Samtidigt visar ny statistik från Länsstyrelsen Östergötlands nationella kompetensteam mot hedersrelaterat våld och förtryck att antalet ärenden har ökat med 53 procent från 2015 till 2016.

I dag lever Leyla under skyddad identitet och har inte träffat sin familj på fem år.

– Jag var oskuld och ville absolut inte ha sex med min man. I början gjorde jag motstånd och skrek, men släkten lade sig i och såg till att jag gick tillbaka in i hans sovrum, berättar Leyla, som när hon sökte hjälp hos socialtjänsten bara fick höra att "det är vanligt att ungdomar är missnöjda med föräldrarnas regler".

När familjen fick reda på att den 16-åriga dottern var kär i en jämnårig kille tvingades hon gifta sig med en 37-årig man från föräldrarnas hemland.

Leyla är född i Sverige, men hade under uppväxten aldrig samma frihet som sina klasskamrater.

– Jag var hela tiden kontrollerad och begränsad. Fick inte vara med på idrottslektioner, fick inte vara utomhus utan att någon i familjen eller släkten var med. Mina bröder fick däremot göra allt de ville, trots att de var yngre än jag, minns hon.

Då Leyla började på gymnasiet blev hon i hemlighet förälskad i en kille.

– Det kom fram. Under den här perioden fick jag jättemånga orosanmälningar för jag hade blåmärken.

"Mina föräldrar och släktingar slog mig"

Hur fick du dessa blåmärken?

– Det var mina föräldrar och släktingar som slog mig. De kunde slå mitt huvud mot väggen, använde tillhyggen som skohorn och brödkavel, drog mig i håret. Så var det under hela uppväxten, så långt tillbaka som jag kan minnas. Men under tonåren eskalerade det ju.

Hade du någon på din sida?

– Nej, ingen i familjen eller släkten. Jag hade lärare som frågade hur det var, men jag berättade inte så mycket för dem.

När förälskelsen uppdagades tog Leylas föräldrar henne utomlands. Där blev hon mot sin vilja bortgift.

– Det var så konstigt. Vi kom till Turkiet och dagen därpå var jag förlovad med den här mannen. Jag var jättearg och fattade inte hur han kunde ställa upp på sådant. Han var jätteelak och tyckte inte att jag var som de andra, inte tillräckligt bra på att laga mat och sådant. Jag kunde inte heller språket så bra för jag är född och uppvuxen i Sverige.

Leyla var oskuld, men föräldrarna trodde inte på det och sade "vi får lösa det på det här sättet" (med ett kristet, syrianskt bröllop, reds anm).

– Jag kände mig jättesviken av mina föräldrar, att de tyckte att det där var okej med någon som var dubbelt så gammal. Att jag pratade med killar i Sverige var däremot helt fel enligt dem.

Medan övergreppen från den 21 år äldre maken pågick tänkte Leyla på hur hon skulle lyckas ta sig tillbaka till Sverige. Foto: Illustration: Helen Rasmusen

"Det handlade om att överleva"

Hur var det för dig?

– I början gjorde jag allt för att slippa, sade emot, skrek. Flydde ut från min mans sovrum. "Du får gå in igen, det är så här det ska vara", förklarade mina släktingar. Till slut såg jag ingen annan utväg än att vänta ut sommaren och tänka på annat för att inte bli galen. Målet var att komma tillbaka till Sverige och få hjälp. Det handlade om att överleva.

Leyla fortsätter:

– Mest tänkte jag på skolan och försökte hitta olika strategier inför framtiden medan övergreppen pågick.

Det var så konstigt. Vi kom till Turkiet och dagen därpå var jag förlovad.

Familjens plan var att Leyla även skulle gifta sig med maken i Sverige då hon fyllde 18 så att han kunde få uppehållstillstånd här. Därför fick hon komma hem till hösten och fortsätta i andra klass på gymnasiet.

