Publicerad: 2016-06-29

Text: Magda Gad

Foto: Jonte Wentzel

Drönarfoto: Fritz Schibli

Grabbarna, Seved hösten 2015

De står med uppdragna huvor i hörnet av Rasmusgatan och Köpmansgatan. Novemberregnet faller. Det blåser kallt från havet.

Det spelar ingen roll vilket väder det är, vilken årstid, vilken dag.

Drogerna ska säljas. Cashen ska in. Reglerna ska följas.

Ingen ska gola.

"Seved Malmö. Välkommen till Området", står det på en av graffittiväggarna. På lyktstolpar sitter klisterlappar med tillägget: "Hela Seveds hatar polisen."

På husväggarna står en berättelse skriven i skotthål.

En familj med barnvagn skyndar hem genom mörkret.

Middagen kommer lysas upp av blått ljus.

Fullskärm ”Seved Malmö. Välkommen till Området”, står det på den färgglada graffittiväggen på Sevedplan. Seved är inget område vilket som helst, det är Området. De som bor här identifierar sig med platsen, med sitt Område. Det är också en anledning till att de som säljer knark här fortsätter göra det just här – de som säljer identifierar sig med området och vill inte flytta verksamheten till någon plats. Foto: Jonte Wentzel

Ricky, ett kök i Malmö

Du golar aldrig. Fienden är polisen och socialen.

Den regeln gällde då, den gäller nu, den sitter i Rickys DNA.

Han står vid spisen, steker nyfångad fisk. Minns hur kriminaliteten alltid varit det normala.

– Jag kanske är femton år och har trädgårdshandskar på mig. Min farsa och jag var ofta ute och letade mask till fisket, det var ett speciellt ställe, min farsa sprang in i buskarna, och så kom han ut med tre-fyra paket på sig ... och en liten spann med mask. Jag visste vad han var ute och hämtade, han skulle in med amfetaminet i kallköket hemma och gav mig en AK4, jag tog emot vapnet och han sa till mig: "Vakta." Vi hade en lång balkong och jag gick där fram och tillbaka och sen gick jag in i hallen och tittade ut genom nyckelhålet.

Det var inte första gången Ricky hanterade vapen. I åttan hade han en Beretta som han gömde i en buske när polisen kom. De klämde ihop honom i piketen, tryckte en batong mot ryggen, frågade om pistolen.

Reportaget i 5 punkter Seved, en del av stadsdelen Södra Sofielund i Malmö, har blivit ett bostadsområde där kriminellas regler gäller.

Knark göms i trapphus, knarkhandeln sker öppet på gator och ingen får gola.

Grabbarna som säljer har pistoler, ett källarförråd används som skjutbana, det har skjutits med Kalasjnikov mellan bostadshusen.

Hela Malmö har blivit en stad där det i utanförskapsområden packas knark i tvättstugor och göms vapen på vindar.

En man som har ett helt liv av brott bakom sig förklarar det kriminella livets natur och hur det har kunnat spåra ur.

Han svarade inte.

– När jag kom hem och berättade för farsan sa han: "Bra."

Ricky hade i den här åldern varit med vid en större amfetaminaffär utomlands, strukit sin första miljon, börjat missbruka, börjat misshandla och nästan slagit ihjäl en person tillsammans med sin kusin som bar kniv.

Första gången han riktade ett vapen mot någon var i Seved, ett bostadsområde i Södra Sofielund, på promenadavstånd från Möllan. Redan då var det en plats där man kunde köpa knark, där fastighetsägarna slarvade med skötseln, där fattiga och utsatta kunde få lägenhet: arbetslösa, invandrare, missbrukare.

Jag hör den här rösten inom mig, samvetet, men sen försvinner den för att jag kollar på pengarna, och då är det värt det.

– Det var på en indrivning. Jag var sexton, sjutton. Det var väldigt stormigt, jag gjorde… inte dom tunga grejerna som jag gjorde några år efteråt, då jag gick totalt bärsärk, men mellan sexton och nitton där omkring så gör jag indrivningar.

Köksfönstret står öppet, en bris slår in.

– Jag kommer ihåg en episod där jag sitter i bilen efter att jag satt pistolen mot nån och jag har pistolen på mig och jag känner mig rädd och äcklig. Jag tänker: "Vad fan gjorde du? Vad fan håller du på med?" Jag hör den här rösten inom mig, samvetet, men sen försvinner den för att jag kollar på pengarna, och då är det värt det.

Han funderar.

– Det var en bunt, det kanske inte ens var tiotusen, det var kanske fem- eller sextusen. Den där lilla rösten alltid funnits där, men jag har tagit bort den genom girighet eller nåt annat.

Utanför fönstret ligger hamnstaden. Ricky beskriver den som en katastrofal mix av utanförskap och ett system som har spårat ur.

– Malmö är kaos alltså. Det packas knark i tvättstugor och göms vapen på vindar, polisen är underbemannad och upptagen med gränskontroller och flyktingboenden. Jag kan peka med två händer och tre fingrar på varje hand var det finns langare och en klick som står och säljer. Det är enklare att säga var det inte är så och det är Västra Hamnen, Ribersborg, Limhamn, Bunkeflo, svenskområden.

Områden där man kan ställa sig på en strand efter en svettig natt i lågprisstaden och se morgonsolen gäspande glittra över havet.

Områden där portarna inte är igenmurade.

Områden där det inte finns skotthål efter skjutning med automatkarbin i husfasaderna.

Grabbarna, Seved hösten 2015

Igor och Carlos åker in i Området i en ny BMW. Det är kväll och gatlyktorna sprider sitt gula sken över Rasmusgatans blöta asfalt. I ljuspelarna ser man regnet falla. I bilens läderdoftande baksäte ligger Armanikläder.

Carlos berättar att han har fått nattjobb och slutat med knarkförsäljningen.

– Ärligt så minns jag inte varför jag slutade. Ärligt så minns jag inte varför jag började heller.

Han trycker ner gaspedalen, nickar ut mellan vindrutetorkarna, kommenterar i förbigående att i korsningen vid tatuerarshopen har det skjutits med Kalasjnikov – 72 skott, fyra skadade vänner. I en annan korsning har det sprängts en handgranat – en vän fick splitter i ögat och blev blind. Två andra vänner sitter inne, en på Kumla dömd för inblandning i mord, en annan i häkte för vapeninnehav.

Flera portar har murats igen då de använts som platser för att sälja knark. En butik har stängt, ett kafé har stängt. Till och med tatuerarshopen, som ägdes av Satudarah, ett holländskt mc-gäng som etablerat sig i Malmö, har stängt.

