Kjennetegnet på et demokrati og en rettsstat er at den tåler skarpe ytringer og provoserende kunst. Det gjelder i særlig grad ytringer og fremstillinger som er kritiske til samfunnets makthavere. De har en sterk beskyttelse i loven. Etter gjeldende rett kan ytringene være sjokkerende, støtende og provoserende uten at staten kan gripe inn. Disse prinsippene er nærmest en genetisk del av folkestyret og liberal frihet.

Teatersjefen og kunstnerne er siktet for å ha krenket privatlivets fred etter at Waras samboer anmeldte forestillingen i desember. Det er altså ikke slik at fotograferingen kan behandles som atskilt fra det kunstneriske uttrykket. Tvert imot er siktelsens grunnlag at det ble filmet utenfor justisminister Tor Mikkel Waras bolig, og at materialet deretter ble brukt i en teaterforestilling. Filmingen er en del av det kunstneriske uttrykket. Det hører med at forestillingen ikke inneholdt opplysninger om hvilken adresse huset befinner seg på.

Å filme eller fotografere en bolig - altså et hus som står ute om natten året rundt - kan i seg selv ikke være straffbart. Hvordan politikere lever og bor, kan være av offentlig interesse. Politikere som simulerer solidaritet med de små i samfunnet, og selv velter seg i luksus, må f. eks. finne seg i at dette blir dokumentert. Selv utleiestabburet til Senterparti-leder Åslaug Haga var en stund det mest fotograferte objektet i landet.

Så lenge pressefotografiet har eksistert, er det blitt fotografert inn på eiendommer. Så ofte og rutinemessig at det ikke finnes noe tall på det. Jeg kjenner ikke til at politiet noen gang i disse årene har rykket ut og siktet fotograf og ansvarlig redaktør. Langt mindre begjært ransaking av de siktedes hjem. Selvsagt finnes det presseetiske grenser for fotografering som særlig slår inn om handling og bilder går for tett på menneskers privatliv. Alle mennesker har krav på en privat sone der offentligheten ikke har noen adgang. Det finnes også situasjoner der det er sikkerhetsmessig uforsvarlig å filme og publisere.

Det er vanskelig å se hvordan bilder av huset til justisministeren i en teaterforestilling kan være noen trussel mot privatlivets fred i lovens forstand. Det blir ikke lettere om man ser på utviklingen etter premieren. I Wara-saken er det fremsatt trusler og utført truende handlinger. Disse har utvilsomt krenket privatlivets fred. Men ifølge politiet og siktelsen ble den siste av disse utført av en husets beboere, ikke kunstnerne ved teatret eller andre. Politiet utelukker ikke at den siste trusselen kan ha sammenheng med de foregående.

Jusprofessor Bjørnar Borvik ved Universitetet i Bergen er spesialist på ytringsfrihet. Han uttaler til Dagbladet: “Hvis det er sånn at det å vise en husfasade er en krenkelse av privatlivets fred, så har Google Street View et kjempeproblem i Norge”. Borvik peker på et annet viktig moment: Man kan forstå harmen som bruken av bildene har medført. Men det som er ubehagelig, er ikke nødvendigvis straffbart.

Professor Mads Andenæs ved Universitetet i Oslo sier til Dagbladet at det er uheldig at politiet har bedt om samtykke til å ransake kunstnernes hjem. Ut fra det som er kommet frem, er det ikke grunnlag for ransaking. Andenæs sier: “Det er et angrep på ytringsfriheten og et grovt angrep på den kunstneriske friheten”.

Norske PEN, som jobber for ytringsfrihet, har ved sin leder William Nygaard uttalt at siktelsene er “et alvorlig angrep på ytringsfriheten” og at de ikke er en rettsstat verdig.

Skru På Lyd Error Error LANDSMØTET I HØYRE: Erna Solberg uttaler seg om Black Box sin teaterforestilling. Reporter: Jørgen Gilbrant. Video: Lars Eivind Bones / Dagbladet Vis mer

Wara-saken handler også om hvor viktig det er at statsmaktene holdes atskilt i straffbare forhold som kan involvere statsråder, stortingsrepresentanter og andre politikere. Etterforskningen og pågripelsen av justisministerens samboer tyder på at dette ble riktig håndtert. Etter at teatrets kunstnere ble siktet, vil spørsmålet melde seg på nytt. Ikke fordi det finnes noen tegn på at det ligger politiske motiver bak siktelsen, men fordi hele sakskomplekset er blitt så politisk betent. Det krever stor aktsomhet og åpenhet.

Påtalemyndigheten har ikke trukket sin anmodning om å foreta husransakelse. Tingretten forkastet den, men saken er anket til lagmannsretten. Før retten på nytt behandler spørsmålet om ransaking, bør Riksadvokat Tor-Aksel Busch tenke nøye gjennom grunnlaget for saken mot teaterkunstnerne. Han har mulighet til å bestemme at det hele henlegges. Den muligheten bør Busch bruke.