Särskilt snurrigt blev det när han konsekvent sade ”Obama” när han menade Donald Trump. Det hade kunnat bli en blooper-klassiker i nivå med Staffan Doppings ”Kryptonit i fittan”, om det inte vore för arten av de frågor han ställde. Jag vet inte om jag någonsin i livet känt en sån avsky för den statliga televisionen som jag gjorde under de här märkliga minuterna. Reportern stannade en kvinna och frågade henne varför hon röstat på Trump och hon svarade att hon trodde att Trump skulle komma med förändring.

”Men han är miljardär”, sa reportern. ”Är du också miljardär?”

Kvinnan tittade förvirrat på mannen, som sedan spände blicken i henne och frågade: ”Varför skulle han ta hand om ditt liv?"

Jag ska redogöra för fortsättningen av intervjun, men vi kan väl stanna här en liten stund, för det är väl ändå på sin plats att notera att detta alltså inte var en direktrapport från valdagen, där saker och ting står på spel, där folk står i valet och kvalet och argumenten viner. Det var en rapport från den traditionella festlighet i vilken USA:s nya president installeras. Tror ni att SVT:s reporter gick runt bland Obama-fansen på hans installation år 2009 och ställde insinuanta frågor om Obamas kompetens som statsman? Nej, då rapporterades det om yran och glädjetårarna och YES WE CAN. Men denne SVT-reporter hade bestämt sig för att ställa de här Trump-fansen mot väggen. Han skulle en gång för alla visa för dem vilka jubelidioter de faktiskt är som gillar Trump.

Se inslaget här – cirka 1.07 in i sändningen

Kvinnan fortsatte att med hyggliga argument berätta för SVT-reportern varför hon valt Trump. ”Har du social security”, bröt reportern in. ”Nu tar de bort Obamacare - är du inte rädd?” Kvinnan svarade att hon har sjukförsäkring genom företaget. ”Men om du förlorar jobbet?” fortsatte reportern. Kvinnan ville vidare i festligheterna, hon svarade leende att då får hon väl skaffa sig ett nytt jobb. Men SVT-reportern gav inte upp. ”Det var ju en kris för bara några år sedan, en massa människor förlorade jobbet. Är det inte bra att ha en säkerhet som tar hand om allt?” Kvinnan log stilla, tittade på mannen och svarade: ”Visst…” Reportern svarade blixtsnabbt: ”Har du muslimska vänner? Vad säger de?” Kvinnan berättade att hon inte brukar prata politik med sina vänner. "Du som är vän till muslimer, vad säger du om Obamas hållning mot muslimer?” (Här menar reportern alltså Trump och inte Obama.)

Och nästa fråga: "Tycker du att dina vänner är ett hot mot landet?”

Och nästa fråga: ”Tycker du att de (muslimerna) borde registreras?”

När kvinnan svarade nej, sade reportern: ”Men det är ju Obamas hållning.” (Han menade återigen att det är Trumps hållning och inte Obamas.)

Det var inte fråga om ett enda olyckligt genomfört samtal av SVT-reportern – attackerna fortsatte. Han försökte sedan prata med en man som om och om igen sa att han inte ville bli intervjuad, som till slut höll handen för kameran, men ändå fortsatte reportern och bad honom uppge om han har vänner som kommer att lida av att Obamacare försvinner.

Plötsligt bröts rapporten och vi kastades tillbaka till studion i Stockholm. ”Tekniska fel”, sa ankaret, men det kunde ju också ha varit någon klok person i kontrollrummet som äntligen förstod galenskapen.

Undrar hur han mådde sen, reportern. Han kanske mådde skitbra. Han kanske trodde att han ”gjort rätt”, men sanningen är att det är så fel det kan bli. Det är den här typen journalistiska haverier som gör att Donald Trump kan fortsätta avfärda också korrekt kritisk journalistik som ”partisk”. Det är därför som SVT-reporterns otjänst är så enorm. Donald Trump har under hela sin valkampanj pratat om ”biased media” (partiska medier), medier som han anser aktivt arbetat mot honom och hans kandidatur.

SVT ger Trump rätt.

Den mediala elitismen, som till och med under installationsfestligheten vill utbilda det vanliga stackars folket, finns tyvärr överallt. Till och med på den svenska statliga televisionen.