Det är lugnare för dem i klubblokalen utanför stan.

– Vi svalt inte hemma eller så, men jag ville väl köpa fina kläder, fortsätter Carlos.

Igor har bara haft tillfälliga praktikjobb som gett honom runt 12 000 i månaden. När de har tagit slut har han vetat vart han ska gå för att göra pengar.

Ut på gatan.

Något riktigt jobb tror han aldrig att han kommer få. För många saker står i vägen: adhd, dyslexi, inga betyg förutom i gymnastik och ett fängelsestraff för väpnat rån.

Det första han gör när han öppnar ögonlocken är att röka cannabis. Det sista han gör innan han stänger ögonlocken är att röka cannabis. Han tycker att det är naturligare och bättre än adhd-tabletter.

Bokstavsdiagnosen fick han i fängelset.

– Dom utredde mig när jag gick i ettan och sa att jag inte hade nånting. Jag fattade ingenting, jag hade läs- och skrivsvårigheter. Och nu har jag inga betyg. Dom kunde väl gett mig diagnosen i ettan då i stället för i fängelset?

Carlos drar upp volymen på stereon, styr mot Ribersborg, saktar in vid Zlatans gamla villa.

– Om jag bodde i det huset skulle jag aldrig gå ut, jag skulle bara sitta där.

Han tar några varv i kvarteren, kikar in i trädgårdar som vilar framför exteriörer som signalerar gamla pengar, kör sedan fort tillbaka till Seved. Inte för att det är bråttom, för att han känner sig mer levande när han kör fort.

På Rasmusgatan är gatlyktorna inte längre ensamma om att skänka ljus åt den regniga asfalten. De har fått sällskap av blåljus från en rad polisbilar.

Fullskärm Gatorna i Seved har spärrats av med betongklumpar så att bilarna tvingas köra saktare och inte kommer fram överallt. Men det har också gett en fördel till grabbarna som säljer knark. En polisbil kommer inte genom mellan betongklumparna – men det gör en grabb på en moped. Foto: Jonte Wentzel

Det finns misstanke om knarkbrott, en husrannsakan görs i en lägenhet.

Igor pekar i den riktningen:

– Där borta bor det nästan bara araber och många från Somalia och så.

Han vänder sig om och pekar ner mot torget vid Sevedsplan:

– Där bor äldre svenskar kvar.

En polis i yttre tjänst säger att grabbarna som gör brotten faktiskt inte alls vill bo i Zlatans gamla villa.

– De vill bo här, men de inte vill cykla utan ha en fet bil.

Igor kurar ihop ryggen i kylan:

– Ge oss jobb då. Vi säger det hela tiden. Vi invandrare får inga jobb. Det är samhället som har gjort det här.

Kockumskranen är riven. Varvsindustrin har krisat och dött. När det blev fattigt flyttade rika till kranskommuner och skatteintäkterna sjönk.

Närheten till resten av världen gjorde att andra element flyttade hit. Hells Angels och Bandidos, som etablerade sig i Malmö innan de sökte sig vidare i landet, Balkanmaffian och liknande diton.

Enligt beräkningar har var tionde flykting som kommit till Sverige på ett eller annat sätt hamnat i Malmö. Många av dem har haft svårt att få arbete.

I dag har Malmö dubbelt så hög arbetslöshet som landet i stort.

Investeringar som Öresundsbron, Malmö högskola och Bo01 har fyllt på med studenter, entreprenörer och en bättre bemedlad medelklass.

Resultatet: Klasskillnader som aldrig har varit större. Svarta pengar som stoppas in i lågprisverksamheter – en hundralapp räcker både till taxiresa och lunch – och kommer ut vita.

I dag har Malmö dubbelt så hög arbetslöshet som landet i stort. Skattekraften i kommunen är 85 procent av rikssnittet. Staden skulle inte överleva utan Robin Hood-skatten.

I husfasaderna längst ner i Området finns skotthåll från skjutning med Kalasjnikov. Foto: Jonte Wentzel Täta cannabismoln fylls av spruckna livshistorier och drömmar. Temat brukar vara att det inte går att komma härifrån. Eller att man inte har sett något annat än det här sedan man kom hit. Foto: Jonte Wentzel

Förr gick det att åka till Köpenhamn och ta lagerarbete. Även det har blivit svårt.

Igor åker dit ibland.

Inte för att arbeta. För att röka i Christiania.

Hög andel av barnfamiljerna i Seved har försörjningsstöd.

En del drogtillslag har berört hela familjer.

I enstaka fall har även papporna till grabbarna sålt knark.

Ricky, ett kök i Malmö

När Ricky var nio år fick han följa med en av pappas vänner och göra en knarkaffär.

– Vi åkte ner till Rotterdam, jag kommer ihåg det här jättetydligt för det var en sån abstrakt scen, som nåt jag sett på tv. Det var som engelska arbetarbostäder, kolbostäder, fast med en jävla kanal mitt i, det såg så fucked up ut, ett riktigt kaosställe. Vi gick upp i ett hus, till andra våningen, vi kommer in och där sitter en vrålpundare med en stor fucking Ica-kasse fylld med tjack. Jag ser hur min pappas vän visar att så här mycket ska vi ha.

Han håller upp händerna.

– I dag vet jag att det var typ tre kilo för jag har själv handlat med det. Så pundaren lassar upp det, det kommer på bordet och jag drar i det med fingret och slickar på det ... ja, jag smakade på det, av nyfikenhet, och jag tyckte det smakade fruktansvärt med amfetamin. Jag hatade det, jag hatar det än i dag, har hatat det hela tiden.

Drogen som Ricky inledde en relation med var hasch.

– När jag rökte första gången stod jag på min gamla skola, med killgänget, vi var fyra-fem stycken, hälften är döda i dag, hälften lever och en knarkar, och så rökte vi en pipa hasch. Jag kände ingenting, jag kunde inte identifiera vad som hände.

Andra eller tredje gången skrattade han.

– Jag hade så jävla kul, käkade godis och skrattade som fan ... och där började min skolgång gå åt helvete, då när haschet kom in. Jag satt på taket till skolan, vaktmästaren och lärarna kunde inte komma upp, vi blockerade dörren, spelade schack, rökte hasch, lyssnade på Bob Marley... och rockade den grejen hela tiden.

