Mallikuva B-58 -pommikoneesta. Kylmän sodan alkuaikojen lentokone jäi ilmailun historiassa varsin pieneen rooliin, sillä teknisesti se ei ollut kaikkein onnistunein ratkaisu. Kuva: Keystone Pictures USA

Koelentämisen historian kuuluisimmat eläimet liittyvät avaruuslentoihin.

Suuri osa ihmisistä tuntee 1950-luvulla Neuvostoliiton avaruuteen lähettämän Laika-koiran sekä sen surullisen kohtalon - koirahan sai ainoastaan menolipun kiertoradalle. Ennen Alan Shepardin avaruuslentoa NASA taas teki koekaniinin simpanssista nimeltään Ham.

Ham palasi takaisin yhtenä kappaleena, mutta myöhemmin on arveltu simpanssin stressaantuneen kokemuksestaan pahanlaisesti.

Hieman vähemmälle huomiolle ovat jääneet karhut, nuo varsin epätodennäköiset kylmän sodan antisankarit.

Karhuja tarvittiin vuonna 1962 alussa, kun General Dynamicsin insinöörit kehittivät toimivaa heittoistuinjärjestelmää B-58 -ydinpommikoneeseen. Neuvostoliiton moukaroimiseen tarkoitettu strateginen pommittaja kykeni parhaimmillaan yli 2 000 km/h nopeuksiin, joten koneesta poistuminen oli peräti riskialtis manööveri.

Heittoistuimen ympärille rakennettiin eräänlainen pelastuskapseli, joka suojeli lentäjää äärimmäisiltä nopeuksilta ja alhaiselta ilmanpaineelta. Yliäänennopeudella tehtäviä testejä ei kuitenkaan uskallettu heti tehdä ihmisillä, joten peräti kyseenalaisen kunnian saivat amerikan- sekä himalajanmustakarhut, jotka ilmeisesti muistuttivat fysiologialtaan tarpeeksi ihmistä.

Itse testien periaate oli yksinkertainen: huumataan karhu, laitetaan se testikoneen pelastuskapseliin ja käydään taivaalla ampumassa koko hoito koneesta pois. Testitilanteissa nopeutta oli jopa 1700 km/h ja korkeutta noin 14 kilometriä, joten karhujen toivoisi saaneen kohtuullisen vahvoja kolmiolääkkeitä.

Alkuperäistä kuvamateriaalia pelastuskapselin testaamisesta karhuilla sekä simpanssilla. Materiaali ei ehkä sovi kaikkein herkimmille:

Insinöörit laukaisivat huumattuja karhuja yliäänennopeudella lentävästä ydinpommikoneesta Video: AVhistorybuff

Suunnittelijat pitivät vaivalloista testiohjelmaa menestyksekkäänä. Tiedossa ei ole, mitä karhut asiasta ajattelivat.

Vain yksi karhu menehtyi heittoistuinlaukaisujen yhteydessä, mutta sen uskotaan johtuneen olemassaolleesta perussairaudesta. Tämä oli kuitenkin laiha lohtu, sillä karhujen lennonjälkeistä kuntoa selvitettiin ruumiinavausten yhteydessä.