Jeg vil jobbe, ikke le

Paul Magnus Hjertvik Buvarp

30. april 2013

Enten er jeg for høyt utdannet, eller så har jeg for lite erfaring, skriver innleggsforfatteren som har søkt jobber i en årrekke uten å få svar. Anthony Boulton

I vår, som i fjor og året før, har jeg sendt ut flere jobbsøknader enn jeg kan telle.

Debatt

Dette er et debattinnlegg. Meninger i teksten står for skribentens regning.

Jegmå innrømme at det kanskje er komisk med «elleville» historier om vill søknads-og CV-fusk. Men det er også vanskelig å ikke se Ida De Rosa’s artikkel (28.april 2013) som en forbigått mulighet til å ta for seg et stort problem mednorsk jobbkultur.

Artikkelensiterer Robert Leite, daglig leder i Meditor Search, som sier at det erjobbsøkere i 20-årene som har mest feil på CV-en. Er det så rart? Jeg er selven jobbsøker i 20-årene. Jeg jukser ikke med CV-en, men jeg forstår godthvorfor mange (40 prosent i følge artikkelen) føler det er nødvendig.

Paul Magnus Hjertvik Buvarp

Entidligere artikkel, skrevet den 14. april, bebreider stillingsannonser som er«umulige å forstå», og lemper én av tre inn i kategorien for utydeligeannonser. Det er et snev av humor her også, og du lokkes kanskje inn av løftet:«Se de verste stillingsannonsene her». Men kan vi ikke sette to og to sammen?Kan vi ikke innse at det foreligger ekstremt vanskelige forhold for ungesøkere?

Får ikke svar

Jeger høyt utdannet, med mastergrad og doktorgrad på vei fra et meget bra universiteti utlandet. Jeg er heller ikke lat med fysisk krevende sommerjobb i flyttefirmafire sesonger på rad. I vår, som i fjor vår, og året før for den slags skyld,har jeg sendt ut flere søknader enn jeg kan telle. Før var jeg kresen. Det ernå langt bak meg, nå er jeg desperat.

Jegkunne blitt aspirant i UD, eller medarbeidende i Nasjonalbiblioteket, ellervikarierende fengselsvokter på Mørekysten, eller butikkarbeidende på Rimi. Alledisse og mange fler har jeg søkt på men jeg får ikke svar. Og det er sant bådefor sommerjobb og fast arbeid. Enten er jeg for høyt utdannet, eller så har jegfor lite erfaring, ikke vet jeg.

Les også En jobbsøkers bekjennelser

Minsamboer er også ivrig etter å jobbe etter at hun er ferdig med mastergraden sini år. For henne er det enda vanskeligere. Hun er amerikansk og britiskstatsborger og har vært på besøk i Norge en rekke ganger. Vi ser for oss enfremtid i Norge, men det virker mindre og mindre mulig. Hun får heller ikkesvar, mest sannsynlig fordi hun ikke snakker flytende norsk. Vi har investert ibøker og lydkurs til henne, men uansett hvor villig hun er til å lære, oguansett hvor godt kvalifisert hun er, blir det for lite. Vil vi ikke ha godtkvalifiserte utlendinger i Norge?

Kunne vi ikke snakke om ...?

Jegskulle ønske Aftenposten og deres velrennomerte jobbeksperter kunne tatt oppdebatten om hvordan unge skal komme inn i jobblivet i Norge i stedet for å leteetter morsomheter. I stedet for en bildeserie med eksempler på juks kunne vihatt en samtale om hvordan førstegangs jobbsøkere kan forventes å ha tre år mederfaring.

I stedet for en rekke selvfølgelige råd til stillingsutlysere kunnevi snakket om hvordan vi kan tiltrekke oss unge, velutdannede utlendinger somgjerne vil lære språket og integrere.

I stedet for å le av unge som febrilskskreddersyr søknader og bruker mange timer per dag på å redigere og omredigereog gå frem og tilbake over ordvalg og fremstilling, kan vi ikke heller ha endebatt over hvorfor det har blitt slik?