Jeg mødte Aziz på det daværende asylcenter for uledsagede mindreårige asylansøgere på Ærø. Han var en stille og beskeden dreng med et varmt smil og øjne, der kunne lyse op, men oftest så lidt bedrøvede ud. Sammenlignet med de andre drenge på centret virkede han ung, og de andre behandlede ham som en lillebror.

Røde Kors havde bedt mig være hans personlige repræsentant. Jeg havde sagt ja, for jeg havde på fornemmelsen, at man nok havde udvalgt ham blandt centrets ca. 50 asyldrenge, fordi han havde mere brug for en repræsentant end så mange af de andre drenge.

Han var fra Afghanistan, og ved sin første kontakt med dansk politi i december 2015 var han blevet registreret som etnisk hazara, shiamuslim og analfabet med en anslået alder på 14 år. Alderen var baseret på hans egen oplysning om, at hans fødselsår på bagsiden af familiens koran var angivet til år 1380, hvilket omregnet til vores kalender svarer til 2001. Han kendte ikke sin fødselsdato.

Forfulgt af ISIS

Befolkningsgruppen hazaraerne har en lang lidelseshistorie med vold og undertrykkelse. De fleste er shiamuslimer, hvilket er yderst problematisk i et overvejende sunnimuslimsk samfund, hvor Islamisk Stat tilmed er på bekymrende fremmarch.

Lad mig blot nævne følgende hændelse:

I juli 2016 samledes i Kabul en kæmpedemonstration bestående hovedsageligt af hazaraer. De demonstrerede imod et stort anlagt elprojekt, som regeringen planlagde midt ned igennem det indre af Afghanistan, men desværre uden om områder med et flertal af hazaraer. Under den fredelige demonstration sprængte to bombemænd sig selv i luften. 80 døde, og 231 blev sårede. IS tog ansvar for attentatet.

Generelt er sikkerhedssituationen for alle afghanere den værste i de seneste 10 år, men internationalt vurderes hazaraerne at være den mest udsatte befolkningsgruppe.

De har udpræget asiatiske træk, og det har Aziz også. På det punkt skilte han sig ud fra de andre afghanske drenge på centret. Og som han selv forklarede, forfølges shiaer af sunnier – herunder IS – som mener sig berettigede til at forfølge og måske endda dræbe dem.

Afslag

Aziz’ asylsag munder ud i et afslag fra Udlændingestyrelsen. Han er ikke personlig forfulgt, vurderer man, og i juli 2017 stadfæster Flygtningenævnet den afgørelse. Der sættes dog ikke spørgsmålstegn ved troværdigheden i Aziz’ historie.

Tragisk nok var det Aziz’ fars problemer med en alvorlig jordkonflikt, startet af nogle ukendte, truende mænd, der blev den direkte anledning til, at forældrene fra den ene dag til den anden sendte ham ud af landet sammen med en voksen hazara. Faderen fortalte aldrig Aziz om den direkte årsag til, at det skulle gå så stærkt. Han sagde blot til moderen: »Vil du da se din søn blive slået ihjel for øjnene af dig?«

Min tese er, at faderens konflikt med de omtalte mænd var eskaleret, og at de truede med at slå den ældste søn – Aziz – ihjel, hvis de ikke fik deres vilje. Den slags trusler er ikke ualmindelige i Afghanistan.

Aziz er uden kontakt til forældrene, mens han opholder sig i Danmark. Advokaten forsøger en sidste mulighed ved at bede Udlændingestyrelsen behandle sagen efter en paragraf, hvor der lægges til grund, at Aziz ikke har netværk i Afghanistan, og at han derfor risikerer at stå i en reel nødsituation ved tilbagevenden. Alligevel gives der afslag igen.

Alder og røntgen

Sideløbende med selve asylsagen blev Aziz indkaldt til alderstest på Retsmedicinsk Institut, fordi han ved ankomsten til Danmark ikke medbragte ID-papirer, der kunne dokumentere hans alder.

