Suomessa metsästetään tänäkin talvena ilveksiä ainakin osittain kiistanalaisilla motiiveilla.

Ihmiset eivät kyselytutkimusten mukaan juuri pelkää Suomen ainoaa luonnonvaraista kissapetoa. Ilveksen ruhollakin on hyvin vähän käyttöä.

Poronhoitoalueella ilvestä metsästetään porotaloudelle koituvien haittojen estämiseksi, kun taas etelässä haitat ovat hyvin vähäisiä

–Ilvestä metsästetään pääasiassa kannanhoidollisista syistä. Ilman metsästystä kannan kasvu voisi monin paikoin vaikuttaa jänis-, kauris- ja peurakantoihin, sanoo viestintäasiantuntija Kai Tikkunen Suomen Metsästäjäliitosta.

Ilveskannan rajoittaminen hirvieläinkantojen suojaamiseksi herättää ajoittain kritiikkiä, sillä yhtenä kohteena on voimakkaasti runsastuva vieraslaji.

Virallisten linjausten ohella poikkeuslupahakemuksissa käytetään metsästyksen perusteina jopa kotikissaa ja lintulautoja.

Ilves on luontodirektiivillä tiukasti suojeltu ja EU-alueella vaarantuneeksi luokiteltu laji. Suomessa kanta on niin vahva, että metsästys pelkästään kannan koon perusteella on katsottu mahdolliseksi poikkeusluvilla suojelua vaarantamatta.

Metsästyskiintiöstä päättää maa- ja metsätalousministeriö. Tulevalle metsästyskaudelle kiintiöksi asetettiin 205 ilvestä, kun luku vuosi sitten oli lähes kaksinkertainen. Poronhoitoalueella poikkeuslupien määrää ei ole rajoitettu.

Metsästysaika alkoi poronhoitoalueella lokakuun alussa ja alueen eteläpuolella se alkaa joulukuussa. Saaliista hyödynnetään yleensä vain talja ja kallo, jotka päätyvät lähinnä metsästysmuistoiksi.

–Osa (metsästäjistä syö ilveksen lihaa ja he ovat kehuneet sitä varsin maukkaaksi, joskin trikiinivaaran takia liha vaatii kunnollisen kypsentämisen, Tikkunen kertoo.

Suomen Riistakeskus myöntää poikkeuslupia käytännössä suoraan kiintiön mukaan ja jakaa niitä kannan tiheyden perusteella maan eri osiin. Yksittäisten hakemusten perusteluilla ei ole käytännössä merkitystä lupien myöntämiseen.

–Vahingoilla itsessään ei ole painoarvoa, koska luvat eivät ole vahinkoperusteisia, toteaa julkisten hallintotehtävien päällikkö Sauli Härkönen .

Luvanhakijat kuitenkin perustelevat hakemuksensa, joten niistä voi päätellä erilaisia motiiveja ilveksen metsästämiseen.

Kissapedon saalisvalikoimaan kuuluvat pienet hirvieläimet. Esimerkiksi Hämeessä, Pirkanmaalla ja Varsinais-Suomessa niistä ylivoimaisesti runsaimmin esiintyy valkohäntäpeuraa (valkohäntäkaurista).

Vaikka kyseessä on merkittävä riistalaji, se on alkuperältään Pohjois-Amerikasta tuotu vieraslaji. Suomen vieraslajistrategiassa valkohäntäkauris on luokiteltu paikallisesti haitalliseksi. Haitoiksi mainitaan pääasiassa kolarit, mutta myös haitat kasvimaille ja istutuksille sekä mahdollisesti metsäkasvillisuudelle.

Valkohäntäkauriin kanta on kaksinkertaistunut kymmenessä vuodessa ja kasvaa Luken mukaan edelleen, vaikka metsästyslupien määrä on käytännössä rajoittamaton.

