Varje tisdag står en av platserna på Vänsterpartiets obligatoriska möte för riksdagsledamöter tom. Den tillhör den ledamot som fick flest personkryss efter partiledaren Jonas Sjöstedt i sin valkrets: Amineh Kakabaveh.

Men det är inte därför som platsen står tom.

– Jag sjukskriver mig varje tisdagseftermiddag.

Det är klart att man inte vill gå dit om ingen hälsar på en och vänder bort blicken när de ser mig

Och att hon inte vill gå på gruppmötet, som hålls klockan 16 på tisdagar, handlar inte om att hon inte har tid och lust, betonar hon.

– Men det är klart att man inte vill gå dit om ingen hälsar på en och vänder bort blicken när de ser mig. Sedan finns det säkert de som vill hälsa men som inte vågar göra det inför de andra.

Inhyrd medlare togs in

Mobbningen, som hon anser att partiledningen och riksdagsgruppen utsätter henne för, beror enligt Amineh Kakabaveh på att hon drivit ”fel” frågor, bland annat om hedersförtryck.

– Det började ordentligt 2015 när jag skrev en debattartikel om moralpoliser i Stockholms förorter som terroriserar kvinnor. Då sa de att jag ”spred rykten” och slöt upp bakom dem som kallade mig ”husblatte”.

KRYSSAD. I Vänsterpartiets stadgar uppmanar man till att avstå från personvalskampanjer. När människor satte upp affischer med uppmaningen att rösta på Amineh Kakabaveh och budskapet ”feminism ska gälla alla” under valet krävde partiet att hon skulle ta avstånd från det.

Konflikten har också handlat om en rasistisk film som Kakabaveh delade på Facebook under våren 2016. Partiet hotade då om uteslutning, men sade att hon fick vara kvar om hon bad om ursäkt – vilket hon gjorde. Hon uppgav att hon begått ett stort misstag och tog bort inlägget. Att hon spred filmen menar hon berodde på att hon har engagerat sig emot polygami och månggifte.

Med en inhyrd medlare hölls det från hösten 2016 och ett år framåt medlingsmöten mellan partisekreteraren Aron Etzler och Amineh Kakabaveh.

Det funkade inte.

Inför riksdagsvalet 2018 petades hon i stället helt från partiets riksdagslista med motiveringen att det saknades förtroende. Efter en medlemsomröstning landade det i att hon ändå hamnade på en valbar plats – och därmed också i riksdagen.

Amineh Kakabaveh säger att hon hade ett möte med partiledaren Jonas Sjöstedt (V) strax innan valet. Han ville fråga henne om hon ville hoppa av.

– Det var väldigt pinsamt tycker jag. Jag frågade varför jag skulle hoppa av? Hade han tänkt hoppa av?

– Men det är klart att han hoppades på att jag skulle säga det. Självklart är det så.

RIKSDAGSPLATSEN. Amineh Kakabaveh har varit riksdagsledamot för Vänsterpartiet sedan 2008, men höll – efter den interna konflikten – på att gå miste om sin plats. Här är hon på uppropet i riksdagen efter höstens val. Foto: ANNA-KARIN NILSSON

I ett protestbrev som skickades till partiledningen krävde en rad vänsterpartister att ledningen ”omgående redovisar hur den avser att lösa den uppkomna situationen”.

I ett svar som Expressen tagit del av skriver partisekreteraren Aron Etzler att de allra flesta accepterar att majoriteten bestämmer, men att det inte gäller i fallet Amineh Kakabaveh, där det i stället ”sprids konspirationsteorier om att partiet blivit stalinistiskt, infiltrerat av islamister – eller antikurdiska iranier – att partiledningen bestämmer vem som skall hamna på riksdagslistan eller att det rör sig om mobbing”.

Man har ingen skam i kroppen när man skriver ett sådant svar

Han avslutar med att konstatera att det inte skett någon mobbning och säger att det är fritt fram att välja en ny riksdagsgrupp för de som inte är nöjda.

– Man har ingen skam i kroppen när man skriver ett sådant svar, att försöka lyfta mobbningen från mobbarna till den som blir mobbad. Sandlåda och pajkastning är vad det är, säger Amineh Kakabaveh.

