En september eftermiddag i Kolding. Rasmus Paludan, frontfiguren for det indvandrerkritiske parti Stram Kurs, har meldt sin ankomst i Skovparken. På sin provokationsodyssé gennem Danmark har han allerede aflagt besøg i en række sjællandske og jyske byer samt afviklet en Pride Parade gennem Nørrebro i København.

Som der står på partiets hjemmeside:

»Vi vil imidlertid gerne gennemføre en LGBT-parade der, hvor der er mest behov for den. Så mens Copenhagen Pride demonstrerer for det rene ingenting, så demonstrerer vi mod homofobi der, hvor det giver allermest mening.«

Når man tænker på Paludans egen terminologi under danmarksturneen – Finlands-HOMO-Parken (i Vejle), AgerHOMOvang (i Holbæk), Æble-HOMO-haven (i Roskilde) osv. – skulle man ellers tro, at manden selv havde stærke homofobiske tendenser. Det benægter han hårdnakket. Under alle omstændigheder repræsenterer Rasmus Paludan noget, som ikke er set før på den yderste højrefløj i Danmark.

Fnisen i sprogtimen

Faktisk var Rasmus Paludan og Stram Kurs helt ukendte fænomener for mig, indtil jeg for ganske nylig underviste mit 1.g-hold i almen sprogforståelse på Kolding Gymnasium. Almen sprogforståelse er et kort obligatorisk kursus i gymnasiets indledende grundforløb, hvor elevernes generelle sproglige bevidsthed gerne skulle udvides, idet de tilegner sig forskellige grammatiske og lingvistiske kategorier.

Jeg husker ikke præcis, hvordan det gik til, men – foranlediget af noget, jeg havde sagt – spurgte en elev pludselig, om jeg havde hørt om Rasmus Paludan fra Stram Kurs. Spørgsmålet udløste en spontan fnisen blandt de øvrige elever. Nej, ham havde jeg aldrig hørt om.

De syntes, jeg skulle se en YouTube-video med manden, fordi det var relevant – ikke mindst for almen sprogforståelse. Alle kendte de Paludan og vidste, hvad han stod for. Min nysgerrighed var vakt. Jeg sagde o.k., og næsten omgående tonede en selvbevidst standup-agtig stemme frem fra adskillige elevcomputere: Lyden kom altså for mit vedkommende før billedet, og jeg blev derfor noget overrasket over, hvordan manden rent faktisk så ud.

Paludan lignede mere en statsautoriseret revisor end en folkeforfører. De YouTube-videoer, mine elever præsenterede mig for fra Paludans danmarksturné, er set tusindvis af gange. Enkelte over 200.000 gange. En ny og underlig verden havde åbnet sig for mig. Jeg erfarede, at manden ville komme til Kolding senere på ugen.

Besøg i Skovparken

Rasmus Paludan og fire ledsagende mænd ankommer til Skovparken ved 14-tiden. Jeg er der allerede. Det er min fødselsdag, men jeg kunne ikke holde mig hjemme. Jeg hilser på flere af mine elever, som smiler indforstået.

Selv om det store sociale boligbyggeri i Kolding muligvis ikke længere helt opfylder betingelserne for at have ghettostatus – uddannelsesniveauet er blevet for højt, hævdes det – figurerer Skovparken stadig på den officielle ghettoliste.

Paludan og hans fire håndgangne mænd har indtaget deres pladser på sikker afstand af tilskuerne inden for politiafspærringen. En anelse uden for selve Skovparken. Tre af mændene, hvoraf de to højst er 18-20 år gamle, skiftes til at bære et banner med partiets navn. De fremstår alle tre noget forpjuskede. Den fjerde følgesvend er iført jakke, slips og orange kondisko. Han filmer begivenheden ud mod tilskuerne, som der bliver stadig flere af. Der filmes også flittigt den anden vej. Meget af det kan allerede ses på YouTube.

Rasmus Paludan er selv iført blå skjorte og blå vindjakke af mærket Eddie Bauer. Jakken er næsten lynet helt op, men man kan tydeligt se en kraftig slipseknude oppe ved halsen. Paludans røde bukser udløser et spørgsmål fra en tilskuer:

»Er du homo?«

»Nej, men ved du godt, at 87 procent af beboerne i Skovparken dyrker analsex?« svarer Paludan.

