Hvis man vil have hackere til at gå i panik, skal man true dem med store mængder vand i deres udstyr, uforudsigelige udladningner af statisk elektricitet og ikke mindst med at trække stikket på den 10 gigabit opkobling til internettet, de er koblet til.

Alle tre trusler blev til virkelighed, da Chaos Communications Camp 2015, der samlede 5.000 hackere, aktivister, kunstnere og alment interesserede til en sommerlejr, blev ramt af tordenvejr og skybrud den sidste aften. Flere gange i dagene inden havde arrangørerne advaret om forestående kraftige vejrbegivenheder, dog uden at de materialiserede sig over markerne rundt om et gammel teglværk udenfor den lille tyske by Zehdenick, hvor festivalen fandt sted.

Det gav en stemning af ’ulven kommer’. Så da arrangørerne besluttede at evakuere festivalpladsen og genne folk mod bygninger og biler, var det allerede for sent at nå tørskoet i læ for elementernes rasen.

Først kom regnen, så begyndte der at være foruroligende få sekunder mellem lynglimt og tordenskrald. Men det, der foruroligede de fleste, var nok da strømstikket til pladsen blev trukket og internettet forsvandt.

Tanken om at miste internettet er en af de ting, der driver aktivister på barrikaderne, når infrastrukturen trues af internationale handelsaftaler, efterretningstjenesternes overvågning og regeringers censur. Og det er en tanke, der florerer på årets CCC.

Information talte blandt andet med Peter Sunde, den tidligere talsperson for fildelingsportalen The Pirate Bay:

»Jeg tror ikke internettet kommer til at være som det var før. Det er på vej til at blive meget mere centraliseret. Facebook kommer til at have sine netværk, som arbejder sammen, og som ikke kommer til at linke så meget uden for deres platforme. Så jeg ved ikke om man overhovedet bør kalde det ’internet’. Internettet bliver ved med at være der, men selv om vi får ordnet det, så vi har vores frihed på internettet, kommer vi ikke til at bruge det.«

— Er der så håb for fremtiden?

»Vi fortsætter med at gå mere og mere i den forkerte retning. Selv efter Snowden-afsløringerne fortsætter vi i den samme retning, og det er helt umuligt at standse, så det løb er kørt.«

I 2009 blev Peter Sunde sammen med en række andre idømt et års fængsel og et erstatningskrav på samlet 30 millioner svenske kroner for medvirken til ophavsretskrænkelse gennem sine aktiviteter som talperson for The Pirate Bay.

Mange i offentligheden så The Pirate Bay som et kriminelt netværk, der hjalp folk til at stjæle blandt andet musik og film. Men for Peter Sunde var engagementet i The Pirate Bay en politisk kamp for det frie internet og fri adgang til information, som han var villig til at ende i fængsel for:

»Jeg har lært sprog, matematik, programmering og alt muligt andet, fordi jeg havde fri adgang til information. Og det har været utroligt vigtigt for at gøre mig til den person, jeg er, så jeg har altid været engageret i, at andre skal have samme mulighed, uanset hvem man er, og hvilket liv man lever, hvilken verdensdel man bor, i eller hvilken økonomi man har. Når det pludselig bliver behandlet som kriminalitet, bliver jeg nødt til at kæmpe for det, for det er at kæmpe for den person, jeg er,« siger han.

Et mangfoldigt fællesskab

Et tema, der går igen i flere sessioner, som Information deltager i, og som bliver sat på spidsen i artiklen ’How yuppies hacked hacker ethos’, der deles massivt på Twitter under CCC, er, at hackerkulturen som sådan er blevet gentrificeret.

På samme måde som gamle, rå arbejderkvarterer bliver byudviklet til oaser for den kreative klasse, er hackerkulturen blevet udvandet. Selv tech-entreprenører i Silicon Valley begyndt at bruge hacker-termen om sig selv.

Robert Anders

Hackersommerlejren lever på mange måder op til de fordomme, der måtte være om folk, der går virkelig meget op i computere og internet: mest hvide mænd, mest introverte personligheder, og mest mennesker, der ikke går op i samfundet, undtagen når det handler om computere og internettet.

CCC ligner ved første øjekast en miniputversion af Roskilde Festival med telte allevegne. Her er bare væsentligt renere og pænere, og de fleste deltagere sidder med en laptop i skødet. Den foretrukne drink for hackerne er i stedet for øl en energidrik baseret på sydamerikansk mate-urt.

Lejre på CCC hedder landsbyer. Nogle repræsenterer deres hjemlande og kaldes ambassader. Andre samler folk om politisk projekter, som anarkister eller queerfeminister. Og så er der et væld af andre landsbyer, hvor individer mødes på tværs af verdensdele omkring særlige interesser, hvad enten de er tekniske, politiske eller æstetiske.

Landsbyerne kobler sig til festivalens 10-gigabit internetforbindelse gennem de såkaldte ’datenklo’, festivaltoiletter fyldt op med internetroutere, som står ude på pladsen.

Men ’hacking’ foregår i dette miljø ikke kun digitalt på computere. Det handler også om at gribe ind i den fysiske virkelighed og hacke aktivistisk.

Hacker-etik og kampen for internetfrihed

Udover regelmæssige oplæg på to hovedscener om eksempelvis distribution af abortpiller i lande med forbud mod abort, udvikling af veganske ostekulturer og ikke mindst udnyttelse af sikkerhedshuller i informationsteknologi, samt meget andet, er det muligt at deltage i et overflødighedshorn af selvorganiserede sessioner ude i landsbyerne.