– Mina föräldrar tänkte nog att jag skulle gå vidare i skolan ett tag så att skolans personal inte skulle märka något. Tillbaka i Sverige tog jag kontakt med frivilligorganisationer för jag kände att socialtjänsten inte lyssnade, inte förstod. Jag ringde flera gånger till soc och sade att jag inte ville vara kvar hemma, men de sade att jag var en vanlig utåtagerande tonåring som ville ha mycket frihet.

Via frivilligorganisationerna fick Leyla skyddat boende. Hur hennes liv ser ut i dag, fem år senare, ska vi återkomma till om en stund.

Leyla är dessvärre inte ensam om att uppleva att hon inte får stöd av socialtjänsten. Sveriges Radios "P1-morgon" rapporterade förra veckan om "Sarah" som larmade socialtjänsten i flygbussen på väg mot tvångsäktenskapet i hemlandet. Då fick "Sarah" beskedet att hon fick höra av sig till socialtjänsten när hon kom tillbaka till Sverige.

– Överlag behövs det kompetenshöjning, konstaterade Åsa Furén Thulin, chef för sektionen socialtjänst vid SKL (Sveriges kommuner och landsting) för SR:s reporter Alexandra Sannemalm då hon konfronterades med att myndigheter ofta känner till hedersvåld utan att agera.

LÄS MER: "Hedersmord måste straffas hårdare"

Dilek Baladiz som är enhetschef för resurscentret Origo. Foto: OLLE SPORRONG

Resurscentret: "Vi ser en ökning hela tiden"

En som jobbat mycket med att öka kunskapen om hedersförtryck och våld är Dilek Baladiz som är enhetschef för resurscentret Origo som med kuratorer, barnmorska och polis arbetar mot hedersrelaterat förtryck och våld i Stockholms län. I fjol höll Origo utbildningar och föreläsningar för 3 663 personer.

– Från 2015 till 2017 har antalet ungdomar och yrkesverksamma som har kontaktat verksamheten ökat med 50 procent. Vi ser en ökning hela tiden, men det beror nog inte bara på att antalet utsatta ökar utan även på att medvetenheten ökar efter alla utbildningsinsatser, förklarar Dilek Baladiz då hon tar emot Expressens team i lokalerna som ligger på hemlig plats bakom en skylt som säger någonting helt annat än Origo.

Fakta/Hedersförtryck * Utsattheten handlar bland annat om: Barnäktenskap och tvångsäktenskap, barn och unga som förts utomlands, grovt fysiskt våld, allvarligt psykiskt våld och hot, omfattande kontroll och begränsningar i den utsattas vardag och liv, konsekvenser av könsstympning eller oro för att någon ska könsstympas. * Enligt en statlig rapport från 2014 lever 100 000 unga i Sverige i hedersförtryck. * Sommaren 2016 beställde Stockholms stad en kartläggning av situationen i staden. Den visade att var tredje flicka med två utlandsfödda föräldrar lever i en familj där hedersrelaterade normer råder (bland annat att flickor förväntas vara oskulder när de gifter sig och att de inte får ha pojkvän). Källor: Hedersförtryck.se, Origostockholm.se, Regeringen.se.

De ungdomar i åldrarna 13-26 som söker hjälp och stöd kan till exempel besöka hemsidan, mejla anonymt, lämna sidan med en panikknapp och dölja webbhistoriken, allt för att öka säkerheten för dem som lever under stark hederskontroll. De kan också söka stödsamtal anonymt utan att behöva uppge namn eller personnummer. Origo arbetar med både tjejer och killar och får allt fler besök av ungdomar som homo-, bi-, queer- eller transpersoner, unga som har begränsad frihet och är kontrollerade, har hemliga relationer, flickor som har blivit könsstympade, unga som riskerar att bli bortgifta. Det handlar inte alltid om fysiskt våld, det är många som framför allt känner oro för framtiden och mår psykiskt dåligt.

"En och samma person kan vara både den som är förtryckt och förtrycker"

– Det skrivs mycket om pappor som förtrycker döttrarna, men i en hederskontext kan en och samma person vara både den som är förtryckt och förtrycker. Bröder kan leva under stark press att kontrollera sina systrar och själva bli utsatta för hot och våld om de till exempel inleder en hemlig relation med någon som också förväntas leva enligt hedersnormerna. Mammor kan vara de som driver på hårdast att döttrarna ska hållas hemma eller att sönerna ska giftas bort, säger Dilek Baladiz som har arbetat med ungdomar i 18 år.

