socialdance:

de azt mondta a hentes (nagy közlekedési csomópont, nagy bevásárlóközpont, nagy magyar élelmiszerlánc), hogy nem tud marhát darálni, mert nem viszi a daráló.

- Ez már nyár óta így van - mondom. Nem kéne cserélni? - kérdem.

- Szóltunk mi már a főnökségnek, de azt mondták, hogy túl drága az új daráló, marhát, főleg daráltan meg kevesen vesznek. Nem éri meg beruházni - válaszolta.

Már éppen jöttem volna el, amikor belekezdett a monológba.

- Egyébként meg nézze meg a pultot. Nem vesz már itten húst senki sem. Három éve vagyok itt, akkor még árultunk itt mindenféle húst, vadat is. Vették is néha, de ma már a marhát sem veszi senki, mert nincs rá pénze az embereknek, én meg megértem. A marha drága, de mást sem visznek. Itt vagyunk vasárnap, még mindig tele vagyunk sertéssel, combbal főleg, de drága már ez is. Csirkemellet sem tudunk eladni, mert nem veszik meg. Aprólékot keresnek, meg nyesedékhúst, de azt nem merik napközben megvenni, mert szégyellik. Este, zárás előtt jönnek sorjával az emberek. Én huszonöt éve dolgozom a húspult mögött, de ilyet a rendszerváltás környékén tapasztaltam utoljára. Itt van maga előtt még száz kiló comb és lapocka, ebből nyolcig még talán el tudunk adni tíz-tizenöt kilót, de holnap mindez megy vissza a szállítóhoz, mert már három napos lesz. Az meg vagy kidobja, vagy másba dolgozza bele, vagy átdátumozza, ugye. Na mindegy.

Igazából csak annyi a lényeg, hogy nem tudtam egy nagy közlekedési csomópont nagy bevásárlóközpontjának nagy magyar élelmiszerláncában darált marhát venni, mert az élelmiszerlánc nem hajlandó olyan darálót venni, amelyik viszi a marhát, mert marhát amúgy is kevesen vesznek a jobban teljesítő Magyarországon.