12. oktober 1944: Adolf Hitler er i sit førerhovedkvarter, Wolfsschanze, på østfronten, hvor han dag for dag må konstatere, at Stalins tropper rykker nærmere.

Men midt i den sovjetiske fremrykning i øst og USAs og Englands indtog fra vest bliver der også afsat tid til at passe mere banale, politiske gøremål.

Den tyske hær forlangte cykler i både Danmark, Holland og Italien inddraget til brug for soldaterne. (Foto: Bundesarchiv).

Faktisk er et dansk spørgsmål på dagsordenen denne oktoberdag, hvilket betyder, at Adolf Hitler personligt godkender, hvad der skal blive Danmarkshistoriens største cykeltyveri.

Annonce:

»Han bruger næppe mere end et par minutter på det, men man kan se af arkivmaterialet, at spørgsmålet er oppe at vende. Han godkender på rådet fra sit udenrigsministerium, at nyproducerede, danske cykler, samt cykler, der allerede er sat til salg, skal konfiskeres,« fortæller John T. Lauridsen, der er forskningschef på Det Kongelige Bibliotek og netop har skrevet om tyveriet i Historisk Tidsskrift.

Han har gravet sig igennem tyske og russiske arkiver, samt tusindvis af sider om Nazi-Tysklands rigsbefuldmægtigede i Danmark, Werner Bests gøren og laden.

Det var på grund af Best, at føreren måtte tænke lidt over danske cykler – et af få tilfælde, hvor Adolf Hitler selv var inde over, hvad der skete i Danmark

LÆS OGSÅ: Hvordan opstod Hitlers jødehad?

Sjælden Hitler-indblanding Adolf Hitlers indblanding i Danmarks-historiens største cykeltyveri er en sjældenhed. For Nazi-Tysklands absolutte frontfigur blandede sig meget lidt i, hvad der skete i besættelsestidens Danmark. »Det er i høj grad noget undtagelsesvist. Danmark er et lille land, og tager man i betragtning, hvad han ellers havde at beskæftige sig med, så var Danmark også et meget nemt land, så derfor var han ikke særlig involveret i danske forhold,« siger Niels Wium Olesen, der er lektor i historie på Aarhus Universitet.

Hitlers cykeltyveri dækkede over magtkamp

Hvad der er en ubetydelig detalje i kataloget over Hitlers forbrydelser og et kuriøst faktum i dansk historie, dækker over en intens og til tider bitter magtkamp om den tyske kontrol over Danmark.

For mens danskerne - både under krigen og nu - oftest ser den tyske besættelsesmagt som én organisme, så var der heftig intern rivalisering og forskellige interesser hos tyskerne, fortæller John T. Lauridsen.

»Der var stærke magtkampe hos besættelsesmagten, som dengang ikke var så tydelige. Men der var stor splittelse mellem Gestapo, værnemagten og den rigsbefuldmægtigede,« fortæller John T. Lauridsen.

Værnemagten i Danmark– den tyske hær – stod i 1944 under ledelse af general Hermann von Hanneken, mens det tyske, hemmelige politi, Gestapo, på dansk jord blev ledet af SS-generalen Günther Pancke.

Endelig var Werner Best udsendt af det tyske udenrigsministerium, altså rigsbefuldmægtiget, og dermed den politisk ansvarlige chef i Danmark.

»De havde meget forskellige interesser at varetage, og der opstod efterhånden en stigende splittelse mellem Pancke, von Hanneken og Best, i takt med at krigen øgede presset på dem,« fortæller John T. Lauridsen.

Annonce:

LÆS OGSÅ: Hjemme hos Hitler - sådan førte nazisterne verden bag lyset

Best bruger cykeltyveriet i fordækt magtspil

Baggrunden for cykelbeslaglæggelsen udsprang af en ordre, givet i Tyskland 6. oktober 1944 af Værnemagtens overkommando, OKW, (Oberkommando der Wehrmacht), der forlangte alle cykler inddraget i Italien, Holland og altså Danmark. Dog skulle Werner Best i Danmark afgøre omfanget.

Werner Best var Tysklands politiske ansvarlige i Danmark. Han fik Hitler til at tænke over danske cykler. (Foto: Bundesarchiv).

Begrundelsen var brændstofmangel, og at de tyske hærenheders bevægelighed derfor skulle afhjælpes af cyklerne.

LÆS OGSÅ: Konspirationsteorier om Hitlers død afspejler vores trang til hævn

Hermann von Hanneken lader forstå, at det er op til Werner Best selv at bestemme, hvilke og hvor mange cykler der skal konfiskeres. Men Best vælger at spille et fordækt magtspil, der skal styrke hans position og svække Pancke og von Hanneken, siger John T. Lauridsen.

»Best går til sine chefer i det tyske udenrigsministerium og siger, at han er blevet pålagt at tage alle danske cykler, hvilket han finder bekymrende. Udenrigsministeriet og ministeren, Joachim von Ribbentrop, var på det tidspunkt meget svækket internt, og han turde ikke selv omstøde en ordre fra OKW,« fortæller John T. Lauridsen.