Origos lokaler är hemliga och ungdomar kan besöka hemsidan utan att webbhistoriken skvallrar om vad de har sökt för information. Foto: OLLE SPORRONG

När hon föreläste i skolor tidigare mötte hon även unga kvinnor som pratade nedlåtande om andra tjejer kopplat till deras sexualitet.

– Samtidigt finns det många positiva krafter med föräldrar och ungdomar som vågar stå emot grupptrycket. Jag blir varm om hjärtat när flera av våra ungdomar som har fått stödsamtal från medarbetarna i teamet nu utbildar sig till socionomer, för att de har sett vad vi gör och själva vill göra skillnad, menar Dilek Baladiz.

Gick vårdnadshavarna till mötes i sin iver att kompensera för främlingsfientliga krafter

Utvecklingssamordnaren Juno Blom vid Länsstyrelsen i Östergötlands nationella kompetensteam mot hedersrelaterat förtryck och våld berättar om sin egen resa från "kulturrelativist" till en av landets främsta förespråkare av att alla barn och ungdomar ska vara lika inför lagen och ha samma rättigheter.

– Jag jobbade på en mellanstadieskola i ett utsatthetsområde i Norrköping och var väldigt engagerad. I min iver att kompensera mot främlingsfientliga krafter och önskan att visa att jag förstod och tog hänsyn till att människor som flytt sina hemländer på grund av krig och utsatthet inte genast skulle behöva ändra allt som de hade med sig i form av traditioner och synsätt så gick jag vårdnadshavarna till mötes då de exempelvis inte ville att deras barn skulle vara med på simundervisningen eller följa med på lägerskola.

Juno Blom, utvecklingssamordnare vid Länsstyrelsen i Östergötlands nationella kompetensteam mot hedersrelaterat förtryck och våld. Foto: SUSANNA FORSELL

Hon fortsätter:

– Jag ville väl, men blev en bidragande orsak till att barn inte kunde tillgodogöra sig den undervisning de hade rätt till och legitimerade indirekt de här vårdnadshavarnas syn på Sverige.

En ögonöppnare var då en tidigare elev frågade Juno varför Juno gick med på att den här eleven fick gå en promenad i skogen i stället för att bada medan hennes tvillingbror fick följa med till simhallen.

– Det fick mig att inse att jag hade spelat extremister i händerna. Vi måste stå upp för de värden om demokrati och jämställdhet som vi kämpat för historiskt så att de omfattar alla i Sverige, säger Juno Blom.

100 000 unga i Sverige lever i hedersförtryck

Enligt en statlig rapport från 2014 lever 100 000 unga i Sverige i hedersförtryck.

– Det är ett misslyckande. Svensk lag ska gälla alla. Medan vi i Sverige pratar om vikten av delad föräldraledighet så får många personerna som lever under hedersförtryck inte ens bestämma vem de ska bli förälder med. Och då vi talar om behovet av kvotering i bolagsstyrelser har vi kvinnor i Sverige som inte ens får yrkesarbeta, trots att de kanske är universitetsutbildade.

Det fick mig att inse att jag hade spelat extremister i händerna.

– Mitt budskap är: Det här är v å r a barn. Det spelar ingen roll vilken religion eller bakgrund vårdnadshavarna har. Barn som växer upp och lever i Sverige är vårt, samhällets, ansvar. Det är inte okej att människor som sökt sin tillflykt till Sverige undan krig och elände ska behöva leva kvar i förtryck här.

Fakta/Samtal till den nationella stödtelefonen Antal ärenden: 2014 (från 13 mars då stödtelefonen öppnade): 187 2015: 298 2016: 455 2017: (424 till och med 30 sept, ny siffra för hela 2017 kommer i februari). Källa: Länsstyrelsen Östergötland

Till den nationella stödtelefon som Juno Blom arbetar med (för yrkesverksamma eller personer som jobbar ideellt och behöver stöd och råd i situationer där ett barn eller en ungdom är utsatt) har samtalen ökat stadigt sedan 2014 då linjen öppnade.

