Hvorfor skal Henrik Poulsen, direktøren for DONG, angiveligt kunne score 27 millioner kroner i bonus for at passe sit arbejde i et skatteborgerejet firma? Det er rent røveri!

Der er mange politikere, der taler om, at vi ikke har råd til dit og dat – forskning, udgifter til flygtninge, folkepension og plejehjem – men der er jo masser af midler at samle op.

Tag eksempelvis de vulgære bonusser, som ikke mindst Jyllands-Posten har oprullet i de forløbne dage:

De ansatte i statsejede DONG Energy står til at få udbetalt bonusser for i omegnen af 1,1 milliarder kroner – og cheferne i statsstøttede FIH Erhvervsbank kan se frem til at rage over 150 millioner kroner til sig.

Læg dertil de langt større gevinster – i DONGs tilfælde op til 60 milliarder kroner, for FIH omkring fire milliarder kroner – som ejerne kan indkassere ved salg. Vel og mærke for investeringer, som du og jeg som skatteborgere har postet i de to firmaer som statstilskud.

Læs engang to overskrifter her fra avisen, som underbygger min pointe: ’DONG’s indtjening dybt afhængig af statsstøtte’ og ’Bankdirektører, rigmænd og pensionskæmper scorer kassen på at aflive erhvervsbank…som staten kæmpede for at redde.’

Kan nogen forklare mig, hvorfor ansatte, især chefer, i de to virksomheder nu skal vælte sig i millioner? I DONG’s tilfælde er der åbenlyst tale om en de facto statslig virksomhed – og i FIHs tilfælde ville banken aldrig have overlevet under en milliardinvestering fra staten.

Hvorfor skal Henrik Poulsen, den administrerende direktør for DONG, angiveligt kunne score 27 millioner kroner i bonus for at passe sit arbejde i et skatteborgerejet firma? Hvorfor skal Henrik Sjøgreen, den administrerende direktør for FIK, score 35 millioner kroner ekstra?

Det er vulgært store beløb – og især, når der er tale om virksomheder, som enten er skabt af staten (DONG) eller reddet af staten (FIH). Helt ærligt, så synes jeg, at Poulsen og Sjøgreen tager penge fra det fællesskab, som via skatten har betalt hele gildet. Dybt usympatisk.

DONG er fortsat på støtten, idet ’62 procent af dets indtægter for havmølleparker’, som er deres største satsning, er ’statsstøtte,’, som der står i børsprospektet. FIH er en fiaskobank, som staten for fire år siden hældte milliarder i for at redde. Ellers ville den være gået ned.

Poulsen, Sjøgreen, alle deres direktørkolleger og alle deres private ejere forgyldes nu. Hvorfor? Forklaringen plejer at være, at sådan gør man i det private erhvervsliv. Men DONG og for dens sags skyld FIH er jo ikke rigtige private. De lever på det offentliges nåde.

Du og jeg betaler for deres fede bonus. Den samlede bonusudbetaling på 1,25 milliarder kroner, som nu rundhåndet deles ud, burde i stedet gives til det fællesskab, som har sikret deres job. Det er det fællesskab, som også kaldes samfundet. Som mangler penge.

Hvad er så 1,25 milliarder kroner, tænker du måske? Er det ikke bare småpenge i det store regnskab? Hvad rækker det egentligt? Lad mig give fire konkrete eksempler:

Besparelsen på 1,4 milliarder kroner på universiteternes forskning kan dækkes. 10 procent af de årlige udgifter til flygtninge. Hver folkepensionist kan få 1150 kroner mere om året. Hvert plejehjem kan få 1,2 millioner kroner. Topskatten kan sænkes med et procentpoint.

Politik handler som bekendt om at prioritere. Hvem skal have hvad? Er det eksempelvis vigtigst, at topdirektører i vores offentlige virksomheder skal have (endnu flere) millioner rullende ind på deres konto – eller bør vores fælles midler gå til fællesskabet?

Mit svar er enkelt:

Jeg finder de enorme bonusser, som reelt er betalt af dig og mig gennem vores skat, for vulgære – og jeg ville ønske, at politikere griber ind og stopper dette cirkus. Sørg for, at penge skabt af samfundet, bliver i samfundet – og ikke deles ud til direktørerne. Tag dem tilbage.