Jako novináři mi chodí různé zprávy BSA, jak se daří bojovat proti nelegálnímu softwaru v ČR. Kdo ví, co je BSA, se už asi nemůže čemu divit (Živě, Lupa, Root). Já se divím snad jen tomu, že mi posílají tiskové zprávy, přestože jsem nikdy na žádné jejich akci nebyl a moje psaní směřuje někam úplně jinam. BSA a podobné organizace se ohání různými čísly, kolik pirátů pochytali a kolik peněz z toho bylo. Dnes bych chtěl ukázat na příkladu z mého okolí, že ne každý pirát je doopravdy pirát a že ti, kteří by měli právo vymáhat, se umí chovat morálně značně na hraně.

Dopis od Policie ČR

Celý příběh začal, když do firmy přišlo předvolání k podání vysvětlení a z dopisu byste nevyčetli, o co vlastně jde. Zodpovědní lidé z firmy byli vysláni k výslechu, kde to celé začalo. Policista se zeptal, zda ve firmě používají nelegální software. Dostalo se mu negativní odpovědi, protože ve firmě se snaží mít legálně úplně všechno včetně „drobností“ jako licence na IrfanView a podobné pro osobní použití freeware programy.

Policista pokračoval, aby položili svoje mobilní telefony na stůl a nikomu netelefonovali, a zeptal se, zda jim dají povolení vstoupit do firmy a legálnost ověřit. Aby dodal situaci na vážnosti, ihned dodal, že oni se tam mají beztak ze zákona právo dostat, a v případě, že by nebyl zájem o spolupráci, mohlo by vše probíhat „méně přátelsky“.

Do firmy tedy vyrazilo několik policistů.

Hledání pirátů

Do kanceláří dorazila skvadra asi tří, až čtyř kádrů a vyžádala si zasedací místnost, kde se uvelebila. Ten nejlépe živený byl vyslán, aby kontroloval počítače zaměstnanců, od kterých chtěl přístupová hesla k účtům. Nosil si s sebou dva flashdisky a instalované licence zjišťoval freeware programem Magical Jelly Bean KeyFinder. Ano správně, používal nějaký uzavřený prográmek stažený odněkud z internetu pro pořizování důkazů.

Policisté nikomu neřekli, na co má firma vlastně právo, a jela spíše na notu zastrašování. Po pátém zkontrolovaném počítači začal ten vypasený povídat, že ještě před časem by všechny počítače zabavili, odvezli pryč a nevrátili by je, dokud by se celé šetření neukončilo. Že má firma „jako štěstí“, že je to teď jinak.

Za zmínku stojí, že se šlo jen po produktech od Microsoftu. Nikdo nepotřeboval vidět, že je zakoupená licence k Acrobatu a Photoshopu od Adobe, nikoho nezajímala celá řada dalších programů s nezanedbatelnou cenou. Vše se začalo točit hlavně okolo Windows a Office.

Obrovské zklamání policista zažil, když zjistil, že všechny servery běží na Linuxu. Vzhledem k tomu, že jej dokázaly znervóznit situace, jako když se nezobrazí po vložení flashdisku okno s tlačítkem pro spuštění Průzkumníku (aby se dostal ke svému kouzelnému programu), asi by s Linuxem nic nesvedl.

Celé to vypadalo, jak kdyby měl s ostatními kolegy rychlokurz přímo od Microsoftu, a své počínání prokládal různými moudry, jak zrychlit start Windows, že existuje utilita AdAware, která je zdarma a čistí systém, a podobně. Mimo jiné se pozastavoval, proč není nasazen Microsoft Exchange, když ho prý používají všechny úspěšné firmy. Následovalo samozřejmě vysvětlování předností tohoto produktu, a že s Windows Server by bylo přihlašování do domény rychlejší než s použitým Linuxem. Prostě profík.

Kromě firemních počítačů se začali dožadovat i prohledávání soukromých notebooků zaměstnanců, protože prý musí kontrolovat všechny počítače na provozovně a že k tomu mají právo. Po nátlaku jim bylo vyhověno. Poslední zklamání přišlo po otevření notebooku správce, kde vykoukl přihlašovací screen Kubuntu.

Všechno se sepsalo, počítače se označily lihovou fixou a komando se vytratilo s poznámkou, že budou dále informovat.

Jednání s policií se plynule změnilo v jednání se soukromou právní kanceláří (mimo jiné zastupující Microsoft), které policie veškeré pořízené dokumenty předala. Doteď jsem netušil, že se to smí, ale asi ano. Provázanost tam určitě byla, neboť na otázky směřované k policii chodila stanoviska ze strany soukromé právní kanceláře.

