Eksterne kommentarer: Dette er en debattartikkel. Analyse og standpunkt er skribentens egen.

Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Det er streik i sykehusene. Konflikten skyldes radikalt ulik virkelighetsoppfatning. Mens Spekter mener de har fullt ansvar, forstår leger godt at de både er moralsk og juridisk ansvarlig for pasientenes sikkerhet.



Økende og uforutsigbar vaktbelastning er krevende for de ansatte og øker risikoen for svekkelse av pasientsikkerheten. De ansatte vil derfor gjennom sine foreninger ha avtaler som sikrer forsvarlige arbeidsvilkår.

Spekter hevder de både har fullt ansvar for forvarligheten og ensidig tolkning av gamle avtaler. De forholder seg til de ansatte som rene innsatsfaktorer, og endrer veletablerte vaktsystemer uten dialog og nye avtaler. Men dette stemmer dårlig overens med både loven og praksisen på norske sykehus i dag.

Den norske modellen i arbeidslivet bygger på dialog og samarbeid. Alle parter har et medansvar for virksomhetene og gjennom dialog finner vi de beste løsningene. Denne modellen er på vikende front i flere sektorer, og mest radikalt i sykehussektoren.

Det er paradoksalt at arbeidsgiver presser slik akkurat i helsevesenet. Ideen om at kun ledelsen har ansvar for pasientbehandlingen finner vi kun hos arbeidsgiver. Helsearbeiderne derimot, vet utmerket godt at de har personlig ansvar for pasientbehandlingen.

Dette ansvaret er ikke utelukkende moralsk, men er tydelig juridisk regulert i lovgivningen. Lov om helsepersonell kom i 1999 og § 4 sier at vi skal utføre vårt arbeid faglig forsvarlig. Helsepersonell kan straffes og fengsles for brudd på loven.

Så hva er ledelsens plikter om forsvarlighet? § 16 i loven beskriver at virksomhetene skal organiseres slik at helsepersonell blir i stand til å overholde sine lovbestemte plikter.

Stortinget har altså bestemt at forsvarlighet i helsetjenestene bygges rundt helsearbeiderne. Spekter har bestemt seg for det motsatte, at forsvarligheten eies av ledelsen. Faktum er at forsvarligheten må forvaltes i samspill mellom ansatte og ledelsen i sykehusene.

Med et slikt sprik i virkelighetsoppfatning er det forståelig at dialogen ikke fungerer, meklingen havarerte og at streik var eneste mulighet. For enkelt sagt handler konflikten om følgende. Du ligger på operasjonsbordet og lurer på hvem som har ansvaret for operasjonen. Er det legen eller Spekter? Hvem klager du på om legen skjærer feil etter å ha jobbet månedsvis med 60-timers arbeidsuker?