Hvorfor er det altid de venstreorienterede, som overfalder politikere? Hvordan kan det være, at alle de gange, hvor københavnske bydele er blevet raseret i optøjer, er gerningsmændene altid venstrefløjsaktivister, ofte i en styg alliance med voldelige muslimer? Hvad er forklaringen på, at kun borgerlige og ikke én eneste socialistisk politiker har brug for politibeskyttelse?

Hvorfor sker det aldrig i Danmark, at en forsamling af revolutionære og socialister bliver overfaldet og opløst af højreorienterede maskeklædte bøller, mens det modsatte har fundet sted i 40 år i Danmark?

Hvem det er, som en socialdemokratisk regering nødvendigvis må støtte sig på, fik hele Danmark at se i billeder fra Fælledparken den 1. maj. Den dag fik socialdemokraterne kærligheden fra det yderste venstre at føle.

Revolutionære aktivister med fodfæste i 3F i København spolerede socialdemokraternes festmøde. En hjælpeløs Mette Frederiksen måtte fra tribunen se grædende piger fra DSU blive mast og klemt i de tumulter, der opstod, da venstrefløjsekstremisterne maste sig frem for Gud-ved-hvilken gang at stemple socialdemokraterne som 'klasseforrædere' – i år krydret med anklagende brøl om 'racisme´' mod den betuttede socialdemokratiske statsministerkandidat.

'Nu står vi sammen venner! Nu er det vores tur,' sagde Enhedslistens formand Pernille Skipper, mens Enhedslistens gadekæmpere forsøgte at kravle op på den socialdemokratiske tribune i Fælledparken.

Velbekomme, kære socialdemokrater!

Men I har jo været der før: Venstrefløjen overdængede Poul Nyrup Rasmussen med æg og tomater 1. maj 1992, hvorefter han aldrig vovede at tale i Fælledparken igen. Helle Thorning Schmidt blev overdøvet af hylekor og fløjter i 2014. Endnu værre gik det flere gange for Mogens Glistrup, der som en anden selvplagerisk martyr stillede op til både bank og maling i 80’erne.

Lidt i samme tradition har vi nu Rasmus Paludan. Var det ikke for politiet, ville han blive dobbelt-lynchet: Tævet til blods af Nørrebros enhedsliste-pøbel for at være fascist og racist - og halalslagtet af Nørrebros muslim-pøbel for at være en vantro gudsbespotter.

Men ingen fortaler for proletariatets diktatur, ingen erklæret leninist, stalinist eller maoist har brug for politibeskyttelse. Volden kommer altid fra venstre. Det var ikke højreorienterede aktivister, som inde på selve Christiansborg overdængede statsminister Anders Fogh Rasmussen og udenrigsminister Per Stig Møller med rød maling, fordi de ikke var borgerlige nok. Nej, gerningsmændene var venstreekstremister, to voldelige aktivister fra såkaldte Globale Rødder, inviteret inden for murene af Pernille Rosenkrantz-Theil, som dengang repræsenterede Enhedslisten.

Jeg går ud fra, at Pernille Rosenkrantz-Theil med tiden fik samvittighedskvaler over at have bistået et udslag af voldelige angreb på de folkevalgte og over bagefter at have forsvaret svineriet. Men så kunne det også være interessant, at hun i dag delagtiggør os alle i den voldskultur, som åbenbart trives i bedste velgående i de kredse, hvor en socialdemokratisk regering er nødt til at finde sit flertal.

Journalister og forskere og eksperter leder med lys og lygte efter vaskeægte, sort, voldelig fascisme og nynazisme, men deres bestræbelser er én lang skuffelse. Det er smertefuldt for dem at dem at indrømme, at fascismen og nazismen har været udslettet som magtfaktor i Europa siden 1945, mens den tyranniske revolutionære marxisme fik lov at overleve.

Ser vi bort fra den muslimsk funderede voldskultur, som vi har importeret, og holder os til dansk politisk kultur, så er det tydeligt, at volden altid kommer fra venstre. Aldrig fra højre. I dag er den antidemokratiske vold måske klædt i sort – men den er rød. Det fik selv socialdemokraterne at føle 1. maj i Fælledparken.