Enhedslistens ungdomsorganisation Socialistisk Ungdomsfront (SUF) har arbejderkamp stående højt på sin politiske dagsorden, men henover over sommeren har SUF som arbejdsgiver været i faglig konflikt med samtlige af organisationens ansatte, som ikke kunne få lov til at holde ferie, og som derfor har fået hjælp af fagforeningen HK.

Det fremgår af et dokument, som Berlingske er kommet i besiddelse af. Af samme dokument fremgår det også, at de unge socialister på det nærmeste har udnyttet de ansatte, som alle tjente i omegnen af 12.500 kr. om måneden for 37 timers ugentlig arbejde, og som alle havde oparbejdet mellem 150 og 200 overarbejdstimer, da SUF nægtede de ansatte de fem ugers ferie, de ifølge ansættelseskontrakten havde ret til.

SUF bliver ofte kaldt Enhedslistens ungdomsparti, og det er her, unge socialister øver sig i organisatorisk arbejde, politisk disciplin og almindelig dømmekraft, inden de måske senere i livet søger en parlamentarisk karriere. Aktiviteterne finansieres dels gennem indtægter fra knap 1.300 medlemskontingenter og dels med midler fra Dansk Ungdoms Fællesråd, som i 2018 gav SUF knap to mio. kr. i driftstilskud.

Kæmper for offentligt ansatte

Organisationen har flere gange markeret sig i offentligheden. F.eks. under overenskomstforhandlingerne i 2018, da de unge socialister læssede et bjerg af møg og lort af foran Moderniseringsstyrelsen.

»Vi kræver ordentlige arbejdsforhold for offentligt ansatte og ikke det lort moderniseringsstyrelsen giver under OK18 – det må de gerne få tilbage,« skrev SUF i en pressemeddelelse.

Nu er det så SUFs egne ansatte, der har krævet ordentlige arbejdsforhold, og det er ikke populært. I en længere debattråd i Enhedslisten-regi forklarer SUF, at de ansatte ikke er ansatte, men »frikøbte«, og så gælder der i de unge socialisters logik helt andre regler end for almindelige lønmodtagere.

Gustav Nielsen påtager sig at give SUF-ledelsens version af den faglige konflikt om de ansattes ret til ferie. Han skriver bl.a.:

»Det arbejde, de frikøbte laver, er vitalt politisk arbejde for organisationen. Det er derfor et vigtigt demokratisk princip, at de frikøbte ikke selv kan prioritere deres arbejde og deres arbejdstid,« skriver Gustav Nielsen og fortsætter:

»Det skal forvaltes af det demokratisk valgte organ; ledelsen. Som tidligere beskrevet kunne vi ikke forhandle med de frikøbte, og derfor kunne vi ikke samarbejde med de frikøbte. Derfor havde vi ikke tiltro til, at de kunne løfte deres arbejdsopgaver,« skriver Gustav Nielsen om sagen, der altså endte med af de ansatte ikke længere er ansatte.

Eller »frikøbte« for den sags skyld. Og i debattråden er Gustav Nielsen er ikke færdig med sin forklaring:

»Det ville være et demokratisk problem, hvis de fortsatte deres arbejdsfunktion. Derfor valgte vi at fritstille dem i resten af deres ansættelsesperiode. Den arbejdskultur og bureaukratisering, der var opstået i sekretariatet, var ikke noget, vi ønskede at viderebringe,« skriver Gustav Nielsen.

Ovenstående er kun brudt op af hensyn til læsevenlighed. Berlingske har forsøgt at få Gustav Nielsen til at forklare, hvorfor SUF kæmper for offentligt ansattes arbejdsvilkår, men ikke mener, at SUF's egne ansatte har ret til afspadsering og ferie. Gustav Nielsen har ikke besvaret Berlingskes henvendelser, men Malthe Lange, der er medlem af SUFs ledelse, meddeler, at SUF ikke har nogen kommentarer.

Berlingske har også været i kontakt med en af de nu tidligere frikøbte, som heller ikke ønsker at kommentere sit ansættelsesforhold hos SUF.

Usolidarisk at holde fri

Sagen er ikke første gang, Enhedslistens ungdomsparti har været i konflikt med ansatte om kontraktuelle rettigheder. Det er heller ikke første gang, at SUF har argumenteret for, at »frikøbte« ikke har samme rettigheder som almindelige lønmodtagere.

I 2015 – sidst der var valg – oparbejdede en ansat over 150 timers overarbejde, som vedkommende gerne ville afspadsere. Dengang var Enhedslistens nyvalgte folketingsmedlem Victoria Velásquez en del af sagen, fordi hun havde en bachelor i arbejdslivsstudier fra Roskilde Universitet.

Hun blev siden aktiv i fagforeningen HK, og i dag er hun Enhedslistens ordfører for erhverv, beskæftigelse, arbejdsliv og social dumping.

Men i 2015 var hun medlem af SUF, og hendes rådgivning fik SUF til at give efter for den ansattes krav i stedet for at køre en sag i byretten, men inden da havde SUF anført:

»Vi har altid betragtet kontrakterne som først og fremmest en formalitet og har aldrig gået meget op i detaljerne.«

SUF-ledelsen mente også, at den ansatte var usolidarisk og burde rette ind af hensyn til alle tidligere ansatte, som ikke havde afspadseret.

»Vi synes, at det er dybt respektløst overfor de mange ansatte, der gennem tiden har knoklet sig halvt ihjel, at XXX pludselig mener, at han har helt særlige rettigheder. Og vi kan ikke tro, at XXX ikke har været nogenlunde bevidst om, at hvordan vi kører tingene i SUF,« står der i en redegørelse om sagen fra 2015.

Advarsel fra folketingsmedlem

»SUF bør overveje om, hvorvidt man politisk vil køre en sag mod HK i byretten. Da vi ikke har nogen arbejdsgiverorganisation, så vil det være byretten sagen tages op i. Dette skal ses i lyset af, at sagen kan komme i pressens eller fagforeningers bevågenhed og skabe et dårligt omdømme om SUF som organisation og i relation til vores faglige engagement,« skrev Victoria Velásquez i sin anbefaling dengang.

Samtidig opfordrede hun SUF til at »gøre alt hvad vi kan for ikke at ende i en konflikt med HK, politisk er det også problematisk at have en faglig sag kørende internt af den her kaliber, mens vi er aktive et sted som luftens helte«.

Det har ikke været muligt at få en kommentar fra Victoria Velásques, men hendes advarsel fra 2015 er tilsyneladende glemt.