Uutisanalyysi: Björn Wahlroosin, Kari Stadighin ja Mika Ihamuotilan johtama Sampo myi virolaispankin tanskalaisille vuonna 2007.

Instrumentarium Costa Ricassa, Patria Sloveniassa ja Kroatiassa, TeliaSonera Uzbekistanissa ja Azerbaidzanissa, Nordea Luxemburgissa – suomalaisille tutut yhtiöt ovat saaneet kyseenalaista julkisuutta ympäri maailmaa.

Nyt listaan voidaan liittää Virossa toiminut Sampo Pank, joka myytiin tanskalaisille vuonna 2007, ja joka muutti nimensä Danske Bankiksi vuonna 2012. Sitä epäillään väärinkäytöksistä tapauksessa, jota arvostettu talouslehti Financial Times tällä viikolla kutsui ”yhdeksi maailman suurimmista rahanpesuskandaaleista”.

Danske Bankin pääjohtaja Thomas Borgen ilmoitti eroaikeistaan aiemmin tällä viikolla, kun yhtiö julkaisi lakitoimistolla teettämänsä raportin rahanpesuepäilyistä Dansken pankissa Virossa.

Raportin laatijat kertovat sen olevan ”objektiivinen” ja ”läpikotainen”, mutta ei kuitenkaan ”riippumaton” eikä ”puolueeton”, koska selvityksen tehnyt yhtiö on toiminut Dansken neuvonantajana lakiasioissa. Tästä huolimatta raportti on karua luettavaa.

Selvityksessä tutkittiin pankin läpi kulkeneita rahavirtoja yli 200 miljardin euron edestä vuosina 2007–2015. Valtaosa tästä enimmäkseen Venäjältä ja muista entisen Neuvostoliiton maista tulleesta rahaliikenteestä katsottiin epäilyttäväksi. Viron ja Tanskan viranomaiset aloittivat rahanpesuepäilyjen tutkinnan tänä kesänä.

Suomalaisittain mielenkiintoiseksi asian tekee se, että Danske Bankin Viron-tytäryhtiö on peräisin Sampo Pankilta. Suomen valtion, työeläkeyhtiöiden ja Björn Wahlroosin hallitsema Sampo-konserni myi pankkitoimintonsa tanskalaisille 2007.

Nyt tehdyn sisäisen selvityksen mukaan rahanpesuepäilyt liittyvät Viron-konttorin ulkomaisiin asiakkaisiin.

Tämä asiakaskunta oli merkittäviltä osin olemassa jo Sampo Pankin aikana. Asiakkaiden määrä ja epäilyttävän rahaliikenteen volyymi tosin kasvoi entisestään Dansken omistuksen aikana vuoteen 2015 saakka, jolloin ulkomaisten asiakkaiden palvelut viranomaisten vuoksi lopetettiin.

Raportin mukaan Viron pankkitarkastusviranomaiset kritisoivat rahanpesun torjunnan puutteita pankissa heti yrityskauppojen jälkeen vuonna 2007.

Lisäksi pankki sai samana vuonna Venäjän keskuspankilta Tanskan rahoitusvalvonnan kautta yksityiskohtaista tietoa, joka viittasi rikolliseen toimintaan pankin kautta kuukausittain kulkeneissa ”miljardien ruplien” eli vähintään kymmenien miljoonien eurojen rahansiirroissa.

Sammosta kiistettiin tuoreeltaan raportin ilmestymisen jälkeen, että se olisi tiennyt mistään rikollisesta toiminnasta – tai että sen tiedossa olisi Sammon olleen osa mitään tutkintaa.

Sampo Pankin silloinen toimitusjohtaja Mika Ihamuotila kommentoi asiaa Helsingin Sanomille. Sammon silloinen suuromistaja ja konsernijohtaja Björn Wahlroos ei kommentoinut.

Yrityskauppojen aikaan nykyinen Sammon pääjohtaja Kari Stadigh oli Wahlroosin kakkosmies, ja konsernin hallitusta johti Georg Ehrnrooth varapuheenjohtajanaan Matti Vuoria.

Suomalaisperäisten liiketoimien historia ei ole viime vuosina näyttäytynyt muutenkaan kovin valoisana.

Panaman papereiksi kutsutussa panamalaisen lakitoimiston tietovuodossa paljastui Nordean Luxemburgin konttorin olleen aktiivinen peiteyhtiöiden tarjoaja. Yhtiötä rangaistiin Luxemburgin rahanpesulainsäädännön rikkomisesta.

Yhtiön Luxemburgin toiminnot olivat suurelta osin peräisin suomalaisten SYP:n ja KOP:n jo 1970-luvulla perustetuista konttoreista, jotka 1990-luvulla alkoivat keskittyä yksityishenkilöiden varainhoitoon. Vielä tällä vuosituhannella Nordea mainosti avoimesti Luxemburgin konttorinsa tarjoamia verosuunnittelupalveluita.

Kaksi viikkoa sitten Ruotsissa alkoi TeliaSoneraan liittyvä oikeudenkäynti, jossa nykyisin Teliana tunnetun yhtiön entistä Euraasian johtajaa Tero Kivisaarta syytetään törkeistä lahjusrikoksista.

TeliaSonera maksoi Uzbekistanin liiketoimia edistääkseen satoja miljoonia euroja maltalaiselle pöytälaatikkoyhtiölle, jonka todellinen omistaja oli syytteiden mukaan maan yksinvaltiaan Islam Karimovin tytär Gulnara Karimova.

Ruotsissa TeliaSoneran lahjusskandaalit Uzbekistanissa ja Azerbaidzanissa on pantu suomalaisen yrityskulttuurin piikkiin. Suomen valtio oli myös ruotsalaisen Nordbankenin kanssa Nordeaksi fuusioituneen Meritan sekä Telian kanssa fuusioituneen Soneran suuri omistaja.

Suomalaisjohtajien syytteet kaatuivat niin Instrumentariumin Costa Rican kauppojen kuin Patrian Slovenian ja Kroatian kauppojen osalta. Costa Rican presidentti sen sijaan tuomittiin vankeuteen samoin kuin Slovenian pääministeri, joka tosin vapautui uusintakäsittelyssä tapauksen vanhenemisen johdosta.

Valtion edustajia ja Suomen talouselämän ykkösnimiä ei ole epäilty rikoksista sotkuissa. Heidän johtamistaan yhtiöistä poikineet skandaalit eivät silti anna kovin hyvää kuvaa siitä ”rehellisestä suomalaisesta kulttuurista”, jota juhlapuheissa mieluusti hellitään.

Suomalaisyhtiöiden tapa katsoa väärinkäytöksiä läpi sormien voi liittyä yrityskulttuurimme toiseen ylpeydenaiheeseen: ”idänkaupan osaamiseen”.