Da Zenia Stampe for en uge siden vendte tilbage efter sin barselsorlov, blev hun udnævnt til historiens første radikale værdiordfører.

I en pressemeddelelse forklarede Morten Østergaard, at vigtige værdier som frisind, storsind og retsind er under pres, og »med Zenia som ny værdiordfører styrker vi den radikale kamp mod værdiskredet.«

I samme pressemeddelelse fremhævede Zenia Stampe, at radikale altid søger indflydelse, og »i den nuværende parlamentariske situation ligger meget af indflydelsen i at påvirke den offentlige debat«.

Hun gjorde det klart, at hun ville bekæmpe den stigende nationalkonservatisme, og at hun ville lægge op til en demokratisk samtale om de værdier, der skal kendetegne Danmark. Hun ønskede at føre en positiv værdidebat, sagde hun.

Det fromme ønske blev dog hurtigt overhalet af virkeligheden.

På forbløffende kort tid er Zenia Stampe nemlig røget direkte tilbage i den gammelkendte rolle som politikeren, der skaber ravage og deler befolkningen.

Pressemeddelelsen var knap nået ud til medierne, før den nye ordfører optrappede sine angreb.

Hun kritiserede hårdt de øvrige politiske partier på Christiansborg for at være alt for optaget af at ramme en lille gruppe imamer omkring nogle kontroversielle moskeer, mens de negligerede truslen fra ekstreme nationalister, som i sidste ende kunne blive farligere for det danske samfund.

»Der går stort set ikke en dag, hvor man ikke i de her nationalistiske grupper på nettet fantaserer om borgerkrig og likvideringer af politiske modstandere,« lød det fra den nyudnævnte værdiordfører.

I et interview i Deadline uddybede Zenia Stampe sine holdninger, hvilket fik Pernille Vermund fra det nystiftede parti, Nye Borgerlige, til at skrive et indlæg med følgende ordlyd: »Shit, hun er spejlblank!!! Hun er mere bange for demokratiske partier end for IS.«

Overfor Ekstra Bladet gentog Pernille Vermund sin kritik og anklagede samtidig Zenia Stampe for konsekvent at sætte kikkerten for det blinde øje og dermed undgå at forholde sig til de problemer, der er forbundet med indvandring, ghettoisering og radikalisering.

Det blev startskuddet til en ret overraskende debat.

For nu blandede Zenia Stampes mand, Martin Lyngbo, sig. Han var vred over, at Ekstra Bladet havde skrevet ordet »spejlblank« ved siden af et billede af hustruen for at pirre læsernes interesse og få flest mulige »klik« på hjemmesiden. Han kaldte derfor chefredaktør, Poul Madsen, for en »klam pikspiller«, og han anklagede i samme åndedrag Pernille Vermund for at bruge kritikken af hustruen som led i Nye Borgerliges forsøg på at skaffe medieomtale og sikre underskrifter til at kunne stille op til Folketinget.

Så vidt - så skidt.

En demokratisk samtale på højt niveau var der ikke ligefrem tale om, og ser vi tilbage, er der forbavsende mange afsporede debatter i Zenia Stampes kølvand. Det skyldes selvfølgelig, at hun ofte spidsvinkler sine synspunkter, går særdeles hårdt til sine modstandere og bevidst bruger provokationen som våben. Men endnu vigtigere er det, at hun konsekvent kaster sig direkte ind i de mange følelsesladede og giftige opgør om udlændinge- og integrationspolitikken og udfordrer det store politiske flertal, som efterhånden har drejet politikken langt væk fra de Radikales udgangspunkt.

Det har ikke fået Stampe til at give op - snarere synes det at have animeret hende til at forstærke sin kritik og intensivere sine angreb.

Kort før sidste valg beskrev hun i et debatindlæg, hvordan Danmark efter hendes mening var truet af »en snigende brutalisering af majoriteten.« Hun omtalte, hvordan nabolande følger udviklingen herhjemme med vantro og bekymring. Hun påpegede, at Berlingske, Jyllands-Posten og Kristeligt Dagblad systematisk lægger spalter til indlæg, »der i en almindelig europæisk kulturtradition ville anses som rendyrket hate speech.« Og hun fastslog, at DF var den store motor i denne udvikling, som hun ville bremse og rulle tilbage. »Vi må ikke tillade, at raseriet fra højrefløjen får lov til at ødelægge det Danmark, vi elsker så højt,« lød det advarende fra Zenia Stampe.

Dermed udsendte hun nok en krigserklæring til alle sine politiske modstanderne.

Det har været kendetegnende, at hun konsekvent har opfordret til at slå ring om indvandrere og flygtninge, når andre politikere har raset og krævet yderligere stramninger.

Da en stor gruppe fra Vollsmose i 2012 stormede ind på en skadestue i Odense og skabte panik blandt personalet, opfordrede rasende politikere fra flere partier dem til at forlade Danmark, hvis de ikke var i stand til at opføre sig ordentligt. Men ikke Zenia Stampe, som fremførte, at man ikke kunne smide folk ud af det land, som de var født ind i og var vokset op i. »Den her voldskultur, den er altså vokset frem i Danmark. Og derfor er det os, der må tage ansvar for det,« lød det fra politikeren.

