Lisette fortæller:

- Vi mødtes i Goldshire. I dag er Goldshire ikke et dejligt sted, men dengang var Goldshire en hyggelig landsby, hvor du kunne støde på nye, interessante karakterer. Jeg var på udkig efter nogen at lave rollespil med, og ved et bål sad der en håndfuld. Blandt andre ham jeg senere skulle lære at kende som Ibelin. Jeg - eller Rumour – var lidt impulsiv: Jeg hoppede frem fra en busk og snuppede Ibelins hat. Jeg stod stille i et øjeblik, mens vi så på hinanden. Så løb jeg afsted med hans hat uden at tænke på, hvor jeg løb hen, sige Lisette og smiler.

Det første møde skrev Mats også om i et blogindlæg, som han kaldte 'Love'.

- I denne anden verden kan pigen ikke se kørestolen eller det, som er anderledes. Det, hun ser, er min sjæl, mit hjerte og personlighed. Belejligt placeret i en smuk og stærk krop. I den virtuelle verden ser alle karakterer heldigvis godt ud, skrev han.

- Mats var en god ven – af og til meget nær, fortæller Lisette.

- Vi skrev om alt, men han delte aldrig med mig, at han var syg. Jeg troede, hans liv lignede mit. Vi var for eksempel begge enige om, at vi hadede skolen.

Men én ting var Marts og Lisette ikke enige om:

- Han skrev, at han hadede sne. Jeg skrev, at jeg elskede sne. Jeg forstod jo ikke, at han hadede sne, fordi han sad i kørestol. Jeg kendte jo ikke til den kørestol.

Ud i byen – eller ind i Elwynn Forest

Lisette kunne godt lide at være i spilverdenen og beskriver en typisk aften:

- Min søster gik i byen med sine venner. Jeg blev hjemme og gamede.

Men Lisettes gaming gjorde hendes forældre urolige.

- Det tog overhånd. Det gik ud over hendes lektier og venskaber, siger de.

- Vi var bekymrede.

Gamingen blev en kilde til konflikt, og forældrenes løsning var at begrænse Lisettes gaming.

- Det var hårdt for mig ikke at spille og være i kontakt med mine gaming-venner, fortæller Lisette.

Men Mats svigtede ikke deres venskab, selvom han ikke kunne mødes med hende i spillet. Han holdt kontakten med Lisette gennem mails og sms'er og viste hende, at hun ikke var alene, og at hun var savnet.

- Han skrev faktisk et alvorligt brev til mine forældre, hvor han prøvede at få dem til at forstå, hvor vigtigt det var for mig at spille, fortæller Lisette.

- Han skrev, at han var bekymret for mig.

- Det brev har jeg gemt, tilføjer hun.

Virkelige venner – og de som ikke er det

Mats' far fortæller, at de vidste, at Mats skrev med en som hed Lisette:

- Mats snakkede en del om de andre spillere – deres avatarer – men vi lagde ikke så meget i det. Han snakkede blandt andre ganske meget om hende Rumour, fortæller Robert.

- Hun, eller Lisette, sendte også gaver til ham. Blandt andet til hans fødselsdag. Det, syntes vi, var rørende, og vi drillede ham lidt med det. Så kan du ellers tro, at han rødmede, siger Robert.

- Så Lisette betragtede vi som en ven. På grund af gaverne. De var et håndgribeligt bevis på et ægte venskab, kan man sige.

Han tilføjer:

- De andre, han havde kontakt med, kaldte vi ikke for venner. Dem kaldte vi avatarer.

Robert stopper og siger:

- Vores syn på venskab var virkelig traditionelt. De, som kun var der digitalt, tænkte vi ikke på som venner.

At finde sit fællesskab

I 'World of Warcraft' kan man enten spille alene eller slå sig sammen med andre spillere og danne en flok. Mats var selv en del af en flok: Starlight.

Denne flok, eller guild, rummer omtrent 30 medlemmer.

- Ingen bliver tilfældigvis medlem af Starlight, fortæller Mats' far Robert.

- For at blive medlem skal du anbefales af en, som allerede er inde. Og så skal du herefter være på prøve i 1-2 måneder.

Starlight har eksisteret i mere end 12 år og er fortsat en aktiv guild. 12 år er lang tid for sådan en gruppe. Det er cirka halvdelen af Mats' liv.

Robert har forstået, at Starlight skiller sig ud i gaming-verdenen: