Der var en periode i efteråret 2008, hvor debatten om topskat opholdt sig i Omvendtslev.

»Den mest retfærdige måde at sænke topskatten på er at flytte beløbsgrænsen for, hvornår man betaler topskat,« lød det fra SF.

Selv hos fagbevægelsen, der traditionelt har våndet sig ved enhver snak om topskatte­lettelser, var tonerne anderledes.

16 milliarder var fagbevægelsen indstillet på at lempe topskatten med.

Årsagen var enkel: En lang række af forbundets medlemmer måtte betale den ekstra skat på 15 pct., fordi deres indkomst krydsede den dengang magiske grænse på 347.000 kroner om året, og »det kunne jo ikke være meningen«, at almindelige lønmodtagere på den måde blev ramt af en skat, der først og fremmest var tiltænkt samfundets rigeste, lød argumentet.

Også sygeplejersker, lærere og pædagoger meldte sig i koret af forundrede topskatteydere, som godt en million danskere i 2008 var en del af, eller hvad der rundt regnet svarede til 44 procent af arbejdsstyrken.

Hvem er topskatten egentlig til for, lød spørgsmålet dengang.

Et par skattereformer senere er antallet af topskatteydere nu halveret, og faktisk rammer skatten ikke længere almindelige lønmodtagere, viser en ny analyse fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd (AE).

Den økonomisk-politiske tænketank, der er tilknyttet fagbevægelsen, har kigget nærmere på den gruppe af danskere, der betaler topskat, og konklusionen er klar:

»Det er ikke længere almindelige lønmodtagere, der betaler topskat. Man har nået et punkt, hvor det kun er den bedst lønnede gruppe, der er omfattet af ordningen,« siger Jonas Schytz Juul, analysechef hos AE.

Lærere og håndværkere ude

Analysen gør op med en udbredt myte i den danske skattedebat, mener Jonas Schytz Juul. Nemlig den, at en helt almindelig skolelærer eller tømrer må aflevere den ekstra skat – på lige fod med bankdirektøren eller advokatpartneren, fordi grænsen har været for lav.

Godt nok viser AEs analyse, at to til fire procent af lærere, murere, tømrere og pædagoger fortsat betaler topskat, men så skyldes det, at de har anderledes indkomstforhold.

I øjeblikket betaler 2.800 skolelærere topskat. Men AEs analyse viser, at den gruppe eksempelvis gennemsnitligt tjener 9.200 kr. ved selvstændig virksomhed ved siden af – mens gruppen af lærere, der ikke betaler topskat, gennemsnitligt kun tjener 600 kr. ved selvstændig virksomhed.

Derudover har gruppen af lærere, der betaler topskat, gennemsnitligt en kapitalindkomst, der er 6,5 gange højere end de lærere, der ikke betaler den ekstra skat.

»De har typisk en ekstraordinær indkomst fra en anden kilde. Det kan være et bijob eller kapitalindkomst fra ejendomme. Man kan ikke længere tale om, at det er helt almindelige lønmodtagere,« siger Jonas Schytz Juul.

Hos AE har man yderligere regnet sig frem til, at antallet af topskatteydere vil fortsætte med at falde de kommende år i takt med, at skattereformen fra 2012 indfases fuldstændigt.

Forventningen er, at der er i 2022 vil være godt og vel 400.000 danskere, der betaler topskat. Dermed drister Jonas Schytz Juul sig til at konkludere, at skatten har ramt det niveau, der hele tiden har været sigtet med den.

»Man kan indvende, at der var for mange topskatbetalere i 2008, men nu har man nået et niveau, hvor det er eliten, der betaler. Man kan ikke længere pakke det ind, som at man ved at lette topskatten hjælper almindelige lønmodtagere,« siger Jonas Schytz Juul.

Cepos: Topskat er stadig en straf

En af de fremmeste fortalere for en lettelse af topskatten er den liberale tænketank Cepos. Her rokker AEs analyse ikke ved opfattelsen af topskatten som en unødig straf, fastslår cheføkonom Mads Lundby Hansen.

Selv om almindelige lønmodtagere altså ikke rammes af den ekstra beskatning, kvæler topskatten incitamentet til at arbejde ekstra, påpeger han.

»Vi har jo lige netop brug for, at der arbejdes ekstra, herunder at lønmodtagere tager et bijob. Det er rigtigt godt, at mange af de pædagoger, der betaler topskat, har selvstændig virksomhed. Det er der ingen grund til at straffe,« siger Mads Lundby Hansen.

Dansk Erhverv: De koster på væksten

Nogenlunde samme konklusion når Dansk Erhverv frem til i en ny analyse om topskat. Her konkluderer interesseorganisationens skattepolitiske chef, Jacob Ravn, at topskatten er hæmmende for den økonomiske vækst, og omkostningerne ved at afskaffe den vil være begrænsede.

»I øjeblikket er topskatten blevet forvandlet til det store dyr i åbenbaringen, som hele velfærdstaten står og falder med. Men så meget betyder det ikke med topskatten,« mener Jonas Ravn.

Forklaringen består af tal. I 2013 stod topskatteyderne for lidt mere end 36 procent af de samlede personskatter, på trods af at topskatteyderne kun udgjorde 12 procent af andelen af skatteydere i alt.

Samlet betalte skatteyderne 438 milliarder kroner i skat i 2013, og her stod topskatteyderne som betalere af de 161 milliarder. Af de 161 milliarder kroner udgjorde selve topskatten dog kun 15,7 milliarder kroner.

Fjernede man topskatten helt, ville topskatteyderne altså fortsat tage det største slæb og notere sig for godt 33 procent af de samlede skattebidrag.

»Med andre ord betyder topskatten mere for den enkelte, der betaler den, end for staten, der modtager den. Vi så at sige slagter guldgåsen, der lægger æg, i stedet for at avle flere guldgæs,« konstaterer Jonas Ravn.

Dansk Erhverv vurderer, at provenuetabet ved at fjerne topskatten vil være »håndterbart« på grund af dynamiske effekter som flere job, højere produktivitet og større udbud af arbejdskraft.