Hacking af computere hos regeringer og virksomheder er det, folk oftest forbinder med betegnelsen ’hacker’, men den kontruktive, kreative brug af teknologi er ligeså meget en del af hackeretikken, om det så er for at vælte systemer, finde ud af hvordan de fungerer, eller måske endda sørge for at gøre dem mere sikre og modstandsdygtige over for angreb.

Gør det selv-teknologi er centrum enten i form af hjemmebyggede devices og installationer, fri og open source-software og ikke mindst hacking af forhåndenværende teknologier, som telefoner, computere, biler, satellitter, samt forhåndenværende samfundsstrukturer, f.eks. regeringer, efterretningstjenester, patriarkatet, binære kønsroller og så videre.

Der er dog mest fokus på det teknologiske, når man snakker med deltagerne. Det er tingene, der er i centrum, ikke menneskerne. Men politikken lurer lige under overfladen. Selve det at åbne teknologierne for at finde ud af, hvordan de fungerer, se dem bryde sammen eller modificere dem til nye formål, åbner op for det politiske.

Det stiller spørgsmål til, hvorfor tingene er, som de er, og hvorfor de ikke er anderledes. Og det gør det muligt at forestille sig, at verden kan være anderledes, hvis man tør skille den ad, se den bryde sammen og forandre den.

For en del af de mennesker, der er taget til CCC, handler det om samfundsforandringer. Om at forandre verden ved at forandre den måde, vores teknologier bliver brugt. Hvis internettet bliver brugt til at censurere og overvåge borgere, bryder man murerne af censur ned og hjælper folk med at undslippe overvågningen.

En følelse af nederlag har dog ramt flere af dem, der igennem de sidste årtier har set internettet som en teknologi, hvis politiske konsekvenser betød mere frihed for flere mennesker.

For Peter Sunde handler det også om, at miljøet selv har fejlet.

»Det er fordi, folk her er teknikere. Folk, der bekymrer sig om internettet, er teknikere og har en tendens til at se på ting som tekniske spørgsmål og ikke politiske spørgsmål. F.eks. med kryptering. Man siger ’her er krypteringsløsningerne’, og de, som ikke benytter sig af dem, er selv uden om det.«

»Det, som tiltrækker folk, er tekniske udfordringer, og så tænker man, at det andet bare er politik. Men den her branche er den vigtigste politiske branche overhovedet, uanset om man vil det eller ej.«

Militant optimisme

Sikkerhedsjournalisten Quinn Norton, der til dagligt skriver om den ringe tilstand, digital sikkerhed ofte befinder sig i, er mere forhåbningsfuld:

»Jeg er militant optimistisk! Jeg plejer at sige, at jeg studerer historien, så jeg kan snyde med fremtiden. I nyhedsmedierne, og ikke kun i USA, er der en fornemmelse af, at der ikke sker sociale fremskridt. Men brug lidt tid sammen med historien: Tingene er så meget bedre! Historiens bevæger sig mod retfærdighed,« fortæller hun til Information inde i en af teglværkets gamle brændeovne, hvor man både kan slippe væk fra pladsens støj og bagende varme.

»Vi har en tendens til at knytte følelsesmæssig værdi til noget, vi tror, vi kan ændre på. Så selv om folk føler sig virkelig nedtrykte lige nu, så tror jeg, en del af det skyldes historieløshed, og en del af det er humør. Det er, som om internettet er i dårligt humør for tiden,« førtsætter hun.

»Et af problemerne med, hvordan internettet behandler information, er, at det ikke giver os det kontekstuelle billede, og en del af humøret er forårsaget af denne mangel på kontekst.«

— Hvad skal der til for at lære almindelige mennesker om digital sikkerhed?

»Vi bruger 12 år på at lære børn at læse og skrive og omkring 45 minutter på at lære dem at bruge internettet. Vi lærer ikke børn de grundlæggende færdigheder, de skal bruge for at klare sig gennem deres samtid. Jeg er begyndt at bruge mere tid sammen med undervisere. Det er ikke virksomheder og aktivister, der virkelig har brug for at lære om digital sikkerhed, det er alle verdens skolebørn, der skal lære, hvordan internettet fungerer.«

»Digital sikkerhed flyder naturligt fra grundlæggende it-færdigheder og situationsfornemmelse. Hvis du forstår, hvad din computer foretager sig, er du bedre til at træffe de rigtige valg.«

»Indtil vi har den rette tankeramme, er redskaberne ligegyldige. I miljøet af internetfrihedsforkæmpere har vi alle de her instrumentalistiske argumenter, men det handler langt mere om at vide, hvad man laver.«

»I sikkerhedsverdenen kalder man det ’trusselsmodellering’, som er den værste term nogensinde, for det handler bare om at forstå sine omgivelser og handle hensigtsmæssig. Vi er meget fokuserede på at få folk til handle hensigtsmæssigt, men det er ligegyldigt, hvis de ikke forstår deres omgivelser,« siger hun.

Vi er blevet superhelte

— I stedet for at skræmme folk med trusselsbilleder for at få dem til at passe bedre på sig selv, hvilke positive cases kan man så fremhæve?

»Vi lever i en tid, hvor teknologien forvandler os til superhelte. Grunden til, at superheltefilm er så fremherskende i øjeblikket, er, at vi alle sammen forsøger at forstå den kendsgerning, at vi er blevet superhelte. Hvor mange konger og filosoffer fra fortiden ville ikke give deres liv for 10 minutter med en smartphone? Du har utrolige superkræfter for dine fingerspidser,« siger Quinn Norton.

»Netværket og telefonerne giver regeringer en smule mere magt oven i den magt, de har i forvejen, men de giver dig så meget mere. Graden af forandring er usammenlignelig på den lange bane. Den bedste måde at lære folk, hvordan de kan forsvare internettet, er at lære dem, hvad de bør elske ved internettet.«