Vyöry, joukkoahdisteluja, katupartioita. Puolitoista vuotta sitten turvapaikanhakijat olivat otsikoissa.

”Kyllähän jokainen arjessa ymmärtää, että jos lapsia kuljetetaan harrastuksiin tai kouluun tai niin edespäin”, ymmärsi pääministeri Juha Sipilä suomalaisten huolta.

Nyt huoli on hellittänyt.

Näin voi päätellä Taloustutkimuksen Suomen Kuvalehdelle tekemästä tutkimuksesta. Vastaajia pyydettiin valitsemaan viisi heidän mielestään vakavinta yhteiskunnallista ongelmaa. Julkisten palveluiden leikkauksia, maaseudun autioitumista, nuorten syrjäytymistä… Oli mistä valita, yhteensä 17 ongelmaa.

Kaksi kymmenestä nosti viiden pahimman huolen listalleen turvapaikanhakijoiden saapumisen.

Selvästi useampi oli huolestunut siitä, miten turvapaikanhakijoihin suhtaudutaan. Rasismin ja vihapuheen valitsi huolilistalleen joka kolmas.

Asetelma on kääntynyt päälaelleen viime vuodesta, jolloin Taloustutkimus teki suunnilleen vastaavan kyselyn. Silloin osallistujat saivat valita viiden sijaan kolme pahinta ongelmaa, mutta turvapaikanhakijat mahtuivat silti joka kolmannen huolilistalle.

Tulos on linjassa sisäministeriön tuoreen mielipidetutkimuksen kanssa. Alkuvuonna tehdyn selvityksen mukaan suurin osa suomalaisista pitää turvapaikanhakijoiden saapumista Suomeen jonkinlaisena uhkana. Ei kuitenkaan turvapaikanhakijoiden itsensä vaan tilanteen synnyttämän vastakkainasettelun takia.

Lapset uskaltavat kulkea harrastuksiin, mutta suomalaisten reaktiot ovat alkaneet hirvittää.

Ylivoimainen ykköshuoli sekä viime että tänä vuonna oli työttömyys. Yli puolet vastaajista oli sitä mieltä, että työttömyys on yksi yhteiskunnan huolestuttavimmista ongelmista.

Työttömyysprosentti on Suomessa noin yhdeksän. Se on vähän, jos vertaa Etelä-Eurooppaan tai muistelee 1990-luvun lamaa.

Toisaalta kolmeen prosenttiin noussut työttömyysaste sai Urho Kekkosen panemaan pystyyn hätätilahallituksen 1970-luvulla.

Osa kyselyvastaajista kaipaisi nytkin jämeriä otteita. Reilut 40 prosenttia vastaajista nosti pahimpien ongelmien joukkoon hallituksen kyvyttömyyden tehdä Suomen kannalta tarpeellisia uudistuksia – mitä ikinä tällaiset uudistukset kenenkin mielestä ovat.

Jos Suomen reilut 200 000 työtöntä pääsisivät töihin, moni muu ongelma helpottuisi: valtio velkaantuisi vähemmän, julkiset palvelut olisi helpompi rahoittaa, huoltosuhteen heikkeneminen ei painaisi niin paljon, harvempi nuori syrjäytyisi, tuloerot kaventuisivat. Työttömyyden ykkössija on ymmärrettävä; se on muiden ongelmien osasyy.

Korkeaa sijoitusta voi selittää myös se, että siinä missä heikko huoltosuhde ja valtion velkaantuminen on kaikkien ja siksi ei kenenkään ongelma, työttömyys voi osua omalle kohdalle. Jos niin käy, pelissä ei ole vain kukkaro vaan myös minäkuva.

”[Työ] on jotain, jonka avulla hankitaan vakavasti otettavuus toisten edessä”, kirjoittaa Suomen ja Pohjoismaiden historian professori Juha Siltala maaliskuussa ilmestyneessä kirjassaan Keskiluokan nousu, lasku ja pelot.

Siltalan mukaan työllä on Suomessa valtava merkitys jokaiselle, niin kilpailuhenkisille kuin kilpailua vieroksuville ihmisille. Suomessa työ rakentaa minäkuvaa eri tavalla kuin esimerkiksi Amerikassa, vaikka amerikkalaisia pidetäänkin työhulluina.

Siltala arvelee, että työttömyyden korkea sijoitus huolilistalla on myös heijastumaa 1990-luvun lamasta. Puoli miljoonaa työtöntä, työttömyysprosentti pahimmillaan 20 – edes sen jälkeinen nousukausi ei parantanut haavoja.

