





Või tuleb tuttav ette hoopis see, et kui midagi halba juhtub, siis te küll ei materda ennast, kuid... Ega te ennast aidata ka nagu ei oska? (See juhtus olema minu juhtum enne, kui enesekaastunde mõistega lähemalt tuttavaks sain.) On ette tulnud mõni raske olukord, tüli või emotsioon, mis teid häirib, ja te otseselt ei mõista seda hukka. Te ei ütle endale midagi negatiivset, aga te ei oska nagu midagi positiivset ka öelda. Tahaks, et keegi teine tuleks ja lohutaks. Olukorraga tegeleda on kuidagi raske, enne kui pole kuulnud mõnda mõistvat sõna...



Inimestele on kahjuks või õnneks üpriski omane võrrelda ennast teistega. Seekaudu saame kujundada oma minapilti, saada paremat ettekujutust oma (potentsiaalsetest) võimetest, huvidest ja ka sellest, millised me võime teistele kõrvalt paista. Ühest küljest on see võrdlusmoment väga oluline infoallikas, mille abil saame enda kohta tagasisidet ja oleme loodetavasti ka enam-vähem adekvaatsed ühiskonnaliikmed, kuna saame aimu ka üleüldiselt aktsepteeritud tõekspidamistest ja tagajärgedest, mis järgnevad liialt kohatule käitumisele. Võrdlus teistega võib meid motiveerida, anda meile juurde enesekindlust või näidata meile kätte teemad, millega tahaksime ehk rohkem vaeva näha. Võime tunda tänulikkust meile osaks saanud võimaluste üle ja seeläbi leida, et tahame ka teisi aidata ja jagada nendega seda, mida meile rohkem on antud. Kas kuulete oma peas vahel näägutavat häält, mis teile pidevalt kommenteerib, et tegite midagi valesti ja mida nüüd küll teid ümbritsevad inimesed sellest arvata võiks? Kas olete end vahel avastanud langemas enesehaletsusauku, kus tunnete end halvasti ja väärtusetuna, vähemalt võrreldes teiste, nn normaalsete inimestega, keda leidub külluses nii teie töökohal kui ka bussis teie kõrvalistmetel? Nendel ei ole kindlasti selliseid jamasid elus, nagu teil. Teil lihtsalt ei vea vahel. Ja ise olete ka kuidagi saamatud. Tuleb tuttav ette?(See juhtus olema minu juhtum enne, kui enesekaastunde mõistega lähemalt tuttavaks sain.) On ette tulnud mõni raske olukord, tüli või emotsioon, mis teid häirib, ja te otseselt ei mõista seda hukka. Te ei ütle endale midagi negatiivset, aga te ei oska nagu midagi positiivset ka öelda. Tahaks, et keegi teine tuleks ja lohutaks. Olukorraga tegeleda on kuidagi raske, enne kui pole kuulnud mõnda mõistvat sõna...Seekaudu saame kujundada oma minapilti, saada paremat ettekujutust oma (potentsiaalsetest) võimetest, huvidest ja ka sellest, millised me võime teistele kõrvalt paista., mille abil saame enda kohta tagasisidet ja oleme loodetavasti ka enam-vähem adekvaatsed ühiskonnaliikmed, kuna saame aimu ka üleüldiselt aktsepteeritud tõekspidamistest ja tagajärgedest, mis järgnevad liialt kohatule käitumisele. Võrdlus teistega võib meid motiveerida, anda meile juurde enesekindlust või näidata meile kätte teemad, millega tahaksime ehk rohkem vaeva näha. Võime tunda tänulikkust meile osaks saanud võimaluste üle ja seeläbi leida, et tahame ka teisi aidata ja jagada nendega seda, mida meile rohkem on antud.