Blev Peshmerga som 14-åring

Amineh Kakabaveh kom till Sverige som politisk flykting i oktober 1992. Hon var då 18 år och analfabet. Hon hade bestämt sig för att hon hade mer att ge i sin politiska kamp för kvinnors rättigheter som levande än som död, vilket hon skulle bli om hon stannade.

Den första gången hon sade att hon ville ansluta sig till Peshmerga var hon åtta år.

– Vår by hade då invaderats av den islamistiska regimen och jag minns att jag satt och grät. Min morbror sa att jag behövde vänta några år till och blivit ”större än en Kalasjnikov”.

Peshmerga hade kvinnor med sig, så det var både min dröm och min utväg

Peshmerga Peshmerga är en samlingsbenämning på väpnade kurdiska nationella rörelser och betyder ”de som möter döden”. Namnet kom till 1943 då stamhövdingen Mulla Mustafa al-Barzani namngav sina trupper i samband med de kurdiska stammarnas uppror i Turkiet och Iran mot det brittiska styret i Irak. Rörelsen deltog på Irans sida i kriget mellan Iran och Irak på 80-talet och på USA:s sida i invasionen av Irak år 2003. Hotet från IS har tvingat fram ett nytt samarbete mellan Peshmerga och den irakiska armén som slöt sig samman för att kämpa mot islamisterna. Visa mer Visa mindre

REDO FÖR STRID. Amineh Kakabaveh tillsammans med sin storebror Ismail. Denna dag var hon färdigutbildad och redo att börja strida för Peshmerga, fjorton år gammal. Foto: Privat.

Det skulle dröja till hon blev cirka fjorton år när hon höll sitt första vapen, om än oladdat. Vid fjorton var hon redo – och vapnet var skarpt.

– Det var den enda utvägen för mig som kvinna i ett samhälle med islamskt och patriarkalt förtryck. Det spelade ingen roll vilken klass man befann sig i, hederskulturen drabbade nästan alla.

– Så jag bestämde mig väldigt tidigt att jag inte ville bli som mamma, som mormor, inte som någon annan kvinna där. Peshmerga hade kvinnor med sig, så det var både min dröm och min utväg.

STARKA MINNEN. ”Vi var ett kollektiv. Man ville dö för varandra. Jag har saknat det. Känslan av gemenskap och solidaritet, känslan av att brinna för något var helt fantastiskt”, säger Amineh Kakabaveh om tiden i Peshmerga. Foto: Privat.

Men det var inte utan att hon många gånger var rädd.

– Vi hamnade i ett bakhåll en gång minns jag. Jag var väl runt 15-16 år och min bror var också med. Om man är två syskon är man inte båda i det främre ledet och eftersom jag var yngre så var jag längst bak. Jag var livrädd för min brors skull minns jag. Jag hade alltid tänkt att jag skulle dö innan honom, plötsligt var jag inte säker på att det skulle bli så.

Aldrig sett sig som ett barn

När Amineh Kakabaveh föddes som det fjärde barnet i syskonskaran var hennes mamma 18 år. Hon växte upp i den del av Kurdistan som ligger i Iran, i bergsbyn Torjan. Hennes familj ägde i princip ingenting ”förutom våra kroppar”, säger hon.

Att hon blev gerillakrigare som så ung är inget konstigt i hennes värld.

– Man är fullvuxen i stora delar i världen vid den åldern. Är man dessutom äldsta syster i en stor familj, som jag var, tar man mycket ansvar. När jag var sex år tog jag tvätt och tog hand om mina syskon.

– Jag har aldrig sett mig som en liten flicka, som ett barn. På grund av allt ansvar.

Det slog mig att svenska barn inte grät. Det var nytt för mig

Vad är ditt första minne från Sverige?

– Jag minns så tydligt när jag kom till Västerås och vi gick ut med min morbror. Då såg jag alla de där tanterna som gick med rullator. Jag tänkte så mycket på min mormor då, att hon inte hade den möjligheten. Och så när man såg alla lekplatser och såg hur barn lekte med stenar eller lera. Det slog mig att svenska barn inte grät. Det var nytt för mig.

– Och så lugnet så klart.

– Även om jag var självständig förut så kände jag ändå att det var helt fantastiskt att vara kvinna här i Sverige. Det gick inte att jämföra med något annat land jag varit i. Plötsligt var jag i ett land där man inte bryr sig om varandras kroppar. Allt jag hade lärt mig var ju att kroppar och sexualitet är den värsta fienden.

