Kun hevonen1960-luvulla korvautui autolla ja traktorilla, noin puoli miljoonaa hehtaaria peltoa vapautui hevosten ruokinnasta muuhun käyttöön. Syntyi mittava ylituotanto-ongelma. Vilja- ja voivuorten dumppaaminen vientimarkkinoille tuli valtiolle todella kalliiksi. Kannatti ennemmin maksaa siitä, ettei pelloilla viljelty mitään. Säädettiin pellonvarauslaki, jossa viljelijä luopui korvausta vastaan peltojensa viljelystä kolmeksi vuodeksi tai peräti metsitti peltonsa, mistä maksettiin vielä enemmän. Tätä kutsuttiin kansanomaisesti peltojen paketoimiseksi. Peltojen paketointi synnytti valtaisan raivon. Se oli merkittävä syy SMP:n murskavoittoon vuoden 1970 vaaleissa.

Periaatteessa mahdollisuuden paketoida peltonsa ei pitänyt haitata ketään, sillä kukaan ei kieltänyt jatkamasta viljelyä entiseen tapaan. Viljelijät eivät siis menettäneet taloudellisesti mitään, mutta he menettivät työnsä arvostuksen eikä se ollut mitenkään vähäinen asia. Se oli kuin märkä rätti päin naamaa. Olihan moni sodan jälkeen suurin ponnistuksin raivannut pellot, ja nyt maksettiin niiden jättämisestä kesannolle.

Tämä tuli etsimättä mieleen, kun aloin pohtia, mikä saa niin monen ajattelemaan, että asiat ovat huonommin ja epäoikeudenmukaisemmin kuin ennen, vaikka tilastojen valossa näin ei ole. Globalisaatio ja automaatio on tuhonnut paljon työpaikkoja, mutta suomalainen hyvinvointivaltio on huolehtinut tulonjaosta niin, etteivät tuloerot ole kasvaneet käytännössä lainkaan tällä vuosituhannella. Joidenkin asema on heikentynyt mutta toisten on noussut. Keskimäärin kaikki hyvin. Yhdysvaloissa ja Britanniassa menee huonommin, mutta siellä onkin sitten Trump ja Brexit.

Kokonaiset ammattiryhmät ovat menettäneet asemansa. Vaikka taloudellinen menetys ei ole suuri, itsetunnon ja ylpeyden menetys on. Se merkitsee enemmän kuin raha.

Ennen vihattiin riistetyksi joutumista, nyt katkeroidutaan tarpeettomuudesta, sitä ettei kelvata riistettäväksi. Se tuntuu sosiaalisen eriarvosuuden kasvulta.

Hylkysyrjät

Katkeruus moninkertaistuu, kun sama koskee kokonaisia alueita. Ihminen on sosiaalinen eläin. Jos vain itsellä menee huonosti, se masentaa, mutta jos koko joukolla menee, se herättää katkeruutta. Trumpia äänestettiin siellä, missä oltiin jääty muutoksen alle, mutta yksittäiset kelkasta pudonneet eivät äänestäneet Trumpia Kaliforniassa tai Itärannikolla.

Suomi on jakautumassa alueellisesti niin, että kasvu ja menestys keskittyy suurimmalta osaltaan viiden yliopistokaupungin ympärille: Helsinkiin, Tampereelle, Turkuun, Ouluun ja Jyväskylään. Melkein koko muu Suomi on taantuva aluetta.

Tämä on ongelmana viheliäinen. Tekniselle kehitykselle emme voi oikein mitään, koska vastavirtaan uivan käy huonosti. Pitäisi päästä eroon ihmiskunnan historiassa lyhyeksi jäävästä ajasta, jolloin ihmiset määrittelevät itsensä palkkatyön kautta. Mutta tämä olisikin jo kokonaisen kirjan aihe.