“Adevărul“ a stat de vorbă cu ministrul Tineretului şi Sportului despre lipsa de vlagă a sportului românesc. Întâmpinăm Olimpiada cu cea mai mică delegaţie de sportivi de după Revoluţie, sperând la 6-7 medalii de bronz sau, cel mult, de argint. Cum a ajuns România ca de la o ţară de top 10 în sport să defileze palid în arenele olimpice?

Elisabeta Lipă, canotoarea care, de-a lungul timpului, s-a întors de la Olimpiade cu cinci medalii de aur, conduce, din noiembrie 2015, Ministerul Tineretului şi Sportului. Femeia care a vâslit repede şi bine prin apele lumii este capabilă să detecteze cauzele dezastrului, dar pare depăşită de dimensiunea acestuia. După 25 de ani de guvernare haotică, sportul românesc s-a prăbuşit laolaltă cu celelalte domenii: aşa cum ministrul Sănătăţii nu ştie câţi medici sunt în România, Elisabeta Lipă nu are nicio idee despre câţi sportivi de performanţă activează la noi în ţară. „Şi eu sunt curioasă să aflu, dar nu avem nicio statistică. Dacă cer situaţia de la cluburi şi de la federaţii, clubul spune un număr, federaţia spune alt număr. Circulă tot felul de zvonuri: ba avem 12.000, ba avem 5.000, ba avem 18.000”.



„Adevărul“: De ce a ajuns sportul românesc într-o situaţie atât de grea?

Elisabeta Lipă: În 2000 eu eram încă sportivă. Ieşisem campioană olimpică şi l-am auzit pe domnul Ţiriac spunând că n-am semănat nimic şi n-o să mai avem ce culege. Şi chiar nu-l înţelegeam. Zic: „Doamne, noi am adus atâtea medalii, 26 de medalii, atâta bucurie…“. Dar rezultatele au început să scadă, numărul sportivilor a fost tot mai mic şi am ajuns în situaţia de astăzi, când rezultatele din tot acest ciclu olimpic nu prea ne dau speranţe la multe medalii.

Cine n-a semănat?

N-a semănat sistemul românesc, pentru că aici nu poţi să spui că este de vină o singură instituţie. Sportul şcolar vedem ce produce. Avem sportul universitar care este aproape inexistent. Sportul de înaltă performanţă trebuie să culeagă din sportul şcolar şi din sportul universitar. Şi atâta timp cât numărul este foarte mic, nici în performanţă nu se regăsesc.



Acum, Elisabeta Lipa se află în postura omului care reprezintă sistemul şi trebuie să semene pentru ca sportul românesc să fie mai mult decât un teren arid care nu mai produce nimic. Şi cu toate că înţelege marile probleme cu care se confruntă sportul din România, Lipă nu pare să aibă şi perspectiva soluţiilor: câteva modificări legislative fără niciun efect pe termen lung şi o strategie plină de idei banale pe care a moştenit-o de la Guvernul anterior i se par suficiente pentru a începe resuscitarea. Restul, spune ministrul Sportului, mai depinde şi de noi: „Dacă oamenii nu mai au pasiune pentru sport, eu nu le pot impune cu forţa”.



Eu nu pot să rezolv într-un an problemele sportului de la Revoluţie şi până azi. Dar încerc să fac cât mai multe. Am deblocat premierea campionilor naţionali, care de 4-5 ani de zile erau blocate, avem o strategie pentru sport pe care am pus-o în dezbatere, mi-am propus ca în mandatul meu să modificăm Legea Sportului, am multe obiective.

Cine a lucrat la strategia asta, pe cine v-aţi bazat?

Nu, deci strategia asta... când am preluat mandatul, am preluat-o de la fostul ministru Gabriela Szabo. Ea a fost lucrată cu profesori de la ANEFS (n.r. – Academia Naţională de Educaţie Fizică şi Sport), a fost lucrată cu federaţii, cu specialişti pe cercetare şi, repet, am pus-o în dezbatere unde aşteptăm propuneri de îmbunătăţire ale altor specialişti.

Nu v-aţi gândit să trimiteţi nişte specialişti în diverse ţări cu sport foarte bine organizat pentru a prelua şi de acolo nişte lucruri?

Nu m-aţi înţeles că voi face dezbatere pe strategie şi toţi specialiştii vor putea veni să aducă îmbunătăţiri acestei strategii? Strategia este elaborată, dar trebuiesc implementate şi direcţiile de aplicare ale acestei strategii.

Păi la aplicare e problema, că am tot avut strategii prin toate domeniile, dar n-au prea fost puse în aplicare.

Cum să nu fie pusă în aplicare? Noi trebuie să o respectăm, pentru că fără o strategie am ajuns în situaţia asta. De fapt ce ne dorim? E bine cum e acum? Dacă e bine, merge şi fără strategie, mergem şi fără să modificăm legi dacă stăm bine cu sportul. Nu putem însă nici să impunem cu forţa nimănui să-şi ducă copilul să facă sport.

Care sunt cele mai importante modificări pe care vreţi să le aduceţi la Legea sportului?

România are 73 de federaţii şi toate sunt de utilitate publică. Am propus în această lege ca federaţiile să fie clasificate în două categorii: federaţiile olimpice care sunt în programa olimpică şi federaţiile care sunt doar recunoscut de către Comitetul Internaţional Olimpic. România are tot felul de federaţii care au făcut dintr-un stil sportiv o federaţie. Avem două federaţii de Karting.

