Der er opbrud i Danmarks liberale parti. Tre medlemmer har forladt partiet og er gået til andre partier. Alle med henvisning til Venstres politik på flygtningeområdet, som de hver især har kritiseret højlydt på vej ud ad døren.

Men sidste uges udmeldinger er bare den hidtidige kulmination på en dobbeltsidet bevægelse i det liberale Danmark. En bevægelse, der på den ene side har pustet nyt liv i det liberale tankegods, men som samtidig har fået flere liberale til at føle sig hjemløse. Det vurderer lektor ved Syddansk Universitet Jeppe Nevers. Han har forsket i liberalismens historie og er medforfatter til bogen Liberalisme – Danske og internationale perspektiver.

Liberalismen, forklarer han, indeholder en række forskellige aspekter, der alle drejer sig om ét helt centralt princip – nemlig at sikre det enkelte individs frihed. Men i de senere år er der i Danmark sket en forskydning i principperne:

»I nyere tid er der sket det, at det frie marked, som er ét aspekt af liberalismen, har fået ret til at dominere over de andre aspekter,« siger han.

»På den ene side har de liberale tanker fået en form for renæssance, men på den anden side er det en meget ensidig renæssance, der handler meget om markedet. Dermed får man jo næsten en forståelse af liberalisme, der er lig med kapitalisme.«

I stedet for at se det frie marked, konkurrence og privatisering som midler til at opnå et mål – nemlig frihed for den enkelte – er det frie markeds komponenter blevet et mål i sig selv, mener Jeppe Nevers.

At sparke nedad

Tidligere socialordfører for Venstre Eyvind Vesselbo er enig i den betragtning. Han undlod at genopstille ved det seneste folketingsvalg, fordi han ikke kunne forlige sig med partiets socialpolitik og tiltagende topstyring. Venstre, siger han, lider i dag af »arrogance og mangel på liberalt sindelag«. Det går særligt ud over de svageste i samfundet, mener han.

»Liberal politik går jo ud på at hjælpe og støtte dem, der har det svært, mens andre kan klare sig selv. Men det er lige det modsatte, Venstre gør. Regeringen marginaliserer næsten dagligt flere grupper med den politik, den fører. Det er ikke liberal politik at svigte de svage og sparke nedad,« siger den tidligere ordfører.

Han nævner blandt andet kontanthjælpsloftet, indskrænkningen af flygtninges rettigheder og de nu udskudte besparelser på ældres boligydelse som eksempler på, at regeringen fører en skæv socialpolitik.

Ifølge Eyvind Vesselbo har Venstre på få år taget et skarpt sving til højre mod en nationalistisk udlændingepolitik og væk fra den sociale indignation, der i hans øjne er en del af partiets rødder. Han fortæller også, at flere medlemmer i partiet er kritiske bag kulissen.

»Mange af dem, jeg snakker med, slår ud med armene og siger: ’Det går ikke for godt i øjeblikket’. Det handler også om den magtfuldkomne, arrogante måde, som ministrene fører sig frem på,« siger han. »Da Anders Fogh Rasmussen var statsminister, kunne man diskutere alting i partiet. Det har ændret sig totalt de seneste fem-seks år. Der er total topstyring nu og ingen plads til kritik eller til at insistere på at få sandheden frem. Men når man er liberal, skal man være loyal over for borgerne uden for Christiansborg.«

Den dannede borger

Partiet Venstre opstod i 1870. Forud for stiftelsen var gået et århundrede, der i høj grad havde været præget af opgør med feudale klassesamfund. I kølvandet på Den Franske Revolution insisterede liberale tænkere i hele Europa på frihed, frisind og forfatningssikrede rettigheder.

Men landbopartiet Venstre, der godt nok gik ind for frihandel og politiske rettigheder, identificerede sig ikke dengang med storbyens akademiske liberale tænkere. Først omkring mellemkrigstiden begyndte partiet for alvor at definere sig som liberale som et modstykke til det socialistiske spøgelse, der hjemsøgte Europa, og som fortalere for mindre statslig regulering.

Venstre er altså både rundet af 1800-tallets kamp for basale frihedsrettigheder og af de danske bønders kamp for politisk indflydelse og frihandel med andre lande. Og det er netop liberalismens folkelige islæt, der har vundet den og Venstre så relativt stor opbakning i Danmark, vurderer Jeppe Nevers.

