Mens Martin Lidegaard (R) som udenrigsminister med egne ord arbejdede for at fremme menneskerettighederne verden over, gjorde hans ministerium det lettere for virksomheder at få tilladelse til at sælge våben og overvågningsteknologi til diktaturstater.

Efterfølgende har de danske myndigheder givet tilladelse til eksport af masseovervågningsteknologi til seks lande i Mellemøsten og Nordafrika, heriblandt Saudi-Arabien.

I et nyt folketingssvar skriver nuværende udenrigsminister Anders Samuelsen (LA), at det i foråret 2014 »på politisk niveau« blev besluttet at »gå bort fra en mere restriktiv tilgang« til EU’s regler for eksportkontrol med våben og såkaldte dual use-produkter.

Dual use er et paraplybegreb for teknologier, der kan bruges til både civile og militære formål – heriblandt overvågningsteknologi.

EU-reglerne fastsætter de kriterier, myndighederne skal inddrage, når de beslutter om der skal gives eksporttilladelse eller ej – heriblandt risikoen for, at produktet »kan« blive brugt til »intern undertrykkelse«.

»Forud for ændringen af praksis i foråret 2014 havde Udenrigsministeriet en yderst restriktiv tilgang til høringssvar i forbindelse med eksport af bl.a. dual-use-udstyr til Mellemøsten og Nordafrika. Danmark førte med andre ord en tilbageholdende politik med udgangspunkt i en restriktiv anvendelse af EU’s regler. I 2014 blev der anlagt en mere nuanceret politik«, skriver Udenrigsministeriet i en kommentar til Information.

Den kursændring blev Folketinget imidlertid ikke informeret om.

»Der har ikke i nyere tid været praksis for at orientere Udenrigspolitisk Nævn om dansk eksportkontrolpraksis. Udenrigspolitisk Nævn er derfor heller ikke i dette tilfælde blevet orienteret om ændringen,« skriver Udenrigsministeriet til Information.

Minimumsfortolkning

Sagen vækker hård kritik fra Enhedslistens Nikolaj Villumsen, der netop har fået svaret fra Anders Samuelsen på et spørgsmål, han har stillet i Folketingets udenrigsudvalg.

»Det her er en meget væsentlig ændring af dansk udenrigspolitik, som Folketinget selvfølgelig burde have været inddraget i,« siger Nikolaj Villumsen.

»Man har tydeligvis slækket markant på reglerne for eksport af våben og overvågningsudstyr, og det mener jeg er den helt forkerte vej at gå. Jeg frygter, at det lige præcis er den ændring, der har gjort, at der er blevet givet en lang række tilladelser til eksport til meget brutale diktaturer.«

Han henviser til Informations afsløringer af, at de danske myndigheder i 2015 og 2016 har tilladt den britiske våbengigant BAE Systems’ danske datterselskab at levere højt avanceret teknologi til masseovervågning af internettet til regimerne i seks lande i Mellemøsten og Nordafrika – heriblandt Saudi-Arabien. Ifølge Amnesty International og flere mellemøsteksperter er der stor risiko for, at udstyret her bruges til at forfølge dissidenter.

SF’s udenrigsordfører, Holger K. Nielsen, der var udenrigsminister umiddelbart før Martin Lidegaard, føler sig overbevist om, at de sager hænger sammen med det hidtil ukendte kursskifte i Udenrigsministeriet.

»Der er helt klart en sammenhæng. Det er også, hvad jeg har forstået på regeringen,« siger han.

»Derfor er den her praksisændring meget problematisk. Den strider mod den mellemøstpolitik, vi har ført lige siden Per Stig Møllers tid, hvor vi har lagt stor vægt på at styrke de demokratiske kræfter i regionen.«

At Folketinget ikke blev informeret er »uklogt«, tilføjer Holger K. Nielsen.

Det er uklart, hvordan den nye praksis præcis adskiller sig fra den gamle – ud over, at den ifølge Udenrigsministeriet er mindre restriktiv. Men det fremgår af Anders Samuelsens svar til Folketinget, at Udenrigsministeriet nu anlægger en minimumsfortolkning af EU-reglerne.

