Norge blir kraftig kritisert for omfattende isolasjonsbruk i norske fengsler. – Jeg har hatt selvmordstanker, forteller Marius Solly om konsekvensene av isolasjon.

Marius Solly (36) ble fengslet for første gang da han var 17 år, og har siden vært dømt til fengsel flere ganger.

36-åringen ble løslatt fra Oslo fengsel i oktober, og han har siden hatt store problemer med å venne seg til et vanlig liv med familien.

Han mener isolasjon både ødelegger for rehabilitering og for tilbakeføring til samfunnet.

– Vi har et veldig lite toalett hjemme, og jeg er ikke glad i små rom. Men jeg pleier ofte å trekke meg tilbake til toalettet, skru av lyset og bare sitte der inne til jeg kommer til meg selv igjen, forteller Solly om én av de mange problemene som har møtt ham etter løslatelsen.

Slo alarm

I juni slo Sivilombudsmannen alarm om den omfattende bruken av isolasjon i norske fengsler.

Ifølge ombudsmannens særskilte melding bryter dagens praksis med både norsk lov og internasjonale menneskerettighetsstandarder. Norge har også i en årrekke blitt kritisert for isolasjonsbruken av både FNs og Europarådets torturkomiteer.

Tirsdag var det høring om isolasjonsbruken i Stortinget, og kritikken haglet fra flere hold.

– Når jeg blir spurt om hva som er den mest alvorlige menneskerettsutfordringen i Norge, svarer jeg isolasjon av innsatte i norske fengsler og behandling av innsatte med psykiske lidelser. Det har jeg svart lenge, sa leder i Norges institusjon for menneskerettigheter, Adele Matheson Mestad.

Under høringen sa justisminister Jøran Kallmyr (Frp) at han vil se på problemene rundt den utstrakte bruken av isolasjon i norske fengsler, men lover ingen konkrete tiltak – foreløpig.

FAR: For første gang hadde Marius Solly en familie som ventet han på utsiden. Foto: Vilde Brandtzæg Clausen / TV 2

– Det blir litt tomprat. Alle tar opp problemet, men ingen finner noen løsninger. At Norge er et av landene som misbruker isolasjon mest, det er litt skremmende, mener Solly.

– De glemte meg

Solly har flere ganger vært isolert, og ofte i lange perioder. Han sier han går inn i en «soningsmodus» for å takle livet som innelåst på en liten celle.

– Man lærer å trives i eget selskap. Jeg snakker med meg selv når jeg pusser tennene, jeg later som om noen spiser med meg. Også må jeg vaske opp etter den personen. Man lager seg litt rare rutiner, forteller han.

I en periode hevder Solly at han var isolert i 23 timer i døgnet i seks måneder. Den gjenværende timen var tilegnet luftetur.

– Jeg ble i utgangspunktet dømt til en måned i isolasjon, men så ble jeg sittende der. Man kan rettferdiggjøre det på mange måter, som med sikkerhetshensyn eller fangesammensetning. Jeg følte at de rett og slett glemte meg, sier Solly.

I cellen har man TV, bøker, toalett, vask, og et skrivebord. Spesielt bøkene har hjulpet Solly under perioder med isolasjon.

– Man drømmer seg bort, og man trimmer samtidig hjernen. Hvis man ikke underholder seg selv på den måten, havner man nærmest i en psykose. Man sitter og prater med seg selv og tror nesten at man har besøkende, forteller han.

Alvorlige konsekvenser

Røde Kors har besøkt norske fengsler siden 1960. Høsten 2019 sendte Røde Kors ut et skjema på e-post til de 423 frivillige visitorene. 81 svarte, og delte sine erfaringer fra sine møter med innsatte. Det resulterte i en rapport som ble lagt fram tirsdag.

Hovedpunkter fra rapporten: Isolasjonsbruken i norske fengsler er helseskadelig. Isolasjon rammer ofte en gruppe innsatte som allerede er utsatt på grunn av dårlig helse, rusproblemer eller andre alvorlige utfordringer.

Isolasjonsbruken i norske fengsler kan skade mulighetene for rehabilitering og god tilbakeføring til samfunnet.

Lav bemanning i fengslene er en sentral del av grunnen til manglende aktivitetstilbud, og den høye bruken av isolasjon.

Medmenneskelig kontakt og samtaler med en nøytral aktør utenfra fengselet bidrar til å forebygge isolasjon og dempe isolasjonsskader.



Kilde: Røde Kors



I undersøkelsen ble følgende definisjon på isolasjon brukt:

«Med isolasjon mener vi at innsatte blir holdt adskilt fra andre innsatte og menneskelig kontakt blir redusert til et minimum».

Blant funnene Røde Kors har gjort blant de innsatte er det konsentrasjonsvansker, hallusinasjoner, angst, depresjoner, sløvhet og passivitet, selvmordstanker, aggressiv adferd og selvskading.

Selvmordstanker

Solly kjenner seg igjen i flere av problemene i rapporten til Røde Kors.

– Jeg har hatt selvmordstanker selv, og jeg er egentlig glad i livet. Når jeg begynte å leke med de tankene, så ble jeg veldig redd.

