– Kuka se on se iskän maitokahvityttö, Nellahan se on!

Samuli Lahtinen silittää pupujaan vantaalaisen olohuoneen lattialla ja lepertelee.

Hemmon ja Nellan tuhinan voi kuulla, jos kuuntelee oikein tarkasti. Snif ja puuh - sellaista söpöä tuhinaa, mitä nukkuvista pupuista lähtee.

Lahtisen taloudessa asuu puolison ja kahden lapsen lisäksi neljä pupua. Pupuhulluus alkoi, kun kaksi pitkäkorvaa oli vailla kotia sosiaalisen median kani-ryhmässä.

Nyt ryhmästä Vantaalle kotiutuneet puput ovat tiivis osa perhettä.

– Siitä on kyllä tullut palautetta, että saattaa ääni nousta jopa oktaavilla ja lapset kommentoivat, että ethän sä edes meille tolla tavalla puhu, Lahtinen nauraa.

Nella ja Hemmo Samuli Lahtisen rapsuteltavana. Jari Pussinen/YLE

Bilsbaabi, fussarilari, musmuumis, affalintaara! Minusta tuntuu, että kissa ymmärtää paremmin "valon kieltä" kuin ihmisten sanoja. Valonkieli on kristallinhinkkaajien mukaan tapa välittää informaatiota äänteillä, jotka eivät ole tunnettua puhuttua kieltä. Mies 31, kaksi kissaa

Mutta miksi aikuinen ihminen haluaa jutella eläimelle?

Lahtisen mukaan pupuille juttelu purkaa stressiä ja niiden avuttomuus saa sydämen heltymään. Kotitoimistossa työskentelevälle graafikolle pupuista on myös juttuseuraa, joskin yksipuolista sellaista.

Kielentutkija Ulla Tuomarla on tutkinut ihmisen puhetta elottomille kappaleille ja eläimille - tahoille, jotka eivät vastaa keskusteluun.

– Kyse on kognitiivisen jäsentämisen keinosta. Esimerkiksi eläimelle juttelemalla voimme jäsentää omaa arkeamme ja ajatuksiamme.

Kilpikonnani on ikuinen teini-ikäinen lapsi, hirveä uhmaikä ja luulee olevansa (tai siis on) asunnossa se, joka määrää. Jos hän kerran haluaa olla kämpän isäntä, kyselen välillä, että "missäs autonavaimet on sun jäljiltä" kun en itse löydä tai tivaan, että "millos sitä vuokrarahaa alkais niinku kuulua". Nainen 22, yksi kilpikonna ja kaksi sammakkoa

Pupujen korville kuuluvat lähinnä iloiset asiat.

– Se ei ole päivänpolitiikkaa mistä me puhutaan. Puhumme lähinnä siitä, että miksi istut siinä, tai kuka se on iskän pikku söpöliini – ne ovat hyvin yksinkertaisia tämän hetken asioita.

Miksi eläimelle puhuminen on usein lässytystä eikä normaalia dialogia?

Nella nauttii silityksistä.

Kielentutkija selittää asiaa affektio-suhteella.

– Ihan niinkuin vauvoillekin lässytetään, niin me puhumme lemmikeille lässyttäen, koska ne ovat tunnepitosia suhteita. Varmasti ajatellaan myös, että koiran käsityskyky ei ole samalla tasolla ihmisen käsityskyvyn kanssa ja me yksinkertaistetaan sitä kieltä.

Olen säveltänyt monta laulua ja rallatusta kissoilleni, edesmenneelle Asta-kissalle sävelsin laulun, jonka sanat meni: "Minun oma nuppunenä, Minun oma kulta - ihana ja pikkuinen, ihana ja pikkuineeeeeeen!" Nainen, 32, kaksi kissaa

Lahtisen perheen pupuihin juttelulla ei ole suurta vaikutusta. Jos pitkäkorvalle suunnattu puheenparsi äityy pitkäksi, saattavat kanin korvat nousta ilmaan, mutta muuten ne suhtatuvat jutteluun neutraalisti. Eikä juttelija vastausta kaipaakkaan.

– Itseasiassa on aika helpottavaa, että ne eivät vastaa! Tämä on ihan hyvä näin, että on ikään kuin yksipuoleinen katu, pupulässyttäjäksi ilolla tunnistatuva Lahtinen nauraa.