Engang var Danmark et meget homogent land. Det er vi ikke længere. Mange nye borgere er kommet hertil, og de bringer andre vaner, traditioner og anskuelser med sig. Det afføder debatter om håndtryk, frikadeller, kønsopdelt svømmeundervisning, barnebrude og burkinier. Om hvorvidt Danmark er ved at blive integreret ind i islam eller omvendt. Og om vi har værdifulde problemer eller problematiske værdier.

Fælles for debatterne er, at de ofte kategoriseres som lidenskabelige livsstilsdebatter, der skygger for realpolitiske problemer. Det hedder sig, at vi i virkeligheden burde diskutere noget andet, noget vigtigere og helst noget med tal. Men det er arrogant.

Ligesom det er arrogant at karakterisere debatter om kommunal morgenvækning, morgenmad i skolerne og kunsten at sige farvel i institutionen som first world problems eller agurketidsproblemer. Fælles for debatterne er nemlig, at de peger på en uklar grænse mellem forældreskab og velfærdsstat, om børn er statens eller familiens, og hvad der er en familieopgave kontra et kollektivt ansvar.

Netop fordi Danmark ikke længere er et homogent samfund i et fjernt hjørne af verden, men et udbygget velfærdssamfund i et Europa under forandring, er værdidebatterne mere væsentlige end nogensinde før. Og de optager flere danskere.

Det sidste kan man se på Facebook, hvor 3,5 millioner har oprettet en profil og har mulighed for at deltage i debatterne i det elektroniske forsamlingshus. Det er ikke bankers årsregnskaber, der bliver delt og diskuteret, men i høj grad artikler og kommentarer om kultursammenstød, køn, børneopdragelse og adfærd i det offentlige rum. Vi debatterer, hvad det vil sige at være menneske, hvad det vil sige at være dansk, humanist, borgerlig, dannet, en god forælder og hvad det gode liv er.

Men jeg har endnu aldrig deltaget i en værdidebat uden at debatten er blevet hijacket af en eller anden, som regel en midaldrende mand (beklager, men sådan er det), der mener debatten er uvæsentlig, fordi der er krig i Syrien, terror eller global opvarmning. Fordi rigmænd har placeret deres penge i Panama, eller fordi Trump måske bliver præsident. Eller fordi vi har integrationsproblemer, flygtningestrømme og folkevandringer. Der er altid noget, der er større og vigtigere end de pjattede småtterier, der lige nu er oppe og vende. Men som vedkommende sjovt nok deltager i med stor ildhu.

Men uden værdidebatterne bliver vi dummere som folk. Det er værdidebatterne, der danner fundamentet for vores samfund og peger på, hvad vi skal stræbe efter som mennesker. Menneske er ikke bare noget, man er, men noget man bliver, og tilsvarende er kultur, danskhed og værdier ikke bare noget, vi har, men noget, der konstant skal genforhandles. Og det sker i de såkaldt »små« debatter, der ikke desto mindre vidner om de største samfundsforandringer. Det kræver ingen lup at få øje på, kun lidt mindre intellektuel arrogance.