Ruokakaupasta saa ehkä sittenkin pian 5,5-prosenttista alkoholia. Hallitus pitää meitä alamaisia silti vielä sen verran pikkulapsina, että esimerkiksi ainoaa järkevää ruokajuomaa, eli viiniä, ei ruokakaupasta saa tällä menolla ikinä. Ei vaikka hallitus joku päivä vaihtuukin. ”Liberaalipuolueeksi” itsensä valehdelleiden Vihreiden uusi puheenjohtaja Touko Aalto vastusti jopa 5,5 prossan alkoholijuomia kauppaan.

Mutta ei hätää. Minulla on tähän ikuiseen alkoholiväittelyyn ratkaisu. Ja hallitus saa käyttää ideaani ilmaiseksi. Tai no. Ehkä paria Katera Steelin osaketta vastaan.

Miksemme liberalisoisi viinapolitiikka alle nelikymppisiltä? Entä jos vain alle nelikymppiset voisivat ostaa viiniä ja viskiä ruokakaupasta? Jätetään nämä vanhat Toimi ”Salmarinsurmaaja” Kankaanniemen aikaiset viinasäännöt vanhuksille, eli yli nelikymppisille. Kun alkoholinmyynnillä on nykyään 18 ja 20 vuoden alaikäraja, miksei samalla voisi olla myös yläikäraja? Aina kun yli nelikymppinen yrittäisi ostaa K-kaupasta viiniä, kassan pitäisi kysyä ivallisesti hymyillen paperit. Nelikymppisille myytäisiin kaupassa vain sitä mitä ennenkin.

Ikärajaa voisi vuosittain nostaa yhdellä vuodella. Näin alkoholisoituneet suuret ikäluokat pysyisivät ruodussa.

Ai miksi näin? Siksi, että nuorten juominen on vähentynyt todella paljon. Nuoret juovat määrällisesti huomattavasti vähemmän. Vielä mielenkiintoisempaa on, että kaikkien tutkimusten mukaan nuoria ei enää kiinnosta myöskään humalahakuinen juominen. Siis juuri nämä samat nuoret, jotka ovat koko elämänsä matkustelleet ulkomailla, Berliinissä ja Lontoossa ja ties missä, jossa tiukkaa viinaa myydään vuorokauden ympäri jokaisessa kioskissa.

Viina ei ole alle nelikymppisille enää pyhää sakramenttivettä, toisin kuin suurille ikäluokille, tässä loskaisessa helvetissä, jota Suomeksikin kutsutaan.

Ennen jopa Suomen pankkia johdettiin kännissä, mutta nykyään ei edes rock-konsertteja vedetä jurrissa. Milloin olette nähneet nuoren rock-tähden viimeksi riehuvan jurrissa? Keski-ikäiset iskelmätähdet sen sijaan ovat Hymyn ja Seiskan kannessa joka viikko peruttujen keikkojen ja sössöttävien välispiikkien takia. Nuorille rock-muusikoille musiikki on työtä. Ja silloinkin kun he pääsevät rikastumaan, ne eivät ala sekoilla viina- tai huumepäissään, vaan ryhtyvät esimerkiksi arkkitehdeiksi.

Rokkareita paljon enemmän juovat poliitikot. Siis nämä maakuntien miehet, jotka alkavat kansanedustajiksi, jotta pääsevät edes viikoksi vaimoaan pakoon helsinkiläisten jalkavaimojensa kainaloon. Olen ollut useassa puoluekokouksessa ja enemmän siellä humalassa ovat poliitikot kuin toimittajat. Esimerkiksi Teuvo Hakkarainen valittiin persujen varapuheenjohtajaksi, koska kokousväki oli paikallaolijoiden mukaan kännissä kuin käki. Anteeksi Suomen käet. Ja sitten nämä samat vastuuttomat viinasiepot ovat sitä mieltä, että alamaiset eivät saisi juoda elämäänsä edes vähän siedettävämmäksi.

Anteeksi Suomen siepot.

Nykyinen alkoholipolitiikkamme on epäloogisempaa kuin ulkoministerimme päivittäin vaihtuvat valehtelut. Koko ajan hoetaan, kuinka paljon alkoholi aiheuttaa ongelmia. Silloin unohdetaan, että sitä aiheuttaa juuri nykyinen, säännelty järjestelmämme. Alkosta saa ostaa tiistaiaamuna vaikka seitsemän Suomi-viina-pulloa, mutta sunnuntaina ei voi ostaa hyvää punkkupulloa. Tämä vähentää yhtä paljon alkoholismia kuin kristitty eheytymisleiri homoutta.

Alkoholipolitiikkamme on johtanut suurten ikäluokkien veteraaneilta perittyyn alkoholisoitumiseen ja kasvaviin terveydenhoitokuluihin. Suurin vitsi olivat ns. ”eurooppalaiset juomatavat”, jotka johtivat siihen, että suuret ikäluokat alkoivat viikonloppuryyppäämisen lisäksi ”eurooppalaisuuden” varjolla juoda valkoviiniä myös lounaalla.

Istuin kerran demarien puoluekokouksessa yökerhossa porukassa, joissa oli paljon AY-aktiiveja. Kyllä. Olin juonut arvostelukykyni. Valomerkin tultua klo 3:30 AY-demarit raivostuivat. Kysyin, että eikö olisi hienoa, jos baarit saisivat itse valita, milloin sulkevat, eikä sitä säänneltäisi? Eri asia. Ihan eri asia kuulemma.

Onneksi puolueilta on jäänyt huomaamatta yksi anniskelualue, jota kukaan ei valvo. Hotellihuoneiden baarikaapit. Niistä pystyy ostamaan viinaa vaikka 9-vuotias, ja vuorokauden ympäri.

Ja niin ostavat poliitikotkin. Viime vuonna Suomi-areenalla sain hotellihuoneeseeni aamukuudelta tekstiviestin keskustavaikuttajalta, joka kysyi saisiko lainata baarikaappini sisällön, kun olivat kepulaisten kesken juoneet oman kaappinsa sisällön tyhjäksi. Siis kyse on samasta puolueesta, jonka mielestä viinipullo ruokakaupassa johtaa meidät piikittämään Subutexia silmämuniimme.

Alkoholipolitiikasta päättävät edelleen samat tyypit, jotka ensin kokivat tiukan sääntelyn, keskioluen vapauttamisen, elintason nousun, joka mahdollisti ryyppäyksen, sekä 70-luvun löysän työkulttuurin, jossa ryyppääminen työpaikalla oli mahdollista. Ei ihme, että samat ihmiset valittavat työelämän tiukentumisesta, kun töissä pitää nykyään tehdä töitä, eikä ryypätä.

Iltapäivälehdet ovat täynnä kesän aluksi ja kesän lopuksi juttuja siitä, kuinka katkaista kesäloman ryyppyputki. Nämä juttuideat kertovat enemmän toimittajien suhtautumisesta alkoholiin kuin todellisuudesta. Mikä sinänsä ei ole yllätys, sillä toimittajat kuten poliitikot yleistävät tunnontuskissaan omat alkoholiongelmansa koskemaan kaikkia muitakin.

Vanhojen viinasääntöjen pitää koskea vain yli nelikymppisiä ja ehkä kostoksi kaikkia, joilla on keskustan jäsenkirja. Annetaan nuorten sen sijaan elää liberalismissa. He ovat syyttömiä suurien ikäluokkien alkoholismiin.