Rørt og overveldet

Først og fremst vil jeg takke for all den rørende omtanken hos leserne, og de skal vite at jeg nå er i gode hender hos en slektning. Nav kom meg til unnsetning og jeg fikk tatt bussen hit.

Publisert Publisert 23. desember 2013

Debattinnlegg

Anonym

Denne artikkelen er over seks år gammel

Jeg ble veldig overrasket over lesernes villighet til gave og pengeoverrekkelse, en gest man kanskje bør være litt forsiktig med, men som jeg tolker som en genuin håndsutrekning. På mange måter har dere gitt økonomisk ved å betale skatt.

Les også «Det er snart jul og jeg har verken familie eller penger»

Arbeid kom behendig min vei like før jeg dro fra Bergen, og jeg skal tre i kraft like etter nyttår. Tiden tillater likevel en deltidsstilling til, så det er godt mulig jeg søker videre i januar.

I kommentarfeltet har jeg lest om andre som forteller om liknende situasjoner, og jeg håper at også dere får en fin jul og etterhvert vil få nøstet opp i deres utfordringer.

I mitt tilfelle skyldes den håpløse tilværelsen utelukkende en serie med dårlige valg. Verken Norge, Bergen eller Nav kan klandres for mitt illebefinnende.

Når jeg har valgt å «sutre» — som enkelte i kommentarfeltet har valgt å kalle det, uten at jeg sier meg uenig i deres beskrivelse, snarere tvert imot - så er det

for å belyse den reelle lammelsen som kan oppstå av lediggang.

Når vi lever i et samfunn hvor ens verdi blir målt ut i fra essensen vi måtte ha - som yrke, grad, suksess etc, vil den stigmatiserende effekten av å ikke være tilstrekkelig nok, bidra til selvekskludering og skamfølelse.

George Clooney sa det så besnærende i et intervju nylig: «Jeg har hatt flaks her i livet. Det finnes langt dyktigere skuespillere enn meg, men jeg befant meg på rett sted til rett tid».

En slik uttalelse diskrediterer selvsagt ikke hans prestasjoner som skuespiller. Derimot setter det noe viktig i perspektiv i dagens samfunn, hvor det råder en slaks illusjon om at hardt arbeid alene vil gjøre deg vakrere, slankere, rikere og mer populær i den beste jobben som finnes. At alle muligheter i prinsippet ligger klart der ute et sted. Det gjelder bare å ville det sterkt nok.

Nå vil du kanskje steile og tenke at veien fra en helt ålreit og betalende jobb til dette drømmescenario ovenfor er to vidt forskjellige ting, og selvfølgelig har du helt rett. Jeg prøver bare å vise noe av sjargongen unge voksne i dag vokser opp med. Det økonomiske krakket i 2008 har etterlatt mange finansenker rundt om i europa. Émile Durkheim kan likevel fortelle oss at de fleste selvmord kan knyttes til de økonomiske oppgangstidene. Følelsen av at naboen, svogeren, broren får det til, mens du blir hengende etter, er i mange tilfeller nok til at bakkefestet forsvinner under en.

Selv har jeg bare vært arbeidsledig i et halvt år. Likevel rakk jeg å betvile hele mitt eksistensgrunnlag og verdifølelse. Jeg kjenner jevngamle ungdommer som har vært under Nav siden de gikk ut av videregående. Kanskje de begynte litt på slump de også. Kanskje deres selvfølelse for lengst var fyllt av krenkelser under oppveksten.

Slikt må en bare gjette seg til.

Jeg vet iallefall bare at sysselsetting av arbeidsføre ungdommer er noe av det viktigste som finnes. Blant disse navnløse ungdommene finnes det uoppdagede ressurser i fleng, og hvis de bare blir heiet nok fram ut av sine sokkelleiligheter rundt om i landet, vil de snart blomstre og slå rot.

Synes man utelukkende synd i de som av ulike grunner befinner seg utenfor, vil det i ytterste konsekvens føre til selvlærd hjelpesløshet, og det vil være en massiv bjørnetjeneste.

Om jeg skulle få trekke fram en ønsket konsekvens av kronikkinnlegget mitt, så måtte det være at den hjertevarmen kommentarfeltet fløt over av, kan slå seg sammen med de desto viktige konstruktive kritikkene som også fantes blant kommentarfeltet, og at de sammen kan bidra til å føre marginaliserte arbeidsføre ungdommer tilbake til arbeidslivet.

Hvis du har en bedrift av noe slag, og kan tilby et godt miljø til et menneske som trenger et revitalisert selvbilde, ta gjerne kontakt med ditt lokale Nav-kontor. Få til et samarbeid mellom næringslivet og Nav i ditt lokalmiljø. Vi kan fortsatt være et individuelt samfunn samtidig som vi ikke mister hverandre av synet.

Takk for deres empati, og god jul.

Forfatteren av innlegget ønsker å være anonym, men BT kjennervedkommendes identitet og har vært i kontakt både før og etter publisering.

Publisert Publisert: 23. desember 2013 11:17 Oppdatert: 23. desember 2013 14:36