Hun medgav overfor BT, at det var udansk at lave stormløb mod en skadestue, men hun konstaterede, at mange danskere også opfører sig udansk: »Der er også danskere, der sælger hash. Det er ikke særlig dansk. Der er også danskere, der voldtager deres døtre. Det er heller ikke særlig dansk. Der er også danskere, der slår deres koner ihjel. Vi må bare indrømme, at alle samfund har bøller og folk, der begår dumme og grænseoverskridende ting,« sagde hun til avisen.

Året efter gjorde hun igen mange vrede, da hun i forbindelse med en høring på Københavns Rådhus om forfølgelse af danske jøder skrev, at flere politikere brugte en »påstået hetz mod jøder til at skabe reel hetz mod muslimer.«

Hendes ord om en »påstået hetz« fik igen kritikken til at regne ned over hende, for kritikerne mente, at hun dermed totalt negligerede, at jøder i Danmark i stigende grad føler sig utrygge og chikaneret.

I en nation, som i usædvanlig grad bakker op om kongehuset, har Zenia Stampe desuden udfordret det store flertal ved at stifte den republikanske grundlovsbevægelse og gentagne gange tale for at afskaffe kongehuset og omdanne Danmark til republik. I en forbindelse har det skabt opsigt, at hun har nægtet at rejse sig for dronningen, når statsoverhovedet kommer ind i folketingssalen ved åbningen af Folketinget hvert år i oktober.

Efter folketingsvalget sidste sommer åbnede hun endnu en front i de mange værdidebatter, da hun pure afviste den sætning i grundlaget for Lars Løkke Rasmussens smalle V-regering, som siger, at »Danmark er et kristent land«. Hvilket ifølge Stampe var »noget værre sludder.«

I et debatindlæg fremhævede hun i stedet, at Danmark er et stort, smukt og mangfoldigt land, og hun istemte et »eid mubarak« til alle sine muslimske venner. Hvilket igen satte gang i en hård debat. Kort sagt har Zenia Stampe markeret sig kraftfuldt i stort set alle værdikampe om Gud, Konge og Fædreland.

Dertil kommer nogle mere uforståelige reaktioner, som tyder på, at hun kan være lidt for hurtig på tasterne på både Facebook og Twitter. I februar skabte det opstandelse – og undren – at Zenia Stampe midt under Melodi Grand Prix udsendte en besked om, at nogle optrædende børn var klædt ud som terrorister, og det var efter hendes mening virkelig dårlig smag af DR så tæt på årsdagen for Omar El-Hussiens terroranslag i København, hvor to forsvarsløse borgere blev myrdet.

»Børn som terrorister erobrer studiet. I morgen årsdagen for Krudttønden+Krystalgade. Dårlig timing, dårlig stil, DR,« skrev hun på Twitter.

Det fik mange til at belære politikeren om, at børnene var klædt ud som ninjaer. Ikke terrorister

Alt sammen har det gjort Zenia Stampe til en kendt, men omdiskuteret politiker.

Derudover har hun i udsædvanlig grad eksponeret sig selv, bl.a. da hun valgte at være næsten hudløst åben om tragedien i sin familie, dengang hun mistede en for tidligt født datter. Hendes beskrivelser af det traumatiske forløb fik nogle til at kalde hende modig, mens andre tog afstand.

I det hele taget har det været kendetegnende, at tilhængerne som oftest ser hende som en ærlig og uforfærdet politiker, der tør sig sin mening og udfordre højrefløjen i tidens hårdeste værdidebatter.

Omvendt kan modstanderne næsten ikke tåle synet af hende.

I de værste tilfælde har hadet udløst en lang række grove angreb og utilslørede trusler via mails og indlæg på de sociale medier, hvilket har fået både eksperter, redaktører og politiske kolleger til at fastslå, at angrebene overskrider alle etiske grænser og undergraver respekten for folkestyret.

En overgang blev angrebene så hårde, at hun opgav sit hverv som radikal ordfører i udlændingedebatten. Det er imidlertid også blevet påpeget, at Zenia Stampe selv går langt over grænsen i mange af sine angreb. Rasmus Jarlov skrev på et tidspunkt et indlæg, hvor han bl.a. protesterede mod, at Zenia Stampe trak paralleller mellem Danmarks udlændingepolitik og nazi-tiden. »Jeg synes, at et folketingsmedlem burde holde sig for god til igen og igen at fremsætte så skingre og overgearede beskyldninger mod andre samtidig med, at hun moraliserer om debattonen,« fastslog den konservative politiker.

Nu er Zenia Stampe tilbage på Borgen for at fortsætte sin mission. Men hvor ender den?

Set udefra synes hun at være eksponent for en ny politikertype, der mestrer alle medieplatforme og på rekordtid formår at gøre sig selv til et stærkt brand. Disse politikere findes efterhånden i alle partier. De er lynhurtige med opdateringer på Facebook og smarte slogans på Twitter, og med deres synlighed udmanøvrerer de interne rivaler og tegner i stigende grad deres partier udadtil. De er i stand til at få folk til at engagere sig og tage stilling, men de også med til at forcere tempoet og øge brudfladerne i befolkningen, ligesom de ironisk nok kan være med til at underminere den nuancerede demokratiske samtale, hvor man rent faktisk lytter og forholder sig til modpartens argumenter og dernæst forsøger at nå frem til gangbare kompromiser. På længere sigt er det interessante spørgsmål, om politikere som Zenia Stampe skaber reelle resultater - eller om de blot slår digitale slag i luften?