Han forteller at han så på seg selv som svak. Som om han hadde tapt.

– I ettertid tenker jeg det er et solid bevis på at jeg ikke hadde det bra. Jeg hadde ingen å snakke med i fengselet.

36-åringen forteller at man til slutt isolerer seg i isolasjonen. Det gjør at man ikke har lyst til å gå ut, og man lager seg egne rutiner i cellen som blir en slags trygghetssone.

– Det som er problemet er når man kommer ut av fengsel, og skal ut igjen i samfunnet. Hva gjør man da?

– Tom innvendig

Under isolasjon har man kun seg selv å snakke med. Solly kjenner mye på at han ikke lenger er vant til å være sosial.

– Jeg var en veldig selvsikker og sosial person før, men nå er jeg bare veldig tom innvendig, sier han.

Han forteller at han ikke har lyst til å møte andre mennesker. At han helst vil være hjemme.

– Jeg isolerer meg veldig, og jeg blir stresset av alt annet enn å være hjemme. Det er synd, fordi når man har familie og barn så passer det ikke å være på den måten. Det er vanskelig, og jeg sliter litt med det.

Den tidligere fengselsinnsatte følte seg ofte som en byrde for familien da han satt i fengsel. Ettervirkningene av isolasjonen har gjort at han føler det samme på utsiden av fengselet.

– Konen min merker at jeg blir stressa om vi er ute, og må ofte ta hensyn til mine behov. Det syns jeg er slitsomt, at jeg igjen blir en byrde, forteller Solly.

Hindrer rehabilitering

Solly opplever at den stadige isoleringen hindrer rehabilitering og tilbakeføring i samfunnet hos mange innsatte.

– Det er i fengselet de skal få oss til å snu, og hvor de skal forsøke å forme oss. Vi snur ikke av å bli isolert, sier han.

– Det blir veldig mye for folk, og det merker jeg også selv. Derfor er det mange som går tilbake der man er trygg og fortsetter livet man har levd. Og innen et år er de tilbake i fengsel igjen, legger han til.

Han forteller at isolasjonen i stor grad skaper en «oss mot dem»-mentalitet.

– Man blir så preget at man drar alle betjenter over en kam, selv om de bare gjør jobben sin og er hyggelige mennesker. Og så tar du med deg den holdningen ut igjen i samfunnet.

Han forteller at det blir et slags hat mot systemet, som gjerne inkluderer politiet som er på utsiden av fengselet.

– Hatet du hadde før du ble fengslet blir forsterket. Og da ender man bare med å koste samfunnet enda mer penger.

– Lar seg ikke gjøre

Forbundsleder Asle Aase i Norsk Fengsel- og Friomsorgsforbund (NFF) sa under tirsdagens høring at få ansatte har blitt en hovedregel i fengslene, og at dette er den direkte årsaken til isolasjonsbruken.

– Vi må gjerne endre standarder, men dette lar seg ikke gjøre innenfor dagens budsjett, sa Aase.

Han pekte på at kriminalomsorgens driftsbudsjett har blitt kuttet med nærmere 400 millioner kroner siden 2015, i tråd med avbyråkratiserings- og effektivitetsreformen (ABE).

– Jeg vil si man ser drastiske endringer etter reformen. Det har alltid vært mye isolasjon, men før var man gjerne dømt til det. Det er vi som blir straffet, selv om vi ikke nødvendigvis har gjort noe galt innenfor murene, sier Marius Solly.

Bekymret for de unge

Solly har sett at flere innsatte sliter med ettervirkningene av isolasjon. Han er spesielt bekymret for unge som er innsatt i fengsel for første gang.

– Jeg har sett mange ødelagte sjeler som i utgangspunktet kommer inn veldig friske. Etter tre til fire måneder er det som å se en død zombie i korridoren. De går bare og subber, og man får ikke kontakt, forteller han.

Siden Solly har vært innsatt flere ganger før reformen i 2015, hadde han derfor allerede laget seg rutiner i fengselet. Det har imidlertid ikke de som er innsatt for første gang gjort.

– Vi som sitter inne med de unge i fengselet ser dette veldig tydelig. Det burde også de som jobber der gjøre, mener Solly.

Vil unngå fengsel

Solly har flere ganger sonet i fengsel. Han har ikke planer om å sone flere ganger, og har derfor tatt flere skritt for å endre sin egen situasjon.

– Jeg var 17 år første gang jeg var i fengsel, og da var det nesten litt kult. Nå har jeg blitt eldre, og jeg har blitt pappa. Da hører jeg ikke hjemme i fengsel. Jeg skal være med familien, sier han.

Derfor har han sørget for å endre situasjonen sin, og har denne gangen fått et nettverk med blant annet Røde Kors og Røverradioen.

– Da hadde jeg noe å komme ut til, og mennesker som var klare til å hjelpe meg. For oss som har vært i fengsel er det en stor prosess å gå fra fange på fulltid til å sitte og vente på en konsulent hos NAV eller få time hos DPS via fastlegen.