Amineh Kakabaveh Ålder: 48 (enligt passet i Sverige, men egentligen vet hon inte riktigt då hon enligt mamman föddes ”en dag när det regnade nära det kurdiska nyåret” ungefär ett år efter storebrodern som är född 1974 – så rimligen, konstaterar Amineh Kakabaveh, borde hon vara född 1975 och därmed vara 43 år gammal nu). Bor: Stockholm. Gör: Riksdagsledamot. Grundare till föreningen Varken hora eller kuvad (VHEK). Kom 2016 ut med självbiografin ”Amineh inte större än en kalasjnikov”. Utbildning: Socionom och filosofie magister i socialt arbete. Visa mer Visa mindre

Fanns inget som var mer vänster

Väl på plats i Sverige skulle kampen fortsätta. Därför började hon undersöka vilka partier som fanns här.

– Jag kollade och det fanns inget parti som var mer vänster än Vänsterpartiet. Men när jag såg de här röda flaggorna under ett demonstrationståg såg jag samma gemenskap som hemma. Så jag läste på och träffade sedan Tanja Lindeborg, som då var riksdagsledamot och en stark personlighet inom Vänsterpartiet.

Partiet hade på den tiden nyss profilerat om sig och bytt namn från Vänsterpartiet Kommunisterna till Vänsterpartiet. Men det var på fler sätt som det skulle komma att ändras. Det parti hon gick med i där på 90-talet är inte detsamma som det hon representerar i dag.

– Det är flera med bakgrund i Ung vänster som klättrat upp och blivit ganska många inom riksdagen nu. När den nya ledningen med Jonas (Sjöstedt) och Aron (Etzler) kom till makten var det deras mål att centralisera makten och minska de enskilda riksdagsledamöternas möjligheter att ta egna initiativ.

ENSAM. Amineh Kakabaveh (V) känner sig inte mobbad av Vänsterpartiet, men av ”den egna partiledningen och riksdagsgruppen”. Foto: MELI PETERSSON ELLAFI

För att komma till en lösning med den situation som hon befinner sig i nu har hon efter valet skrivit flera brev till ledningen och har också begärt en medlemsomröstning om henne, för att få svart på vitt att hon har stöd från medlemmarna.

– Men de är rädda för att jag har för starkt stöd hos medlemmarna tror jag. De vill inte ens hålla en omröstning om mitt förtroende.

Kan du hitta ett annat parti?

– Uppriktigt sagt är jag en genuin socialist, feminist och marxist. Och så klart demokrat. Jag hittar inget annat parti. Och det är inte partiprogrammet som är fel. De flesta tycker som jag nu, men jag var för tidig för att lyfta frågorna om hederskultur. Det är många andra som, precis som jag, fått betala ett pris.

– Titta på Nyamko Sabuni i Liberalerna eller på vad som hände med Pekgul i Socialdemokraterna. Det är många som gått igenom samma sak som jag.

Varför är det så?

– Partierna lyssnar på invandrade, konservativa män inom sina egna partier. De lyssnar inte på kvinnorna som är progressiva, vi som har något att bidra med. Inte tidigare i alla fall. Därför har vi fått betala ett högt pris. Nu har ju nästan alla, även min egen partiledare, sagt att tycker likadant som jag i dessa frågor. Men vi som drivit frågorna i flera år osynliggörs.

Känner du någon gång att det inte är värt det?

– Min kamp för kvinnors rättigheter, för socialism och mot hedersförtryck och alla former av förtryck är viktigare. Vänsterpartiet och riksdagsplatsen har aldrig varit ett mål, bara ett medel.

– Därför är jag kvar.

Vänsterpartiet svarar på kritiken: Vänsterpartiets partisekreterare Aron Etzler (V) säger att det ”absolut inte stämmer” att Amineh Kakabaveh blir mobbad av riksdagsgruppen och partiledningen. Om att hon sjukskriver sig på tisdagar säger han: – Jag hälsar på Amineh, jag tror att många andra skulle göra det. Men hon har själv inte sökt goda relationer med riksdagsguppen. Det var väldigt länge sedan som hon deltog i arbetet i riksdagen och på gruppmötena. Hur ska ni lösa den här konflikten? – Jag har bjudit in henne till möten med mig som hon avböjt. Jag upplever att bollen ligger hos henne. Visa mer Visa mindre