Ilves tappaa myös supikoiria. Tämän vieraslajin hävittämistä yritetään Suomessa edistää, ja lajin metsästystä vapautettiin vastikään.

Myös vapaana liikkuva kotikissa on ilvekselle saaliseläin.

Suomen Riistakeskukselle jätetyissä poikkeuslupahakemuksissa tarvetta ilveksen metsästämiseen perustellaan useimmin pienriistan, kuten jäniseläinten, suojaamisella.

Kissalle aiheutuva riski mainitaan sen sijaan jopa useammassa hakemuksessa kuin valkohäntäpeura. Näin on siitä huolimatta, että kissojen pitäminen vapaana ja omistajansa kontroliln ulkopuolella on kielletty.

Lupia perustellaan myös fasaanin suojelemisella ilveksen saalistukselta. Vaikka fasaania ei ole luokiteltu haitalliseksi, sekin on asaani on Suomessa vieraslaji valkohäntäpeuran ja supikoiran tapaan. Lajin kantaa ylläpidetään tarhaamalla ja vapauttamalla lintuja luontoon.

Ilveksenmetsästykseen on haettu poikkeuslupaa jopa lintulaudoilla vierailevien pikkulintujen suojaamiseksi.

Luvut selviävät Luonnonsuojeluliitto Tapiolan koosteesta. Se on tehty julkisista, Suomen Riistakeskuksen myöntämiä poikkeuslupia koskevista hakemuksista edellisellä metsästyskaudella.

–Minä en tiedä, mikä ilveksen metsästyksen motiivi on, sanoo yhdistyksen sihteeri Sari Kantinkoski .

Kantinkoski korostaa, että yhdistys ei yleisesti ottaen vastusta kestävää metsästystä. Ilveksen kohdalla kiintiöt ovat yhdistyksen mielestä kuitenkin olleet aivan liian suuria eivätkä yksittäisten poikkeuslupien myöntämisperusteet tule selvästi ilmi.

–Kun jätetään pois se, että ilves saalistaa "metsästäjille kuuluvaa" riistaa, vieraslajeja ja lemmikkikissoja, ei metsästyksen perusteita käytännössä oikein jää jäljelle, Kantinkoski pamauttaa.

–Kissan kohdalla vastuussa on lemmikin omistaja, ei ilves.

Ilveksen kannanhoitosuunnitelman päivitys odottaa parhaillaan vahvistusta maa- ja metsätalousministeriössä.

Suunnitelman luonnoksessa ja sen pohjana olleissa keskusteluissa on hahmoteltu "tasapainoa ekologisten, taloudellisten ja sosiaalisten seikkojen muodostamaan kokonaisuuteen".

–Tämän tasapainotilan hakemisessa kannanhoidollinen metsästys on mukana, sanoo päivitystyötä johtanut Varsinais-Suomen riistapäällikkö Mikko Toivola .

Toisaalta luonnoksessa todetaan, ettei runsaskaan ilveskanta näytä nostavan huolta esimerkiksi vahingoista. Tämä näyttää olevan ristiriidassa poikkeuslupahakemusten kanssa.

Toivolan mukaan sosiaaliset haitat sen sijaan näkyivät muutama vuosi sitten, kun kanta oli nykyistä suurempi.

–Pihoilla pelottomasti liikkuvia yksilöitä oli esimerkiksi Varsinais-Suomen alueella kohtuullisen usein. Vaikka tilanne ei ole kannanhoidollisten ongelmien osalta suden luokkaa, olivat ongelmat selkeitä.

Kannanhoitosuunnitelman luonnoksessa todetaan, että monista ilveksen ekologisista vaikutuksista puuttuvat kunnolliset tutkimukset. Näihin kuuluvat myös hyödyt, jotka voivat liittyä esimerkiksi supikoirien vähenemiseen, peurakolarien määrään tai puutiaisiin – ne kun lisääntyvät ja leviävät tehokkaasti pienten hirvieläimien mukana.