Partiet omfavnede i vid udstrækning opbyggelsen af en velfærdsstat i efterkrigstiden og de sociale fremskridt, der fulgte med. Men i 1970’erne, et årti præget af stor økonomisk krise, begyndte unge liberale som Bertel Haarder, Henning Christophersen og Peter Brixtofte at introducere en neoliberal tankegang, der ifølge Jeppe Nevers i dag er blevet dominerende i dansk politik.

»Der er flere områder, hvor Venstre i virkeligheden godt kunne markere sig mere som et klassisk liberalt parti,« siger han.

Blandt andet i spørgsmålet om overvågning og sikring af borgernes digitale rettigheder, retten til frisind og forskellighed og investeringer i uddannelse, forskning og kultur.

»I den tyske tradition er der for eksempel en meget nær sammenhæng mellem dannelse og det at være liberal. Tanken er, at hvis samfundet skal præges af frie borgere, er det også vigtigt, at disse frie borgere er uddannede og dannede,« siger Jeppe Nevers.

Ingen liberale værdier

Tidligere folketingskandidat for Venstre Kåre Traberg Smidt skiftede i sidste uge parti til Alternativet. Han har i flere år skubbet på for, hvad han kalder en mere »humanliberal« linje i Venstre. Men oven på de seneste stramninger af asylreglerne, der ifølge regeringen selv bringer Danmark på kant med internationale konventioner, har han opgivet tilværelsen som paria i sit eget parti.

»Det Venstre, jeg ser i dag, repræsenterer ikke nogen form for liberale værdier,« siger han.

Kåre Traberg Smidts oldemor var en af landets første folkevalgte kvinder. Hun blev valgt til et menighedsråd i 1915, efter at det i 1901 var lykkedes Venstre at vælte Kongens Højre-regering og indføre frie valg. Selv er Kåre Traberg Smidt advokat med speciale i menneskerettigheder. Han stejler både følelsesmæssigt og som fagperson over regeringens seneste asylstramninger.

»Det humane ville være at sidestille folk i nød med danske statsborgere. Men når vi begynder at tage deres værdigenstande fra dem, putter dem i teltlejre og fjerner retten til domstolsprøvelse, så ser vi pludselig de mennesker, der beder os om hjælp, som andenrangsmennesker,« siger Kåre Traberg Smidt.

Men han efterspørger også nogle mere generelle frihedsværdier. For eksempel er Venstre og resten af den politiske midte ifølge Kåre Traberg Smidt slået ind på en kurs, hvor »staten er til for staten og ikke for folket«. Som eksempel nævner han den nye offentlighedslov, der undtager en række dokumenter fra offentlig indsigt:

»Vi er på vej et sted hen, hvor politikerne kan tillade sig at lukke sig om sig selv og ikke fortælle sandheden.«

De bredeste skuldre

Folketingskandidat Michael Jellesmark fulgte i torsdags Kåre Traberg Smidts eksempel og meldte sig ind i Alternativet. Han har været medlem af Venstre siden 2011 og begrundede ligesom Kåre Traberg Smidt sin udmeldelse med regeringens flygtningepolitik.

»Jeg kan slet ikke stå inde for det. Mine bedsteforældre var aktive i modstandsbevægelsen, så alting stritter på mig, når vi pludselig begynder på nogle af de samme ting,« siger han.

»Men det er også små ting. Såsom da man ville lukke en selvmordslinje midt om natten, hvor mennesker har allermest brug for den. Vi får hele tiden at vide, at vi skal være realistiske, men det nytter bare ikke noget, hvis man glemmer samfundet og de mennesker, der er i det,« siger Michael Jellesmark.

Venstres politiske ordfører, Jakob Ellemann-Jensen, afviser kritikken fra de tre tidligere Venstre-kandidater. Han skriver i et svar til Information:

»Jeg er ikke enig med de tidligere medlemmer af Venstre. Venstres politik er baseret på liberale grundværdier såsom personligt ansvar, og at de bredeste skuldre skal bære de tungeste byrder. Det afspejler også Venstres socialpolitik og asylpolitik. De, der kan forsørge sig selv, de skal forsørge sig selv. De, der har råd til at betale for deres ophold i Danmark, de skal betale for deres ophold i Danmark. Hvis man kan klare sig selv, så skal man gøre det og ikke ligge samfundet og fællesskabet unødigt til last. Og det har ikke noget med at gøre, at de økonomiske dimensioner overskygger for vores andre liberale idealer. For i Venstre hylder vi frihed til den enkelte. Men det er frihed under ansvar, så fællesskabet bliver stærkest.«