Tästä on kyse Opintojen jälkeen monen kolmekymppisen kokemus siitä, mitä haluaa tehdä elämässä laskee. Kolmekymppisten on vaikea tehdä elämän suuria valintoja, koska vaihtoehtoja on niin paljon.

Kun suuret valinnat kasautuvat kolmeenkymmeneen ikävuoteen, ei ole ihme, että puhumme kolmenkympin kriisistä.

Psykologiassa jokaiseen ikäkauteen on määritetty omat kehitystehtävänsä. Nuoreen aikuisuuteen liitetyt kehitystehtävät ovat siirtymässä lähemmäs kolmeakymmentä ikävuotta.

Kehitystehtävien ratkaiseminen rakentaa identiteettiä ja lisää hyvinvointia.

Kaverit ihmettelevät, miksi aikuinen mies asuu kämppisten kanssa ja vanhemmat kyselevät milloin poika aikoo tuoda tytön näytille. Kohta kolmekymppinen Jussi Immonen ei kuitenkaan koe tarvetta selitellä valintojaan.

Kolmekymppiset miettivät vielä paljon, mitä haluavat elämältä, vaikka yhteiskunta odottaa, että heillä olisi jo selvät sävelet. Tutkimusten mukaan kolmekymmentävuotiaat etsivät nykyään identiteettiään vahvemmin kuin 25-vuotiaat. Voitaisiin jopa puhua jonkinlaisesta identiteettikriisistä.

Psykologi Elina Marttinen arvelee tämän johtuvan siitä, että päälle kaksikymppiset ovat kiinni opinnoissaan, mutta valmistumisen jälkeen heidän kokemuksensa siitä, mihin he ovat menossa, laskee.

Identiteetti liittyy vahvasti hyvinvointiin: selkeä olo siitä, kuka olen ja mitä haluan, lisää hyvinvointia. Siksi myös epätietoisuus oman elämän suunnasta stressaa ja ahdistaa.

Jussi Immosta mietityttää lähestyvä kolmekymppisyys. Jussi Immonen

Kun monet oman ikäiset ostavat asunnon, menevät naimisiin ja hankkivat lapsia, Immonen jakaa omakotitalon yhdessä kavereidensa kanssa. Hän on omien sanojensa mukaan yksinäinen susi ja viihtyy sinkkuna. Rakennusalalla työtä riittää, mutta asioiden toteutuminen junnaa, koska Immonen ei itsekään ole varma, mitä hän haluaa.

– Kun alkaa lähestyä pikku hiljaa kolmeakymppiä niin tulee sellainen olo, että pitäisikö laittaa oma talo. Kuvittelin aiemmin myös, että tietäisin vajaa kolmekymppisenä, mitä haluan duunikseni tehdä.

Kuitenkin ikä on tuonut lisää itsevarmuutta ja hän uskoo, että läheiset ihmiset hyväksyvät hänen tekemänsä valinnat.

Helsingin yliopiston kasvatustieteen professori Katariina Salmela-Aron mukaan kuvailee kolmekymppisyyttä rajana, jonka jälkeistä elämää on vaikea käsitellä vielä 15–20 -vuotiaana. Kolmekymppisyys ei ole hänen mukaansa mitätön kriisi, sillä usein tavoitteita asetetaan juuri kolmeenkymppiin. Tasaluvun jälkeinen elämä on ikään kuin hämärän peitossa.

Nuoruus kestää kaksi vuosikymmentä

Joonas Sirviö täytti kolmekymmentä kesäkuussa.

Hän pyörittää omaa yritystään ja omakotitalossa työpäivän jälkeen on vastassa vaimo, puolitoistavuotias poika sekä labradorinnoutaja. Nämä ovat asioita, jotka tekevät Sirviön onnelliseksi tällä hetkellä. Ikäkriisi ei häntä paljon paina kiireen keskellä.

Joonas Sirviötä ei juuri kolmekymppisyys stressaa. Lucas Holm / Yle

Psykologiassa ajatellaan jokaiseen ikäkauteen liittyvän omat kehitystehtävänsä. Nuorelle aikuiselle ne ovat lapsuudenkodista pois muutto, opinnoista valmistuminen, työelämään siirtyminen ja parisuhteen sekä lasten hankkiminen.

Kun kaikki kehitystehtäviin liittyvät suuret kysymykset kasautuvat kolmeenkymmeneen ikävuoteen, ei ole ihme, että puhumme kolmenkympin kriisistä.

