„Coexistența dintre un buget de apărare la standardele europene și bugete de sănătate și educație la standarde africane va fi calea sigură pentru a transforma, în percepția publică, armată într-o castă. În spiritul agresiunii acinetice, această fisură apărută între armată și populație ar veni mănușă, și cu cât o astfel de discrepanță majoră va fi menținută mai mult, cu atât mai bine. Până la urmă, armata este în momentul de față în topul încrederii populației, deci orice fisură în acest fundament de încredere, prin alocarea, ca țara europeană, a celui mai mare procent din veniturile bugetare pentru apărare, nu ar face decât să șubrezească în timp simpatia populației, din cauza perpetuării lipsurilor în alte domenii", afirmam acum câteva luni în postarea „Agresiunea împotriva României încurajată și de ei și de noi".

Și iată, confirmarea acestei ipoteze a venit mai repede decât mă așteptam. Scandalul pensiilor speciale plătite unora dintre ofițerii armatei române subminează imaginea uneia dintre cele mai populare instituții din România. Pensii de zeci de ori mai mari decât pensia medie a țării, plătite timp de zeci de ani fără nicio legătură cu contribuțiile avute de-a lungul perioadei active, și ea mai scurtă decât media națională. Și, pentru că nu era suficient calculul arbitrar pe baza căruia s-au calculat pensiile speciale, mecanismul de indexare a lor, atât la inflație cât și la salariile ofițerilor activi, nu a făcut decât să crească exponențial mărimea pensiilor speciale, care pe alocuri au depășit chiar și salariul beneficiarului înainte de pensionare. Suntem o țară unică…

Informația nu este nouă. Sistemul funcționa deja de câțiva ani. Dar lucruri precum acestea erup atunci când bugetul crapă sub greutatea cheltuielilor angajate fără discernământ și care, în ultima instanță, duc la ajustări dureroase pentru marea majoritate a populației. Pentru că pensii imense raportate la valoarea contribuțiilor sociale nu înseamnă decât că nota de plată va fi achitată din greu de toți ceilalți. Nu există alternative. Iar beneficiarii nu se pot aștepta la un premiu de popularitate.

Credeți că exagerez? Citiți comentariile cititorilor scrise pe site-urile de știri care au publicat zilele acestea știri pe tema pensiilor speciale din armată pentru a înțelege prejudiciul de imagine creat corpului de ofițeri superiori ai armatei. Știu, mi se va spune că pensiile erau plătite din bugetul de apărare. Dar vreau să cred că bugetul de 2% este legat în primul rând de calitatea echipamentelor pe care le oferim militarilor noștri, și nu de pensiile pe alocuri galactice pe care ei le primesc. Iar în țara cu cel mai mic buget din Europa raportat la mărimea economiei, efortul bugetar în acest sens este imens, în detrimentul multor altor capitole bugetare.

Corecția metodologiei este binevenită și era demult necesară, iar unii ar putea argumenta că, chiar și așa, este insuficientă, atâta vreme cât menține anomaliile acumulate în ultimii ani. Păcatul originar a fost de fapt momentul în care această metodologie de calcul și indexare a pensiilor speciale a fost gândită și pusă în practică. Lăcomia unor beneficiari împreună cu naivitatea unor decidenți au făcut un grav deserviciu armatei române prin identificarea conducătorilor săi cu o pătură de privilegiați. O castă, după cum spuneam.

În ce privește valul de pensionari cu care se confruntă acum armata, deplâns de oficiali pentru faptul că e vorba de oameni aflați la maturitatea carierei profesionale, problema este din nou simplă. Cine a gândit o lege care să permită unor oameni aflați în vârful competenței, în calificarea cărora s-au investit foarte mulți bani, să se pensioneze la apogeul calificării lor? De vină nu sunt cei care se pensionează și care profită de oportunitatea de a avea în floarea vârstei o pensie la care milioane de români nici nu visează. De vină sunt cei care au gândit un sistem care să permită slăbirea armatei prin plecarea profesioniștilor, aruncând investițiile făcute în pregătirea lor la groapa de gunoi.

Am să repet un avertisment făcut și cu alte ocazii. Cine își dorește slăbirea României nu trebuie să o atace din afară, e suficient să cultive slăbiciunile unora dintre noi aflați în funcție de decizie: nepriceperea, lăcomia și orgoliul. Și apoi totul vine de la sine...

La urma urmei, camuflajul perfect pentru reaua intenție este pădurea incompetenței.

Articol publicat pe blogul autorului