– Tiedätkö edes, mikä on näyttis ja mitä se tekee koneessa?

Harmaaseinäisessä huoneessa on molemmilla seinustoilla kuusi huippuvarusteltua tietokonetta. Pehmustetut, tummat tuolit houkuttelevat istumaan.

Kuopiolaisen nuorisotalon pelihuoneeseen on kerääntynyt kourallinen pelaamaan tulleita teinipoikia, jotka kuuntelevat uuden ohjaajansa vastausta. Kun Asta Keskisaari on vastannut, kysymyksiä tulee lisää. Hän vastailee niihin rauhallisesti.

Tähän hän on tottunut. Naisena Keskisaari on usein joutunut todistamaan, että tuntee digitaalisten pelien maailmaa.

Asta Keskisaari ohjaa pelaajaryhmiä nuorisotalossa Kuopiossa. Toni Pitkänen / Yle

Kun Asta Keskisaari kulkee bussilla, hän pelaa mobiilipelejä tai kuuntelee pelimusiikkia. Ennen töitä hän pelaa pari tuntia ja töitten jälkeen samanlaisen rupeaman. Sunnuntaina koko päivä saattaa mennä pelatessa.

Kotona rakkaasta harrastuksesta on merkkejä joka puolella. Televisiotasolle on asetettu figuuri, Keskisaaren suosikkipeli Overwatchin enkeli Mercy, joka on myös tatuoitu hänen ihoonsa muiden hänelle tärkeiden fantasiahahmojen joukkoon.

Isolla näytöllä pyörii toimintaroolipeli Witcher 3, jonka Keskisaari on pelannut läpi jo viiteen, kuuteen kertaan.

Hänen suosikkipeleihinsä kuuluu myös kauhupeli Silent Hill.

– Ihmiset luulee, että jos naiset pelaavat, niin he pelaavat Simsiä tai Candy Crushia tai vastaavia.

Peliharrastuksella – puhumattakaan pelialalla työskentelystä – on edelleen miehinen leima, vaikka naisistakin yli 70 prosenttia pelaa ainakin satunnaisesti digitaalisia pelejä.

Mieskeskeisyys näkyy monessa asiassa. Mies osaa automaattisesti pelata paremmin kuin nainen. Keskusteluissa teknisistä asioista kysytään mielipidettä ryhmän miehiltä. Graafikko on nainen ja koodari mies. Muun muassa Aalto yliopistossa työskennellyt pelitutkija Annakaisa Kultima luettelee yleisiä stereotypioita.

– Näitä ennakkoluuloja on meillä kaikilla sekä miehillä että naisilla, Kultima painottaa.

"Minut on kasvatettu niin, että ihmiset voivat olla erilaisia kuin sinä, mutta silti hyviä ihmisiä", Keskisaari kertoo. Toni Pitkänen / Yle

Pienenä Keskisaari oli ylpeä siitä, että oli porukan ainoa pelaava tyttö.

Lapsuuden kodissa käytiin ostamassa herkkuja ja vietettiin viikonloppu pelaten. Kolmevuotiaana pikkutyttönä Keskisaari seurasi herkeämättä, kun kolme vuotta vanhempi isoveli Aki ohjasi italialaista putkimiestä läpi ihmeellisen Sienivaltakunnan monien vaarojen.

Isoveli suostui antamaan ohjaimen myös pikkusiskonsa käsiin ja opetti tätä pelaamaan. Myös isoveljen kaverit olivat alun hämmästelyn jälkeen hyväksyneet Astan joukkoonsa ja pitivät pelaavaa tyttöä hienona juttuna.

Siksi naispelaajan kohtelu verkossa tuli Keskisaarelle niin suurena järkytyksenä.

Ennen töitä Asta Keskisaari pelaa pari tuntia ja töitten jälkeen samanlaisen rupeaman. Toni Pitkänen / Yle

Kun Keskisaari pelasi nuorena aikuisena moninpelinä pelattavia verkkopelejä tai keskusteli pelifoorumeilla, hän saattoi käyttää naisellista profiilikuvaa tai nimimerkkiä. Silloin muut tiimin jäsenet tyrkyttivät hänelle parantajan roolia.

Samaa ei tapahtunut, jos naiseus ei tullut ilmi. Jos hän yritti kieltäytyä ja ehdottaa itselleen toista roolia, vastahakoisuuteen suhtauduttiin ihmetellen ja nihkeästi.

