”Dansk barn. Hm. Barn af en somalisk mor der havde tilsluttet sig Islamisk Stat. Han bliver sikkert en lige så stor succes som de andre somaliere vi har i Danmark.!”

Det er ordene i en perfid tweet fra det nu tidligere folketingsmedlem for DF, Kenneth K. Berth som en reaktion på, at et 11 måneders forældreløst barn med dansk statsborgerskab blev hentet hjem til Danmark fra “Helvede på Jord”, al-Hol-lejren i Syrien.

Andre er mere diplomatiske, for eksempel Peter Skaarup (DF) og endnu medlem af Folketinget, der beherskede sig til at sige, at vi i en sådan situation ”skal sørge for at barnet bliver tvangsfjernet, indtil man har sikkerhed for at familiemedlemmerne er det gode miljø for barnet at vokse op i”.

De fleste har klogelig valgt at tie, for at undgå det rene hykleri.

Alle ved jo, at stemningen i Folketinget er en bastant afvisning - uanset skyld eller ikke skyld - overfor hjemtagelse af både børn og voksne fra IS-lejrene.

Alle ved jo at regeringen vil fremsætte det hamrende kontroversielle forslag om at nægte fremmedkrigeres børn statsborgerskab eller blot yde dem konsulær bistand.

Alle ved jo, at regeringen og et flertal i folketinget har tilsidesat magtfordelingslæren, ved at bemyndige integrationsministeren til at fratage personer deres danske statsborgerskab.

Trods tavshed skaller de fine dyder af som hud efter en solforbrænding, så jeg må erkende rigtigheden i populismeforskeren, professor Cas Mudd udsagn til Kristeligt Dagblad om, at der er sket en normalisering af synspunkter fra det yderste højre, så selv Socialdemokratiet i stort omfang tager højrefløjens ideer og retorik til sig.

Big Mamma Frederiksen og ligesindede tror, at de ved deres handlinger står vagt om Danmark. Handlinger, man ikke engang byder bandekriminelle og drabsmænd.

Jeg ved fra mit virke, som praktiker i værnet af Danmark, hvad der skaber terrorister, og det gør had og ønsket om hævn, og det er lige præcis det, vi fremmer gennem de nævnte handlinger.

Det civiliserede humanistiske rum har forvandlet sig til et sted, hvor dybere og mørkere instinkter nu hersker. Engang imellem føler jeg mig hensat til Roms Colosseum, hvor intet var for helligt til at blive slagtet. Romerne elskede det og smed alt, hvad man havde i hænderne, for at se en forestilling af den mest brutale slags rettet mod de fremmede.

Er det virkelig nødvendigt at appellere til “svinehunden” i vores indre ved at skabe et ekstremt negativt og forvrænget syn, ja selv på børn af indvandrere og især af muslimerne som være fuldstændig anderledes og en trussel for vores værdier.?

Er det virkelig nødvendigt at hive fru Justitia, symbolet for retfærdighed, ned af hendes piedestal. Hive bindet af hendes øjne, rive vægtskålene ud af hendes hænder og trække hendes sværd op af skeden for at slå til mod dem vi ikke kan li´?

Det afgør du med dit hjerte og din forstand.