BRUXELLES/BERLIN: Set fra det konservative Bayern er det overraskende. Når EUs ligestillingsministre torsdag eftermiddag mødes i Bruxelles for at diskutere indførelsen af en minimumskvote for kvinder i de store europæiske virksomheders bestyrelser, vil Danmark og Sverige forsøge at blokere. To skandinaviske lande med en lang tradition for ligestilling og med socialdemokrater i spidsen. Set fra den sydtyske SPD-politiker Maria Noichls synspunkt, er det også ærgeligt.

»Det er meget bittert. Fra et kvindepolitisk synspunkt var Sverige og Danmark altid forbilleder. Jeg kan ikke forstå, at de ikke går ind for den europæiske kvote,« siger det social­demokratiske medlem af Europa­Parlamentet Maria Noichl til Berlingske.

Fra Italien er reaktionen den samme.

»Det er en stor overraskelse og skuffelse, at Danmark og Sverige er imod. Det er også mærkeligt, fordi det er lande, som er en demokratisk succeshistorie omkring lige­stilling,« siger Alessia Mosca, der er social­demokratisk medlem af Europa-­Parlamentet fra Italien, til Berlingske. Hun har været bannerfører for en lov om sådanne kvoter i Italien.

Den danske regering er ikke bare principielt imod. Den er aktivt imod. Den har på de indre linjer i EU arbejdet aktivt for at samle et blokerende mindretal. Torsdag afgøres det, om det lykkes.

Direktivforslaget fra EU-Kommissionen lægger op til, at store europæiske virksomheder i 2020 skal have minimum 40 procent kvinder i bestyrelserne. Det italienske formandskab for EU har sat alle sejl til for at få nok lande med på forslaget og vil torsdag gøre et nyt forsøg på at overbevise Tyskland, der selv er på vej med kvindekvoter og kan blive tungen på vægtskålen. Danmark og Sverige har Italien opgivet at få med på forslaget.

Regering på lang vandring

Den danske regering har bevæget sig langt i spørgsmålet om kvoter. I regerings­grundlaget fra 2011 hed det, at regeringen ville vurdere forslag om kvoter på baggrund af køn. 6,5 procent kvinder i bestyrelserne for danske børsnoterede selskaber – når man fraregner de medarbejdervalgte – var ganske enkelt ikke godt nok, lød det.

»Det vil vi blandt andet også gøre ved at kigge ud i verden, bare i Europa, hvor der sker rigtig meget på det her område,« sagde Manu Sareen (R) som nyudnævnt minister for ligestilling.

Ude i Europa indførte blandt andre Frankrig, Belgien og Norge minimumskvoter, men den danske regering lod sig ikke inspirere. Stemningen i Danmark bar den modsatte vej. De borgerlige partier var bastante i deres afvisning. 80 procent af danskerne sagde ifølge en meningsmåling nej. Samtidig afviste Enhedslisten at lade EU indføre de kvoter, som partiet egentlig gerne ville have.

I maj 2012 droppede regeringen alle overvejelser og fik i stedet vedtaget en lov med opbakning fra erhvervslivet, der forpligter de 1.100 største virksomheder i Danmark til at sætte mål for sig selv og rapportere resultaterne.

Vedtager EU det nye direktiv, kan Danmark blive nødt til at ændre sin selskabs­lovgivning.

Ét af de danske selskaber, der er mest ambitiøse omkring kvinder i bestyrelsen, er bryggerigiganten Carlsberg. Her går man ind for målsætninger, ikke kvoter.

»Vi synes selv, at vi har gjort fremskridt, og er tæt på at nå vores 40 pct. mål i bestyrelsen, men erkender også, at det er noget, som tager noget tid. Vi tror ikke på påtvungne kvoter, hverken for kvindernes skyld eller virksomhedens skyld,« siger Anne-Marie Skov, Carlsbergs kommunikations- og CSR-direktør.

Sverige også imod

På torsdagens møde vil Manu Sareen, nu som minister for børn, ligestilling, integration og sociale forhold, sige nej til forslaget. Det samme vil blandt andre Storbritannien, Holland og Ungarn. Andre lande er i sidste øjeblik blevet positive eller er stadig usikre.

Sverige er en historie for sig, for her går regeringspartiet Socialdemokraterne ind for kvoterne, men et flertal fra det yderste venstre til det yderst højre i Sverige har pålagt regeringen at stemme nej, kunne Sveriges Radio berette i weekenden. Ligesom i Danmark er både højre og venstre imod fælles europæiske regler.

