NRK Nett-TV publiserer nå seksten halvtimes sendinger – hele første sesong – av det direktesendte internettprogrammet «NRK2 Spider» fra 1996. Kanskje noen vil synes det er kult å se hvordan internett tok seg ut i 1996 og hvor klin sprø det går an å være i rollen som programleder?

For meg er tiden med «Spider» historie og bringer mange blandede følelser. Men at serien hører hjemme på internett er udiskutabelt; Kanskje den bare skulle vært sendt der og ikke i NRK2? Dessverre. I 1996 var video på nettet en kjip fyrstikkopplevelse med formater som RealVideo, knøttsmå videovinduer og… mye… venting. Ergo ble det NRK2.

Annerledes

«Spider» var – og vil alltid være – et eksperimentprosjekt for NRK. Da det ble vedtatt å dra i gang NRK2 fra september 1996, trengte vi «annerledesprogrammer». Derfor oppsto internettprogrammet Spider, Anne-Kat. Hærlands frie bjeff i Direkte Lykke, urbankulturprogrammet Puck og Fredrik Skavlans Absolutt. Alle disse programmene var «på siden-programmer» og «Spider» antagelig aller mest. Men NRK2 skulle være ungt, tungt og annerledes. Hvem husker vel ikke at kanalen ble introdusert ved at NRK trykket opp «arty» postkort for å promotere nyskapningen? Ett av kortene var et bilde av en mann som bæsjet blåmaling i motlys.

Mandag 2. september 1996 gikk vi på lufta – direkte – fra studio 1 i NRK Troms med mange teknikere fra det gamle studioteamet til NRK i Tromsø. Vi hadde Norges råeste TOM (technical operations manager), en av Norges beste lysdesignere, en sinnssykt tøff scenograf som lagde en dekorasjon der vi «tråkket på gårsdagens medier» (aviser) og Telenor og Universitetet i Tromsø som hjelpere. Hvem andre hadde 100 megabits internettlinjer i 1996? Ingen. Nei, vi hadde – kort og godt – en vanvittig kompetent gjeng til å få sendingene på beina.

Hvorfor akkurat meg?

Valget av meg som programleder var uunngåelig, fordi jeg skrev programideen og konseptet for NRK. Dessuten hadde jeg erfaring både som programleder – også for direktesendinger – og som én- og flerkameraregissør, også kalt producer i Norge. Da konseptbeskrivelsen for «Spider» ble lagd fikk jeg lønn for å produsere flerkamera for NRK-serien Midt i Smørøyet. Tromsø ble valgt fordi NRK2 ville ha sendinger fra mange av NRKs distriktskontorer eller regionsentraler. Dessuten: Hvor ellers kunne vi fått en sånn lysmann til å jobbe med et «drittprosjekt» som «Spider»? Dere som ser igjen sendingene på nettet; Legg merke til lyset i studio, hvordan lampene er satt og hvordan designeren spiller på lys og skygge. Ja, for skygge er også lys!

«Spider» var – og forble – det eneste interaktive frikshow/tekno/internettprogrammet som gikk direkte. Senere produksjoner som «Nerd» og «Tekno» er ofte tatt opp i studio, og/eller er anstendige og normaliserte. «Spider» var ingen av delene. Daværende NRK2-sjef Stein-Roger Bull – som er en temmelig uredd type – ville ha akkurat dèt jeg ønsket meg; Et frikshow basert på den amerikanske undergrunnsretningen «fast paced television», der seerne ikke skal lære en dritt, skjønne en dritt eller bli tatt hensyn til. Da Bull hørte at jeg ville lage et hamster-på-amfetamin-internett-underholdningsshow for veldig veldig spesielt interesserte klasket han bare hendene sammen, så på meg og sa: Akkurat det vi trenger, Erik.

