Salaliittoteorioiden tenho on ollut varsin vakio pitkään. Lopulta kyse on siitä, miten ihmiset käsittelevät maailman kaoottisuutta ja sitä, että kukaan ei oikein tiedä, mitä lopulta eri teoista seuraa.

Varma tapa vakuuttua siitä, että jossain ei ole jotain fiksujen ja hirveän katalien ihmisten ryhmää organisoimassa milloin 9/11 –iskuja ja milloin koko tiedemaailman kattavaa salaliittoa, on katsoa sinne, mihin näkee itse. Kun olen päässyt itse vähän katsomaan, mitä eduskunnassa tapahtuu, on tullut varsin selväksi, ettei viisaiden neuvosto kokoonnu ainakaan siellä. EU-tasoa tunnen vähän huonommin, mutta langat eivät tunnu sielläkään olevan kenenkään käsissä.

Itse asiassa kaikki ihmisten järjestelmät näyttävät rakentuvan sähläämisen päälle, joka puolestaan rakentuu sähläämisen päälle. Ei niin etteikö salaliittoja olisi, tietenkin niitä on. Kyllä arkkiherttuan halusi murhata ryhmä ihmisiä reilu sata vuotta sitten, mutta itse asiassa murhayritys meni ihan toisin kuin sen piti mennä ja siitä seurasi jokseenkin kaikki seuraavan 100 vuoden aikana. Lienee selvä, että aika tavalla eri tavalla tapahtumat lopulta menivät kuin kukaan olisi etukäteen osannut ennakoida.

Edesmennyt filosofi Heikki Mäki-Kulmala sanoi jollakin luennollaan, että jokainen konsulttiselvitys päätyy siihen, että tieto ei kulje organisaatiossa. Se on varsin totta. Organisaatiot koostuvat myös yksittäisistä toimijoista, joilla on omia intressejään, taistojaan ja painotuksiaan. Eivät huonolla tiedolla varustetut ihmiset nyt vaan tee mitään hirveän ennakoitavasti tai ”yhteisen edun” mukaisesti.

Kun alkaa nähdä sähläystä päättäjien toiminnassa, alkaa sitä yhtäkkiä nähdä niin paljon, että alkaa olla vaikea ymmärtää, miten hanasta tulee juomakelpoista vettä joka päivä. Syy siihen taitaa olla siinä, että huolimatta sähläyksestä, kanssamme nykyään olevat organisaatiot on kuitenkin luotu yrityksen ja erehdyksen – ehkäpä jopa evoluution – kautta sellaiseksi, että ne kestävät sekoilua varsin hyvin. Pohjois-Korea voi kaatua siihen, että johtoon pääsee saapasta tyhmempi itsekäs ihminen, mutta demokratioissa asiat toimivat sellaisessakin tilanteessa varsin hyvin. Ihmisyhteisöt ovat hyvin virheitä kestäviä.

Varmaan kaikkia turhauttaa organisaatioiden heikkous vähän väliä. Usein tekisi mieli suunnitella kaikki tyhjältä pöydältä. Näissä suunnitelmissa virheiden kesto usein unohtuu ja ihmiset nähdään koneellisen tarkkoina. Ihmisten organisaatiot pitää suunnitella sähläyksen kestäviksi.

Monta asiaa on helpompi hahmottaa, kun ymmärtää sen, että kaikki päätöksenteko on kiireessä sähläämistä. Toisaalta ei ole salaliittoja, mutta toisaalta esimerkiksi lobbareilla on sananvaltaa juuri siksi, että päättäjät muodostavat kantojaan nopeasti ja aikalailla ilman järkeviä prosesseja. Jos sinulla on päättäjän korva oikealla hetkellä, on sinulla usein valtavasti valtaa, vaikka tietosi olisivatkin täysin yksipuoliset.

En yritä sanoa, että valittaminen sähläyksestä olisi turhaa. Se ei todellakaan ole sitä. Asiat korjautuvat valittamisella. Kritiikki on yksi tärkeä elementti virheiden keston luomisessa.

Korjaus klo 12:07: Sähläsin hiukkasen ensimmäisessä lauseessa.

Kuvalähde: cdogstar CHEM CLOUDS, CC BY 2.0