”Turvallisuuden tunne, jonka työsuhde antaa, ei ole enää entisellään”, Siltala sanoo.

Turvattomuus koskee myös niitä, jotka eivät menettäneet lamassa työtään. Tilastokeskuksen työolotutkimuksesta käy ilmi, että vakinaisten työntekijöiden pelko irtisanomisesta oli vuonna 2013 yleisempää kuin koskaan aiemmin 30-vuotisen mittaushistorian aikana.

”Myös vakinaiset työntekijät ja koulutetut ihmiset ovat epävarmoja. Heilläkin se menettämisen pelko kangastelee jossain muodossa.”

”Määräaikaisen työvoiman ja muun puskurityövoiman olemassaolo pelottaa niitäkin, joiden pitäisi olla turvassa.”

Ei ihme, että pelätään: jatkuvasti puhutaan pätkätyöstä, silpputyöstä, nollatuntisopimuksista ja pakkoyrittäjyydestä. Yliopistonlehtori Pasi Pyöriä Tampereen yliopistosta kuvaa työelämäpuhetta maaliskuussa ilmestyneessä kirjassaan Työelämän myytit ja todellisuus.

”Julkisessa keskustelussa työelämän ajatellaan olevan murroksessa: pitkät työsuhteet ovat jäämässä historiaan ja palkkatyö on pirstaloitunut lyhyiksi pätkiksi ja projekteiksi, mikä on lisännyt yrittäjyyttä. Tarina on vetoava, mutta se ei pidä paikkaansa eikä se tule sen todemmaksi, vaikka sitä kuinka usein toistettaisiin.”

Itsensä työllistäjiä ja freenlancereita on noin seitsemän prosenttia työllisistä. Osuus on kasvanut tällä vuosituhannella vain runsaan prosenttiyksikön.

Osa-aikatyö ei ole juuri sen yleisempää kuin 2000-luvun alussa.

Määräaikaisetkaan työsuhteet eivät ole yleistyneet tällä vuosituhannella.

Työsuhteet eivät ole lyhyempiä kuin aiemmin. Päinvastoin, saman työnantajan palveluksessa ollaan itse asiassa jopa pidempään kuin edeltävinä vuosikymmeninä.

Taloustutkimuksen tekemän kyselyn mukaan kaikkein huolestuneimpia työttömyydestä ovat ne, joiden ei tarvitse saada työpaikkaa – eläkeläiset. He ovat kosketuksissa työelämään lähinnä median ja kuulopuheiden kautta.

Pasi Pyöriä arvelee, että työttömyyden pelkoa lisää ihmisten rapautunut luottamus hyvinvointivaltioon.

”Aiempaa enemmän on vallalla ajattelu, että ihmisten kuuluu kantaa työmarkkinariskejä itse.”

Voi ajatella, että tutkimuksen tulos on eräänlainen työlista päättäjille. Suomi kuntoon tässä järjestyksessä: ensin eroon työttömyydestä, sitten aisoihin tuloerot ja nuorten syrjäytyminen.

Ongelmista vähäisimpiä ovat tutkimuksen mukaan tavallisen kansan ostovoiman riittämättömyys, Venäjän uhka ja sukupuolten välisen tasa-arvon puute.

Tasa-arvossa ei suomalaisten mielestä juuri ole parannettavaa, tai jos on, muut asiat ovat tärkeämpiä.

Luonnon tuhoutuminenkaan ei useimpia juuri huoleta. Se sai neljänneksi vähiten mainintoja.

Ilmatieteen laitoksen sivuilla verrataan ilmastonmuutoksen vaikutuksia jääkauteen. Nyt muutos on tapahtumassa lämpimämpään suuntaan ja huomattavasti

nopeammin. Kuivuutta yhtäällä, vedenpaisumuksia toisaalla, trooppisia myrskyjä, nälänhätää, kansainvaelluksia…

Työpaikkahakemusten lähettely on ilmeisesti pelottavampi ajatus.

Taloustutkimuksen kysely tehtiin henkilökohtaisina käyntihaastatteluina eri puolilla Suomea tammi-helmikuussa. Kyselyn otos edustaa tilastollisesti Suomen äänestysikäistä väestöä. Tulokset painotettiin iän, sukupuolen ja asuinalueen mukaan väestöä vastaaviksi. Virhemarginaali on noin kolme prosenttiyksikköä suuntaansa.