Hvordan det ble mottatt

Etter første sending med sinte telefoner, tusenvis av hatske e-post – meldinger og rare postpakker skjønte jeg at vi ikke hadde truffet spikeren på hodet. De som satte seg til for å se «Spider» ville «lære om internett». De kunne lært mer av å lese et menighetsblad baklengs. Vi i NRK2 ville bare lage århundrets frikshow hvor seerne «var med på å skape showet». De aller fleste meldingene ba meg om å dra til helvete og søke om jobben som assisterende kull-lemper og ALDRI vise meg på skjermen igjen. I posten fikk jeg en kjevle der noen hadde brent inn Spider og hvor avsenderen ba om at kjevlen ble brukt til å slå programlederen til evig svart. Fra et sted i Trøndelag kom det fire stk. Valium 7.5 mg med beskjed om at jeg skulle ta TO før neste sending gikk på lufta. Det kom trusler om at noen ville knerte meg på grunn av programmet; De truslene ble tatt alvorlig av Troms politikammer. Og så videre og videre og videre…

NRK var – som vanlig – veldig støttende. Kanskje fordi alle som jobber med TV skjønte hvilken prestasjon det var å kjøre 29 minutter direkte på slike premisser; Internettlinjene datt ned, hackerne prøvde å bombe oss, mange ville «chatte oss i senk» og det var ofte bare 10 sekunder – under en liten musikkvignett – til å skifte posisjon i studio. Fra kolleger og sjefer og prosjektledere kom det klapp på skulderen og jubelrop, og hvis noen kolleger syntes programmet var noe dritt, merket jeg ingen ting.

Stup og skyt

I ettertid ser jeg at «Spider» i hvert fall fungerte som «delingskultur»; Her kunne seerne lage mer eller mindre vellykket grafikker og animasjoner og få se dem på lufta. Folk som antagelig aldri burde ha prøvd seg på låtskriving kunne kline åndsverkene i trynet på det norske folk og terskelen var lav; Jeg sang jo selv, som en slags elektro-blanding av Olga Marie Mikalsen og Florence Foster Jenkins.

Gjennom 16 direkte sendinger, mandager fra kl. 21.30 – 22.00, gikk vi direkte fra Tromsø mot HK på Marienlyst og til Tryvann, uten ett eneste sikkerhetsnett. Dette er stikk imot en av NRKs gyldne regler: Hvis du gjør direktesendinger, sørg da for å ha noen «kriseinnslag» du kan kline på lufta hvis noe skjærer seg i studio. «Spider» hadde noen få innslag på 10 – 30 sekunder, men ingen virkelige reddende engler. Stein-Roger Bull mente at internett var så skjørt at hvis noe skar seg kunne vi like gjerne vise det fram. Og internett var skjørt i 1996. Gjett om vi fikk vist det fram!

«Spider» handlet om nettet anno 1996 og var et forsøk på satire som ikke slo igjennom. Jeg mente – og mener fortsatt – at deler av internett er et frikshow i seg selv. Mange seere tok ikke poenget og de tok «Spider» altfor seriøst. Og midt i flommen av skjellsord hjalp det ikke å vite at jeg hadde relevant medieutdanning, bakgrunn fra anstendige Aftenposten, medlemskap i Norsk Journalistlag fra 1973 og at jeg faktisk visste en del om datamaskiner fordi jeg kjøpte min egen tidlig på 1980-tallet. I seernes øyne var jeg – og forble – den stressede idioten som var på lufta i et internettprogram uten å ha peiling på data, nett, journalistikk eller intervjuteknikk.

Gjensynsglede

Jeg har ikke gjensett programserien «Spider» og vet ikke om jeg vil. I NRK har vi et munnhell som heter sendt og glemt. Men det er i ferd med å miste kraften sin, for nå re-digitaliserer NRK hele Fjernsynsarkivet inn i et system vi kaller Programbank. Mange hundre tusen videobånd blir til digitale videofiler, de fleste i formatet IMX 50/625. I praksis betyr dette at den dagen alle spørsmål om rettigheter er avklart kan NRK i teorien legge hele arkivet ut i Nett-TV. Da vil det norske folk i så fall få se mange store scoop og også en heftig dose kalkuner lagd av andre. Jeg gleder meg til kalkunene, for kalkuner er digg, bare jeg slipper å fronte dem.