Teisest küljest võib sotsiaalne võrdlus olla aga väga kahjustav ja meie eneseaktsepteerimist pärssiv. Paraku tundub, et just seda negatiivsete tagajärgedega võrdlemist teistega esineb märksa tihedamini. Kui näeme, et kellelgi läheb meist paremini, võime olla kadedad, laskuda enesehaletsusse või tunda, et oleme teiste inimeste kõrval palju saamatumad ja väärtusetumad. Võime leida, et me ei taha enam millegagi tegeleda, sest oleme nagunii võhiklikud, või võtta omaks negatiivse ettekujutuse iseendast, mis ei pruugi aga sugugi tõele vastata. Võime tunda survet saada paremaks valdkonnas, mis meile tegelikult polegi oluline. Kui kellelgi läheb meist halvemini, võime hakata kujundama endast liiga ülespuhutud arvamust, ülehinnata oma võimeid ja toetuda oma hea enesetunde saavutamisel liialt teiste ebaõnnestumisele. Ühel hetkel võime kokku puutuda millegagi, mis näitab meile meie võimeid tõelises valguses ja selline löök võib meie egole üpris valus olla. Nii või teisiti võib sotsiaalne võrdlus luua meis kõiksugu erinevaid negatiivseid emotsioone (leian, et ka teiste arvelt rõõmu tundmine on tegelikult negatiivne emotsioon, kuna see lähtub ikkagi kellegi teise negatiivse(ma)st olukorrast või seisundist).





Meie individualistlikus ja saavutustele suunatud ühiskonnas on sotsiaalsel võrdlusel eriti ülepaisutatud roll. Rõhume pidevalt konkurentsile ja sellele, et meil on vaja teistest eristuda. Peame leidma midagi tõeliselt omanäolist, milles oleme võimekad ja teistest paremad. See on ju meie võti eduka karjääri ja hea staatuse juurde. Võime ennast milleski spetsialistiks nimetada. Kui meil nii hästi ei lähe, tunneme kibestumust ja materdame ennast, aga rabeleme siiski edasi, sest konkurentsivõimelisus ja pingetaluvus on need põhilised märksõnad, mida nii töökuulutustes kui ka kandidaatide esitatud CVdes kohe eriti palju välja tuuakse. Me tahame teada, kus me sotsiaalsel ja tööalasel redelil täpselt paikneme, mitut laiki oleme väärt, millist palka võrreldes teistega peaksime saama ja mis on just meile omane erilisus, millele oma minapilt (ja Instagrami feed) rajada. Paraku on sellel, kui me oma enesehinnangu ja minapildi sotsiaalsele võrdlusele üles ehitame, üks väga valus konks juures: meie keskkond, meid ümbritsevad inimesed ja olukorrad võivad pidevalt muutuda, mistõttu muutub ka võrdlemisest tulenev järeldus, mille me enda kohta teeme. See tähendab, et meie minapilt ja enesehinnang võivad olla äärmiselt kõikuvad ja ebastabiilsed. Võime ühel hetkel tunda ennast meeletult enesekindlana, teisel hetkel aga oma kõrgelt troonilt suure pauguga alla kukkuda ja veel pikka aega oma haavu lakkuda, enne kui end jälle püsti ajame ja teiste arvelt kõrgustesse ronima hakkame. End pidevalt teistega võrreldes peame olema valmis selleks, et meie emotsionaalne heaolu hakkab läbi tegema peadpööritavaid muutusi ja kukerpalle. Lisaks eeldavad enesekriitikud enamasti, et teised inimesed suhtuvad neisse sama halvasti kui nemad endasse ise suhtuvad, seega on neil väga raske üles ehitada tõeliselt usalduslikke suhteid, kus nad saavad end tunda väärtusliku ja tahetuna.





Niisiis - meie elus on liiga palju negatiivse mõjuga sotsiaalset võrdlust, millele rajame suures osas nii oma minapildi kui ka enesehinnangu. Milline on alternatiiv? Kuidas saada oma võimetest ja isiksusest paremat aimu ilma, et peaksime ennast pidevalt teistega vaimses Exceli tabelis võrdlema ja koostama edetabeleid veetlevuse, arukuse, originaalsuse ja jõukuse alusel? Kuidas ennast vähem materdada ja ennast koos kõigi oma nn puudujääkidega lihtsalt omaks võtta?