I begyndelsen er det er lidt vanskeligt at høre alt, hvad han siger, fordi en række gråhårede kvinder synger We shall overcome i baggrunden. Bagefter slår de over i Ole sad på en knold og sang. På et tidspunkt bliver de trætte af at overdøve Paludan.

Han vandrer frem og tilbage bag politiafspærringen og besvarer spørgsmål.

»Jeg har en god dialog med folk og står på mål for min politik,« siger han.

»Kriminelle indvandrere skal ud. Der er selvfølgelig forskel på at begå mord og at stjæle en Bounty,« forklarer han pædagogisk en spørger med muslimsk baggrund.

»Hvor gammel er du?« spørger en dreng på ca. otte år.

»Gammel nok til at være din far,« svarer Paludan, som ikke vil afsløre sin alder. På Wikipedia kan man læse, at han blev student fra Helsingør Gymnasium i 2000. Han må altså være et sted i 30’ernre. Han blev cand.jur. i 2008. I 2009 stillede han op til Europa-Parlamentet for JuniBevægelsen. I 2014 fik Paludan møderet for landsretten. Han har været involveret i en række sager om ytringsfrihed og har i flere omgange repræsenteret provokunstneren Uwe Max Jensen som forsvarer.

I Skovparken i Kolding storsmiler Rasmus Paludan. Det plejer at virke, men han nyder tydeligvis også at være i fokus. Han smiler også, da han beder sin kameramand om at filme en bestemt tilskuer:

»Han smed en cigaret i min øl. Du er den første, der skal ud. Bor du i SkovHOMOparken?«

Aftenen forinden har Paludan været i byen i Kolding. Han blev smidt ud fra et diskotek. Paludan hævder ellers, at han elsker alle mennesker. Også muslimer:

»Især dem, der lever i de 51 muslimske lande.«

De fleste tilskuere er lokale beboere fra Skovparken, men der er også en del fra andre dele af Kolding. Overvejende unge mennesker. En stor del tager tydeligvis afstand fra Rasmus Paludan og hans parti. En mandlig tilskuer med somalisk baggrund har iført sig rød træningsdragt og klaphat som en slags trodsig manifestation af en danskhed, som Stram Kurs ikke skal have patent på.

Andre synes at nære en form for tvetydig fascination, ja, næsten beundring for den smilende jurist og YouTube-stjerne. Ikke så få spørger, om de må tage en selfie med partiføreren. Det må de gerne. På opfordring laver han gerne det churchillske V-tegn, som er blevet hans varemærke.

Han gider dog ikke at råbe »homo« på sin karakteristiske facon i dag.

Jeg er ærlig talt også ved at blive en smule træt, efter at seancen har varet ca. to timer. Det hele begynder at køre i ring. Jeg spørger en betjent, hvor længe arrangementet forventes at vare. Indtil kl. 18, svarer hun. Snart efter begynder det at regne. Rasmus Paludan og hans følge forlader Kolding i utide.

Et ungt parti

Med Stram Kurs har det indvandrerkritiske højre opnået et slags gennembrud blandt de unge. Som Uwe Max Jensen skriver på Facebook:

»Det er lykkedes Paludan at få ungdommens fulde opmærksomhed. I modsætning til for eksempel Trykkefrihedsselskabet, der efter 13 år vel næppe har mere end en håndfuld medlemmer, der er under 30 år.«

Mens Dansk Folkeparti fremstår som et bedaget ’gammelparti’, som Mogens Glistrup ville have sagt, Nye Borgerlige som en nordsjællandsk velhaversekt og Dansk Samlings Morten Uhrskov Jensen som en distanceret akademiker, er Stram Kurs tilsyneladende et parti med appel i de sociale mediers tidsalder.

Som Paludan sagde i Kolding:

»Hvis bare fem procent kan lide mig, er det fint.«

Jeg er bange for, at procentdelen blandt historieløse unge bliver langt højere.