Hvis jeg skal se igjen noe fra Spider, må det bli Norges mest originale utskjelling av Telenor. Til et av programmene fikk vi inn en musikkdemo, skrevet med en tracker (4-spors lyd i 8-bit) på Commodore Amiga av to brødre fra Narvik; Jeg tror de het Gjertsen. Demo´en kom inn mandag kl. 11.30 og – samme kveld – gikk den på lufta med meg på vokal. Til elektrojazz-kompet fra gutta i Narvik raste jeg rundt på studiogulvet på direkten og dælja løs på Telenor med den ene leveringen etter den andre. Dét innslaget, og vår ukentlige spalte med ubetalelige Tron Øgrim, var høydepunktene for meg!

Men jeg ble litt sårbeint av alt pepperet og er ikke redd for å innrømme det. Så regn ikke med at jeg sitter foran Mac’en og gjenopplever «Spider» selv om nytenkerne i NRK Beta nå legger ut hele bøtta på nettet. Ja, det hjalp at mange deltakere på INPUT-festivalen i Frankrike i 1997 var imponerte og/eller sjokkerte. Men det beste med «Spider» skjedde noen år etter at serien var gått i glemmeboken:

Cue! Vi klipper til auditoriet i Fjernsynshuset til NRK på Marienlyst og året er 2001. To kanadiske superprodusenter fra CBC skal ha foredrag om nyskapning i TV-produksjon. Hele gjengen av kolleger er spente som juling, for disse to gutta er virkelige størrelser. Det blir stille, mens den ene av dem sier at det eneste han vet om NRK er at vi har produsert et vanvittig nyskapende og imponerende direktesendt internettprogram som han fikk se på INPUT-festivalen i Frankrike i 1997. Det het «Spider»!

Og på et øyeblikk begynner mange hundre NRK-kolleger å klappe og rope Erik, Erik, Erik, Erik! Jeg reiste meg og bukket mot de to storingene på scenen og deretter gjorde jeg omfavnende bevegelser mot kollegene i salen. Nei, de klappet ikke nødvendigvis fordi «Spider» var så vellykket eller fordi de likte alt de så i 1996; De klappet for prestasjonen!

Det var det

Jeg ønsker «Spider» fra 1996 velkommen til Nett-TV og repeterer min omfavnende håndbevegelse mot dere som leser dette innlegget FØR dere ser serien på internett. Og please: Ikke mer hatmail! Jo, så er «Spider» tilgjengelig på nettet slik det antagelig må være, men for meg er serien nettopp sendt og glemt.

Ja, eller i hvert fall fortrengt.

Mvh Erik

– Ikke så hamster på amfetamin som mange tror 🙂

Erik Halfdan Meyn (født 1955) ble tatt inn i Aftenpostens redaksjon i Oslo bare 18 år gammel, mye fordi han kunne «skrive en bryllupssang til folk mens de ventet». Medlemskapet i Norsk Journalistlag er fra 1973. Han har erfaring fra Aftenposten, mange lokalaviser og flere norske ukeblader. I 1978 sa han nei til å være med og starte et ukeblad for Aller-konsernet som skulle hete «Se og Hør» og begynte isteden på medialinja i Volda. Erik har vært fast ansatt i NRK fra 1980 og har erfaring som radioreporter og radioprogramleder, programleder i TV, publisist i Tekst-TV og på nrk.no og som én- og flerkameraregissør fra «U«, «Midt i Smørøyet» og fra Underholdningsavdelingen. Han kjøpte en kjempedyr datamaskin med en MIDI sequencer så tidlig som i 1982 og er også medlem av TONO. Erik jobber også med produksjonsteknologi i NRK, for tiden på Apple Mac med programmene Final Cut Pro, Motion og Soundtrack Pro. Hans siste anskaffelse er fullformatkameraet Canon EOS 5D MK II som han, inspirert av Eirik Solheim og NRKbeta, holder på å lære seg. Erik har mast på NRK om å få tidelt en Nokia N8, som er en mobiltelefon med 12 megapixel kamera og – i følge ham selv – med overraskende bra kvalitet på HD videoopptak.