Vad är det som lockar ett antal unga att strida med islamistiska extremistorganisationer i Syrien och Irak och andra konfliktområden i världen?

Den psykologiska strukturen hos den enskilde individen som växer upp och skapar sin identitet i ett islamiskt sammanhang är av stor betydelse för personens utveckling. För att förstå detta måste man iaktta islams pedagogiska roll i individens socialiseringsprocess.

Den islamiska familjen i arabvärlden styrs inte sällan med järnhand av pappan, vilken betraktar sin fru och barnen som sin egendom. Det är han som äger rätten att bestämma över familjens behov, framtid och öde. Mamman i familjen har i uppgift att stötta barnen och utövar en delvis dold kontroll.

Vilja till självständighet och individuell och personlig frihet anses som en stor synd i familjen och tolereras inte och bestraffas ibland till och med med döden. Detta gäller i synnerhet flickor som vill gifta sig med någon som familjen inte har godkänt. Det är inte tillåtet att avvika från normen, familjens och religionens värderingar. När detta ändå händer är risken stor att utsättas för hedersvåld, eller i värsta fall hedersmord.

Den arabiskislamiska familjestrukturen är ett av de största hindren för social utveckling. Den kämpar för sin gemenskap och för att få betrakta barnen som sin egendom för att kunna forma deras identitet.

Den islamiska familjen utökar successivt sin kontroll och sitt inflytande över barnens känslor och sinnen. Denna kontroll försvagar individen psykologiskt och orsakar ambivalens och osäkerhet.

Den arabiskislamiska familjen har ofta svårt att acceptera social förändring. Den blir därigenom ett hinder i integrationsprocessen och samtidigt är dess medlemmar bärare av potentiellt explosiva motsättningar, såväl psykologiska som kognitiva. Dessa härstammar från hela utbildnings- och fostransprocessen i familjen där individen har lärt sig att familjens kultur är helig, eftersom den ytterst kommer från Gud och andra eventuella kulturer utgör ett hot mot den religiösa identiteten.

Ett nytt medborgarskap ändrar inte på detta faktum.

Dessa motsättningar försätter individen i ett mentalt utanförskap. Detta utanförskap underlättar extremistgrupper i sina försök att rekrytera anhängare.

Den särskilda familjekultur som personen har blivit uppfostrad i orsakar emellanåt att vederbörande har svårt att vara delaktig i den europeiska kulturen. Detta på grund av svårigheten att överge han anser vara den heliga och äkta kulturen, som han har fått sig till dels under sin uppväxt.

Den europeiska gemenskapen bygger på demokrati, rättvisa och frihet, vilket står i motsats till hans egen tidiga uppfostran, som är baserad på religionen och den heliga familjen, långt ifrån personliga frihetsvärden. Som en följd av detta är risken att en frustration byggs upp och att det i slutändan blir tydligt att det faktiskt är lojaliteten till religionen som vinner, eftersom man tror på talesättet att ”religionen Islam kommer från Gud endast”.

När en ungdom uppvuxen i dylika miljöer drabbas av kulturell och psykologisk identitetskris, till följd av till exempel arbetslöshet, ekonomiska problem och utanförskap tar han emellanåt sin tillflykt till religiösa texter som uppmuntrar till extremism och gör honom redo att radikaliseras. Extremistgrupper utnyttjar det psykologiska läget och svagheten hos en individ som inte har integrerat sig i det omgivande samhället. När de religiösa texterna som handlar om gudomlig rättvisa i himlen och välfärden i paradiset når den unge muslimen omvandlar han sina känslor och börjar således sympatisera med islamistiska extremistgrupper. Här hittar han det han har sökt i sitt undermedvetna. Individer som tillhör radikala islamistiska extremistgrupper lever i en känslomässig relation med den religiösa texten och de tror att alla problem försvinner genom att de går med i gruppen. Gruppen blir symbolen för fadersgestalten. I barndomen handlade det om lydnad och att genomföra aktiviteter efter order utan att reflektera över vad ordern egentligen gällde. Nu ser vi samma individer mörda och halshugga utan minsta eftertanke. Extremistiska grupper planterar fruktan i den psykologiska strukturen hos individen och får honom att ansluta sig till rörelsen.

Utnyttjandet av ungdomars psykologiska svårigheter och anpassningsproblem underlättar rekryteringen till terroristorganisationer och deras fronter. Det är en faktor vi inte får förbise.

Firas Al Joundi, 46 år. Utbildad psykolog och journalist. Författare och debattör. Islamkännare och poet. Från Syrien. Har varit politiskt aktiv i Syrien. Erfarenhet av arbete med ungdomar med psykiska problem i Syrien. Har även varit verksam i Egypten. Bor i Sverige sedan drygt två år och fortsätter skriva och debattera inom sina kunskaps- och intresseområden.