Doi frați din Transnistria pedalează prin inima crizei demografice din Republica Moldova.

— Acolo jos în case locuiește cineva?

— Demult nu mai trăiește nimeni pe aici.

— Dar unde-s oamenii?

— S-au prăpădit cu toții.

Stăm pe un deal și vorbim cu bărbații care trudesc la recoltat floarea-soarelui. În vale se întinde un ocean de iarbă cenușie, punctat din când în când cu insulițe de verdeață - case vechi, părăsite, acaparate din toate părțile de salcâmi. Pomii, sădiți din grija strămoșilor, își văd liniștiți de viață, de două ori cât casele peste care tronează.

* * *

În ultimii 25 de ani, doar conform statisticilor oficiale, Republica Moldova a pierdut un milion de locuitori, adică un sfert din total. În fiecare an, populația mai scade cu câte un procent și ceva. La baza acestui declin vertiginos stă o tranziție post-sovietică zbuciumată, care a dus la emigrație masivă, scăderea natalității, speranța scăzută de viață (cea mai mică din Europa) și îmbătrânirea populației.

Fondul ONU pentru Populație în Moldova și Centrul de Cercetări Demografice estimează că până în 2035, populația ar putea să se micșoreze până la 2 milioane de oameni, iar una din trei persoane va avea peste 60 de ani. La 1 ianuarie 2019, peste 18% din populația Rep. Moldova era trecută de 60 de ani.

Satele pustiite reflectă cel mai vizibil consecințele depopulării Moldovei. Din aceste locuri care fremătau cândva de viață, au rămas doar numele, câteva case părăsite și ici-colo niște stâne de oi. Pentru multe așezări rurale din țară, datele disponibile se opresc în 2004, deși ultimul recensământ al populației a avut loc în 2014. Acesta din urmă, care oferă cifre la nivel de raioane (echivalentul județelor, n.t.), orașe și comune, a fost subiectul a numeroase controverse privind metodologia defectuoasă, delapidări de fonduri și încercări de cosmetizare a dezastrului demografic național.

Se estimează că între cele două recensăminte, 150 de sate din Moldova și-au pierdut locuitorii, goniți de sărăcie și de lipsa infrastructurii necesare unui trai decent. Pentru aceste sate, declinul populației a însemnat o lungă și tăcută agonie.

Mânați de statisticile sumbre și de întrebarea din titlu, ne-am pornit pe biciclete, în căutarea unui astfel de sat al nimănui. Am documentat procesul printr-un mișmaș de fotografii, observații, note de jurnal și reflecții, pe care le-am pus cap la cap.