»Anders And-overskrifter.«

Sådan beskriver Fatih Alev, der er formand for Unionen af Europæisk-Tyrkiske Demokrater, dækningen i de danske og europæiske medier af Tyrkiets ny forfatning.

»Mediedækningen har været stærkt unuanceret og præget af Anders And-overskrifter. Det har været mikrofonholderi for nej-sigerne,« fastslår Fatih Alev, der også er kendt som en toneangivende dansk-tyrkisk imam.

Hvordan? Hvad er det, medierne i Danmark og resten af Europa efter din mening, ikke har fortalt?

»Der er fokuseret meget på de ekstra beføjelser, som Tyrkiets præsident nu vil få. Han fremstilles næsten som enevældig. Men ikke et ord om alle detaljerne – blandt andet, at parlamentet rent faktisk vil kunne holde præsidenten i skak. Alle disse detaljer har været debatteret længe og grundigt i Tyrkiet, og derfor har et flertal sagt ja,« siger Fatih Alev.

Kan du uddybe?

»For eksempel er det et faktum her i Danmark, at præsidenten får magt til at opløse parlamentet. Men det, man glemmer, er at nævne – bevidst eller ubevidst – at hvis præsidenten opløser parlamentet, så vil præsidentens egen embedsperiode også ophøre. Der vil blive udskrevet nyvalg – både til parlamentet og til præsidentposten. Det undrer mig, at det ikke nævnes, for det er jo temmelig afgørende,« siger Fatih Alev.

»Desuden får parlamentet også magt til at annullere præsidentens embedsperiode. I så fald skal der ligeledes være nyvalg til både præsidentposten og parlamentet, men det er også forbigået herhjemme,« uddyber Fatih Alev.

Samtidig er der en misforståelse omkring udpegningen af dommere og afskedigelsen af embedsmænd, mener han.

»Det, man glemmer, er, at den magt havde præsidenten også under den gamle forfatning. Desuden er det en beføjelse, præsidenten skal dele med parlamentet,« siger Fatih Alev.

Ikke et monster

Der er også kritik af, at præsidenten kan indføre undtagelsestilstand?

»Ja, og den er også unuanceret og dermed med til at fremstille præsident Erdogan som et monster. Sagen er, at parlamentet skal godkende det, ellers ophæves den efter seks måneder, og når det ikke nævnes, så er det efter min mening Anders And,« påpeger Fatih Alev.

Men hvis formålet med den ny forfatning ikke er at samle magten om Erdogan – sådan som det hedder sig i Europa og blandt de tyrkiske nej-sigere – hvad er formålet så?

»Stabilitet og et politisk system, der er mere smidigt, og som tjener som et bolværk mod koalitionsregeringer. Dem har tyrkerne nemlig meget dårlige erfaringer med. De udløser kaos,« siger Fatih Alev.

Men hvorfor er det så nødvendigt med en forfatningsændring: AKP – det nuværende regeringsparti – har jo stort set kunnet regere alene i de seneste 15 år?

»Ja, det er jo præcist nej-sigernes argumentation. Men hvem siger, at AKP, som vi kender det i dag, bliver ved med at eksistere. Man skal bare forestille sig følgende scenarium: Erdogan bliver syg og kan ikke længere regere. Og da regeringspartiet AKP i høj grad er lig med Erdogan, vil AKP sandsynligvis blive splittet, og så kan Tyrkiet igen stå med ustabile koalitionsregeringer. Det er den situation, som den ny forfatning forsøger at tage højde for,« forklarer Fatih Alev.

Terrorbekæmpelse

De tyrkiske kritikere anfægter også et andet argument for den ny forfatning: nemlig, at den er nødvendig for at kunne bekæmpe terrorisme? Kritikerne siger, at Erdogan og hans regeringsparti AKP jo stort set har siddet egenhændigt på magten i 15 år og har dermed har haft masser af tid til terrorbekæmpelse?

»Man skal huske, at AKP ved valget i sommeren 2015 ikke fik stemmer nok til at danne en regering alene. Det var et faresignal, for en koaltionsregering kan ikke håndtere terrortruslen. Det har tyrkerne forstået, og det er med til at forklare, hvorfor et flertal stemte ja.«

Så en ny forfatning, der skal give mere sikkerhed, men som så er mindre demokratisk?

»Nej, hvorfor mindre demokratisk? I den gamle forfatning havde præsidenten vetoret over for regeringen, og kunne dermed spænde ben for den udøvende magt. Det har gennem tiderne udløst mange politiske kriser. Nu er præsidenten selv den udøvende magt, ligesom vi kun har én person i Danmark der har den udøvende magt, nemlig statsministeren,men det er den slags detaljer, der overses i Europa.«

Hvordan ser du så på den del af kritikken, der går på selve valgkampen, hvor nej-fløjen ifølge europæiske valgobservatører ikke har haft nær så gode muligheder som ja-sigerne?

»Procentvis er de tal, som Europarådet o.s.v. kommer med korrekte. Men man må også forstå baggrunden. Det er ikke censur, men fordi mange medier er lukket ned, mens de efterforskes for terrorstøtte…«

Og det betyder så, at der har været en overvægt af medier, der har støttet den ny forfatning?

»Ja, men betyder det så, at man ikke skal kunne lave en forfatningsændring i Tyrkiet, når man har en overhængende terrortrussel og af den grund har været nødt til at begrænse medierne?«

Jeg spørger bare ind til kritikken fra Europarådet og andre…?

»Den kan jeg ikke tage alvorlig. For den mangler forståelse for de alvorlige trusler, som de tyrkiske sikkerhedsmyndigheder står over for,« siger Fatih Alev.

Han kalder det »motivforskning,« når kritikerne hævder, at præsident Erdogan med forfatningsændringen vil bane vejen for et mere islamisk Tyrkiet.

»Erdogan har jo haft den mulighed i de seneste 15 år via sit flertal i parlamentet, hvis det var hans hensigt. Desuden har også andre premierministre og præsidenter i tidens løb, bl.a Turgut Özal, været varme fortalere for et system, som det, der nu indføres. Og så er der noget, som næsten alle glemmer her: AKP er i sig selv et koalitionsparti, der repræsenterer alle mulige segmenter i det tyrkiske samfund.«

Og det er med til at forklare, at det kun blev et lille ja til forfatningen – altså fordi mange AKP-støtter stemte nej?

»Ja.«