Svatko tko je jednom prolazio dolinom Neretve ostao je zapanjen ljepotom krajolika i precizno isprojektiranim teritorijem koji je nastao jednostavnim ali promišljenim nasipavanjem i oduzimanjem tla. Stvoren je prostor inspirativnog prirodnog crteža nalik na ogromnu i prostranu land-art intervenciju, bogatu prostornu matricu kanala, sprudova, otoka, puteva i vegetacije uklopljenih sa zatečenim prirodnim brežuljcima u nevjerojatan prostorni projekt. Prvo pitanje koje mi se nametnulo vozeći zavojitim putem po obroncima palnine iznad doline, bilo je: tko je projektant ovog začudno prepariranog teritorija, drugačijeg krajolika? Godinama sam skupljao fotografije i tragao za pisanim dokumentima nacrtima, da bi danas došao do silno zanimljive priče čije djeliće danas donosim, a po kojima bi se mogao snimiti i veoma uzbudljiv film ili napisati knjiga.

Glavni pokretač i inicjator ovog projekta važnog za razvoj regije nije arhitekt, već inteligentni i odlučni umirovljeni časnik i ratni heroj Stanko Parmać. Rođen je u Metkoviću 1913. godine, a školovan u Šibeniku, te se odmah u početku drugog svjetskog rata priključuje partizanskim odredima Dalmacije. Kao Načelnik dalmatinske brigade i zapovjednik XIX. divizije NOV-a predvodio je svoju vojsku od Dalmacije preko Knina, i Like, da bi na kraju rata oslobodio Rijeku od Njemačkog okupatora. Parmač se kao komandant isticao točnom procjenom situacije, smjelošću u rukovođenju jedinicama i iznimnom upornošću. Uživao je veliki ugled kod boraca i rukovodećeg kadra. Proglašen je narodnim herojem 27.studenog 1953.

Nakon rata odlazi u Lenjingrad gdje završava Višu vojno-pomorsku akademiju. U ljeto 1948. godine, kada je izbio sukob sa Staljinom, vratio se u zemlju. Tada postaje načelnik Vojno-pomorske škole u Divuljama. Tu dolazi u konflikt sa višim časnikom Brankom Mamulom te odlazi u prisilnu mirovinu, te se 1959. godine vraća u rodni kraj, Donju Neretvu sa ciljem da radi na melorizaciji postojećih močvara u cilju stvaranja boljih životnih uvjeta tamošnjeg stanovništva.

Stanko Parmač nije imao nikakvog agronomskog znanja ali 31.prosinca 1959. godine osniva Poljoprivredno-industrijski kombinat „Neretva“ u Opuzenu gdje je dužnost direktora obnašao sve do 1976. godine. Sve počinje inicijativom i ugovorom sa organizacijom Ujedinjenih Naroda FAO o projektiranju i izgradnji melioracijskog sustava delte rijeke Neretve. Od države je dobio 13 miljardi dinara, od kojih je sa 60% iznosa isplatio FAO-u za građevinske radove na izgradnji sistema za obranu od poplava-nasipa duž Velike i Male Neretve u Opuzenu i na ušću. Prva brazda otvorena je u jesen 1971.

Stanko Parmač je radi unapređenja uzgoja agruma birao i okupljao priznate domaće i svjetske stručne eksperte za agrumarstvo. 1961. godine američki stručnjak za agrume dr. Guy Adriance sa ing. Franjom Tabianom na području donje Neretve u Opuzenu daje inicijalna pravila za planiranje teritorija i pripremu tla, te jasne smjernice za razmake sadnje, zaštitu nasada od vremenskih neprilika, te pravilno navodnjavanje nasada. Nakon sklapanja ugovora sa organizacijom FAO te tijekom izrade projekta „Opuzen-Ušće“, 1963. prof.dr. A.D.Aleksandov iznio je preporuke i prijedloge koji su postali putokaz daljnjeg napretka agrumarstva u dolini Neretve koje su se odnosile na uvoz novih ranozrelih sorti japanskih mandarina i drugog južnog voća, te na jasnu i potrebnu zaštitu nasada od zime sadnjom biljnih vrsta otoprnih na hladnoću eukaliptus, čempres, bambus, lovor koji se sade paralelno sa poljoprivrednim kulturama. Ovi jednostavni i logični elementi regulacije teritorija rezultiraju novim i drugačijim mjestom, inspirativnim krajolikom.

Donosim fotografije splitskog fotografa Borisa Kragića koje pokazuju djelove doline Neretve, te prezentiraju silni potencijal ovog projekta kao podloge za učenje od Stanka Parmaća.

dolina neretve