Fullskärm Det färgglada graffittihuset har haft en tatuerarshop i gatuplanet. Under skjutningen med Kalasjnikov på Rasmusgatan sköts ett stuprör från huset ner. Tatuerarshopen ägdes av mc-gänget Satudarah. Det är inte bara butiker och portar på Rasmusgatan som har murats igen, till och med Satudarah stängde och flyttade. Det är lugnare för dem i klubblokalen utanför stan. Foto: Jonte Wentzel

Första gången han sålde knark minns han inte.

Första gången han sålde mycket knark minns han.

– Det var vid sjutton, arton. En man kom in i en lägenhet och sa att nån behövde ett kilo amfetamin och frågade om jag kunde fixa det och jag sa att: "Så klart." Farsan var utomlands, men jag visste var farsans partner bodde. Jag gick upp till han och sa att här är cashen, jag behöver ett kilo, han gav mig det, jag frågade hur mycket jag kommer tjäna på det för jag skulle ju inte blanda det eller nåt, han sa att jag skulle tjäna rätt bra på det ändå, jag gick tillbaka till lägenheten, kunderna kom, jag dumpade det till dom och dom var supernöjda.

Han kommer ihåg känslan.

– Jag kände mig betydelsefull. Makt, kontroll. Det var första smaken av makt och kontroll.

Grabbarna, Seved vinter 2015

Amigo gnider händerna mot varandra i gången mellan Köpmansgatan och Mogensgatan. En handfull grabbar står och hänger, han gör sin business.

Hans jacka kostar nästan vad en polis får ut i månadslön. Men kylan bråkar med honom ändå.

Den råa och fuktiga vinden kryper envist längs med varenda husvägg, in i varje port, in i varje por.

Detsamma gäller knarket. Påsar kan finnas ovanför hissdörrar, vid soptunnor, i buskar, i husfasader, i lägenheter som man får tillgång till i utbyte av varor.

Kunderna behöver inte ringa eller boka möte. Det är gatans fördel. Inga samtal som kan avlyssnas, inga sms.

En man stannar till i hörnet på sin cykel. I barnstolen på pakethållaren sitter hans son och halvsover efter förskolan. När mannen cyklar vidare har han marijuana i fickan.

Snabbare och enklare än om han hade köpt mjölk.

Amigo orkar inte gå tillbaka med påsen han just hämtat, han stoppar bara in den bakom nacken i den uppdragna jackhuvan.

Några av grabbarna bara hänger. Andra hjälper till med affärerna. För vänskapens skull. För att det är kul. För att sysselsätta sig i sysslolösheten.

Se dig runt själv på torget på Sevedsplan – navigera dig runt 360 grader. Det innebär en ofrihet och en begränsning att växa upp i ett utanförskapsområde. Du får bära stämpeln som satts på hela Området. Samtidigt är det sociala livet i Området rikt.

Papperet som någon har skrivit ner säljsiffror på används för att smula sönder en haschbit. Säljsumman på papperet är 22 700.

En auktoritär röst ropar från Rasmusgatan:

– Hey, PTA, PTA!

Det är Hermano som varnar om att en civilsnut kört in i Området. Bokstäverna är första delen av regplåten.

Hermano har koll på regplåtarna. Har koll på reglerna. Ibland spricker det och han blir häktad men de flesta gångerna funkar det.

Hemligheten:

– Vi måste jobba som polisen jobbar.

När Amigos sedelbunt blivit tjock går han i väg för att lämna den på ett ställe där någon får något litet för att agera insättningsbank. Amigo går i sina märkesbyxor och märkesskor, in i det rektangulära rutmönstret, rör sig till vänster och höger mellan de fem gatorna som utgör Området. Fem gator där posten inte delar ut paket för att de har bedömt att rånrisken av paket är för hög och miljön riskfylld. Fem gator i en sliten harmoni av trevåningshus, puts, tegel, plåt, park.

Det står inga namn på tavlan vid porten, inga namn på dörrarna.

Hermano skyndar över korsningen och in i porten på Rasmusgatan 28. Det pissgula kaoshuset.

Porten är en gallerdörr. Längst ner på ena gallersidan sitter ett cykellås.

Vid en flyktsituation låser den som springer in sist ihop gallerdörren med låset.

Det står inga namn på tavlan vid porten, inga namn på dörrarna. Hermano sliter bort en liten rest av en namnskylt som sitter var.

– Vi river bort dom, ingen ska inte veta nåt om nån här.

Bakom ett element i trapphuset har han sin påse med marijuana, sativa, som gör honom uppåt. Han tar vad han ska ha från den och petar lite slarvigt tillbaka den. Går uppför trapporna, fram till en privat lägenhetsdörr, rycker upp den. Garvar och stänger den igen.

– Han som bor här har den alltid öppen. Det måste han om han ska bo här.

Flera i Området hjälper till:

– Det är folk som själva inte gillar polisen och kanske vill ha lite röka.

Det är accepterat om boende inte vill hjälpa till, men de får inte gnälla eller gola.

Ingen ska gola. Ingen ska prata med polisen.

Rasmusgatan 28 är en perfekt bas för den som säljer knark.

Golar man får det konsekvenser.

Hermano ställer sig bredbent vid en fönsterbräda i trapphuset och rullar sin joint sativa. Tänder den. En lång brinnande strut.

Från fönstret ser han ut över bakgården.

Från bakgården kan man klättra över ett staket och försvinna.

Från framsidan har man utsikt i tre håll.

Rasmusgatan 28 är en perfekt bas för den som säljer knark.

Fastighetsägaren har sagt till medier att ett kriminellt ungdomsgäng har tagit över bostadshuset. En gång när han skulle in i huset med hantverkare slutade det med slagsmål och mordhot.

– Han är en fitta, sammanfattar Hermano.

Hermanos och grabbarnas territorium är inte begränsat till Rasmusgatan 28. Med jointen mellan fingrarna går Hermano ut genom porten, in på en tvärgata och vidare ner i en källare i ett annat bostadshus.

I en källartrapp börjar han rulla en ny joint, indica, som gör honom lugn.

I källarens gemensamma tvättstuga sitter soppåsarna inte i sina hållare. På golvet ligger utsmetat tvättpulver, trasiga förpackningar, en barnstrumpa. En plastflaska sitter inklämd i en maskinlucka.

Bredvid tvättstugan finns ett källarförråd.

Det används som skjutbana.

Hermano tänder sin indica och tittar på de sönderpepprade väggarna.

– Vi måste ha vapen. Om en av oss hamnar i bråk drabbar det alla. Om några träffar på några ute och det blir bråk så kan dom komma hit.

Ricky, ett kök i Malmö

Malmö har en liten geografisk yta, vilket gör att det blir många sammanstötningar. När någon känner sig kränkt kan det sluta med mord.