Cyklen var et uhyre vigtigt transportmiddel, som danskerne var meget afhængige af under bestættelsen. (Foto: Nationalmuseet).

Cykler var et uhyre vigtigt transportmiddel

Selv om det i dag kan virke som et stort postyr at koncentrere sig om cykler på øverste, politiske niveau, så var den tohjulede under besættelsen et af de vigtigste transportmidler i Danmark.

»Det kan være svært at forstå i dag, men cyklen var helt central for arbejdsstyrken at komme rundt på, både i byer og på landet.«

»Folk cyklede langt for at komme på arbejde, og det ville have været et stort slag mod erhvervslivet og landbruget, hvis alle cykler blev taget,« siger John T. Lauridsen.

Få Hitler-indblandinger Kun 'Telegram-krisen' og 'August-oprøret' spinger frem, når man beder Niels W. Olsen komme med eksempler på Hitlers beskæftigen sig med Danmark. Telegramkrisen 1942: Adolf Hitler bliver fornærmet over et kort svar på en lykønskning på Christian X’s fødselsdag, hvilket udløser en diplomatisk krise. August 1943: Den danske befolkning begynder at vise mere åbenbar modvilje mod tyskerne. Regeringen går af og strejker bryder ud. »Bag telegramkrisen lå i virkeligheden en utilfredshed med den stigende danske sabotage, i 1943 er det utilfredsheden over den danske regerings evne og vilje til at bevare roen i landet. Da er det ikke længere kun sabotage, men også civilbefolkningen, der begynder at chikanere tyske soldater,« siger Niels Wium Olesen.

Annonce:

LÆS OGSÅ: Skabte Hitler noget som helst positivt?

Werner Best så det som sin vigtigste opgave at sikre den danske fødevareeksport til Tyskland og havde brug for så meget ro som muligt på de indre linjer i Danmark.

Så Best anbefalede, at kun nye cykler og cykler, der allerede er til salg, inddrages.

Og da von Ribbentrop ikke vil tage stilling, røg anbefalingen med i bunken, da den af diplomaten Franz von Sohnleithner blev forelagt Hitler 12. oktober 1944 i Wolfsschanze.

Hårde magtkampe mellem tyskerne

Men hvorfor ville Best risikere at spilde Adolf Hitlers tid samt føre sine egne chefer i det tyske udenrigsministerium bag lyset for at få ret i noget, han i virkeligheden selv kunne bestemme?

Svaret er netop de interne magtkampe mellem tyskerne, siger John T. Lauridsen.

»De første år under besættelsen var fredelige. Der var ikke den store folkelige modstand og ikke den store ballade. Men i 1944 var sabotagen taget til, og det danske politi blev fjernet. Gestapo kom til landet i efteråret 1943 – indtil da var det dansk politi, der arresterede modstandsfolk,« siger historikeren.

LÆS OGSÅ: Vinter-OL var prøveklud for Hitlers propaganda

Har hver deres interesser

Pancke, von Hanneken og Best kæmpede ikke kun broderligt side om side, for de havde hver deres interesser og måder at forfølge dem på:

Von Hanneken skulle forsvare Danmark mod en allieret invasion og dermed også forsyningslinjerne til Norge, som gjorde meget større modstand end Danmark. Han forlangte derfor meget hårde metoder mod sabotører, der ødelagde de danske jernbanelinjer op gennem Danmark.

Han forlangte på et tidligt tidspunkt, at civilbefolkningen skulle gå vagt langs sporene. Han ville lave lister over prominente gidsler, som eksempelvis skuespillere, dommere, redaktører og politikere, der skulle tages i tilfælde af folkelig opstand eller invasion.

LÆS OGSÅ: Hitler havde planer om at bygge verdens største kanon

Pancke ville også have balladen dæmpet, ligeledes med hårde metoder. Han fik ordre til at indføre clearingmord – altså hævnmord på civile - som hævn for sabotage og drab på tyske soldater i Danmark og henrettede sabotører uden at rådføre sig med de andre.

»På den anden side stod Werner Best og prøvede at dæmpe konflikterne. Han spillede fødevarekortet, så ofte han kunne. Han var politisk ansvarlig, samarbejdede med den danske centraladministration og ville ikke have eskalerede konflikter, der kunne give uro i Danmark,« fortæller John T. Lauridsen.

Danmark fik en blid behandling

Werner Best var dygtig til at få den strategi igennem. Danmark var under krigen langt fredeligere end andre tyskbesatte lande som Holland, Polen, Norge med videre.

»Sådan noget som tilfældige nedskydninger af tyske soldater fandtes stort set ikke i Danmark. Og gengældelsen er ikke så hård som andre steder. SS i Østeuropa jævnede landsbyer med jorden og slog folk ihjel for et godt ord. Hitler forlangte 10 civile drab for hver snigmyrdet tysk soldat. I Frankrig var tallet en overgang tæt på 100 for hver tysker. I Danmark ikke engang 1:1,« siger John T. Lauridsen.

LÆS OGSÅ: Glansbilleder fra besættelsestiden

Og danskerne havde videre rammer end borgere i andre besatte nationer.

