I SCB PSU finns ett par detaljer som borde ge minst tre riksdagspartier kalla kårar längs ryggen. Framför allt socialdemokraternas utveckling i väljarstödet från utlandsfödda kvinnor. I denna grupp rasar sympatierna med nära sex procent från 48,4 procent ner till 42,3 procent. Ett tapp med sex procent i en strategisk väljargrupp. Samtidigt kan Sverigedemokraterna visa hur de stärker väljarstödet i denna grupp och ligger nu på 10,7 procent, en ökning från 7,3 procent.

Ett fiasko för den feministiska regeringen. Ett fiasko som den samlade feministiska vänstern själv bär ansvaret för.

Regeringen och vänstern har svikit de utrikesfödda kvinnorna. Dessa kvinnor har flytt förtryck, blivit lovade en sekulär frihet men har landat i utanförskapsområden som mer och mer liknar kalifat. Kalifat i olika utsträckning och med olika former av hederskulturer ständigt närvarande. Sara Mohammad hade inte behövt starta GAPF, Glöm Aldrig Pela och Fadime, om det svenska samhället tagit ansvar för sina löften. Att Sverige står upp för kvinnors rätt, oavsett var de är födda,. Att alla kvinnor har rätt till en egen utveckling, ett eget liv och sina egna kroppar. Att kunna välja sin religiösa tro. Att kunna välja bort.

För den kampen har Sara Mohammad fått höra att hon är rasist. Fram till 2016 förnekade många vänsterkvinnor aktivt de varningssignaler som kom från bland annat Järvafältet i Stockholm och situationen där för kvinnorna har inte förändrats nämnvärt. Trots Amineh Kakabaves, peshmergakrigaren och riksdagsledamoten, alla försök. Hon har hotats med uteslutning från sitt parti, vänsterpartiet, för sin kamp.

En tredje som motats bort är Nalin Pekgul. Hon utmanades av Lena Sommestad om ordförandeskapet i S-kvinnor och förlorade. Sommestads kampanjansvarige under den tiden var Sara Gunnerud som idag återfinns på utbildningsförbundet Ibn Rushd som kommunikationsansvarig. Efter att Pekgul lämnade är S-kvinnor i allt väsentligt lägre profilerade i frågor som kulturellt betingat hedersvåld och har valt en tydligare identitetspolitisk inriktning. Allt det som Pekgul varnade för i sin hemort är idag verklighet. Även i media. Men in i det längsta motarbetades hon av feministerna i sitt eget parti som valt att alliera sig med de utrikesfödda männens krav på att få tillämpa sitt förtryck av kvinnor i Sverige. Annars skulle vi minsann bli rasister.

Tre utrikesfödda kvinnor, som står upp för en så självklar sak som sin rätt till sina kroppar och få leva ett liv på lika villkor som män blir kallade för rasister. De som är högljuddast i kritiken är inte andra utrikesfödda kvinnor. Det är svenskfödda kvinnor och män.

Den feministiska vänstern har svikit de utrikesfödda kvinnorna inte bara en gång, utan två. Dels genom att inte ge det stöd dessa kvinnor behövde utan även genom att alliera sig med de som utövar för förtrycket.

Feministernas dubbla svek.