Många kriminella sitter på spelklubbar. För att göra av med pengar, för att träffa andra kriminella, för att höra vad som är på gång, för att knarka, för att träffa brudar. Allt finns där.

Ricky beskriver det som en slags fritidsgård. Om någon säger något om någons tjej blir det bråk. Kommer de inblandade inte överens i en uppgörelse där den som gjort fel får böta kan det sluta med döden.

Det är en anledning till att våldet ökar när någon högt upp i leden blir mördade, som 2005 när Malmös gudfader sköts utanför Café Nesta. Sedan dess har våldet trappats upp. Andra försöker ta över och den som brukade medla är borta.

Fullskärm En gång när polisen skulle gå in i en lägenhet och göra tillslag kastade grabbarna ut knarket de hade i lägenheten från balkongen och öppnade själva dörren till polisen. "Om polisen slår in din dörr så får du betala den själv." Foto: Jonte Wentzel

Själv var Ricky nära att vara med om att mörda någon redan när han var i yngre tonåren. Han och hans kusin fick alltid vapen. Samurajsvärd, nunchakus, kaststjärnor, batonger. Kusinen samlade på knivar.

– Han hade knivar av alla jävla sorter på väggen i sitt rum, helt fullt så instuckna i rader… och han alltid en kniv med sig.

De slog på varandra och gick ut och slog på folk.

– Vid ett tillfälle hade vi ätit Rohypnol, vi är uppe i en lägenhet, kommer i slagsmål med en snubbe, min kusin drar upp kniven och sitter gränsle över han och matar med kniven i hans ansikte och jag står och stampar honom i magen. Vi höll nästan på att mörda den här snubben som vi slår. Sen springer vi, och jag ska hoppa över bakluckan på en bil och gör en sån här ... sån jävla klumpig volt och jag slår sönder mitt knä men jag är helt rohypnolad och känner inget.

När det gäller vapen är skjutvapen ett eget kapitel. Kraften i skjutvapen är svår att förklara för den som inte har upplevt den.

– Man måste ha hållit i en pistol och skjutit med en pistol för att förstå. Tyngden av en pistol och rekylen ... är jävligt fet. Och det är inte det att det är en rekyl som slänger din hand, utan att känna att du har tryckt av och att se vad det gör framför dig. Det kan skrämma skiten ur dig. Som en ung kille som jag var så blir du pissrädd och förvirrad. Men sen så kommer det där att jag inte kan visa mig svag. Jag har en pistol, jag kan fucka upp vem som helst, jag tror inte att jag hade den tanken att jag kan fucka upp vem som helst, utan jag var rädd. Jag var så ... fuck ... detta är ju inte som i film ju. Sen har jag skjutit på några dörrar och det har blivit hål och sånt…

På lyktstolpar finns klisterlappar med budskapet: "Seveds hatar polisen." Kulturen som råder är att ingen ska gola för polisen. Gör man det kan det få konsekvenser. Foto: Jonte Wentzel Mannen på bänken har bott i stora dela av världen. Här trivs han. För här behöver han inte kolla på tv. Han behöver bara kolla ut genom fönstret. "Katter jagar råttor, råttor jagar kaniner, fiskmåsar skriker, det är natur-tv. Killarna börjar slåss, det är boxning, sport-tv. Jag har live-tv dygnet runt." Foto: Jonte Wentzel

Det har han gjort för att visa att han kan komma in.

– Jag vet att jag har tänkt det här vissa gånger att när jag har skjutit in i vissa grejer, att tänk om det hade varit barn där bakom. Tanken kommer aldrig innan. Alltid efter. Impulsivt styrd. Jag bara gör grejer utan att tänka mig för.

Öppnas inte dörren är reaktionen att ta upp pistolen och skjuta i den.

I äldre tonåren gör Ricky sin första vapenaffär.

– En morbror gav mig två stycken avsågade hagelbössor, som jag tror hade varit med om nånting, och sa åt mig att tjäna en slant. Så jag sticker ut till ett ställe här i Malmö, jag har fixat två köpare, jag står där med de här två snubbarna, jag är lite nojig, jag hade patroner också, och jag visste att har man både vapen och skott så åker man dit hårdare än om man har tomma magasin. Men nu hade jag patroner också, och dom bad mig visa att vapnen funkade, så jag laddar av två skott mot ett plank och dom köper dom…

Han blåser ut cigarettrök genom fönstret.

–…och ja, det var nice. Cash i fickan och jag sticker och köper brass.

Grabbarna, Seved vinter 2015

– Väntar du också på flex?

Den långsmala killen står och stampar på stället. Väntar på kokain. Den som vill köpa kokain får vänta. Straffnivåerna för kokain är högre, kräver en försiktigare hantering.

Han som väntar visar att han har två femhundralappar i fickan.

– Jag rånade en svenne i Limhamn.

Inte för att det var en svenne, för att det finns en annan socioekonomi i Limhamn.

Många av kunderna i Området är svennar. Många som ställer sig och småpratar med grabbarna är svennar.

En taxichaufför säger att på kvällarna vill många grabbar åka runt i taxi i Malmö och sälja. Ofta knarkar de i bilen, ofta är de hotfulla, ofta vill de inte betala. Två av tio är svennar.

Enligt Amigo finns det inte något specifikt hat mot svennar.

– Det är mer bråk då mellan oss invandrare. Inte utifrån etnicitet utan vilken position man har. De svennar vi hatar är poliserna men det är ju för att dom är poliser inte för att dom är svennar.

Igor, som självmedicinerar sin adhd med cannabis, tror att det kommer bli ännu mer splittringar nu när fler flyktingar kommer.

– Walla, ni kan inte sätta alla invandrare på samma ställe, det blir kaos. Vi kommer titta snett på varandra och sen kommer det vara i gång.

Samtidigt har flera i Området precis fått jobb på flyktingboenden.

Igor skrattar:

– Ja, det är nåt bra som dom kommer med!

I den kriminella världen sägs det att invandrare som redan är etablerade brottslingar anlitar flyktingar från sina hemländer för att göra skitjobbet. Att det är ett sätt för nyanlända att tjäna pengar och ha en snygg bil i stället för att bo på förläggning.

Kontakter i hemländer är också praktiska för den som ska ta in större partier knark eller vapen. Många vapen kommer från Balkan. Man kan skriva en beställningslista på allt man vill ha, alla slags vapen, om vapnen ska vara nya eller gamla, kvinnor, knark, en begagnad bil.

