Acum câteva zile am scris un articol care poate fi rezumat astfel: 1) Majoritatea românilor din jurul meu nu vor să primească refugiați sirieni. 2) Totuși românii mi-au părut mereu ospitalieri 3) Atunci de ce nu sunt bine veniți și sirienii, sunteți cumva xenofobi?



Reacțiile au fost diverse și în acest mic text încerc să le rezum. Nu ca să terminăm cu discuția, dar pentru structurarea ei. După părerea mea, e o discuție care trebuie purtată la noi în România.

Lăsând deoparte reacțiile cu înjurături și atacuri la persoană, cele cu „tu n-ai voie să pui asemenea întrebări dacă vii dintr-o țară decadentă/rasistă/care nu ne lasă în Schengen” și cele cu erori grave de fapt precum „refugiații trebuie să fie primiți în țările vecine” (în realitate, majoritatea covârșitoare a lor chiar acolo sunt), am citit multe reacții scrise cu argumente și moderație.



Din aceste reacții a devenit rapid evident că există o antiteză falsă în întrebarea mea. E perfect posibil să fii ospitalier, dar să nu accepți pe oricine. Altceva ce a ieșit din răspunsuri: Mulți dintre cei care au comentat cred că perfect normal să fii xenofob, adică să-ți fie frică de necunoscut. Xenofobia permite grupurilor de oameni să distingă între „noi” și „ei”, ei fiind alți oameni cu care avem mai puține în comun. Eu sunt xenofob, toți olandezii sunt xenofobi, și dumneavoastră sunteți tot xenofob, mi s-a spus. Într-o oarecare măsură.

Cred că discuția poate fi rezumată în felul următor: Mulți spun că ar trebui să primim și noi refugiați pentru că avem o datorie morală. Și mai mulți spun că nu trebuie să primim, primirea refugiaților va cauza probleme, de care știm din alte țări și de care nu avem nevoie aici. În plus, există o rezistență împotriva propunerilor UE de a repartiza refugiații prin cote obligatorii pentru fiecare stat membru. Fără aceste propuneri, problema asta ar fi cam academică pentru că, după cum au spus și unii respondenți, foarte puțini refugiați ajung la noi din proprie inițiativă.

Să începem cu datoria morală. Există așa ceva? Dacă vorbim de statul român, care ar fi chemat să primească refugiații, nu știu dacă există. Există tratate prin care România s-a obligat să primească refugiații, dar asta în cazul în care ei vin de bună voie pe teritoriul nostru. Faptul că au plecat mulți conaționali în alte țări, ne-ar obliga moral cel mult față de țările respective. Putem vorbi de o dorință de a primi refugiați, bazată pe considerente morale, dar decizia de a-i primi și de a aloca fondurile statului trebuie luată prin vot. Dacă eu consider că trebuie să luăm 100.000 refugiați pentru că sunt creștin, tot trebuie să îi conving pe ceilalți până avem majoritatea.

Deci chiar obligați nu suntem. Iar riscurile? Cei care au spus că riscăm prea mult dacă primim refugiați sirieni, au argumentat cam în felul următor. 1) Sunt teroriști și vor organiza atentate; 2) Sunt de o altă cultură și religie, cu care nu putem coabita; 3) Avem o traumă națională din cauza otomanilor; 4) Accepți câțiva, dar vin mulți și situația scapă de sub control.

Foarte puternic mi se pare argumentul cu pierderea de control. Istoria recentă a Europei de Vest arată că nu poți să lași sute de mii de oameni să rămână în țară, fără o politică de integrare foarte bine pusă la punct. Dacă România decide să accepte grupuri de refugiați sau chiar imigranți economici, trebuie să învețe din greșelile Occidentului.

Argumentul cu teroriștii nu mi se pare convingător. Un atac terorist este foarte rar, chiar și în Franța. România nu trebuie să își lase politica umanitară influențată de asemenea frici, dacă riscul de a fi călcat de tramvai e 1.000 ori mai mare decât a fi ucis de o bombă. Arma terorismului este teroarea, adică frica. Argumentul cu incompatibilitatea culturilor ortodox-europene și musulmane sună mai convingător. Cred că dintr-un musulman e greu să faci un ortodox, darămite dintr-o comunitate de musulmani. Dar poate integrarea totală nu este necesară pentru o coexistență de succes. De altfel, cum au zis și unii respondenți, există o comunitate de câteva mii de musulmani, care trăiesc de sute de ani în pace printre români. Mai ales dacă sunt grupuri mici, de maximum câteva zeci de mii de persoane. Nici argumentul cu otomanii nu e puternic. Sigur, a fost o perioadă lungă cu atacuri. Dar mult mai recent, România a fost în război cu Rusia, cu Germania, chiar și cu Bulgaria. Și în afară de Rusia sunt acum țări aliate. Mai mult, chiar și Turcia e în NATO și mulți români se duc în Turcia în vacanță.

Foarte puternic mi se pare argumentul cu pierderea de control. Istoria recentă a Europei de Vest arată că nu poți să lași sute de mii de oameni să rămână în țară, fără o politică de integrare foarte bine pusă la punct. Dacă România decide să accepte grupuri de refugiați sau chiar imigranți economici, trebuie să învețe din greșelile Occidentului.

Repartizarea obligatorie a fost o problemă pentru mulți respondenți. E mai greu de crezut că România și-ar abandona obligația asumată prin tratatele internaționale, dar asta e altceva decât să accepți imigranți din Germania care nici n-au vrut să vină în România. Merkel a vrut să facă ceva nobil la început și în loc să păstreze politica europeană obișnuită (imigranții rămân în statul membru unde au aterizat) a lăsat să vină imigranții în Germania. Știm cum s-a terminat, după un timp au fost nevoiți și nemții să-și schimbe politica. În acest cadru a fost propusă repartizarea prin cote pentru fiecare stat membru. Și aici indignarea românilor este direcționată mai mult împotriva politicii UE (dominată de Germania), și nu împotriva sirienilor înșile. E ușor de înțeles.

Îți recomandăm Ca olandez imigrant în București, nu înțeleg de ce românii nu vor să primească refugiați

Există și argumente pentru? Acceptarea unor imigranți ar fi și în interesul României? Codru Vrabie argumentează că da, ar fi cam singurul mod prin care mai putem să avem o pensie la bătrânețe, noi, cei care avem acum sub 50 ani. Așa că, în ciuda faptului că România are problemele ei (din fericire, nu atât de mari ca Siria), există scenarii în care acceptarea imigrării ar fi benefică pentru România. Eu personal nu știu. Problema scăderii populației este una uriașă, dar să lași dintr-odată un milion de imigranți sună cam radical. Un alt avantaj ar fi faptul că dă o impresie bună nu numai în Occident, dar și în Orientul Mijlociu. O impresie bună nu e de subestimat la nivel geopolitic.

Ca să rezum: Am stabilit că românul nu e mai xenofob decât alții. Am stabilit că românul e deranjat de o cotă de imigranți impusă de Germania. Am stabilit că, dacă România ar accepta refugiați, ar trebui să învețe din greșelile altor țări. Sunt curios ce se va întâmpla, când nu trimiși de Merkel, dar din proprie inițiativă vor veni grupuri de imigranți în România.

Data viitoare vorbim despre Schengen.