Den siste uka har innvandringsdebatten igjen tatt fyr i fedrelandet. Denne gangen med en ny vri: snikislamiseringen truer ikke bare gode nordmenn her hjemme, men også vårt internasjonale rykte - og ikke minst ryktet til den kommende borgerlige regjeringen.En samlet høyreside har i en uke pekt på partiprogrammene til Høyre, Arbeiderpartiet og Frp og sagt: «se, det er ikke noen stor forskjell mellom partiene i innvandringspolitikken - de mener det samme!»

Civita-leder Kristin Clemet kunne under NRKs «Debatten» torsdag kveld triumferende påpeke at Audun Lysbakken har en ungdomsorganisasjon, Sosialistisk ungdom (SU), som vil ha en mer restriktiv innvandringspolitikk. Etterpå twitret hun en lenke der SU-lederen sier han vil ha lavere innvandring - fordi han mener det truer lønns- og arbeidsvilkår for arbeidsfolk.

Dessverre for Kristin Clemet er ikke tilfellet Sosialistisk Ungdom et eksempel på at alle er like ille. Det illustrer forskjellen på rasjonell og irrasjonell innvandringsmotstand. Det er tross alt en grense for hvor mange nykommere et land kan ta i mot, hvis tanken er at de skal ha gode muligheter til å lykkes og trives her. Akkurat hvor denne grensen går, er selvsagt omstridt. Uansett koker det ned til en rekke praktiske spørsmål - som dette: I juli satt nesten 16 000 mennesker i norske asylmottak. 4500 av dem er innvilget oppholdstillatelse, men er ennå ikke tildelt noen bokommune. Alle kommuner i Norge får et tilskudd hvis de skaffer bosted for en person med nylig innvilget oppholdstillatelse - i tillegg til norskopplæringskurs og introduksjonsprogram. Men på grunn av økonomi og manglende politisk vilje, er det for få som klarer å stille plass til rådighet. Dermed får 4500 mennesker satt livet sitt på vent, i et gudsforlatt asylmottak.

Frp setter naturligvis disse praktiske spørsmålene på spissen. For å krydre tilværelsen til de som bor der, ønsker de å innføre lukkede asylmottak.

Standpunkt som dette er likevel ikke det mest problematiske ved Frp's innvandringspolitikk. Der de skiller seg kategorisk fra alle de andre partiene, er i når de bringer inn spørsmålet om kultur. Frp bruker en retorikk som skal bygge opp under forestillingen om at landet er truet, av «snikislamisering» og «rotløshet satt i system(...) som kan komme til å rive landet vårt i filler.» Problemet med denne retorikken er ikke bare at den er mistenkeliggjørende og hatefull, den er også fullstendig uten forankring i fakta.

Integreringen i Norge er nemlig svært vellykket. Vi kan ta en kikk i Kristin Clemets relativt ferske bok om innvandring, og finne en rekke gode eksempler på det: Arbeidsdeltakelsen er høyere blant innvandrere i Norge, enn i noe annet OECD-land. Norske elever med innvandrerbakgrunn gjør det bedre enn andre norske elever, justert for sosioøkonomiske forhold. Innvandrere eier i stadig større grad sitt eget hjem, og de er plassert mer spredt og i mer varierte områder enn i andre land. Holdninger til det norske samfunnet hos innvandrere beveger seg også i retning mot «våre» verdier. I en undersøkelse der det ble spurt om Norge er et umoralsk samfunn, svarte 15 prosent av muslimene «ja» på spørsmålet. Blant nordmenn for øvrig svarte 20 prosent «ja» på det samme spørsmålet.

Hva så med nordmenns holdninger til innvandrere? I en kronikk denne uka skriver Christian Tybring-Gjedde: «Jeg tør våge den påstand at et flertall av Norges befolkning er bekymret for fremtiden.» Han tar fullstendig feil. Mens 54 prosent hadde en negativ holdning til innvandrere i 1993, var det i 2009 bare 39 prosent som hadde det. Dessuten: 72 prosent av de som har kontakt med innvandrere, syns denne kontakten hovedsakelig er positiv, mens bare 1 — én — prosent syns kontakten hovedsakelig er negativ.

Innvandringsdebatten er blitt et problem for de borgerlige partiene. Oppfinnsomheten er nå stor for å meisle ut argumentasjon som skal ufarliggjøre og bortforklare Frp's aggressive retorikk. Minerva-redaktør Nils August Andresen gjør et godt forsøk i en kommentar i Morgenbladet. Han har tidligere kalt snikislamisering for «snikrasisme», men nå mener han å kjenne partiet bedre. De liberale og renhårige Ketil Solvik Olsen-typene blir flere. Artikkelen er talende nok illustrert med en tegning som er en parodi på evolusjonsteorien: en ape som utvikler seg til Anders Lange, via en krokrygget Carl I. Hagen, en lutende Siv Jensen i sin berømte kjole - og fram til en rank og rett Ketil Solvik Olsen.

Andresen håper altså at det går over. Den siste uka har vist at det er i overkant håpefullt. Siv Jensen står ved sin bruk av «snikislamisering», og Tybring-Gjedde har med støtte fra Carl I. Hagen utbrodert og forsterket sin bekymring for norsk kultur.

Frp viser ingen reell vilje - eller evne - til å ta et oppgjør med sin populistiske og fremmedfiendtlige retorikk. Som ikke tar hensyn til fakta, men som pisker opp motsetninger og fordommer. Frp er helt alene om dette i norsk politikk, og nå skal disse tankene inn i regjering for aller første gang. Det er ingen liten detalj, og det må både Høyre, Civita og alle andre ta inn over seg.

Obs!

Nettversjonen av denne teksten har en justering i forhold til papirversjonen. Det gjelder formuleringen:

«Frp setter naturligvis disse praktiske spørsmålene på spissen. De ønsker blant annet å sperre alle disse menneskene inne, i lukkede mottak.»

En leser har tolket det slik at artikkelen hevder Frp vil sperre inne alle med lovlig opphold, uten bokommune. Det gir selvsagt ingen mening, og er ikke Frp's politikk. Poenget er at Frp ønsker lukkede mottak.

For å unngå ytterligere misforståelser, er formuleringen endret. Slik:

«Frp setter naturligvis disse praktiske spørsmålene på spissen. For å krydre tilværelsen til de som bor der, ønsker de å innføre lukkede asylmottak.»

NB! På grunn av altfor mange upassende innlegg i kommentarfeltet, er det stengt. Vi ber om at debattantene holder et saklig nivå framover.