Testen består af tre dele: en røntgenundersøgelse af venstre hånd og visdomstænder samt en lægeundersøgelse af krops- og pubertetsudvikling. Det viste sig mærkværdigvis, at konklusionen på testen –at Aziz’ i oktober 2016 var lige knap 17 år – baserede sig udelukkende på de to røntgenundersøgelser, men ikke på den fysiske undersøgelse.

Hvorfor man gennemfører den, når man ikke tillægger den betydning, er mærkværdigt.

Jeg indsendte omgående en skriftlig anke til Udlændinge- og Integrationsministeriet, som 4,5 måned senere stadfæstede Udlændingestyrelsens afgørelse, hvorved det stod klart, at Aziz ville blive 18 år i december 2017 og dermed ville være klar til at blive udvist.

Med hensyn til Aziz’ modenhed nævnte ministeriet, at »Udlændingestyrelsen har vurderet, at De (Aziz, red.) fremstår ældre end den alder, De selv har oplyst.«

Ordet ’fremstår’ er et meget vagt begreb baseret på juristers (ikke en psykologs) bedømmelse af Aziz’ modenhed i anspændte situationer under de forskellige interview.

Jeg undrer mig fortsat over alderstesten, der efter min mening har en tendentiøs karakter. Der har i tidens løb lydt hård kritik af måden, testen er skruet sammen på, og man fristes til at tro, at overskriften over instruktionen i den er noget i retning af: »Sørg for, at så mange som muligt bliver vurderet til at være voksne eller tæt på 18 år – og hvis der skulle foreligge et ID-papir fra hjemlandet, som er i modstrid hermed, så kend det for ugyldigt.«

Udeblevet

Aziz reagerede med uforståenhed på udfaldet af alderstesten og frygtede at blive hjemsendt til sit voldshærgede fædreland inden længe.

I september 2017 begyndte Aziz formentlig at forstå, hvor dårligt hans sag står.

Aziz’ afghanske kammerater holder sig løbende orienteret om, hvor forfærdeligt det står til med sikkerheden i Afghanistan, og selv om han ikke selv kan læse sig til nyheder, tænkte han utvivlsomt: ’Jeg tør ikke rejse tilbage.’

Så den 22. september modtag jeg – og politiet og Udlændingestyrelsen – en mail fra hans seneste asylcenter i Sønderjylland, om at han var udeblevet efter en weekend.

Siden har jeg intet hørt til eller om Aziz. Han har formentlig taget skæbnen i egen hånd og er rejst gennem Tyskland, måske til Frankrig, i håb om en bedre modtagelse. Jeg kan kun håbe på, at han ikke er helt alene.

Jeg synes, historien er tragisk, og jeg kan ikke lade være med at stille spørgsmål til hele forløbet:

For det første: Hvordan kan Udlændingestyrelsen være så sikre på, at Aziz har et familiemæssigt netværk i Afghanistan og ikke vil stå i en reel nødsituation ved en udvisning? Han har som sagt ikke haft kontakt til familien, mens han har været i Danmark. Og familien var vel at mærke midt i en voldsom jordstrid, da han blev sendt væk.

For det andet: Hvordan kan Folketinget fortsat have tillid til, at afghansk politi kan modtage afviste afghanske asylansøgere – specielt de helt unge – og stå inde for deres sikkerhed i et land med en mildest talt mangelfuld sikkerhedssituation?

For det tredje: Hvorfor benyttes den omstridte alderstest fortsat – kunne den ikke forbedres og gøres mere troværdig?

Og endelig: Sammen med flere andre asyldrenge blev Aziz i sensommeren flyttet fra et center i Nordjylland til et andet i Sønderjylland – ikke langt fra den tyske grænse. Et tilfælde, der ligner en tanke … En kættersk tanke: Vær så god, vejen ned til Europa er fri!