Jag känner mig just nu som världens sämsta människa. I slutet av februari kommer jag och min partner att gifta oss på våran årsdag efter att då varit tillsammans i sex år. Jag tycker om honom väldigt mycket som människa men det finns vissa saker jag börjar bli osäker över. Jag själv är uppvuxen i en medelklassfamilj, mina föräldrar har gått in med kontantinsatsen och tagit lånet för min bostad som min kille även bor i men han är inte skriven på adressen. Jag har alltså väldigt generösa föräldrar som jag vet kommer ställa upp för mig till hundra procent. Dom finns även till för min partner också, vid ett tillfälle var han exempelvis väldigt uttorkad och då ringde jag min mamma och var hysterisk mitt i natten då jag inte visste vad jag skulle göra med honom. Men jag har så otroligt fina föräldrar som då tar bilen mitt i natten och kommer och hjälper mig att ta hand om honom.



Däremot har min sambo inte det lika bra ställt. Hans föräldrar har inte någon längre utbildning, dom äger ingen bostad, dom har ingen bil, utan bor i en sunkig hyresrätt i förorten och lever på bidrag. Dom har haft svårt att hjälpa sin son då dom inte har riktigt förmåga att hjälpa honom med saker mina föräldrar kan. Dessutom är dom vänsterpartister vilket är något som är ett skälsord hemma hos mig.



Nu är jag väldigt osäker på om det här verkligen kommer fungera. Min partner har inga egentliga ambitioner är väldigt olik mig på tusen sätt men å andra sidan kan vi reagera precis likadant om vi ser någon på stan eller när vi ser ett nyhetsinslag t ex. Det händer ofta då att han säger det precis som jag tänkt eller tvärtom.



Jag går inte heller riktigt ihop med mina svärföräldrar. Jag anser att han mamma är en väldigt lat person som inte anstränger sig mer för att söka ett arbete. Jag inser att hon aldrig kommer kunna ge våra framtida barn några finare presenter, en fin barnvagn eller något som kan behövas, något jag vet att mina föräldrar kommer ge oss men man behöver ju fler vagnar när barnen växer. Jag börjar känna mig riktigt osäker just nu över vad jag faktiskt vill.



Min sambo går inte riktigt heller ihop med mitt övriga umgänge. Mina andra vänner studerar på universitetet eller driver egna företag. Jag märker att han känner sig väldigt obekväma med dom men märker att han gör det för min skull. Sen finns det vissa klassmässiga skillnader i hur man beter sig. Han talar på ett helt annat sätt en mina vänner vilket gör att han inte heller riktigt passar in. Däremot vet jag att han skulle bli en fantastiskt förälder.



Jag är väl även väldigt utmärkande i hans umgängeskrets. Jag har gjort honom sällskap vid dop och liknande tillställningar med hans vänner där tjejerna går i kort kort, platina blonda hår, upptryckta bröst och har barn när dom är under 25 och jobbar inom bygg och i kassan på Ica. Jag kommer däremot i strikt dräkt, en fin svart kjol, härlig topp och en vacker kavaj över och några finare pumps. Jag känner att vi kommer från lite olika världar.



I oktober då så var jag på en av mina närmaste väns halloweenfest där hennes sambo bjudit in en utav sina närmaste vänner också som jag inte tidigare träffat. Han var rolig, trevlig och väldigt charmig. Han studerar juridik och har ambitioner. Han har ett fast mål med sin juristutbildning och verkar stabil och samtidigt så passar han in i vår värld.



Jag vet inte vad jag ska ta mig till?? :( Jag vet att min sambo skulle bli världens bästa pappa, hans mamma är ju hemma hela dagarna också och skulle kunna passa våra barn i framtiden men sen då? Räcker det med att jag bara älskar honom???