Všechno špatně

Po čase přišlo vyjádření, ve kterém chtěli doložit legálnost programů. Konkrétně tedy jen Windows a Office. Legálnost bylo nutné všude prokázat nákupním dokladem (fakturou). U poloviny počítačů dle jejich soudu nebylo něco v pořádku a vyměřila se pokuta téměř 100 tisíc korun.

Byl to šok, neboť ve firmě se na legálnost dbá opravdu poctivě a dlouhodobě. Je jedno, že ve skříni bylo o 20 legálních licencí na Office více, než kolik má firma počítačů. Celé se to přesunulo do stavu šikanování za drobnosti, přestože reálně žádná škoda výrobcům vzniknout nemohla (naopak zaplaceno bylo více, než se doopravdy používalo).

Nemá cenu vypisovat každou položku, ale zkusím zmínit pár zajímavých.

(1) Nejednoznačné názvy v nákupních dokladech

Pokud se kupuje OEM Windows dohromady s počítačem, chtějí mít na faktuře plný název. Dodavatel měl ve fakturách uvedeno WXP Pro, případně XPP (třeba jako součást položky počítače) místo Windows XP Professional, což se jim nelíbilo, neboť prý nemusí jít o Windows. Jednoho z dodavatelů firma nakonec v rámci snahy vyhovět dotlačila k přepsání faktur, druhý (velký) dodavatel vstříc nevyšel – tyto licence měla firma zaplatit znovu v pokutě.

Pokuta se vyměřuje tak, že se zjistí, kolik v té době program obecně stál a vezme se nejvyšší cena.

(2) Nenalepený OEM štítek

Za vlastní chybu se dá označit jeden z případů, kde nebyl nalepený OEM štítek na počítač. Štítek se nakonec dohledal v krabici od počítače. Opět se vyčíslila pokuta dle ceny takové licence. Chápu, že tohle je opravdu chyba firmy, ale jestliže šlo o jediný z desítek počítačů, očekával bych řešení spíše domluvou.

(3) Časový odstup OEM licence

Pár počítačů mělo datum nákupu jiné o více než 90 dní od nákupu licence. Něco se totiž po nákupu nepoužilo a leželo tři měsíce ve skladu. Když to začalo být potřeba, vytáhlo se to z krabic ze skladu a před prvním použitím se dokoupila OEM licence. To se ovšem, jak se zdá, nesmí a Microsoftu tím dle jeho právníků vznikla velká škoda, která byla vyměřena další částkou v pokutě. Kdyby počítače stejnou dobu ležely u dodavatele, problém by nebyl.

(4) Za odinstalovaný software se také platí

Magická utilita vypečeného policisty zjišťuje sériová čísla z registrů počítače. Bohužel v registrech zůstávají uložené i licence odinstalovaných programů a nikoho nezajímá, že už tam program dávno není. Problém tedy vznikl na nějakém počítači, kde byl nainstalovaný Office 2007, ale v registrech byl klíč i pro Office 2003.

Konkrétní použitou licenci už bohužel nešlo ve firmě dohledat, takže se musela znovu zaplatit (resp. se snad i dohledala, ale „už nikoho to nezajímalo“). Je to nová zkušenost. Skladujte i licence programů, které už nepoužíváte, přestože jste dané programy odinstalovali. Jestli někde zůstal uložený klíč, můžete si zadělat na problémy.

(5) Nelegální downgrady Windows podle návodu přímo od Microsoftu

Jako pikantní se projevil problém s notebookem jedné zaměstnankyně, na kterém byl provedený downgrade z Windows Vista na Windows XP. Šlo o soukromý počítač, kde admin děvčeti pomohl s reinstalací. Jelikož si sám nebyl jistý, kontaktoval už předtím infolinku Microsoftu, kde se dozvěděl, že lze použít libovolné sériové číslo, které bude fungovat, a při aktivaci se sdělí, že jde o downgrade. Tento postup evidentně Microsoft sděloval i jiným, neboť se o tom píše různě v článcích a ve fórech na internetu. Legálně je prý ovšem jedině žádost o oficiální downgrade média.

Downgradovaná Windows XP se tedy také zaplatila znovu. V případě právních problémů se určitě na linku Microsoftu neobracejte, protože oni vám mohou namluvit úplně cokoli a nemá to žádnou váhu.

(6) Počítač s Windows bez faktury

Představte si, že jste před pěti lety koupili počítač, který se originálně dodával s Windows, vy k němu máte nalepený štítek a vše je řádně aktivované. Je vám to k ničemu, pokud k počítači nenajdete nákupní doklad.

