euroa vuodessa. Ja voihan se arvonlisäveroraha valua myös kuluttajille alempina hintoina.

Miksi kukaan vastustaisi näin toimivaa ratkaisua

Alarajan nostoa kannattavat niin yksinyrittäjät kuin heidän asioitaan hoitavat tilitoimistot. Ainoa vastarannan kiiski on – yllätys, yllätys – Suomen Yrittäjät. Järjestö kyllä haluaa liukuvan huojennusrajan nostoa nykyisestä 22.500 eurosta 50.000 euroon, mutta eivät nostaa alarajaa. Miksi? Alarajahuojennuksen nostohan lisäisi byrokratian määrää kun huojennuksen takia yhä useampi yritys olisi erillislaskennan piirissä. Koska yrittäjien jäsenenä on pieniä kampaamoja, jotka pelkäävät yksinyrittäjien saavan kilpailuetua. Pelko on aiheeton. Jo nyt moni kampaamo on siirtynyt vuokratuolijärjestelmään eli yksinyrittäjyyteen. Kilpailutilanne ei voi koskaan olla neutraali. Eikä aitoa kilpailutilannetta aina edes ole. Helsingin keskustassa on paljon parturi-kampaamoita, mutta korkeat vuokrat ajavat yksinyrittäjäkampaajat pois kilpailemasta. Jos yksinkampaaja hyötyisi arvonlisäverosta, hän häviää tila-, markkinointi- ja tarvikekustannuksissa. Viiden kampaajan yritys tilaa vain yhden Aku Ankan lapsiasiakkaille kuten yksinyrittäjäkin tekee. Yksinyrittäjä elättää itsensä, eikä 50.000 euron rajalla juuri muuta pysty tekemään. Hän ei voi kilpailla kenenkään kanssa mistään, mutta joutuu sinnittelemään pienillä tuloilla. Mutta hän työllistää itsensä ja siitä hyötyy koko yhteiskunta, veronmaksajat, me kaikki.

Miten alaraja nostetaan

Alarajan voisi nostaa 50.000 euroon vaikka heti ensi vuoden alusta. Voi olla, että EU:n kanssa pitää asia sopia, mutta mennään kerrankin Brysseliin sanelemalla omat tarpeemme. Kukaan byrokraatti ei tohdi vastustaa rajaa, koska se on jo niin monella EU-maalla. Todennäköisempää on, että joudumme odottamaan hallitusneuvotteluja 2015 vaalien jälkeen. Keskustapuolue, perussuomalaiset ja kristillisdemokraatit (Sari Essayah) ovat alarajan noston kannalla. Kokoomus yrittäjäpuolueena tuskin sitä vastustaisi. Jotkut puolueistamme haluavat kontrolloida kaikkea inhimillistä elämää, mutta he jäävät tässä asiassa vähemmistöön. — Lisätietoja ja laskelmia oheisessa selvityksessä: Arvonlisäverorajan nosto parasta elvytystä (sivut 1-2) ja Selvitys arvonlisäveron alarajan korotuksen vaikutuksista (sivut 2-11).

Liite: Yksinyrittäjien määrä

Suomalainen yritystilastointi on lapsen kengissä. Tilastotiedot ovat vanhoja ja epätarkkoja. Mistään ei löydy tietoa siitä, kuinka paljon yksinyrittäjät työllistyvät itse ja paljonko tällaiset yrittäjät ostavat palkkatyötä. Monet yksinyrittäjät aloittavat sivutoimisena, joten tiedot yrittäjien määrästä ja tuloista ovat epämääräisiä.

Tilastopäivitys 24.10.2014 Tilaston olen koonnut Tilastokeskuksen tiedoista siten, että Toimialaluokka A Maa-, metsä- ja kalatalous on kerätty vuoden 2012 tiedoista ja kaikki muut toimialat 2013 tiedoista. Tilastoinnissa on kehitettävää. Yksinyrittäjien määrä sisältyy luokkaan 1-4 työntekijää. Olisi tärkeää saada tämä tieto erikseen. Lisäksi pienimmässä luokassa henkilöstön määrä on huomattavasti pienempi kuin yritysten määrä, mikä tarkoittaa että tilastossa on paljon pöytälaatikko- ja sivutoimisesti hoidettavia yrityksiä. Näin ei mitenkään voi seurata omasta elämästä vastuun ottaneiden määrää oikeilla luvuilla.

Tilastokeskus on vahvistanut, että henkilöstömäärä sisältää sekä palkansaajien että yrittäjien määrät. Yksinyrittäjä sisältyy siis luokkaan 1…4 henkilöä.

Tilastoa luetaan esimerkiksi näin: alle 50 henkeä työllistävät yritykset työllistävät melkein puolet, 46,3 %, yritysten työllistämistä henkilöistä.

Suomessa on paljon yhdistyksiä, jotka ovat palkanneet henkilöitä. Ne saavat paljon julkista tukea toimintaansa, joten oikeastaan ne pitäisi laskea julkisen sektorin työntekijöiksi. Ne eivät sisälly tähän tilastoon (ei varmistettu).

Vuoden 2012 tilastotiedoista saa vähän lisätietoja irti:

Tilastotiedot Tilastokeskus, mikroyritykset Suomen Yrittäjien sivuilta (alin rivi kokoluokkataulukossa). Monet luvuista epäilyttävät. Tätä osoittaa laskemani sarake liikevaihto/henkilö.

Tilastokeskuksen yritystilastoinnin piti uusiutua syyskuussa 2014, mutta kaikkia tietoja ei vielä saada.

Vertailun vuoksi jätin blogiin vuoden 2010 tilastotiedot.