Midt i diskussionen om integrationsministerens embedsførelse, er der ikke rigtig nogen, der har fået fulgt ordentligt op på Jyllands-Postens historie fra 10. juni: Tredje generation af indvandrere hænger også med karaktererne i folkeskolen.

Sagen er ellers alvorlig nok. Takket være Dansk Folkepartis årvågenhed og vedholdenhed, opbevarer Danmarks Statistik sine data på en måde, så man kan se, hvem der er efterkommere af efterkommere af indvandrere fra ikke-vestlige lande.

Og nu viser det sig, at tredjegenerationsindvandrerne er lige så dårlige i skolen som andengenerations-indvandrerne. Helt præcist er det sådan, at tredjegenerationsdrenge i gennemsnit ligger 1,3 karakterpoint efter etnisk danske drenge, og noget tilsvarende gælder for piger. Det vil kort sagt sige, at de præsterer nøjagtig lige så dårligt i skolen, som deres forældre i sin tid gjorde.

At præstere dårligt i skolen vil forfølge et menneske resten af livet. Det bliver sværere at tage en ungdomsuddannelse. Det bliver sværere at tage en uddannelse, der giver erhvervskompetence. Og derfor bliver det sværere at få et job og komme i gang med at forsørge sig selv og sin familie.

Jeg nægter kategorisk at tro, at indvandrere fra ikke-vestlige lande er mere uintelligente end andre mennesker. Jeg nægter.

Og derfor bliver der kun andre forklaringer end de biologiske tilbage. Det må være attituden til at gå i skole og uddanne sig, den er gal med. Eller attituden til at arbejde hårdt og målbevidst. Eller attituden til at tale og forstå dansk. Det kan ingen sige med sikkerhed, og det er sådan set også ligegyldigt. Bundlinjen er: Indvandrere og efterkommere må sadle om. Tage skeen i den anden hånd. Begynde på en frisk. Skifte strategi og tilgang. De har en udfordring. Og den må de leve op til.

Formanden for skolelederne, Claus Hjortdal, ønsker en nærmere analyse sat i gang. Det kan jeg tilslutte mig.

For »worst case« er alvorlig. Meget alvorlig. Hvad vil der ske, hvis det i løbet af de kommende år viser sig, at det ikke blot er inden for skoleområdet, man finder en eksakt gentagelse i tredje generation af de dårlige nøgletal fra anden generation? Hvad hvis de dårlige nøgletal for eksempelvis erhvervs-deltagelse, afhængighed af offentlige ydelser og kriminalitet også reproducerer sig?

En sådan udvikling vil i sig selv være uheldig til det yderste af mange grunde. Det vil belaste statens finanser langt mere end de nuværende 33 milliarder. Det vil belaste solidariteten i samfundet, fordi mange arbejdsomme borgere vil se skævt til en hel samfundsklasse på kronisk forsørgelse. Og det vil præge alt, hvad der har med sikkerhed, udøvelse af borgerrettigheder og offentlig orden voldsomt – fordi det, som tingene står i dag, allerede er en stor opgave at forsvare friheden.

Derfor er opgaven også klar: En »fjerde- generationsproblemstilling« må aldrig opstå. For så kan vi ikke opretholde Danmark som et land, der ligner det nuværende.