Závěrem

Celé jednání bylo poměrně nerovné. Jakékoli vysvětlování a dokazování nemělo smysl a druhá strana reagovala pouze způsobem „přistupte na naše požadavky, nebo se budeme soudit“. Pochybení byla vypsána stroze a nikde nebylo vysvětleno, jak se vypočítala cena.

Ve zprávě s vyměřením pokuty byly řady položek typu „office, klíč k produktu neplatný“ a na podobných položkách se nahnala většina pokuty. Je jedno, že šlo o koupené produkty s fakturou, od kterých je uskladněna krabička se štítkem a DVD. V rámci komunikace se skenovaly krabičky s Office a dokazovalo se, že vše sedí, ale druhou stranu to vůbec nezajímalo. Když se řešilo, co to tedy znamená, že je klíč neplatný, dozvěděli jsme se, že nám nic neřeknou a jestli nesouhlasíme, tak zas jedině soud.

Nakonec se několik prohřešků přijalo (přestože při nich nikdo o peníze nepřišel a viděl bych je maximálně na přátelskou domluvu) a nabídlo se mimosoudní vyrovnání s přibližně poloviční cenou, na které druhá strana přistoupila.

Pokuta se nakonec zaplatila, ale jestli je to konec, to vlastně nikdo neví. Jsou nyní zaplacením pokuty prohřešky vyřešené? Na to druhá strana odpovědět taky nechtěla. Právě tohle ve mně evokuje dojem, že není snaha o nápravu, ale pouze o vybírání peněz.

Je opravdu smutné, jakým nemorálním způsobem se z firem tahají peníze a ještě se to považuje za vymáhání práva. Sám celý průběh vnímám spíše jako silnou šikanu, kdy se do firmy přišlo s tím, že se prostě něco musí najít. Pak se pochopitelně něco najde – nějaká drobnost, nepřesnost, cokoli. Pochybuji, že je nějaká střední a větší firma, kde by se cokoli podobného najít nedalo. Nedá se to ohlídat ani při nejlepší vůli. Zpravidla ovšem nejde o něco, kde by výrobci softwaru vznikla jakákoli škoda, nedej bože snad záměrně.

Návod je jednoduchý. Nejdřív pohrozit nějakou šílenou částkou s pochybnými argumenty, pak přijdou dohady. Firma nakonec něco přizná, je ráda, že se nesoudí, a oni získají peníze, u kterých je opravdu sporné, zda je to právem.

Zamyšlení

Přijde vám normální, že k vám přijde na objednávku policie, pořízené informace a dokumenty předá soukromému subjektu zastupujícímu jednu konkrétní společnost, aby z vás pak na pár nepřesnostech vytahali peníze? Nějak se s tím nemůžu pořád vnitřně srovnat, i když to celé pravděpodobně proběhlo podle zákona.

Zamyslel bych se nad tím, jestli by si firma, která má nakoupené opravdu všechno (včetně desetitisícových položek za nákup písem,…), spíše nezasloužila pochvalu. Zda by to nemělo probíhat tak, že zkontrolují, že na počítačích se štítkem Windows XP Pro, jsou Windows XP Pro, že sedí počet krabic a čísla na fakturách. Po úspěšné kontrole jít domů a hledat někoho, kdo software opravdu krade.

Pod čarou

Úplně mě děsí, že když si to teď po sobě přečtu, sám tomu skoro nemohu uvěřit. Nicméně existují dokumenty a materiály, které v podstatě všechno uvedené potvrzují. Nechci je záměrně zveřejňovat a nechci ani sdělit, o jakou firmu jde a kdy k incidentu došlo. Na místě je samozřejmě obava z možné další šikany této firmy. Ani by mě nepřekvapilo, kdyby za tento zápisek došlo k šikaně mé osoby (soft se snažím mít legálně – ten od MS už minimálně 10 let – a na mně si toho asi moc nevezmou), případně právních subjektů, se kterými externě spolupracuji. Uvidíme a případně se objeví další článek.

Pro běžného člověka to celé může působit jako drsné sci-fi, ale kdo má delší zkušenost z nějaké firmy, možná v tom najde i své zkušenosti. Většinou o tom nikdo mluvit nechce, ale když se to někde vytáhne, člověka až překvapí smutné souhlasné kývání ostatních.

Nemám potřebu tady nic napravovat, ani určovat, kdo je zlý a kdo hodný. Odneste si z toho jen to, že ne vždy s vámi musí být zacházeno, jak byste si mohli myslet, a že i na takové případy byste se měli umět připravit.

DOPLNĚNÍ: Přečtěte si prosím, než začnete diskutovat: #comment-17335