Ett vapen, vilket som helst, kan du få på två timmar. Under 12 000 för en Kalasjnikov. Under 3 000 för ett vapen som använts i ett rån.

Att få någon dödad kan kosta allt från 350 000 till en halv miljon eller en miljon om det är någon höjdare.

Amigo tror att allt kommer bli värre. Att det kommer komma en dag när invandrare behöver sticka från Sverige.

– Det gäller att spara. Det här landet kommer fucka oss till slut och då behöver jag pengarna, då tar jag dom och drar. Förr var det inte såna här skillnader mellan folk, nu har vissa miljoner och andra har inget att äta.

Amigo säger att han är den enda onda i familjen.

Han skyndar in i ett trapphus, tar fram en lång metallpinne och petar upp en påse, säljer några slängar. En släng är ett gram cannabis. Kostar hundra spänn.

Flossen måste in.

Mamma och pappa har inga jobb, kan inte riktig svenska. Pappa jobbade mycket i hemlandet men har aldrig känt sig hemma i den svenska arbetskulturen.

Amigo säger att han är den enda onda i familjen.

Flera i familjen har dött. Han kommer ihåg de där dagarna i minsta detalj. Hur han ville cykla ensam, så där som storasyskon vill. Hur liten lillebrorsan var. Tebrickan. Hur mamma fick telefonsamtalet. Bröllopet. Sjukhussängen. Kraschen.

Hur allt blev för mycket.

Hur han började gå hem till någon som hade fotboja.

Hur han började studera kriminalitet i stället för att gå till skolan.

Ricky, ett kök i Malmö

En person som hade pratat med polisen skulle dö. Det var första gången Ricky såg någon dödas.

– Han blev nerputtad från en hög höjd. Och dog. Och där stod jag bredvid. Det var som i en film. Det var jätteoverkligt. Då tyckte jag det var rätt att han dog. I dag känns det äckligt. Det känns hemskt. Händelsen känns overklig fortfarande. Det blir en konstig känsla i mig, jag vet inte vad det är för känsla, skuldkänsla tror jag. Men jag hade inte kunnat göra något, jag hade inte kunna förändra det.

Att vara med när någon har blivit skjuten har också varit som i en film. Som att vara med om något overkligt.

– Pulsen stiger jättemycket, muntorrheten, en känsla av illamående som går över med att jag petar i mig knark och så blir det bra. Stundtals kan det komma tillbaka, ett tag efteråt kom det tillbaka i mardrömmar.

Personerna som mördades skulle dö för att de hade golat.

Ingen ska gola.

Lojaliteten inom familjen och gängkriminella bygger på att ingen vill vara utanför.

Fullskärm En kund tar själv upp det han ska ha ur påsen. I påsen finns mindre prydligt förpackat påsar med cannabis. En liten påse kallas en släng. Foto: Jonte Wentzel

– Detta är ord som inte blir yttrade, det är bara som det är. Är du lojal och aldrig golar så är du aldrig utanför, då är vi familj, då tar vi alltid hand om varandra. Jag finns där för mig, du finns där för mig. Det är samma grej som inom armén. Därför tror jag att många kriminella, mördare, bankrånare, droghandlare hade passat jättebra som yrkessoldater, om dom hade fått den chansen. För att dom fattar basicgrejen med att skydda varandra, ta hand om varandra, stå upp för brödraskapet.

Den första Ricky själv ville mörda var ingen golare.

Den första Ricky själv ville mörda var ingen golare.

Det var en man som gav tjack till hans mamma.

– Jag måste varit tjugo. Jag gick upp med intentionen att döda honom, slå ihjäl honom. Direkt när han öppnade så sparkade jag honom i magen så han ramlar in, och så börjar jag slå på han och stampa och misshandla han, och bredvid kommer jag ihåg att det var en sån här mopp, så jag knäcker av den så det blir som ett spjut, och börjar hugga han i huvudet och i kroppen, och det blöder och sånt här, och jag sparkar hans huvud hela tiden så huvudet går så…

Han gör en rörelse fram och tillbaka med handflatan.

– …mot väggen. Och så spottar jag på han och så går jag därifrån. Jag kommer ihåg att jag skakade. Jag var helt adrenalinkickad och skakade som fan. Sen rökte jag en holk och så kände jag att jag hade gjort rätt för min mammas skull. Ingen ska göra så mot min mamma.

Det blir tyst.

– …jättefel. Det är inte alls överens med vad jag tycker i dag. Han gjorde fel, men det gjorde hon också.

Grabbarna, Seved vinter 2016

Övre delen av Rasmusgatan, den del som Igor beskrev som mest bebodd av araber och somalier, har aldrig varit kallare. Har aldrig varit tystare. Aldrig varit tommare.

Polisen har satt upp 360-graderskameror i den här delen av Området.

Inte en enda grabb står i gången mellan Köpmansgatan och Mogensgatan.

Inte en enda grabb syns till vid kaoshuset på Rasmusgatan 28.

Inte en enda grabb syns till på några tvärgator.

En del portar har bytts ut till sådana med kodlås.

Anledningen till att grabbarna först inte syns är för att de inte gör något för att vara osynliga.

Polisen kollar efter droger vid husfasaderna. Även om han hittar något går det inte att knyta till någon. Foto: Jonte Wentzel Att polisen är på plats stör bara ut handeln någon timme. Sedan fortsätter den som vanligt igen. Foto: Jonte Wentzel

De står mitt på Sevedsplan. Där finns inga kameror.

De står vid den lokala mataffären Nallens Livs. Vid restaurangen. Vid Mötesplatsen som är en stödverksamhet som ska motverka kriminalitet och utanförskap.

Amigo är inte här. Det är Hermano.

Hermano som ofta har en joint mellan fingrarna.

Förbjudet? Det är ingen som bryr sig.

Lagen har tillfälligt ingripit i gruppens sammansättning.

Det har också satts upp en vägskylt om att man inte får köra bil in på Sevedsplan.

Hermano röker och nickar åt bilarna som hela tiden kör in.

– Förbjudet? Det är ingen som bryr sig.

De senaste årens insatser har flyttat knarkhandeln från de olika portarna på Rasmusgatan, från kaoshuset på Rasmusgatan 28, från gången mellan Köpmansgatan och Mogensgatan.

Till Seveds mest centrala punkt. Där den påverkar de boende mest. Vissa äldre vågar inte gå ner och handla.

Hermano är inte blyg med sina affärer.

Walla, jag svär på Gud.

Ricky, ett kök i Malmö

Anledningen till att Rickys liv blev som det blev ligger djupare än att pappa sålde amfetamin.

