Levänluhdan alueella keskellä Pohjanmaan lakeuksia oli rautakaudella käytössä erikoinen tapa. Ihmisiä haudattiin veteen.

Kun alueen peltoja ojitettiin 1800-luvulla, maasta nousi ihmisen pääkalloja ja luita. Vesikalmisto paljastui, ja alueella tehtiin jo tuolloin ensimmäiset kaivaukset.

Meni kuitenkin vielä toistasataa vuotta selvittää se, keitä soisesta lähteestä nousseet ihmiset olivat. Mitä he kertovat Suomen varhaisesta historiasta?

Nyt kysymyksiin on saatu ainakin osittaisia vastauksia.

Sisältö jatkuu mainoksen alla

Sisältö jatkuu mainoksen jälkeen

Uusi tutkimus osoittaa, että Levänluhtaan haudattujen ihmisten dna on lähellä nykysaamelaisten dna:ta. Saamelaiset asuivat noin 1 500 vuotta sitten Pohjanmaalla, paljon etelämpänä kuin nykysaamelaiset.

Muinais-dna on saatu neljän vesihaudasta löytyneen ihmisen hampaista. Kyseessä on toistaiseksi vanhin Suomesta saatu muinais-dna, jonka tutkimustulokset on julkaistu vertaisarvioidussa tiedelehdessä.

Monitieteisen kansainvälisen tutkimuksen tulokset julkaistiin Nature-tiedelehden uudessa numerossa.

Tulokset vahvistavat nykykäsitystä, jonka mukaan saamelaiset asuttivat laajoja alueita Suomessa ennen nykysuomalaisten esi-isiä.

”Nyt on ensimmäistä kertaa voitu muinais-dna:n tutkimuksissa osoittaa geneettisesti saamelaisia lähellä olevien yksilöiden olemassaolo näin eteläisessä Suomessa”, sanoo tutkimusryhmään kuulunut oikeuslääketieteen professori Antti Sajantila Helsingin yliopistosta.

Antropologit ovat aiemmin päätelleet Levänluhdasta löydettyjen kallojen ja luiden mittausten perusteella, että ihmiset saattavat olla saamelaista alkuperää. Dna varmistaa asian.

Myös kielitiede ja paikannimistö kertovat, että Suomen alueella puhuttiin saamelaisia kieliä ennen varhaissuomen saapumista.

Vesikalmistoon on haudattu kaikkiaan 98 ihmistä, ja heistä neljän geeniperimä on nyt siis tutkittu.

Kolme haudatuista oli aikuisia naisia ja nuorin 17-vuotias. Neljästä tutkitusta kolme on perimältään saamelaista, yksi skandinaavista alkuperää.

Hammaskiilteistä tehty strontium-isotooppianalyysi viittaa siihen, että saamelaista perimää olevat kolme naista viettivät lapsuutensa Levänluhdan ympäristössä eli he olivat paikallista väestöä. Nainen, joka oli skandinaavista alkuperää, ei sen sijaan ollut paikallinen asukas vaan tuli muualta.

Nykyisten pohjalaisten perimä on sekoitus itäistä uralilaista ja läntistä skandinaaviperimää.

”Se käsitys, että Suomi olisi täysin homogeeninen maa, on muuttunut vuosien varrella. Meillä on sisäistä variaatiota, hyvin selkeä itä–länsiero, ja toisaalta meillä on myös muualta tulleita vaikutteita”, Sajantila sanoo.

Saamelaiskielet hallitsivat tutkijoiden mukaan koko nykyisen Suomen aluetta tuhat vuotta ennen ajanlaskun alkua. Suomi otti hallitsevan kielen aseman Levänluhdan alueella ensimmäisen vuosituhannen lopulla ajanlaskun alun jälkeen.

Nykysuomea puhuvien esi-isät muuttivat Suomeen mahdollisesti Pohjois-Virosta ja syrjäyttivät silloisen paikallisväestön. Todennäköisesti he myös sekoittuivat saamea puhuvien asukkaiden kanssa.

