Vorbeam deunăzi cu un amic uluit că legiuni de anonimi îi înjură pe câte un forum pe Pleșu, pe Manolescu sau pe Cărtărescu. Oameni de la care noi am învățat carte, cărora le-am devorat textele și pe care îi ascultam cu un admirație, cu respect amuțit atunci când vorbeau, impresionați de erudiția și de raționamentele lor.

„Suntem vechi, domnule“, ar zice Caragiale. Depășiți, inactuali, trecuți și sclerozați. Noi mai și admirăm... Astăzi respectul, tăcerea admirativă în fața celor care au citit mai multe cărți decât tine și fac legături mai subtile de idei nu se mai poartă. Azi se poartă trasul de brăcinari, invectiva, adjectivul dur. Azi, pe internet, oricine e egal cu oricine. Anonimatul și accesul fără restricții la mult clamata „libertate de expresie“ fac restul. Poți să te iei de oricine, să tutuiești, să dai jos de pe piedestal. Internetul deschide drumul către Noua Anarhie a Cuvântului. Și toată lumea urlă „Cenzură!“ dacă mai temperezi avântul celor care aruncă dejecții.

„Reţelele de socializare au oferit dreptul la opinie unor legiuni de imbecili care până acum îşi exprimau părerea doar în baruri, în faţa unui pahar de vin, fără să facă vreun rău comunităţii. Camarazii lor îi reduceau imediat la tăcere. Dar acum au acelaşi drept la cuvânt precum un laureat al premiului Nobel“, spunea Umberto Eco, des citat recent cu aceste idei.

Cenzura e necesară

Ei bine, în acest context cenzura devine obligatorie. Pur și simplu nu se mai poate. L-am întrebat pe Asztalos Csaba, președintele CNCD, jurist cu experiență în spețe legate de cuvinte și expresii (cu precădere cele discriminatoare) care este regimul acestor mesaje pe net. Mi-a spus că este obligația ziarelor să modereze forumurile unde apar invective și alte expresii care aduc atingere imaginii persoanei sau care discriminează. Să șteargă porcăriile. Calomnia anonimă trebuie eliminată. E nedrept să fii ținta unei turme de postaci și să nu te poți apăra. Veți întreba „unde e libertatea de expresie aici“? Păi ești liber să te exprimi, dar asumă-ți că vei fi făcut responsabil pentru ceea ce spui. Ieși în față, cu numele real și înjură, fă-o pe deșteptul. Apoi așteaptă-te la consecințe. Facebook, chiar dacă tu postezi exclusiv pe contul personal, e spațiu public.

Stilistica e foarte importantă

Dincolo de aceste principii juridice, ideea că cineva se poate lua de brăcinari cu Andrei Pleșu este în continuare uluitoare. Psihologia haterului, această specie ieșită la lumină odată cu acesul generalizat la exprimare (adică pe net) este simplă. „Haters gonna hate.“ Journal of Personality and Social Psychology scrie că e pur și simplu o trăsătură de personalitate. Adică există inși mai înclinați să urască și să critice, să cârâie și să protesteze la orice. Nu contează că nu se pricep, că nu au bagajul cognitiv măcar egal cu al celui pe care îl critică, ei dau frâu liber acestei predispoziții și se simt bine când varsă venin. Aici se cuvine o paranteză: ca jurnalist, apăr libertatea de expresie, fără rest. Trebuie să ai dreptul să spui ce gândești. Dar există o nuanță esențială: nu orice idee merită exprimată, nu orice injurie e un pamflet. Stilistica este foarte importantă. Tot așa cum se spune că e legitim să te înfurii, dar nu să fii ticălos, e legitim să te exprimi, dar mare atenție cum o faci. Nu prea citez eu din Biblie, dar spusele Apostolului Pavel se aplică aici: „Toate îmi sunt îngăduite, dar nu toate îmi sunt de folos.“

Psihologia haterului, această specie ieșită la lumină odată cu acesul generalizat la exprimare (adică pe net) este simplă. „Haters gonna hate.“ Journal of Personality and Social Psychology scrie că e pur și simplu o trăsătură de personalitate. Adică există inși mai înclinați să urască și să critice, să cârâie și să protesteze la orice. Nu contează că nu se pricep, că nu au bagajul cognitiv măcar egal cu al celui pe care îl critică, ei dau frâu liber acestei predispoziții și se simt bine când varsă venin.

E posibil dialogul?

Sunt educabili acești inși care se bagă-n discuție ca musca în lapte, comentează la orice și oricum? Ai de ce să intri în dialog cu ei? Să le explici, să te explici, să justifici și să limpezești? Nu prea, e pierdere de vreme. „Înțelegerea omului, odată ce a îmbrățișat o opinie, va căuta și va găsi toate lucrurile în acord cu ea“, spunea Francis Bacon pe la 1600 (azi psihologii numesc acest fapt confirmation bias). A fi hater e o trăsătură de personalitate, așa cum ești introvertit sau extravertit, mai calm ori mai anxios. Mă rog, știm azi că genetica e importantă, dar că educația e și mai și. Poți fi predispus la anxietate, dar într-un mediu securizant devii mai calm. Poți fi predispus la ură, dar într-un mediu în care ura e descurajată, te cumințești. Asta ridică o întrebare foarte serioasă: vrem să alimentăm în continuare o cultură a urii, a vulgarității și lipsei de respect pentru valoare? Pentru a avea în sânul generațiilor care ne urmează același tip de hater ignorant și rău? Sau vrem să curățăm spațiul public (offline și online – adică forumuri, social media) de dejecții?