– Jag blev gravt misshandlad av min mamma. Hon var en jättefrustrerad ung kvinna som inte hade något liv, hon hade stora summor pengar eftersom min farsa var framgångsrik med det han gjorde, folk började plocka av henne, det var mycket press hela tiden, hon åkte till alla anstalter som pappa satt på ... allt bara eskalerade och den frustration som min mamma kände, den fick jag.

Han andas djupt.

– Hon spräckte skallen på mig två gånger, hon stampade mig i ansiktet, hon slog två gamla Kobratelefoner i huvudet på mig så dom gick sönder, hon tog ner en sån här stor prydnadsgaffel från väggen och slog mig med den, hon tryckte ner min lillebrors huvud under vattnet när han och jag satt i badkaret…

Pappa åkte in i fängelse första gången när jag var sex eller om jag var sju.

Han berättade aldrig för någon. Du golar aldrig din familj. Fienden är polisen och socialen. Om någon frågade i skolan sa han att han hade varit i slagsmål.

– Pappa åkte in i fängelse första gången när jag var sex eller om jag var sju. Dom kom och hämtade han när jag satt vid köksbordet, när vi satt och åt mat, och så tog dom i väg han. Och efter det började mamma misshandla mig.

Det blir tyst.

– Jag har velat mörda min mamma hela mitt liv. Hatade, ville döda henne, mörda henne, och min farsa också. Jag älskade min farsa som barn, när han muckade började mitt hat växa för han och när hans riktiga färger började komma fram så började mitt hat växa. Min mamma har jag förlåtit, hon är min hjälte i dag, den starkaste kvinna jag vet, jag förstår varför hon gjorde det hon gjorde. Min pappa ... han är det bästa exemplet på hur en pappa inte ska vara. Jag hatar honom fortfarande, jag fixar inte han alls.

Fullskärm De flesta som bor i Seved lever sina vanliga liv. Kriminaliteten har blivit en del av den här vardagen. Många boende hejar på killarna som säljer när de är på väg hem, ibland hjälper grabbarna dem att bära kassar. Så länge man inte lägger sig i deras verksamhet är man inte ett hot och därmed inte en fiende. Många av de kunder som köper knark här bor också i området. Foto: Jonte Wentzel

I dag sitter Ricky med en beroendesjukdom och försöker hantera situationer på ett vuxet tankemässigt sätt, inte ett känslomässigt sätt, för det går alltid åt helvete.

– Jag har problem med övergivenhet, synen av att min pappa blir borttagen, fast jag har ett hat mot han kan det få mig att gråta stundtals, saknaden av en fadersfigur är väldigt stark ... det låter sjukt att säga det, men jag dras till äldre män, och har dom som rollmodeller, som fadersmodeller, fast jag vet att, kom igen ... jag vill ha en farsa. Lilla killen i mig skriker jätteofta: "Pappa, pappa, pappa ..."

Grabbarna, Seved vår 2016

Området är inte längre kylslaget. Familjer dricker te på innergårdar, barn spelar boll på gatorna, studenter solar i gräset på Sevedsplan.

Socialt och avslappnat.

Hermano är borta. Amigo är tillbaka.

Han ligger på rygg i jeansshorts på en trappavsats bakom Nallens livs och lyssnar på musik från sin mobil.

Det är ett skönt ställe att sköta sin business på när det är fint väder. Öppna ytor, grönska, vindstilla.

Framför honom åker Döden runt på sin skateboard. Han var en gång död i tre minuter.

– Men en mille… kom igen. En mille kan man ju inte leva på i ett år. En mille det är ju inget, det får man ju inget för i dag, resonerar han när han rullar förbi.

De flesta som bor i hyreshusen runtomkring får ihop betydligt lägre årskalkyler än så.

En man i byggarbetarkläder kommer runt hörnet och säger att han vill ha två slängar.

Döden kickar tyst upp brädan och sätter sig på den. Amigo reser sig från trappavsatsen, tar några steg och sträcker sig efter en påse som är instoppad vid husfasaden. Byggarbetaren tar själv upp två slängar grönt ur påsen.

Jag vill ha en köpeslägenhet. Och så vill jag ta ett halvår och resa. Jag vill se världen.

Igor spatserar in för att kolla hur affärerna går, om det finns något att göra. Hans status: Fortfarande inget jobb.

Amigo lutar sig tillbaka på avsatsen igen. Kisar med intensiva ögon. Tänker tillbaka på åren av vardagsslit, snabba pengar och ett liv som inte rullar som han vill.

– Jag vill ha en köpeslägenhet. Och så vill jag ta ett halvår och resa. Jag vill se världen. Jag kan inte stå här hela livet på den här platsen och bara se detta.

Det är inte att vara kvar här som kräver miljoner.

Det är att komma härifrån.

Ricky, ett kök i Malmö

Ricky strök sin första miljon när han var tretton, fjorton någonting. Pappa behövde ibland hjälp med att stryka pengar, det var så han tog bort fingeravtrycken.

– Jag minns när jag såg min första tiotusenkronorssedel. Hur stor den var. Jag strök den där miljonen och jag tänkte ingenting speciellt om det, jag tänkte nog bara att det var mina pengar. Jag fick pengar av farsan, en hundralapp räckte långt ... det var jättemycket godis och två, tre gram hasch på den tiden. Så jag hade allt.

Jag slösade min halva miljon på en sommar. På knark och sprit.

Men mera vill ha mest. Det har alltid varit pengarna som har varit drivet. Som har motiverat honom att göra grövre brott. Som ett rån.

– Känslan kring det är ju att jag ville bli miljonär. Att jag ville ha flis. Jag har velat ha stora pengar hela mitt jävla liv. Det gör att livet blir lättare.

Så när en barndomsvän råkar sammanstråla och kommer med en plan är Ricky på.

– Det presenterar sig på detta sättet: Han lägger fram nåt som låter som en skitbra idé, jag rasslar ihop två andra killar, och så gjorde vi detta. Det var inte lika mycket som det skulle vara… jag slösade min halva miljon på en sommar. På knark och sprit. Mycket kokain. Det blev inte bra. Det blev gjort men det blev inte bra.

Grabbarna i Seved, sommar 2016

På Jespersgatan går en kille och pratar fort. Han tar upp en boll kokain ur fickan.

– Jag älskar Området! Det är jättetrevligt här! Det är jättebra sammanhållning, snackar han på.

En ung kille kliar sig på kroppen. Han är inte hög – han har utslag. Av kvalstren som bor i hans lägenhet.

