Ian McEwanin kirjan Sovitus alussa on lainattu Jane Austenia:

“Rakas neiti Morland, ajatelkaa hautomienne epäluulojen kammottavaa luonnetta. Mistä olette syyttänyt? Muistakaa maata ja aikaa jossa elämme. Muistakaa, että me olemme englantilaisia, että me olemme kristittyjä. Tutkikaa omaa ymmärrystänne, omaa järkeänne, omia havaintojanne ympäristöstänne. Valmisteleeko kasvatuksemme meidät moisiin kauhutekoihin? Ummistavatko lakimme silmänsä sellaiselta? Voisiko niihin syyllistyä tietämättään tällaisessa maassa, missä sosiaalisella ja kirjallisella kanssakäymisellä on sellainen jalansija, missä jokaista miestä ympäröi naappureitten vapaaehtoinen vakoilijajoukko ja missä tiet ja sanomalehdet ovat kaikille avoimia? Rakkain neiti Morland, mitä ajatuksia te olette päästänyt päähänne?”

Jane Austen: Northanger Abbey

Laura Huhtasaaren letkautus siitä, mitä ihmisoikeudet ovat ja kenelle ne kuuluvat, on herättänyt paljon keskustelua. Vaikka ehkä jollain tasolla tuntuu, että nyt taas keskustellaan asiasta, jonka olisi voinut ohittaa hymähdyksellä siksikin, että ilmeisesti Laura ei ihan täysin kommentissaan ollut sisältänyt sitä, mitä ihmisoikeudet tarkoittaa, eli ei ollut aivan loppuun asiaa ajatellut, en malta olla itsekin hieman kommentoimatta, vaikkakaan en ehkä kommentoi Lauran mielipidettä, josta en ole aivan varma, vaan niitä kommentteja, joita Lauran lausahdus on synnyttänyt. Ja jotka ovat puistattaneet minua, sillä en vaan käsitä sitä, miten tyhmiä ihmiset osaavat olla. Tai ei tyhmiä, mutta kuinka vähän ihmiset ajattelevat asioita silleen moniulotteisemmin.

Ihmisoikeudet on sikäli mielenkiintoinen juttu, että varmasti jokainen meistä ajattelee niin, että ihmisoikeudet ja ihmisarvo kuuluvat universaalisti meille kaikille. Tasapuolisesti.

Ja kuitenkin, kun miettii hetken, tulee mieleen tapauksia, joissa joku henkilö näyttäytyy niin kamalana hirviöpaskiaisena, ettei häneen osaa minkäänlaisia oikeuksia tai arvoa yhdistää.

Esimerkiksi pienen Eerika-tytön murhanneella isällä ja tämän naisystävällä ei minun silmissäni ole ihmisarvoa ja tuntuu pahalta, että he nauttivat ihmisoikeuksistaan, joita eivät puolustuskyvyttömälle lapselle koskaan suoneet. Henkilökohtainen moraalini poistaa myöskin lapsiaan juoppolalliukoille pimpanneelta äidiltä ihmisarvon. Olen itse kokenut sen, että paskan huumorintajuni takia minua on vihattu niin paljon, ettei ihmisoikeuksiani juurikaan kunnioitettu. Slobodan Milosevicin kukkoilu Haagin sotarikostuomioistuimessa tuntui aivan käsittämättömän väärältä, sillä oli vaikea hyväksyä hänen ihmisoikeuksiensa toteutuminen. Jos Hitler eläisi nyt ja joutuisi tuomiolle, olisiko tuhlattava miljoonia oikeudenkäyntiin vai moniko haluaisi päästä nuijimaan Hitlerin hengiltä?

Siis kaikilla meillä on tiedossa sellaisia ihmisiä, jotka ovat tehneet jotain niin kamalaa, ettei heille soisi mitään hyvää ja oikeudenmukaista. Mutta moniko meistä olisi todellisuudessa halukas ja valmis osallistumaan rikollisen nuijimiseen tai pystyisi hyväksymään rikollisen teilauksen silmänsä ummistaen. Tai ehkä jopa pienessä kiihottuneisuudessa katselisi sivusta pahiksen potkimista?

Ja millaiseksi se tekisi meidät?

Maailmassa on todella paljon yhteiskuntia, joissa epämieluisan henkilön ihmisarvo poistetaan hyvinkin helposti ja rankaisut ovat äärimmäisiä. Esimerkiksi homoseksuaalisuus, avioliiton ulkopuolinen suhde tai vaikkapa väärän uskon tunnustaminen vievät usein ihmiseltä ihmisarvon ja oikeuden tulla kohdelluksi lain edessä tasavertaisesti “kunnon kansalaisten” kanssa. Joissain kulttuureissa ja yhteiskunnissa monet luonnolliset asiat ja ihmisen vapaus nähdään rikoksina, aivan kuten me näemme vaikkapa sotarikoksiin syyllistyneiden terroristien rikokset. Meidän silmissämme homoja rikollisina tappaneet islamistit ovat karmivia elukoita, kun taas äärihihhulit näkevät homot karmivina elukoina.

Minusta tuntuukin hyvin voimakkaasti siltä, ettei länsimaisessa sivistyksessä ole tilaa ajatukselle, joka mahdollistaisi joiltain tietyiltä henkilöiltä ihmisarvon täydellisen poistamisen. Se, että kaikki ihmiset ovat lain edessä samanarvoisia ja meillä kaikilla on samat perusoikeudet, on yksinkertaisesti sellainen juttu, joka erottaa meidät esimerkiksi siitä yhteiskunnasta, jonka ISIS pyrkii luomaan. Ja vaikka meillä olisi kuinka oksettavia ihmisiä keskuudessamme ja vaikka heidän hyvä kohtelunsa tuntuisikin väärältä, me emme saa alentua lynkkaajien tasolle.

Lisäksi, ollakseni rehellinen, minä en ainakaan luota suomalaisten älykkyyteen tarpeeksi, jotta uskoisin siihen, ettei ajatusta terroristien ihmisoikeuksien leikkaamisesta voitaisi käyttää väärin. Varsinkin kun pinnalla poreilee joukkosieluista kouhkaamista, voisi tapahtua mitä tahansa, jos olisi ok poistaa ihmisoikeudet itselle epämieluisalta henkilöltä. Silloin kun jo muutenkin on jengi siirtynyt “sanoista tekoihin” ja yllättävän moni hyväksyy hiljaa jopa väkivallan, kunhan agenda on oikea, ei ole todellakaan sijaa sille, että yhtään kenenkään ihmisoikeuksia alettaisiin kyseenalaistamaan.

Ps. Kaikkein viimeksi itse toivon, että koskaan koskaan KOSKAAN poliitikot, uskonnolliset johtajat tai muut oman elämänsä supersankarit nousevat siihen asemaan, että he voisivat määritellä sen, kenellä on oikeus nauttia ihmisoikeuksista.