• Flertallet i Høyres programkomité vil fjerne barnetrygden og erstatte den med gratis barnehage og SFO. Det er et forslag som i betydelig grad vil føre til større sosiale forskjeller. Mange lavinntektsfamilier og aleneforsørgere vil miste en inntekt, og det vil skape flere fattige, noe leder av programkomiteen Torbjørn Røe Isaksen, som selv er mot forslaget, fortjenstfullt har påpekt. Han har likevel ikke klart å overbevise flertallet i programkomiteen om de uheldige sosiale effektene. Høyre går i samme slengen inn for å oppheve den statlige kontantstøtten.

• Kravet om å fjerne kontantstøtten øker i styrke fra alle deler av det politiske spekteret, nå også Frp. Hovedargumentet for å kutte støtten er at den hindrer kvinner fra å komme ut i arbeidslivet. Spørsmålet er likevel hvor stort dette problemet er i virkeligheten. Mottakerne kan bare få kontantstøtte for barn mellom ett og to år, maksimalt i 11 måneder og det månedlige beløpet er på beskjedne seks tusen kroner. Det er vanskelig å forestille seg at dette i særlig grad fører til at kvinner holdes varig ute fra arbeidslivet. Innføringen av kontantstøtten har heller ikke ført til store endringer på dette området, og barn trekkes ikke ut av barnehagene. Ni av ti barn mellom ett og fem er i barnehage, mens 96,5 prosent mellom tre og fem er det.

• Mange er også bekymret for at innvandrerkvinner blir gående hjemme i stedet for å søke seg arbeid. Spørsmålet er likevel om det finnes jobber og om de vil ta dem hvis støtten kuttes. Den eneste effekten av å fjerne kontantstøtten kan fort bli at de som allerede har lite, får enda mindre, med økt barnefattigdom til følge. I Oslo er mange av mottakerne innvandrerfamilier, og det sies at den er populær i kristne familier på Sørlandet. For begge disse gruppene er det liten grunn til å tro at fjerning av støtten vil endre atferden i betydelig grad. Derfor er faren stor for at det eneste som skjer er at de som har det vanskelig, får det enda vanskeligere. Spørsmålet er hvorfor dette vies så liten oppmerksomhet? Er det fordi støtten ikke går til dem som dominerer debatten, men til fattige innvandrerfamilier?