Вивчити мову і зупинити війну 13 жовтня 2016, 17:06 Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

Вивчити українську – все ж набагато простіше, аніж десятиліттями сидіти в окопах та втрачати найкращих громадян

Як ви думаєте, чому Росія веде війну проти України? От чому? Я не про формальний привід, а про глибинні причини? Відповідь дуже проста: аби повернути Україну у лоно власної імперії.

Але навіщо Україна Кремлю, що у нас аж вже такого цінного? І тут відповідь проста: люди. Не вистачає імперії, що помирає, "людішек", мало у них "кріпаків", і скоро буде ще менше. А гарматне м'ясо потрібне. Раби на заводах – потрібні. Привілейовані кріпаки, що добувають вуглеводні, – теж потрібні. І все це є в Україні.

Чому саме Україна? Бо Україна – найбільша за кількістю населення "російськомовна" країна світу, після самої Росії. Вони вважають, що нас легко перетравити, асимілювати, і поширеність російської мови у нас лише підкріплює цю думку. Для Кремля українці - це ті ж "росіяни", але "трохи зіпсовані" західною пропагандою. Але це нічого - репресивний апарат все виправить, школа та церква - закріплять результат.

Оскільки наявність належної кількості "рабів" - питання виживання імперії, то і від України вони не відчепляться, допоки хтось не програє, або не зникне. Для України є два варіанти:

Нам треба довести свою окремішність, інакшість та непридатність до асиміляції

1. Капітулювати та влитися у "руській мір". В принципі для когось він може бути непоганим. На перших етапах життєвий рівень може вирости, стріляти перестануть. Щоправда, доведеться відмовитись від ідентичності, але для декого це цілком нормальна плата;

2. Вибороти незалежність, для чого необхідно домогтися від Росії визнання нашої окремішності. Росія відчепиться від нас у той момент, коли зрозуміє, що "перетравити" нас не вийде. Лише тоді, і не хвилиною раніше.

Звісно, можна за це воювати десятиліттями (а саме війна на десятиліття, очевидно, нас і чекає), але мені особисто видається, що вивчити українську - все ж набагато простіше, аніж десятиліттями сидіти в окопах та втрачати найкращих громадян.

Проти російської мови та її вивчення особисто я нічого не маю. Як і проти будь-яких інших. І проти збереження власної ідентичності громадянами України - ким би вони себе не вважали. Але мовне питання не може бути вирішене саме як мовне, а не політичне, допоки поруч із нами – Російська імперія.

Нам треба довести свою окремішність, інакшість та непридатність до асиміляції - це найпростіший, найменш кривавий та найкоротший шлях припинення цієї клятої війни. Ми просто повинні показати Росії, що у неї немає шансів. Так само, як колись показали свого часу інші народи, що вийшли з-під російського впливу.

Звісно, відродження української мови - це не єдиний можливий спосіб ствердження ідентичності. Але навіщо "вигадувати велосипед", коли інструментарій вже є, і він - очевидний? Поки що ж ми - ласий шматок для Кремля.

Текст публікується з дозволу автора

Оригінал

Більше точок зору тут