– Det är enorm ökning, som både beror på att fler känner till att telefonlinjen finns och att ansvariga myndighetspersoner har blivit bättre på att förstå, men vi har också fått många samtal om nyanlända efter den stora ökningen av antalet migranter hösten 2015, berättar Juno Blom, som även kandiderar till riksdagen för Liberalerna.

Sexologen: "Vad händer i människors inre?"

Salar Shalmashi som är sexolog och psykoterapeut på RFSU-kliniken i Stockholm poängterar vikten av att också prata vad som händer i människors inre när man lever under hedersförtryck.

– Visst finns det hedersmord, tvångsäktenskap och barnäktenskap, men oändligt många fler lever med kollektivets syn och regler kring hur de ska leva kontra hur de ser att det fungerar i övriga samhället. Många av mina patienter har behov av att få jobba med den inre världen, dels få hjälp att börja reflektera själva och dels få hjälp att härbärgera de starka känslorna. Friheten måste också komma inifrån för att på sikt kunna skapa förändringar, säger Salar Shalmashi.

Salar Shalmashi, sexolog och psykoterapeut på RFSU-kliniken i Stockholm. Foto: RFSU

Han förklarar:

– För folk som lever i samhällen där kollektivet har en stor plats får individen och jaget nästan inget utrymme alls. Det är "vi, vi, vi". Det jag har – min sexualitet, min psykiska värld och min kropp - tillhör på något sätt också kollektivet.

"Synen på sexualitet är ofta vetenskapsfientlig"

– Kollektiven är tyvärr ofta mycket patriarkala och synen på sexualitet är ofta vetenskapsfientlig. Den bygger ofta på myter, lögner och falska ”sanningar” som är några hundra år gamla. Jag tror allt detta tillsammans resulterar i något som uttalas som heder.

Kunskapen kring sexualitet är ofta mycket låg i många samhällen, enligt Salar Shalmashi.

– Tankesättet är till exempel vikten av att flickornas mödomshinna behålls intakt. Men det finns ju ingen mödomshinna och bara 20–30 procent av kvinnorna blöder vid första penetrerande vaginala samlaget. Det finns religiösa ledare och medicinare såsom kirurger som tjänar miljoner på att upprätthålla tron på mödomshinnan, alltså en miljardindustri och ett gigantiskt lidande för kvinnorna. Vi vet också att sådant sker också i Sverige.

Det finns religiösa ledare och medicinare såsom kirurger som tjänar miljoner på att upprätthålla tron på mödomshinnan.

– De som har makt runt de här frågorna kommer att tappa makt med ökade kunskap kring sexualitet. Därför finns det mycket motstånd mot informationskampanjer, sexuella rättigheter och mot ökad frihet för individen, säger sexologen Salar Shalmashi.

Självklart ska lagen gälla alla men det tar tid att ändra attityder och att ändra på attityder kring sexualitet innebär ibland att man måste fundera över många andra stora frågor och tro, påpekar Shalmashi, och det är inte lätt.

– Attityder kan vara delar av vår identitet. Attityder skapas, upprätthålls eller förändras från många håll och kontexter, bland annat utifrån den position en individ har i samhället. Så vilken relation flyktingar har till Sverige har också betydelse.

Leyla har inte träffat sin familj på fem år

Hur har det då gått för Leyla, som för fem år sedan fick skyddat boende?

– Jag bor i en annan del av landet, pluggar juridik och jobbar extra, säger hon.

Hur känns det att du inte har haft kontakt med din familj på fem år?

– Det känns konstigt. På många sätt är det skönt, men jag tänker mycket på det som var bra. Inte det hemskaste, utan på middagarna och familjestunderna. Samtidigt skulle jag aldrig ha haft det liv jag har i dag om jag hade varit kvar där.

Fotnot: Leyla heter egentligen något annat.