»Kan mad virkelig være sexistisk?« spørger den amerikanske dyrerettighedsforening PETA i en artikel med overskriften »Hvorfor ost er den mest sexistiske ting, som du kan spise« på foreningens hjemmeside.

Spørgsmålet bliver i samme artikel besvaret med et »ja«. Og fremstillingen af mælkeprodukter bliver kædet sammen med voldtægt, overgreb, misbrug og kidnapning, hvorefter det bliver beskrevet, hvordan malkekøer med magt bliver befrugtet, får taget deres kalve fra sig umiddelbart efter fødslen, tilbringer deres liv i fangenskab og bliver udnyttet med henblik på mælkeproduktion.

»Mødre, og alle af hunkøn, fortjener bedre,« skriver PETA og argumenterer for, at kampen for ligestilling og mod sexisme ikke kun skal udkæmpes på områder som ligeløn, seksuelle overgreb og »æresdrab«, men også på tallerkenen.

Tidligere på ugen påpegede to svenske debattører i en noget anden sammenhæng i et debatindlæg i Aftonbladet, at mælk er blevet et racistisk symbol.

Men PETA, de svenske debattører og andre, der råber »sexisme« og »racisme« kan nemt ende med at gøre kampen mod selvsamme en bjørnetjeneste. Det mener Christian Kock, der er professor i retorik på Københavns Universitet.

»Retorisk benytter man sig af en særlig argumentationsform, når man argumenterer på den måde og griber ud efter begreber, der er oppe i tiden. Det er en form for opportunisme, som er meget kortsigtet, for det beklagelige er, at begreber som eksempelvis sexisme og racisme på den måde bliver devaluerede og til grin,« siger Christian Kock og forklarer, at der med tiden opstår en ulven kommer-effekt:

»Og så er der ingen, der gider at høre efter, når nogen fremfører en reel problematik om eksempelvis sexisme,« siger Christian Kock, der mener, at et ord som »racisme« er et godt eksempel på et ord, der allerede har mistet sin betydning:

»Det er klart, at racisme eksisterer og har været og stadig er årsag til forfærdelige misgerninger, men ordet bliver ofte brugt på en misvisende og opportunistisk måde i debatten om indvandrere og udlændinge. Venstreorienterede stemmer har eksempelvis ofte brugt et ord som racisme i forhold til fremmedkritiske debattører. Der er gået inflation i det, og det er også misvisende og skadeligt for debatten, for langt de fleste fremmedkritiske debattører har ikke noget imod folk med en anden hudfarve - og deres dagsorden er ikke knyttet til race.«