Vierailtuani Puolassa Suomen Sotilaan mahdollistamana Kansallisen muistin instituutti IPN:n arkistoissa saatiin maan sosialistiajan turvallisuuspalvelun informantteja koskien julkaisun käyttöön tuhansien sivujen materiaali, jota käydään edelleen lävitse. Aineisto käsittelee sekä tieteellis-teknistä, poliittista että sotilastiedustelua.

Tutkimusten perusteella näyttää siltä, että Puolan tiedustelupalvelun suomalaisinformantin kautta on vuotanut myös tieto porvariyhteistyökaavailuista vuoden 1987 eduskuntavaalien alla. Lopulta kuuluisa ns. kassakaappisopimus kaatui sosialidemokraattien ja presidentti Mauno Koiviston vastustukseen hänen nimettyään Harri Holkerin hallituksen johtoon kokoomuksen puheenjohtaja Ilkka Suomisen sijaan. On toistaiseksi suurelta osin arvioimatta, mikä rooli tapahtumien kulussa on ollut itätiedustelulle suuntautuneella suomalaisten tuottamalla informaatiovirralla.

Kaksinaismoralismia vai silkkaa unohdusta?

Kansainvälisessä mediassa on kohistu viime aikoina Donald Trumpin avustajakseen nostaman Michael Flynnin Venäjä-yhteyksistä. Meillä edellämainittuja huomattavasti vähemmän, jos ollenkaan keskustelua ovat herättäneet muun muassa eräät SDP:n sisäpiirissä ja 1970-80-luvuilla presidentinkansliassa palvelleet ulkopoliittisesti keskeiset henkilöt, joilla on ollut joko tiivistä itäyhteydenpitoa valtakunnan korkeimpien instituutioiden ytimessä, sen liepeillä ja/tai yrityksiä peitellä omaa tai muiden toimintaa tältä osin.

Flynnille väitetään tarjotun immuniteettia vastineeksi todistuksesta Trumpin Venäjä-yhteyksiä koskevassa tutkinnassa. Vielä vuonna 2016 hän totesi immuniteetin tarkoittavan, että sen saaja on todennäköisesti syyllistynyt rikokseen. Trumpia ja hänen lähipiiriään koskeva uutisointi on toki kaiken kaikkiaan noudattanut kaikkea eurooppalaisen ja yhdysvaltalaisen vasemmiston kauhistunutta republikaanikammoa, mikä vaikeuttaa ehkä suurta yleisöä aidosti kyseenalaisen toiminnan paikantamisessa.

Kysyin Suomen Sotilaassa julkaistun tiedusteluspesiaalin jatkoartikkelissa, kuinka monen voimakkaan tiivistä itätiedusteluyhteydenpitoa harjoittaneen henkilön kohdalla kaksoisagenttina toimiminen on mahdollisesti ollut ainoastaan tekosyy olla puuttumatta toimintaan. Artikkelissa peräänkuulutettu Supon johtajien ja muiden laitoksessa työskentelevien itäyhteyksien sekä poliittisten sidonnaisuuksien julkistaminen ja analysointi ei ole sittemmin tiettävästi edistynyt.

Artikkelissa tuotiin esiin myös Helsingin huumepoliisin päällikkö Jari Aarnion tuomio, josta Ilta-Sanomien rikostoimituksen Rami Mäkinen kirjoitti 30.12.2016 seuraavasti:

”Käräjäoikeuden tuomio on karua luettavaa siltä osin kuin se kertoo Helsingin huumepoliisin tietolähdetoiminnasta. Aarnio alaisineen sai toimia tietolähteidensä eli alamaailman kontaktiensa kanssa käytännössä täysin vapaasti, vailla valvontaa ja silloisen, sittemmin eläköityneen poliisikomentajan Jukka Riikosen luottamuksen varassa.

Tietolähteitä ei rekisteröity eikä yhteydenpitoon käytettyjä puhelimia kirjattu mihinkään. Kuitteihin merkittiin vääriä rikosilmoitusnumeroita. Tutkijoiden omat muistikirjat tapaamisista ja tiedoista hävitettiin.

Dokumentoimattomuutta perusteltiin turvallisuussyillä. Tarkoitus oli, ettei tietolähteitä tai puhelimia pystytty selvittämään jälkikäteen edes poliisin sisäisistä asiakirjoista.

– Toiminta on siten perustunut yksittäisten poliisimiesten omaan harkintaan sekä toisaalta johdon luottamukseen siitä, että nämä poliisit hoitavat yhteydenpidon ja käsittelevät tietolähteitä lainmukaisesti. Toimintaa ei ole ollut tarkoituskaan järjestää siitä lähtökohdasta, että sitä voitaisiin kontrolloida jälkeenpäin, käräjäoikeus toteaa.”

