Social- og integrationsminister Karen Hækkerup (S) har i al ubemærkethed stoppet beregningerne af, hvad indvandringen koster det danske samfund i kroner og øre. Den daværende VK-regering og Dansk Folkeparti blev ellers i 2010 enige om at prøve sætte pris på indvandringen, men efter regeringsskiftet mener social- og integrationsministeren ikke længere, at det giver mening.

»Jeg er bare grundlæggende uenig i, at det er særligt vigtigt, eller relevant, den her måde at opstille regnestykket på,« siger Karen Hækkerup.

En arbejdsgruppe under det daværende Integrationsministerium kom således i april 2011 – i en delrapport – frem til, at ikkevestlige indvandrere og deres børn koster Danmark næsten 15,7 milliarder kroner om året (eller 0,9 procent af bruttonationalproduktet), mens de vestlige indvandrere bidrager med 2,2 milliarder kroner.

Men i dag er arbejdsgruppen nedlagt, formanden forflyttet fra integrationsområdet og Integrationsministeriet hedder Social- og Integrationsministeriet.

Og selv om social- og integrationsministeren kalder de 15,7 milliarder kroner for »et meget stort beløb«, forventer hun, at SRSF-regeringens integrationspolitik nedbringer beløbet.

»Jeg synes, at det er vigtigt at anerkende, at – ja, det koster penge, at der er mennesker, der er kommet hertil. Mennesker, som ikke er på lige fod, når det drejer sig om sproglige kompetencer, deltagelse på arbejdsmarkedet – og som er overrepræsenterede i kriminalstatistikkerne. Men jeg vil hellere bruge min energi på at løse udfordringerne og problemerne, som vi gør i de mange reformer af førtidspension, kontanthjælp og skat. Bliver det ikke på et tidspunkt mere interessant at finde ud af, om man lykkes med den indsats, man gør? Den holdning har jeg nok,« siger Karen Hækkerup.

’Almindelig regnskabsførelse’

Det var Dansk Folkeparti som gennemtvang beregningerne, efter den daværende integrationsminister Birthe Rønn Hornbech (V) ellers – med statsminister Lars Løkke Rasmussens (V) opbakning – i første omgang havde advaret mod, at »man begynder at gøre bestemte udvalgte grupper op i penge«.

I dag står Konservatives integrationsordfører, Tom Behnke, fast ved beslutningen.

»Der er ingen grund til, at det her skal være hemmeligt. Skatteyderne har selvfølgelig krav på at vide, hvad deres penge går til. Det er almindelig regnskabsførelse,« siger Tom Behnke.

Ifølge Dansk Folkepartis integrationsordfører, Martin Henriksen, frygter regeringen resultatet af flere, og løbende, beregninger af prisen for indvandringen.

»Når regeringen lemper på asyl- og familiesammenføringsreglerner, er den nok ikke interesseret i, at der kommer løbende beregninger, som viser, at det er en dårlig forretning. I stedet forsvinder spørgsmålet nu længere og længere væk fra den politiske dagsorden, hvilket Dansk Folkeparti selvfølgelig er bekymret over. Vi mener, at hvis folk får det her at vide, så vil de også være tilbøjelige til at sætte kryds ved Dansk Folkeparti,« siger partiets integrationsordfører.

Netop Dansk Folkeparti satte første gang spørgsmålet på den politiske dagsorden tilbage i 1997, hvor partiet betalte Danmarks Statistik for at regne på tallene. Resultat: Indvandringen kostede samfundet 30 milliarder kroner om året. Det fik den daværende økonomiminister Marianne Jelved (R) til straks at bede sine egne embedsmænd om at se på tallene, og de kom frem til, at tallet kun var 10 milliarder kroner.

Bør være synligt

Dr. phil. Gunnar Viby Mogensen, tidligere forskningsleder ved Socialforskningsinstituttet og leder af Rockwool Fondens Forskningsenhed, kalder Karen Hækkerups beslutning »beklagelig«.

»Selv om man godt ved, at det er et problem, så er det interessant, om det vedbliver at være et problem. Jeg har brugt mit liv på at beregne størrelser i samfundet og kan ikke se, at det ikke skulle være interessant at se på de forskellige dele af samfundets husholdningsbudget. Hvad koster børnene, pensionister eller multihandicappede? Og netop sidstnævnte kan man ikke variere antallet af, men man kan variere på antallet af ikke-vestlige indvandrere. Så kan man have mange menneskelige følelser herom, men det bør da være synligt,« siger Gunnar Viby Mogensen og fortsætter:

»Jeg har engang diskuteret det her med Marianne Jelved, hvor hun sagde: Du glemmer, at sådan kan man ikke opgøre omkostningerne til for eksempel flygtninge op, for dem tager vi ikke imod at økonomiske, men menneskelige grunde. Men hvis vi skal have det synspunkt, at det vi gør i velfærdspolitikken, ikke koster noget, hvis det er af menneskelige grunde, så skal vi jo heller ikke regne på omkostningerne til netop børn, pensionister og multihandicappede«.