În data de 24 mai am scris articolul din Republica „2008, 2016, se repetă istoria pe piața imobiliară. Încă o generație de corporatiști păcălită”.

În acest articol am atras atenția că în România s-a creat o bulă imobiliară generată de programul „Prima casă”.

Mulți „experți” m-au contrazis.

Cum poate cineva să spună acest lucru? Era momentul ideal să-ți cumperi un apartament!

Cum poate cineva să recomande tinerilor să mai aștepte doi ani pentru că prețurile se vor prăbuși? Au fost tineri care m-au combătut, cum pot să critic un program atât de bun pentru tineri?

Luna mai a reprezentat cea mai bună lună din an pentru bănci, din punct de vedere al creditelor acordate.



Conform unui site de anunțuri imobiliare, prețul apartamentelor din București a crescut între 5 și 10% de la începutul anului.

Cum poate cineva să recomande amânarea achiziției unui apartament? Până la urmă, nu acesta este visul românilor? Să fie proprietari!

Au trecut două luni de la publicarea articolului, iar primul semnal tras de mine s-a întâmplat mai repede decât mă așteptăm.

Piața imobiliară s-a blocat. Oameni din bănci mi-au confirmat că în luna iulie numărul de credite acordate pentru achiziția de case tinde către zero.

A fost un șoc și pentru bănci care se gândesc acum să scadă avansurile la creditele ipotecare standard. Cele care fuseseră crescute agresiv acum două luni ca urmare a promulgării legii „dării în plată”.

Căzând în propria capcană, băncile din România au trimis deja cereri către sediile din țările lor de origine, pentru scăderea avansului la creditele ipotecare standard. Aceleași bănci care amenințau populația că vor crește avansurile, dacă se aplică legea dării în plată.

Partea amuzantă este că, până acum, sediile centrale le-au refuzat cererile, considerând piața imobiliară din România cu un risc mărit de devalorizare.

Cu alte cuvinte, băncile au umflat, ca în 2006-2008, piața imobiliară, iar acum sunt speriați de faptul că nu știu cum se va sparge.

Programul „Prima casă” – după creditarea în franci, încă un produs toxic

În articolul din mai explicam de ce programul „Prima casă” a fost un produs toxic pentru populație și pentru dezvoltarea urbanistică a României.

Faptul că piața imobiliară s-a blocat după stoparea programului arată că întreg sistemul a fost susținut de „Prima casă”.

Explicam că scopul acestui program a fost să stopeze scăderea dramatică a prețurilor apartamentelor în perioada 2008-2009.

În mai puțin de un an, iulie 2008 – mai 2009, prețurile caselor au scăzut cu 40%. Există riscul real ca mai multe bănci să intre în faliment. (una nu a mai putut fi salvată, Volksbank, care ocupa în 2008 poziția a patra în sistemul bancar).

În mai 2009 a fost lansat programul. Limita maximă de garantare a fost stabilită la 60.000 de euro.

Cine a stabilit această limită maximă? Este un subiect pentru Curtea de Conturi, eventual DNA, pentru că în acest fel statul a garantat cu bani publici achiziția de imobile supraevaluate.

Limita maximă nu a avut legătură cu realitatea, ci a fost pusă pentru a stopa scăderea prețurilor. Dacă prețurile ar fi scăzut și mai mult tot sistemul bancar din România ar fi intrat în colaps.

Cât au pierdut cei care „au beneficiat ” de programul „Prima casă”



Din 2009 până în prezent, aproximativ 190.000 de români „au beneficiat” de „Prima casă”.

Ce s-ar fi întâmplat dacă guvernanții ar fi stabilit limita maximă de garantare la 50.000 euro (variantă ipotetică)?

Prețurile s-ar fi aliniat în jurul valorii de 50.000 euro.

Asta înseamnă că, în medie, cei care au cumpărat apartament prin acest program au contractat un credit cu 10.000 de euro mai mare decât valoarea reală a casei de la acel moment.

Adăugând dobânzile plătite de-a lungul contractului, reiese că cei care au contractat un credit prin acest program au pierdut cel puțin 20.000 euro.

Cine și cum va explica acest lucru?

Dar cine a câștigat?

Băncile au acordat finanțări cu aproximativ 2 miliarde de euro mai mari decât valoarea reală a imobilelor finanțate.

Pentru contractele finanțate prin „Prima casă”, băncile vor primi de la populație dobânzi suplimentare de aproximativ 2 miliarde de euro!

Nu-i rău deloc!

Calculul l-am făcut pe o limită de garantare ipotetică de 50.000 euro. Ce s-ar fi întâmplat dacă prețurile scădeau și mai mult?

Dar nu-i așa? Tinerii au tot dreptul să mă critice pentru că le-am spus să mai aștepte!

Cum este posibil să repetăm mereu aceleași greșeli?

În anii 90 România era țara jocurilor piramidale. În celebrul „Caritas” au investit aproximativ 2 milioane de români, suma totală jucată fiind de 5 miliarde de dolari.

După prăbușirea „Caritas” au înflorit alte câteva zeci de jocuri piramidale.

În 2009 România a avut cea mai mare scăderea a pieței imobiliare din lume, alături de Spania și Grecia.

Cei mai afectați de prăbușirea prețurilor au fost cei care au cumpărat apartamente în perioada de vârf (2008) și care s-au împrumutat în franci elvețieni. Numărul acestora a fost de aproximativ 20.000.

În 2016 situația este mult mai gravă. Vorbim de aproximativ 200.000 de români care au cumpărat apartamente supraevaluate.

De ce repetăm obsesiv aceleași greșeli?

În România educația financiară este aproape de zero.

Probabil acest lucru vine din sistemul de învățământ.

În școala primară aproximativ toate problemele de matematică începeau cu doi bicicliști care plecau din două localități, iar noi trebuiam să calculăm când se întâlnesc ținând cont de viteza fiecăruia.

Nu am văzut vreodată vreo problemă de matematică care să te învețe cum să calculezi dobânda la un credit bancar.

Cred că ar fi fost mult mai util pentru elevi dacă problemele făceau referire la doi tineri care și-au luat credite, unul în lei celălalt în valută, unul cu dobândă fixă celălalt cu dobândă variabilă.

În 2016 tinerii ar fi trebuit să înțeleagă că mobilitatea este mult mai importantă decât să fii prins toată viața de un credit ipotecar.

Dar nu-i așa? Tinerii au tot dreptul să mă critice ! Și noi i-am criticat pe părinții noștri, deși ne voiau binele!