Millaisia "tietolähteitä" – tai ehkä toisin sanoen ns. alamaailman pomoja – Supolla on ollut? Huumepoliisia ei ainakaan yleisesti ole kutsuttu huumeliigojen poliisiksi, mutta Suojelupoliisin rooli ns. "presidentin poliisina" on yleisesti tunnettu.

Ainakin tiedetään, että vuodet 2000-2012 presidenttinä toiminut Tarja Halonen (Stasin kontakti, DDR:n tunnustamiskomitean aktiivi) oli yhtä lailla Kalevi Sorsan (KGB:n luottamuksellinen kontakti, Stasin tietolähde) avustaja kuin Supon päällikkönä vuodet 1996-2007 toiminut Seppo Nevalakin. Nevala oli Suomen Sotilaan julkaiseman muistion perusteella ennen nimitystään Suojelupoliisin apulaispäälliköksi todettu paitsi alkoholille että imartelulle alttiiksi, myös epäpäteväksi. Poliittisesti häntä pidettiin ilman muuta sorsalaisena. Nevalan nimityksen katsottiin kuitenkin olevan riittävän sopiva toiseen, ilmeisesti samoihin aikoihin tehtyyn Seppo Tiitisen nimitykseen nähden.

"Lock her up!"

Yksi Yhdysvaltain presidentinvaalien keskeisiä kampanjateemoja oli sähköpostiensa kanssa vastuuttomasti toimineen demokraattiehdokas Hillary Clintonin tulevaisuus. Siinä missä toiset halusivat tehdä hänestä maan ensimmäisen naispresidentin, osan mielestä hänet tulisi passittaa vankilaan.

Venäjän vaikutusta vaaleihin koskevan tutkinnan avaamisessa ei Yhdysvalloissa juurikaan aikailtu. Kongressin kuulemisen mahdolliset seuraukset ovat vielä auki. Clintonin vangitsemisen vaatimiseen suurta yleisöä avoimesti kannustanut Flynn joutui eroamaan jäätyään kiinni valehtelusta varapresidentti Mike Pencelle koskien Venäjän federaation edustajien kanssa käymiään keskusteluja Ukrainaan liittyvien pakotteiden poistamisesta. Lähteiden mukaan Flynnillä on nyt tarina kerrottavanaan ja hän haluaisi myös kovasti kertoa sen, toki vastineeksi syytesuojasta. Mikäli esimerkiksi tätä kautta voidaan osoittaa koordinaatiota Trumpin kampanjan ja Venäjän tiedusteluviranomaisten välillä tapahtuneen, voi jopa presidentin erottamisprosessi tulla kyseeseen epätodennäköisyydestään huolimatta.

Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies Paul Ryan totesi Tallinnan-vierailunsa yhteydessä Venäjän vaalivaikuttamista koskevan tutkinnan olevan myös liittolaisten auttamista, sillä kukin maa voi omalla kohdallaan varautua tunnettuihin keinoihin paremmin. Suomen hybridiosaamiskeskus ja lähihistoriamme avaaminen tukevat samaa tavoitetta.

Lyhytaikaisten, yhden vaalikampanjan aikana paikannettujen Venäjä-yhteyksien vertaaminen vuosikymmeniä jatkuneeseen, viime kädessä väkivallan uhkaan perustuneeseen suomettumiseen ei ole tietenkään itsessään kovin hedelmällistä. Meillä aineistoa löytyy vuosikymmenten ajalta.

Voi perustellusti kysyä, onko esimerkiksi porvariyhteistyöstä Puolan tiedustelupalvelun edustajille jo alkusyksystä 1986 suunnitelmat vuotanut suomalainen saanut erityistä immuniteettia. Itäpalveluiden tietovirta lienee ollut hiukan toista kuin CIA:n, joka ainakin 10.3.1987 päivätyn salainen arvionsa mukaan ei uskonut porvariyhteistyöhön edes vaihtoehtona. Kokoomuksen puheenjohtajana toiminut Ilkka Suominen on julkisuudessakin kertonut kuulleensa Harri Holkerin hallituksen muodostamissuunnitelmista ensimmäisenä KGB-yhteyshenkilöltään.

Oikeuskäytäntö liittyen poliittiseesti arkaluontoisen tiedon vuotamiseen diktatuurien tiedustelupalveluille on melko vähäistä. 1980-luvulta löytyy ennakkotapauksia hyvin pitkälti keskusteluun perustuvan yhteydenpidon nojalla annetuista tuomioista, mutta kyse on ollut poliittisesti melko merkityksettömistä toimijoista. Myös lainsäädäntöä on sittemmin uudistettu. Aarnio-tapaus näyttäisi sen sijaan selventävän poliisin peitetoiminnan rajoja.