DEBATT | SKOLA. Det är lika sorgligt varje gång man ser det som lärare. De första veckorna sitter den välklädde unge mannen, vi kan kalla honom Mahmoud, rak i ryggen och antecknar febrilt. På frågan vad han vill bli svarar han leende "läkare" eller "ingenjör". Efter några månader inser Mahmoud att kunskapsklyftan till de några år yngre klasskamraterna är omöjlig att överbrygga, det toppskikt han tillhörde på språkintroduktionsprogrammet och idén om att han kan bli precis vad han vill i det nya landet är ett minne blott. Kepsen plockas fram och halvliggandes i stolen tas mobilen fram titt som tätt för att se när lektionen slutar. Efter ytterligare några månader står stolen tom.

Tanken är som vanligt god – men leder fel

Tanken är som vanligt god när unga nyanlända efter något år i Sverige slussas in i den svenska gymnasieskolan. De senaste årens stora immigration av unga män visar dock hur den "goda tanken" fungerar sämre i praktiken. Anledningen är enkel: Den svenska gymnasieskolan är inte utformad för att ta emot ett stort antal elever som inte har de förkunskaper som studierna kräver, trots eufemismer som preparandutbildning och språkintroduktionsprogram.

De nyanlända tror att de ska få chansen att utbilda sig och skaffa arbete men hamnar i stället i ett språkligt och kunskapsmässigt limbo som befäster utanförskapet.

Enligt experterna i en rapport från Skolverket krävs det i snitt runt sju år att tillgodogöra sig ett så kallat skolspråk, att ha läst nybörjarsvenska på språkintroduktionsprogrammet räcker inte. Detta överensstämmer med min och många lärares erfarenhet. Vi möter och interagerar dagligen med dessa elever. Det är inte bara svenskan som havererar: många saknar elementära kunskaper i exempelvis engelska. Till skillnad från det udda ämnet svenska som andraspråk, där problem med stavning och grammatik bedöms med en låt gå-attityd (även om du är född i Sverige), finns inom centrala ämnen som engelska och matematik ingen genväg.

Saknar grundläggande faktakunskaper

Många kommer dessutom från en skolkultur där det som genererar höga betyg är ordagranna memoreringar av vad läraren säger. Att analysera, se samband, kritiskt granska fakta ur olika perspektiv och tänka självständigt i relation till inlärningsstoff är för många nyanlända elever relativt outvecklade färdigheter, vilket ger problem då dessa förmågor lyfts fram som väsentliga i kunskapskraven.

Enligt min erfarenhet saknar flertalet både grundläggande allmänbildning och färdigheter som undervisningsnivån förutsätter. Att möta vuxna elever som aldrig har hört talas om Förintelsen eller som tvivlar på att jorden är rund (autentiskt exempel), gör det svårt att bedriva undervisningen på den nivå som det är tänkt. Det ska tilläggas att det ofta är stor skillnad på hur nyanlända elever presterar. Det finns elever som klarar sig utmärkt. För alltför många blir dock mötet med den svenska gymnasieskolan en språklig och kulturell chock.

För att lösa detta systemfel krävs det ett helt nytt sätt att tänka kring denna elevkategori. Kraven för att få börja på gymnasiet bör höjas. Annars kommer gymnasiet i ärlighetens namn att mest handla om förvaring.

Alla blir förlorare av detta

Alla förlorar på att nyanlända utan tillräckliga förkunskaper kastas in i vanliga gymnasieklasser. Gymnasielärare lägger ner oerhört mycket tid på elever som inte kan tillgodogöra sig utbildningen. De övriga eleverna får, förutom mindre av lärarens tid, ett urvattnat ämnesinnehåll då läraren ofta känner sig tvungen att sänka kunskapsnivån för att inkludera alla. De nyanlända tror att de ska få chansen att utbilda sig och skaffa arbete men hamnar i stället i ett språkligt och kunskapsmässigt limbo som befäster utanförskapet. För att lösa detta systemfel krävs det ett helt nytt sätt att tänka kring denna elevkategori. Kraven för att få börja på gymnasiet bör höjas. Annars kommer gymnasiet i ärlighetens namn att mest handla om förvaring. Låt gymnasiet förbli gymnasiet.

Av Sebastian Marquez von Hage

Gymnasielärare