Nykysuomalaisten perimästä merkittävä osa eli 5–10 prosenttia on itäistä perua.

Sitä, mistä suomalaisten itäinen perimä on tullut, ei vielä tiedetä tarkasti. Itäistä yhteyttä sivuttiin myös tuoreessa kansainvälisessä tutkimuksessa, jonka osa Levänluhdan uusi tutkimus on.

Kansainvälisen tutkimuksen pääpaino on Siperian asuttamisessa ja väestöhistoriassa. Tutkijat analysoivat 34 ihmisen hampaita ja luita 600–31000 vuoden takaa. Neljä heistä oli Levänluhdasta Suomesta, muut Siperiasta ja muualta Venäjältä.

Kaksi lasten maitohammasta paljasti tutkijoille uuden Siperiassa asuneen ihmisryhmän. Nämä muinaiset pohjoissiperialaiset elivät viimeisen jääkauden aikana 31 000 vuotta sitten ja ovat tutkimusryhmän mukaan kaukaista sukua varhaisille eurooppalaisille metsästäjä-kerääjille.

Lue tästä lisää muinaisista pohjoissiperialaisista.

Myöhemmin eläneillä muinaisilla paleosiperialaisilla näyttää tutkijoiden mukaan olevan muinaisten pohjoissiperialaisten perimää. Tutkimusryhmä selvitti myös sitä, olisiko Levänluhdan saamelaisilla muinaisten paleosiperialaisten perimää.

Tällaista yhteyttä ei kuitenkaan löytynyt. Tutkijat päättelevät, ettei muinaisten paleosiperialaisten vaikutus ulottunut Uralin länsipuolelle.

Nykysuomalaisissa on enemmän siperialaista perimää kuin Levänluhdan ihmisessä, tutkijat kirjoittavat.

Levänluhdan vesikalmisto on kansainvälisen ryhmän suomalaista tutkimushaaraa johtaneen dosentti Anna Wessmanin mukaan ainutlaatuinen. Muualla maailmassa vastaavia vesihautapaikkoja ei ole löydetty.

Pohjanmaalla vesihautoja on kaksi: Levänluhta ja Käldamäen muinaisjäännös Vöyrissä.

Mutta miksi ihmeessä Levänluhdan vainajat haudattiin veteen, kun vallitseva hautaustapa oli 1 500 vuotta sitten polttohautaus?

Siihen tämä tutkimus ei anna vastausta. Se joka tapauksessa tiedetään, että Levänluhdasta löytyneiden naisten ja lasten hautapaikka on erillään sen ajan yhteisöstä ja polttokalmistoista.

”Sen on pakko liittyä jollain tavalla ideologiaan. Näillä naisilla on ollut jokin tietty rooli siinä yhteisössä. Onko se uskonnollinen vai ovatko olleet parantajia tai kätilöitä”, Wessman pohtii.

”Tämä erityispiirre on päästänyt heidät sinne hautaan – tai sitten he ovat joutuneet sinne. On kuulijan korvissa, onko veteen päätyminen hyvä asia vai ei. Mutta se on poikkeavaa, sillä kaikki muut saivat polttohautauksen. Selkeästi nämä ihmiset on erotettu toisista.”

Paikalta on löytynyt ihmisten luiden lisäksi eläinten luita ja korustoa kuten solkia sekä ranne- ja kaularenkaita sekä harvinainen provinssiroomalainen kuparikattila. Löydöt viittaavat siihen, että ainakin osa haudatuista ihmisistä on ollut vauraita.

Aseita tai muita rautaesineitä ei vesikalmistossa ole, ei myöskään saviastioita.

Tutkittavia luita olisi vielä kymmeniä. Jos lisätutkimukselle löytyy rahoitus, voidaan saada vastaus esimerkiksi siihen, löytyykö paikalta muidenkin väestöryhmien edustajien perimää.