Han står bredvid ett elskåp på Rasmusgatan som Igor har satt sig på med en joint.

Sommaren har kommit men Igor ser blekare ut än när novemberregnet föll mellan husen.

Han röker ensam på skåpet med fötterna hängandes.

De ska inte dricka te. De ska rulla grönt och brunt. Marijuana och hasch.

Fyra andra grabbar går långsamt förbi, svänger in på en tvärgata och vidare in till en innergård. Inte till den större innergården där föräldrar dricker te och små barn leker i vårsolen. Till den mindre bredvid.

De ska inte dricka te. De ska rulla grönt och brunt. Marijuana och hasch.

I ett cannabismoln fyllt av trasiga livshistorier och drömmar tar en av dem fram en revolver. En liten antik revolver, den skulle kunna gömmas i en klänning. Avtryckaren går att fälla in. I munkjackefickan där den nyss låg syntes inte ett spår av vapnet.

När de rökt klart slänger de i väg fimparna och öppnar dörren ner till tvättstugan.

På väg nerför den smala trappan klagar en av dem med ett garv:

– De har stängt vår skjutbana.

Vapentillgången på gatan är god. Den här lilla rariteten är troligen hundra år gammal och från Holland. Avtryckaren går att vika in så att man kan gömma vapnet i en vanlig ficka utan att det syns. Foto: Jonte Wentzel Majoriteten av dem som säljer röker också själva. Det är också ett sätt att få tiden att gå när man hänger på gatan. Foto: Jonte Wentzel

Nere i källaren har en gallergrind satts upp som spärr mellan tvättstugan och förråden.

Men det går att skjuta där ändå. Därav garvet. En tröja dras upp, i byxlinningen är ett vapen nedstoppat, en Glock 19.

En hand visar hur man gör för att provskjuta den – man håller in pipan genom gallret och trycker av in i källargången. Pistolen riktas fram och tillbaka.

– Den är laddad, vänta det är inte bra om vi har ...

Magasinet klickas ut och bakstycket dras tillbaka så att nio millimeters kulan som ligger i loppet flyger genom luften.

Ammunitionen landar nedanför tavlan där barnfamiljerna bokar sina tvättstugetider.

Bokningstavlan är halvt sönderbränd.

Bakom Nallens Livs har Amigo just börjat fundera på att grilla när polisen kör in på

Rasmusgatan och fram till affären. Två mannar kliver ur. Den ena fäller ut sin batong och börjar rota runt med den i buskarna. Den andra kontrollerar källartrapporna med handen på tjänstevapnet.

Solen värmer fortfarande. Det blir kycklingkorv till middag.

Amigo och grabbarna står leende och betraktar besökarna. Döden tar en vända förbi polisbussen på brädan. Igor studsar ner från elskåpet för att kolla vad som händer.

När polisen har åkt tänder Amigo engångsgrillen. Han skrattar så att kindbenen blir ännu mer markerade än vanligt:

– De letade inte ens på rätt ställe ju!

I går letade de i ketchupflaskan.

Även om de hade hittat något hade de inte kunnat knyta det till någon.

Solen värmer fortfarande.

Det blir kycklingkorv till middag.

Ricky, ett kök i Malmö

Den nyfångade fisken är uppäten. Ricky tänder en cigg. Kommer att tänka på när han såg filmen Lord of War, om en vapenhandlare.

– Det finns en scen när han är i Liberia och snortar brown-brown, kokain blandat med krut. När jag såg den reste jag mig upp från soffan direkt, hämtade en kula, bröt upp den och hällde ut krutet och ... det kändes som om hela hjärnan brann upp.

Efter att han började med kokainet blev allt galenskap.

– Med kokainet handlade allt om makt och kontroll. När jag rökte mycket brass så tyckte jag att det var jättekul att driva med folk, att få dom att göra som jag ville. Mot en chaufför till exempel, när det kom pundarbrudar fick han raka fittan på dom. Vi kallade honom Barberaren.

Jag har suttit så med pistolen mot pannan.

– Men med kokainet så ... jag har sexuellt utnyttjat kvinnor. Det dom sa ... det var inte ett ja. En kvinna berättade för mig nyligen att hon en kväll åkte hem med tre män från en klubb, hon fick droger, dom tog kokain, hon blir utnyttjad på alla sätt. Den tredje dagen går hon ut i en kappa, hon blöder från alla hål, himlen öppnar sig och det börjar regna ... och hon tänker att hon vill inte detta, att hon vill dö. Det var tungt att höra ... för jag har varit en av de här männen, som har gjort såna saker.

Han har också själv velat dö.

– Det har funnits små glimtar under mitt missbruk, små glimtar mitt i total galenskap, mikrosekunder, minuter, då jag var fullt medveten om vad jag gjorde, vem jag hade nära mig ... och jag blev helt fuckad och bara så ... detta funkar ju inte, vad håller du på med.

Han håller upp två fingrar mot tinningen.

– Jag har suttit så med pistolen mot pannan.

Grabbarna, Seved sommar 2016

Det är festival i Området. På Sevedsplan sjunger och dansar olika grupper på en scen, det serveras mat, det finns bokbord.

På en bokrygg står det: "En gyllene biljett till livet." I boken finns citatet: "Det kommer en dag när du tror att allt är slut. Det är då allt börjar."

Bakom Nallens Livs utspelar sig en egen historia. Grabbarna har tagit den festliga dagen i akt för att röka.

En av dem som rökt mycket vill få bort en annan person som sitter där.

– Du ska gå. Annars kommer något sprängas.

Han sätter sig närmare.

– Men först ska jag våldta dig. Men din fitta luktar bajs så jag måste ta Viagra först och sen ska jag knulla dig tills din fitta blir blå. Sen ska jag döda dig men inte bara det utan jag ska skära halsen av dig med en stor kniv, så som IS gör.

En telefon ringer. Grabbarna omgrupperas.

Mordhotaren tar av sitt halsband, sin klocka, sin ring. Sedan kommer de, två killar från Rosengård kommer runt hörnet.

Mordhotaren rycker upp ett stålrör från gatan, ett sådant som hindrar bilar från att köra in.

Mordhotaren är uppe på en sekund och börjar slå och sparka och knäa överallt där han kommer åt på killarna, i kroppar och i huvuden. Några andra grabbar är inte sena att assistera.

Mordhotaren rycker upp ett stålrör från gatan, ett sådant som hindrar bilar från att köra in.

Han svänger det över huvudet och ska till att slå. Skriker att ingen ska vara på hans lillebrorsa.

Då springer killarna för allt de har.

Grabbarna försvinner också i väg.