Kehitystehtävien miettiminen on kuitenkin tärkeä osa oman identiteetin rakentamista.

Nuoruuteen kuuluu etsiminen, haparointi ja pohtiminen sekä vaihtoehtojen kartoittaminen. Tiina Ristikari

Vaikka Suomessa nuoret muuttavat melko varhain kotoa, muut kehitystehtävät eivät toteudu samoihin aikoihin. Kun katsotaan opinnoista valmistumista, työelämään siirtymistä ja perheen perustamista, ajoittuvat ne monella lähemmäksi kolmeakymmentä.

Erikoistutkija Tiina Ristikari Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksesta on ollut mukana tutkimuksissa, jossa on seurattu vuonna 1987 (siirryt toiseen palveluun)syntyneitä. Tämä ikäpolvi on laman lapsia ja taantuma on vaikeuttanut heidän työelämään pääsyä. Tämä selittää osaltaan, miksi kolmekymppisten työhön liittyvän kehitystehtävän täyttäminen on viivästynyt.

Lapsia hankitaan entistä myöhemmin, sillä joitakin nuoria kiinnostaa lapsiarjen sijaan esimerkiksi matkustaminen. AOP

Myös lapsia hankitaan entistä myöhemmin. Viime vuonna ensisynnyttäjien keski-ikä oli lähempänä kolmeakymmentä. Kehitystehtävien miettiminen on siis siirtynyt yhä vanhempaan ikään.

Perinteisten kehitystehtävien ratkaisu kuitenkin lisää ihmisten hyvinvointia. Silti ei pidä ajatella, että kehitystehtävät olisivat lista, joka täytyy suorittaa.

Psykologi Ella Marttinen selittää kehitystehtävät niin, että ne ovat enemmänkin kysymyksiä, mitä ihmisen täytyy ratkaista: haluanko olla parisuhteessa ja millaisessa suhteessa, haluanko lapsia tai millaista työtä haluan tehdä. Kaikkien ei tarvitse olla heterosuhteessa, saada kaksi lasta ja hankkia kultaista noutajaa ja autoa. Kehitystehtävien saavuttamiseen on hyvin erilaisia polkuja.

Ovia pitää uskaltaa sulkea

28-vuotiaan Jussi Immosen elämässä stressiä aiheuttaa omien valintojen vertaaminen toisten tekemiin valintoihin. Hän kertoo selailevansa joskus työpaikkailmoituksia ja miettivänsä, millaista elämä olisi, jos saisi avoinna olevan paikan. Juuri vaihtoehtojen runsaus vaikeuttaa elämää.

– Olen todella paljon sellainen aidan takana on vihreämpää -tyyppi. Monesti tulee mietittyä, et mitä jos olisin tuolla ja tekisin tuota vaikka nykyinen status on hyvä.

Olen pyrkinyt tekemään mahdollisuuksien rajoissa asiat niin, etteivät ne jäisi jossittelun asteelle. Joonas Sirviö

Immonen kokee, että asiat ovat hyvin nyt, mutta samalla häntä mietityttää, millaista elämä tulee olemaan omien valintojen jälkeen kymmenen vuoden päästä.

Kolmekymppisyys kuulostaa vaikealta. Tiina Ristikari Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta sanoo, että asiaa riippuu katsontakannasta. Sata vuotta sitten elinaikaa ei ollut kolmekymppisenä niin ruhtinaallisesti jäljellä kuin nykyään ja elämä oli fyysisesti rankkaa. Maailma on muuttunut kovin erilaiseksi ja nykyaikana kolmekymppisillä on enemmän vaihtoehtoja, joiden väliltä pitäisi valita.

Kolmekymppsisillä on enemmän vaihtoehtoja, joista valita, kuin aikaisemmilla sukupolvilla. Elisa Kinnunen / Yle

Kasvatustieteen professorin Katariina Salmela-Aron mukaan kolmekymppisyyteen kuuluukin pitää tietynlaista illuusiota yllä siitä, että melkein kaikki on elämässä mahdollista.

Kun ovia eri vaihtoehtoihin on valtavasti auki, se voi kuitenkin aiheuttaa stressiä. Tilanne helpottuu, kun osa ovista suljetaan. Silloin ihminen on asettanut itselleen päämäärän, jota kohti kulkea. Vaikka valinta ei olisi paras mahdollinen, se tuo elämään selkeyttä, Salmela-Aro neuvoo.