– Joskus haluaisin olla myös aggressiivinen, se joka suojelee muita ja ratkaisee taistelun.

Kun Keskisaari kommentoi peliaiheista keskustelua, hänelle saatettiin vastata: Mitä sinä täällä teet? Mene keittiöön siitä!

Toisille pelaava nainen oli fantasioinnin kohde. Jos pelatessa käytettiin äänichattiä vastapuoli saattoi innostua vähän liikaa. Keskisaari sai kuulla seksiääntelyä tai seksuaalista vihjailua: ”Mitäköhän muuta osaat tehdä kuin pelata?”.

Sekä vihaisiin että vihjaileviin viesteihin Keskisaari yritti suhtautua tyynesti ja puhua järkeä. Hän kertoi suoraan, että piti kommentteja epäasiallisina ja kertoi pitkästä peliharrastuksestaan.

Hyvin harvoin vastapuoli pyysi anteeksi. Joskus itsestään kertominen kuitenkin auttoi ja häntä alettiin kohdella asiallisesti. Toisinaan häiritsevien viestien lähettely jatkui ja Keskisaari lopetti keskustelun.

Huonot kokemukset opettivat Keskisaarelle, että sukupuolesta ei kannata huudella.

Kun Keskisaari käytti pelifoorumeilla naisellista nimimerkkiä tai profiilikuvaa, hänelle saatettiin sanoa: "Mitä sinä täällä teet? Mene keittiöön siitä!" Toni Pitkänen / Yle

Keskisaarella on pinkit hiukset, oranssi haalarimekko ja lävistyksiä kasvoissaan. Hän muistuttaa hieman ulkonäöltään omaa esikuvaansa Karoliina Korppoota. Korppoo on suunnitellut menestyneen Cities: Skylines -tietokonepelin, jossa rakennetaan kaupunkia.

Keskisaari ihailee Korppoon teeskentelemättömyyttä ja rohkeutta tuoda esiin omaa osaamistaan. Pelialan naisesikuvia saisi olla Keskisaaren mielestä enemmänkin, mutta miehet hallitsevat edelleen alan julkista kuvaa.

Viime vuosina valokeilassa ovat olleet esimerkiksi Supercellin toimitusjohtaja Ilkka Paananen ja Rovion kasvoina tutuksi tullut Peter Vesterbacka. Sillä, ketä julkisuudessa nostetaan esille, on väliä, sanoo pelitutkija Annakaisa Kultima.

– Tärkeintä olisi saada esille esikuvia, influencereita, jotta tulevat sukupolvet näkevät, että pelialalla on muitakin kuin miehiä.

Naisesikuvia on vähän, sillä vain joka viides peliyritysten työntekijöistä on nainen.

Isoveljeltä tuli vastaus, jossa luki: ”Olen ylpeä sinusta. Ole vain oma itsesi, se riittää.”

Kultiman mukaan pelaaminen ei ollut vielä 90-luvullakaan tytöille sopiva harrastus. Pojat pelasivat yhdessä ja myöhemmin sama kaveriporukka saattoi perustaa vaikkapa pelialan yrityksen. Tytöt pelasivat enemmän yksin ja peleistä puhuttiin vähemmän tyttöjen kuin poikien kesken.

Myös Keskisaari vaikeni tyttöjen seurassa rakkaimmasta harrastuksestaan. Hänellä oli myös muita, tytöille hyväksytympiä harrastuksia, kuten baletti, joten hän solahti tyttöjenkin joukkoon.

Vasta kolmannella luokalla koulua vaihtaessaan hän tapasi ensimmäistä kertaa toisen tytön, joka pelasi. Se avasi Keskisaaren silmät: en olekaan ainoa, pelaavia tyttöjä on muitakin.

Asta Keskisaaren television eteen on asetettu Mercy-figuuri, hahmo hänen suosikkipelistään Overwatchista. Toni Pitkänen / Yle

Keskisaari hautasi useiksi vuosiksi unelmansa ammatista pelialalla. Rohkaisevat esimerkit puuttuivat eikä pelejä pidetty vakavasti otettavana uravaihtoehtona.

Opinto-ohjaaja suositteli Keskisaarelle yläasteella lähihoitajan, lastentarhanopettajan tai artesaanin ammatteja. Kun Keskisaari edelleen painotti kiinnostustaan tekniikkaan, opinto-ohjaaja ehdotti sähköalaa.