Deci, în momentul ăsta, legea pune pe acelaşi nivel sporturi importante ca gimnastica sau canotajul cu kartingul…

Da, cu federaţia de Vovinam Viet-Vo-Dao, cu federaţia de table, cu Qou-Qou-nu ştiu care. La ora actuală în lege, ele sunt toate la fel. Noua Lege a Sportului va ajuta sporturile de la care avem mari aşteptări la Jocurile Olimpice, ca să se revigoreze. Federaţiile care sunt doar recunoscut trebuie să aibă 30 de cluburi şi să aibă cel puţin 600 de sportivi ca să poată primi finanţare.

Ce altceva mai faceţi în noua lege?

Avem rentele viagere. La ora actuală, legea spune că nu trebuie să fii român sau să aduci rezultate pentru România ca să primeşti această rentă viageră. Ceea ce nu mi se pare corect. Un străin care a câştigat o medalie olimpică pentru ţara lui poate să se stabilească în România şi să ia această rentă.

De ce v-aţi aplecat spre problema asta, beneficiază vreun străin de rentă viageră de la statul român?

Nu ştiu, n-am verificat, dar…

Asta nu e o modificare prin care să provocaţi renaşterea sportul românesc. Noi suntem într-o situaţie în care avem nevoie de schimbări radicale.

Păi, cu toate legile pe care le dăm, dacă nu suntem conştienţi noi, ca părinţi, ce este bine pentru copilul nostru şi să-i îndrumăm pasul către sport, atunci…



2012-2016 a fost un ciclu olimpic slab pentru România: rezultate modeste la campionatele mondiale şi europene, echipa de gimnastică – cândva mândria ţării – a ratat calificarea la Rio, dopaj, management prost. Vom culege roadele începând cu 5 august, în Brazilia. Singura întrebare legitimă este, de fapt, dacă se va schimba ceva în aşteptarea viitoarelor Olimpiade, sau dacă vom continua parcursul descendent din ultimul deceniu. Din lipsa unor soluţii eficiente, am ajuns să privim cu nostalgie nu doar către performanţele din trecut, dar şi către structura de organizare. Elisabeta Lipă spune că, începând din această toamnă, în şcolile din câteva judeţe va demara un proiect pilot pe care îl numeşte “Noua Daciadă” şi care va presupune competiţii şcolare pe toate grupele de vârstă. “Dar asta înseamnă implicarea cluburilor sportive şcolare şi municipale, direcţiile judeţene pentru sport, asociaţiile sportive judeţene, primăriile, deci toată lumea trebuie să se implice. Dacă doar stăm şi aşteptăm...”.

Elisabeta Lipă nu pierde nicio ocazie să lanseze apeluri la implicare: către părinţi – să-şi trimită copiii la sport, către copii - să facă mişcare, către antrenorii şi profesorii de sport – să pună mai multă pasiune. În acelaşi timp, admite că terenurile de sport ale şcolilor sunt închise cu lacătul şi aprobă decizia primarului general al Capitalei de a desfiinţa activităţile de sport urban.



Dumneavoastră îndemnaţi populaţia să facă mişcare, dar mulţi acuză că nu sunt suficiente terenuri de sport. Terenurile şcolilor sunt închise în afara orelor de sport…

Chiar zilele acestea am participat la o dezbatere în care Primăria Generală a Capitalei, primarii de sector şi Ministerul Educaţiei şi-au luat angajamentul că pe perioada vacanţei vor găsi soluţii ca aceste terenuri de sport din curţile şcolii să fie deschise.

Dar v-au explicat de ce s-au închis?

S-au închis acum vreo doi-trei ani pentru că au fost nişte cazuri nefericite cu decesul unor copii în curtea şcolii şi cred că nu e…





Cum vi se pare că s-a închis Via Sport, Bulevardul Kiseleff unde se făcea sport în week-end? Aţi fost cu doamna Firea la dezbaterea de care aţi pomenit. Aţi discutat şi problema asta?

Eu nici n-am ştiut că sâmbăta şi duminica Kiseleff-ul este închis pentru sport. S-a discutat şi problema asta. Cineva i-a pus şi această întrebare. Doamna Firea a motivat, din puctul meu de vedere foarte clar, că competiţiile majore nu le va opri niciodată. Ba, din contră, le va susţine. Dar au fost nişte competiţii care şi-au dorit mai mult să-şi facă publicitate decât activitate. Şi-au asumat că vin 600 de participanţi, au venit doar câţiva. Au zis că au nu ştiu câţi supraveghetori, n-au găsit acolo niciunul şi cred că în condiţiile nu ştiu dacă e… La cum şi-a expus punctul de vedere doamna Firea, eu i-am dat dreptate. Competiţiile majore, maraton, semi-maraton, crosuri nici nu s-a pus problema să fie închise. Pur şi simplu sunt nişte activităţi sâmbăta şi duminica care spun una în contract şi de fapt în realitate este altceva.

Să ştiţi că veneau copiii să se joace acolo, nu era un moft.

Nu pot să vă răspund eu la întrebările astea, pentru că nu ştiu şi nu am nicio calitate. Dar, la întrebarea care i s-a pus doamnei primar şi la răspunsul pe care l-a dat, din punctul meu de vedere are dreptate. Dacă mă întrebaţi pe mine, eu activităţi din astea pentru copii le văd mai degrabă într-un parc, sunt atâtea parcuri. De ce trebuie să opreşti un bulevard ca să pui mese de ping-pong şi coşuri de baschet?!

Aşa arăta bulevardul Kiseleff din Bucureşti în zilele de week-end, pe vremea când Gabriela Firea nu hotărâse anularea activităţilor