Det første år blev uddannelserne mere eller mindre designet fra uge til uge.

”Rigtig meget af tiden gik med at finde ud af, hvordan pokker vi skulle organisere os. Plus at der jo altså var en drift i fuld gang med indskrevne studerende, som skulle have en ordentlig uddannelse. Det var som at bygge en raket, der allerede var fyret af,” fortæller Mads Tofte.

”Vi gjorde bare tingene uden rigtig at vide, om vi måtte – fordi vi syntes, at det var det rigtige at gøre.”

På ansøgningsblanketten skulle kommende studerende eksempelvis skrive under på, at de agtede at studere 40 timer om ugen. Det var der dog ikke hjemmel til i lovgivningen, viste det sig.

”Det skal siges til Undervisningsministeriets ros, at da de fandt ud af, at vi havde gjort det, ringede de ikke og sagde, at det måtte vi ikke. De hang det op på deres opslagstavle til almindelig moro,” siger Mads Tofte med et grin.