Ei ole mikään ihme, ettei opinto-ohjaaja vielä 2000-luvun alkuvuosina osannut ohjata Keskisaarta pelialalle. Vasta Angry Birdsin huima suosio vuonna 2009 sai oppilaitokset uskomaan, että pelialassa on potentiaalia ja koulutuspaikat lisääntyivät selvästi.

Joskus, kun meno yltyy villimmäksi ja kirosanat lentelevät, Asta joutuu ojentamaan poikia.

Keskisaari haki opiskelemaan 2D- ja 3D-animaatioiden sekä pelien tekemistä Outokumpuun. Hän kertoi siitä sukulaisilleen viestillä vasta, kun oli matkalla haastatteluun.

Isoveljeltä tuli vastaus, jossa luki: ”Olen ylpeä sinusta. Ole vain oma itsesi, se riittää.” Se tuntui erityisen hyvältä, sillä isoveljellä oli suuri vaikutus siihen, että Keskisaari oli nyt tässä.

Myös äidin, muiden sukulaisten ja puolison tuki oli tärkeää, koska Keskisaarta epäilytti. Hän oli unelmoinut pelien tekemisestä yläasteelta alkaen, mutta silti hän edelleen epäröi. Keskisaari mietti, onko hän tarpeeksi hyvä matematiikassa ja olisiko ryhmä täynnä miehiä.

Kun Keskisaari hyväksyttiin pelikoulutuslinjalle ja hän kävi tutustumassa ammatilliseen kouluun häntä odotti yllätys: valtaosa opiskelukavereista olikin naisia.

– Silloin huomasi, että itsellänikin on ennakkoluuloja. Luulin, että naisia olisi vain muutama.

Kun Keskisaari käytti pelifoorumeilla naisellista nimimerkkiä tai profiilikuvaa, hänelle saatettiin sanoa: "Mitä sinä täällä teet? Mene keittiöön siitä!" Toni Pitkänen / Yle

Marraskuisen harmaana ja sateisena iltana nuorisotalolla on kahdeksan teinipoikaa, jotka ovat nojautuneet koneidensa ääreen pelaamaan selviytymispeli Fortnitea tai tankkisotapeli World of Tanksia. Molemmat ovat suosittuja ilmaisia verkkopelejä, joilla on miljoonia pelaajia. Asta Keskisaari kulkee yhden pelaajan luota toiselle.

– Vaatiiko se taas päivityksen? Onneksi on nopea netti.

– Ainahan sitä joutuu päivittämään.

– Millon siihen tulee joulueventti? Joko se on tullut?

– Mikä tässä on vikana? Tulee häiriötä jostakin. Onko se sun kuulokkeissa.

Yksi osa Keskisaaren työtä nuorten pelikerhojen ohjaajana on kertoa nuorille, kuinka peliyhteisöissä kommunikoidaan toisia kunnioittaen. Joskus, kun meno yltyy villimmäksi ja kirosanat lentelevät, Asta joutuu ojentamaan poikia.

– Joo, joo äiti, saattaa silloin olla vastaus.

Keskisaarta äidittely ei haittaa.

– Uskon, että jos tässä olisi mies, niin sieltä voisi yhtä lailla tulla, että joo joo isi.

Kun pelikerhon pojilta kysyy nyt, mitä mieltä he ovat siitä, että heillä on nainen ohjaajana, vastaus on: “Ei sillä ole väliä”. Keskisaari toivoisi, että sama asenne pätisi laajemmin koko pelialalla.

Asta Keskisaaren olkapäässä on tatuointi, jossa on hänelle tärkeitä fantasiahahmoja: muun muassa Ellie pelistä Last of Us. Toni Pitkänen / Yle

Hän ei kuitenkaan usko, että naisiin kohdistuvat ennakkoluulot häviäisivät vielä vähään aikaan. Haastatteluun hän suostui osaksi siitä syystä, että asioista puhuminen auttaa. Keskisaari on opinnäytetyötään varten haastatellut pelaavia naisia, joten hän tietää, ettei ole syrjintäkokemuksineen yksin.

– Ehkä, jos jaamme kokemuksemme ja pidämme ääntä, saamme pikkuhiljaa muutoksen aikaan.