»En myte om besættelsestidens Danmark er, at det var forbudt at lytte til BBC. Men det var faktisk tilladt,« siger John T. Lauridsen.

I takt med at sabotagen vandt frem, forlangte den tyske hær skrappe midler taget i brug. (Foto: Besættelsesmuseum Aarhus).

Lykkes igen og igen med strategien

Igen og igen lykkedes Best med sin strategi .

»På et tidspunkt i december 1944 kom der en førerordre om, at alle danske kraner og dokker fra skibsværfter skulle føres til Tyskland. Best ville ikke være med til det af frygt for at miste værftskapacitet i Danmark til brug for den tyske marine. Via det tyske bureaukrati leverede han selv argumenterne mod beslaglæggelserne til rigskommissær Karl Kaufmann i Hamburg,« fortæller John T. Lauridsen.

»Kranerne risikerede at blive ødelagt under transporten, der var ikke arbejdere nok til at betjene dem i Tyskland, arbejdet på de tyske skibe kunne sagtens laves i Danmark,« lød argumenterne.

LÆS OGSÅ: Danske frihedskæmpere blev glemt

Resultatet bliver, at det løber ud i sandet.

»Man skal ikke tage fejl af Best. Han var en beregnende og kynisk nazist. Alt hvad han gjorde, gjorde han for Det tredje Riges skyld. Hans motiv var at sikre Danmarks leveringsvillighed,« siger John T. Lauridsen.

Danmarkshistoriens største cykeltyveri

Adolf Hitler godkendte således personligt Danmarkshistoriens største cykeltyveri, og den 26. oktober gik tyskerne i gang med beslaglæggelsen til stor frustration for danskerne.

Officielt set var der tale om et opkøb, fordi ejerne kunne søge erstatning hos staten, men reelt set var det et tyveri, for Danmark fik aldrig en krone for cyklerne.

»Det var en sort Dag for den danske cyklende Befolkning, idet vi paa en Gang havde mistet hele Landets Reserve af Cyklemateriale. Baade materielt og Stemningsmæssigt havde denne Foranstaltning vidtrækkende Virkninger,« lød det fra det danske udenrigsministeriums direktør Nils Svenningsen.

Adolf Hitler og staben fotograferet ved 'Wolfsschanze'. Her måtte føreren tænker lidt over danske cykler. (Foto: Bundesarchiv).

LÆS OGSÅ: Cyklen bryder barrierer ned

De illegale blade gjorde grin med tyskerne og kaldte de danske cykler for ’Hitlers hemmelige våben’.

»Man regner med, at Fæstningen Europa nu er saa lille, at al Færdsel indenfor dens Mure kan foregaa paa Cykle. Da Cyklerne menes at skulle benyttes til den nye Folkestorm, maa man – siger Københavnerne – regne med, at ogsaa Rullestolsforretningerne beslaglægges, saaledes at Oldinge-Hæren kan gøres mobil,« skrev Information.

Werner Best modarbejder sit statustab

Niels Wium Olesen er lektor i historie på Aarhus Universitet. Han roser John T. Lauridsens arbejde med at afdække historien om cykeltyveriet som illustration af de interne. tyske magtkampe.

»Cykeltyveriet er et godt eksempel på, hvordan det tyske regime opererede i Danmark. Det er ganske fortjenstfuldt arbejde, som han har lavet,« mener Niels Wium Olesen.

Werner Bests problem var, at han, som krigen udviklede sig, mistede betydning, siger Niels Wium Olesen.

»Der skete en forskydning i de tyske interesser. I takt med, at tyskerne var ved at tabe krigen, blev det militære perspektiv vigtigere og det politiske mindre. Det betød, at Hermann von Hannekens rolle blev støre, og Bests mindre. Og det prøvede Best altså at modarbejde,« siger historikeren.

LÆS OGSÅ: Holocaust benægtes for sjov

Den danske modstandsbevægelse var også glad for cykler. Her dagen efter befrielsen, 6. maj 1945. (Foto: Nationalmuseet).

Hvad fik Werner Best ud af magtkampen?

Men hvad fik Werner Best så ud af sit lille magtspil om de danske cykler? Ikke meget, lyder svaret fra John T. Lauridsen.

»Kortsigtet gav det ham måske en lille sejr. Men OKW lod åbent forstå, at de hele tiden havde ment, at Best skulle bestemme omfanget. Det tyske udenrigsministerium opdagede, at han havde snydt dem, men holdt hånden over ham, fordi Danmark var det eneste besatte land, hvor det tyske udenrigsministerium havde så stor indflydelse, og Best leverede resultater,« fortæller John T. Lauridsen.

LÆS OGSÅ: Hvorfor er der altid modvind på cykelstierne?

Langsigtet fik Werner Best ikke det store ud af sin cykelstrategi. På et møde i Berlin den 30. oktober 1944 med lederen af Reichsicherheitshauptamt, den efter krigen dødsdømte topnazist, Ernst Kaltenbrunner, blev Best banket på plads.

»Ernst Kaltenbrunner gjorde det klart, at eftersom Günther Pancke refererede direkte til SS-fører Heinrich Himmler, var hierarkiet i Danmark ikke til diskussion,« siger John T. Lauridsen.