Det känns inte säkert att sitta kvar bakom Nallens.

Någon kan komma tillbaka med vapen.

ARKIVBILD. Åtta polispatruller sökte igenom området efter skjutningen på Rasmusgatan i början av augusti 2015. En tomhylsa och en inte avfyrad patron av samma kaliber och märke hittades. Foto: Mikael Nilsson ARKIVBILD. Den 29 december 2014. Skotthålet var tydligt i fönstret till lägenheten på tredje våningen, polisen rubricerar händelsen som mordförsök. Foto: Mikael Nilsson

Flera incidenter senaste åren i Seved: "Den här gatan är katastrof" 26 januari 2014 En sprängladdning kastas in genom ett fönster till en lägenhet på Rasmusgatan. I lägenheten ligger en barnfamilj och sover. Sprängladdningen studsar på köksgolvet, men pappan i familjen hinner stänga dörren till sovrummet innan laddningen detonerar. I sovrummet ligger mannens hustru och treårige barn och sover. Totalt befinner sig fem personer i lägenheten, varav tre barn. Pappan skadar sig lindrigt. "Alla har haft gigantisk tur. De hade alla kunnat vara döda nu", säger polisbefälet Mats Attin. 19 maj 2014 Åtta bilar skadas när en handgranat exploderar på Seved. Dessutom skadas tre hyresfastigheter. Polisen misstänker att sprängningarna är kopplade till gängrelaterad brottslighet. Ingen människa kommer till skada i attentatet som av polisen rubriceras som allmänfarlig ödeläggelse. 29 december 2014 Skott avlossas från en innergård mot en lägenhet i Seved. Skottet går rakt igenom en fönsterruta. Trots att det befinner sig människor i lägenheten kommer ingen till skada. "Jag kan bekräfta att skytten skjutit med ett skarpt kalibervapen mot fönstret", säger yttre befäl Thomas Paulsson efter händelsen som rubriceras som mordförsök. 12 juni 2015 Klockan 2.31 på natten detonerar en sprängladdning, som satts fast mellan en fastighet och en bil, på Rasmusgatan på Seved. Strax innan larmet har polisen larmats till platsen med anledning av ett större bråk, men när de kommer fram har alla hunnit lämna. Två förbipasserande personer skadas lindrigt av detonationen. Dessutom skadas flera bilar, en telefonkiosk och en carport. 13 juni 2015 Fyra personer i 20-årsåldern skottskadas, tre av dem allvarligt, när en person öppnar eld på Rasmusgatan i Malmö. "Jag hörde flera skott, säkert 10–14 stycken. Pang. Sen hörde jag en bil som körde snabbt. Det är katastrof, nyligen var det en bomb på gatan", säger ett vittne till skottlossningen. Ett annat vittne säger: "Fy fan vad rädd jag blir, den här gatan är katastrof." 2 augusti 2015 Tre personer blir beskjutna vid 17.30-tiden på Rasmusgatan. Polisen hittar en tomhylsa och en inte avfyrad patron på brottsplaten och griper snart en 26-årig man som senare åtalas för grov misshandel, grovt vapenbrott, olaga hot och framkallande av fara för annan Två kvinnor på 17 och 28 från Arlöv, och en 41-årig man från Bunkeflostrand beskjuts. Den 41-årige mannen skadas i benet av en rikoschett. 21 april 2016 En man i 20-årsåldern blir knivskuren på Sevedsgatan, precis vid Sevedsplan, vid 13.40-tiden. Mannen skadas inte allvarligt och tar sig med hjälp av en privat bil till universitetssjukhuset i Malmö, där han får vård. När larmet kom in till polisen var de redan på plats i området efter ett tidigare larm om en väskryckning, rapporterade Sydsvenskan.

Ricky, ett kök i Malmö

– Man måste gå längre bak. Vid första tecknet på att familjen inte mår bra så måste man gå in och ingripa, säger Ricky.

Om grabbarna redan har kommit upp i 20- och 30-årsåldern och har vapen och är kriminella är det svårt att bryta banan.

– Man måste koppla in alla instanser som finns redan vid första brottet. Och rakt in med dom på behandling. Ingen frivillig terapi, utan en påtvingad terapi, en KBT-terapi, där man får lära sig att ta ansvar. Missbrukar dom inte så behöver dom bli medvetna om sina kriminella handlingar, att tvinga dom att spela upp filmen, att se det långa loppet. Att få dom att förstå att det här grammet som du säljer till den här personen, vad fan det än är, att det kan göra så att den personen slår sina barn, att barnen kan bli knarkare, att det slutar med en massa sabbade människor.

– Man kan inte få alla att förstå det här, men dom som har samvete, jag tror att majoriteten av dom har samvete, och når man dom i en av de här luckorna ... om man kommer in där, då kan det bli succé. Annars så ... ja.

Han vänder sig mot det öppna köksfönstret. Frågar om det blåser kallt.

Grabbarna, Seved sommar 2016

Det är förmiddag. Igor letar efter en påse som ska finnas vid källartrappan bakom Nallens livs.

Grabben som gömde den där i går har tagit sovmorgon. När han vaknar till liv och kommer ut i bar överkropp och gnuggar sig i ögonen tar han direkt fram påsen.

Igor utbrister:

– Walla, jag har letat i varje råtthål!

Kunden har fått stå och vänta på sina varor. Det ingår inte i Områdets rykte. Här ska man alltid få snabb service och bra varor.

Det spelar ingen roll vilket väder det är, vilken årstid, vilken dag.

Drogerna ska säljas. Cashen ska in.

Polisen får göra sitt jobb så gott de kan.

Amigos sedelbunt påverkas inte av deras insatser:

– Vi får in lika mycket nu, dom dagar dom kommer och stör så får vi bara jobba någon timme till.

Det är enklare att köpa droger här än i Kenya. Enklare än på Jamaica.

Två medelålders män stannar till i en bil. Den ena ställer upp en Corona på biltaket. Den andra har jobbat i oljebranschen runtom i världen. Han står vid förardörren och flinar mot den klarblå himlen:

– Det är enklare att köpa droger här än i Kenya. Enklare än på Jamaica. Det är jättestor arbetslöshet i Malmö. Invandrare står här och säljer, de vill ha snabba pengar, och vi svennar köper.

Han får skunket, polaren halsar ölen och de åker vidare i sommarkvällen.

– Utan kunder skulle vi inte klara oss, säger Amigo.

Slutet har inte kommit.

Det gyllene livet har inte börjat.

Fotnot: Alla namn i texten har ändrats.