Kun hvis en eksport er »i direkte strid« med reglerne, vil Udenrigsministeriet bede Erhvervsstyrelsen om at afslå en tilladelse. Desuden »tilstræber Udenrigsministeriet ikke at anlægge en strengere fortolkning« af reglerne »end sammenlignelige EU- eller EØS-lande«. Kursændringen skyldtes ifølge svaret »blandt andet«, at »Danmark lå blandt de mest restriktive lande i EU«.

Lidegaard undrer sig

Da sagerne om eksport af overvågningsteknologi til Mellemøsten og Nordafrika kom frem i juni, skrev Martin Lidegaard i en mail til Information, at han ikke mente »at have haft noget som helst med den pågældende sag at gøre«.

Han tilføjede, at han i sin ministertid »arbejdede for at styrke menneskerettighederne, ikke det modsatte«, og at han »personligt er skeptisk indstillet over for at sælge denne form for udstyr til sådanne regimer«.

I dag siger han til Information, at han ikke i detaljer kan huske beslutningen om en ændring af Udenrigsministeriets praksis. Men han mindes, at der var »en intens debat« om sagen internt i ministeriet.

»Der stod to åbenlyse hensyn over for hinanden,« siger han.

»På den ene side vil det koste danske arbejdspladser, hvis vi anvender en betydeligt mere restriktiv fortolkning af reglerne end ligesindede lande og resten af EU – uden at det på nogen måde bidrager til at løse nogen menneskeretsproblemer nogen steder. Det er en vinkel, der bliver båret meget frem af erhvervslivet. Mod det står den mere principielle og moralske holdning til sagen, som jeg selv repræsenterer.«

Som Martin Lidegaard husker forløbet, fik han præsenteret »en større lempelse« af sit embedsværk, som han herefter fik justeret, så det »endte rimeligt balanceret«.

»Jeg opfattede det ikke selv som en mindre restriktiv tilgang. Derfor undrer det mig også, at Udenrigsministeriet udlægger det sådan,« siger han.

– Synes du, at man som minister bør informere Folketinget, når man laver en kursændring i forhold eksport af våben og ’dual use’-produkter?

»Ja. Hvis man laver en markant kursændring, bør man selvfølgelig orientere Folketinget. Men jeg betvivler altså, at der er tale om en større kursændring i det her tilfælde.«

På den forkerte side

Alligevel kan Martin Lidegaard »udmærket« forstå teorien om, at der er en lige linje mellem hans beslutning om en praksisændring og salgene af overvågningsteknologi til undertrykkende regimer.

»Det har jeg det skidt med, hvis det er tilfældet. Men det, man diskuterede på mit niveau, var principper. Og mine principper var dengang som nu, at Danmark skal ligge i den restriktive ende uden dog at gå fuldstændig enegang. Hvordan mit politiske signal er blevet taget ned og brugt i Udenrigsministeriet og andre ministerier, det har jeg ikke kendskab til.«

– Du siger, at det handlede om at balancere de forskellige hensyn. Men hvordan harmonerer det med, at der er blevet eksporteret masseovervågningsteknologi til Saudi-Arabien, Oman og andre undertrykkende regimer? Var det den balance, du havde forestillet dig?

»I min bog er det klart på den forkerte side. Det, som er svært at vide, også efter jeres afdækning, er selvfølgelig, om andre leverandører stod på spring, og hvordan det samlet set så ud. Men jeg synes da, at de teknologier, vi snakker om her, til de regimer i den konkrete situation, det er ikke noget, Danmark bør være stolt af.«

For Dansk Industri kommer Udenrigsministeriets flere år gamle kursskifte også som en nyhed. Det er ikke noget, deres medlemmer umiddelbart har lagt mærke til, når de søger deres eksporttilladelser, siger seniorchefkonsulent Peter Bay Kirkegaard.

»Nogle gange er der blevet givet afslag til nogle specifikke lande, hvorefter der så senere bliver givet tilladelse til samme land. Men det er svært at sige, om det er, fordi myndighederne har blødt deres tilgang op, fordi der er tale om et helt andet produkt, eller fordi situationen i landet har ændret sig,« siger han.

Han afviser, at Dansk Industri har presset på for kursændringen.

»Vi går ind for, at der skal være en lige konkurrence mellem de europæiske virksomheder, og derfor bakker vi op om at få en mere ensartet linje i EU-landene. Men om det betyder, at de restriktive lande skal blive mindre restriktive eller omvendt, blander vi os ikke i,« siger han.