Kasvatustieteen professorin mukaan ihmisen täytyy sitoutua ja sulkea ovia, mutta niitä voi myöhemmin avata jälleen: esimerkiksi opinto- ja työpaikkaa voi aina vaihtaa. Tyypillisesti ihmisiä kaduttavat enemmän asiat, joita he eivät ole tehneet. Uusien asioiden kokeileminen opettaa asioita ja on yleensä parempi vaihtoehto kuin asioiden liika pohtiminen.

Tiina Ristikari Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta haluaisi, että yhteiskunta sallisi nuorille aikaa oman tiensä etsimiseen.

– Ei ole välttämättä huono asia, että etsii kauan omaa polkuaan. Kun sen löytää, on vahvempi ja polku on myös enemmän omannäköinen. Nuoruuteen kuuluu etsiminen, haparointi ja pohtiminen sekä vaihtoehtojen kartoittaminen.

Joonas Sirviö ei halua jossitella tekemiään valintoja. Lucas Holm / Yle

Vaikka kolmekymmentävuotiaan Joonas Sirviön elämä on kohdillaan, myös hän myöntää välillä miettivänsä valintojaan.

– Välillä on mukava uppoutua siihen silloin tällöin. Mitä on tehnyt ja mitä olisi tehnyt toisin. Olisi voinut tehdä paremmin jotkut asiat, mutta jotkut olisi voinut tehdä huonomminkin.

Työn ja perheen välillä valintojen tekeminen on joskus stressaavaa, mutta Sirviö pyrkii toimimaan niin, etteivät ne vaivaa myöhemmin.

– Olen pyrkinyt tekemään mahdollisuuksien rajoissa asiat niin, etteivät ne jäisi jossittelun asteelle. Jos pystyy, niin tekee, koska jossittelu on todella ärsyttävää. Siitä tulee vain paha mieli.

Elämä on riittämätöntä ja se pitää hyväksyä

Jussi Immonen kertoo käyneensä ystävänsä kanssa keskustelun vanhenemisen pelottavuudesta. Keskustelu sai Immosen miettimään asiaa jälkeen päin. Hän myöntää, että vanheneminen ja tietämättömyys siitä, mitä tulevaisuus tuo tullessaan jännittää.

Emeritusprofessori Jaakko Valvanteen mukaan vanheneminen pelottaa (siirryt toiseen palveluun) joitakin kolmekymppisiä, koska meille on opetettu, että elämänlaatu on kuin väärin päin oleva U. Käyrässä elämän onnellisuus olisi nousua 35–40 vuotiaaksi ja sitten alkaisi lasku. Jotkut tutkimukset osoittavat kuitenkin, että elämä olisi kuin U-kirjain: lapsuus on onnellista aikaa, mutta keski-iän kiireet stressaavat, kunnes eläkkeellä taas helpottaa..

Valvanteen opettamat opiskelijat ovat haastatelleet vuosittain tamperelaisia yhdeksänkymppisiä ja piirtäneet heidän onnellisuuskäyriään. Käyrät eivät ole näyttäneet U:ta oikein- tai väärinpäin, sillä elämä on täynnä nousuja ja laskuja iästä riippumatta.

Kolmekymppisellä on siis monia iloja ja suruja edessään.

Kolmekymmpiset eivät halua enää seurata valinnoissaan vanhempien esimerkkiä, vaan löytää oman polkunsa. Elisa Kinnunen / Yle

Kasvatustieteen professori Katariina Salmela-Aro pitää kolmenkympin kriiseilyä myös positiivisena siihen asetettujen tavoitteiden vuoksi. Tavoitteet auttavat tekemään valintoja. Tutkimukset osittavat, että kun ihmisellä on tavoitteita, hän menee niitä kohti ja siten myös saavuttaa niitä. Iän asettamat takarajat potkivat elämässä eteenpäin.

Salmela-Aron mukaan kolmenkympin kriisiä helpottaisi sen hyväksyminen, että täydellisiä valintoja ei ole.

– Pienen riittämättömyyden hyväksyminen osana elämää voisi olla yksi kehitystehtävistä. Ajatellaan ehkä liikaa, että elämän pitäisi olla järjestyksessä, vaikka sellaista tilannetta ei koskaan tule.

12:30 21.8.2018 Korjattu juttuun kohta, jossa puhutaan U-käyrästä. Väärin päin ja oikein päin oleva U-kirjain on vaihdettu tekstissä päikseen.