Manu Sareens ministerium har i årevis fulgt den europæiske debat tæt, men i de seneste uger har positionerne flyttet sig så hurtigt, at det er blevet vanskeligt at forudsige udfaldet af torsdagens møde. De fleste iagttagere forventer dog en afvisning, fordi der fortsat vil være et blokerende mindretal.

Det afgørende spørgsmål besvares – som så ofte før – i Berlin. Her har kansler Angela Merkel tidligere været imod en fælles­europæisk regulering, men efter valget sidste efterår gik hun i regering med SPD, hvis familieminister, Manuela Schwesig, netop har gennemtrumfet en tysk kvoteordning. Fra 2016 skal 108 store tyske virksomheder bevæge sig mod mindst 30 procent af hvert køn i deres bestyrelser. Hvis de ikke kan finde en kandidat med det rigtige køn, skal de lade stolen stå tom.

Torsdag skal lovforslaget vedtages i den tyske regering. Lige bagefter vil det italienske formandskab sætte en sidste offensiv ind og tilbyde tyskerne et kompromis inden mødet i Bruxelles.

Tyskerne holder tæt

Men hvad vil tyskerne? Kan de lokkes til at stemme ja?

Det spørger man om i hele Europa. Berlingske har fire gange de seneste uger kontaktet det tyske familieministerium og spurgt til den tyske holdning. Hver gang er forespørgslen venligt noteret, og der er stillet en tilbagemelding i udsigt, som aldrig er kommet. Tyske medier har spurgt danske repræsentanter, om de ved, hvad den tyske holdning er.

I udgangspunktet er der et stykke vej. Mens Tyskland vil presse 108 store virksomheder til at komme op på mindst 30 procent, lægger Kommissionen op til at omfatte 5.000 virksomheder - herunder 1.000 tyske - af et mål om 40 procent. Kompromiset kan ligge i undtagelsesbestemmelserne, der friholder lande, der allerede har taget sine egne initiativer, fra reglerne.

»Det vigtigste element i kompromiset er, at der er mulighed for, at et land kan holde sig udenfor, hvis det kan demonstrere, at der er sket betydelige fremskridt i landet over en konstant periode. Det kunne være et acceptabelt forslag, også for mere modstræbende lande,« siger Alessia Mosca.

Sådan en fritagelse vil den danske regering i givet fald også satse på. På grund af Danmarks kategoriske afvisning af kvoterne har regeringen dog begrænsede muligheder for at påvirke formuleringen om undtagelserne.

Maria Noichl tror ikke, at Angela Merkels CDU og søsterpartiet CSU ender med at sige ja. Hun hører dem fremhæve subsidiaritetsprincippet: Alt hvad der kan reguleres lokalt, skal reguleres lokalt. Hun har mistanke om, at modstanden også handler om andre ting.

»Man kan næsten få indtryk af, at man ikke vil have kvinderne op på højeste niveau. Jeg synes, det ville passe til det moderne Europa, som vi alle ønsker, at ligestillingen fremmes,« siger Maria Noichl.

Fra Manu Sareens ministerium lød det onsdag, at ministeren ikke vil kommentere spørgsmålet før efter mødet i Bruxelles.

Kofod: Hvert land sine principper

Jeppe Kofod, socialdemokratisk medlem af Europa­Parlamentet, støtter, at hvert land laver sine egne regler.

»Princippet om at fremme flere kvinder i bestyrelser er et rigtig vigtigt princip. Hvilke redskaber, der skal bruges, fortjener en diskussion, og dér har den danske regering den holdning, som jeg deler, at vi selv nationalt skal finde ud af, hvilke midler der virker bedst,« siger han.

Selv hvis det lykkes den danske regering og dens allierede at blokere forslaget, kan regeringen dog stadig få et problem. Forslaget vil dukke op igen. Nye EU-formandskaber vil forsøge at lokke den tyske regering. Den danske regering risikerer at blive efterladt på sidelinjen.

»Tyskland har nu lagt en ny linje, som vi må tage bestik af. Vi er nødt til at finde ud af, hvad vi gør i forhold til den tyske linje, for Danmark bliver sat uden for indflydelse, hvis vi ikke tænker over strategien på det område,« siger Jeppe Kofod.