Helsingin vankilan portti kolahtaa kiinni. Muurin sisäpuolella ihminen muuttuu vangiksi, kun yhteydenpito ulkomaailmaan ja itsemääräämisoikeus tuntuvat lakkaavan kokonaan. Sähköiset viestintävälineet – puhelimet ja tietokoneet takavarikoidaan jo portilla.

Vankilaan tulijan on todistettava henkilöllisyytensä. Toisen puolesta ei voi tulla ”lusimaan”. Vankilaan ei näköjään tulla kuin hollitupaan, vaan portilta voidaan käännyttää takaisin papereiden hakuun.

Pääportilla on liikettä toisinaan aina yötä myöten. Portille ramppaavat ne sakkovangit, joilla on jo hätä kädessä ja viimeinen tilaisuus maksaa vankeudeksi muunnetut sakot pois. Pääportilla on sakkojen maksua varten jopa pankkikorttilaite.

Piipputaloksikin kutsuttuun Sörkkaan salakuljetettu kännykkä olisi kullankallis. Vankilaan on koetettu salakuljettaa kännyköitä ja muuta kiellettyä mm. pienoishelikoptereiden avulla.

Drone- eli pienoishelikoptereiden lennätystä rajoittava laki tulee eduskunnan käsittelyyn syksyllä. Lailla halutaan kieltää ns. lennokkien lennättäminen vankila-alueella.

Kännykkäyhteyksien varmistamiseksi saan vielä vapaana ollessani kehotuksia niellä pari SIM-korttia. Moiseen en ryhdy, vaan luovutan läppärin ja puhelimen vartijalle, joka sulkee ne ruskeaan pussiin. Pussiin kirjoitetaan nimeni.

Rikosseuraamuslaitos

Saan vankiverryttelyasun samalla, kun huumekoira nuuhkii meidät sisääntulijat. En ymmärtänyt ottaa mukaan kelloa. Kännykän myötä menetän siis myös ajantajuni. On orpo olo.

– Täällä ei tarvitse itse huolehtia siitä, mitä ja milloin jotakin tehdään. Se kyllä kerrotaan ja päiväjärjestykseen tottuu pian. Syöminen ja ulkoilu ja kaikki muu tapahtuu vartijan johdolla. Itsekseen vaeltelemaan ei pääse minnekään, opastaa vankiryhmäämme kuuluva eläköitynyt vartija.

Numero 217

Saavumme juuri remontoidulle osastolle vankilan C-siipeen. Toinen kerros ja selli numero 217. Katsoakseen ulos pitää kiivetä tuolille. Kaltereiden takaa aukeaa ankea työmaa ja pätkä metrien korkuista punatiilimuuria.

Sörkassa on vihdoin päästy eroon paljuselleistä. Suomen vankiloiden paljusellit ovat saaneet moitteita Euroopan neuvoston kidutuksen vastaiselta komitealta sekä YK-komitealta, joka on ollut huolissaan myös käsirautojen ja etälamauttimien runsaasta käytöstä.

Sellissä on pieni komero, sänky ja kirjoituspöytä. Patja on kova. Kaikuvan sellin ääniä vaimentaa sentään matto.

Tyynylle on jätetty hotellien tapaan karamelleja. Lisäksi meidän vierailijavankien sellien vessapaperi on koristeltu runoin. Lyönpä vetoa, ei missään muualla!

Ja meillä on vielä yksi etu normaalivankiin verrattuna: syyllisyys, huono omatunto ja häpeä tuskin vaivaavat ketään.

Rikosseuraamuslaitos

Vankilaremontin rakennuttajan edustaja kertoo, että sellien ovet ovat metallikehyksissä, mutta puuta. Ja tukevaa tekoa.

– Ovien kestävyyttä testattiin valitsemalla kuusi vankia potkimaan ovia. Kestivät.

Suomen kaikkien rekisterikilpien kehto

Marssimme hanhenmarssia remontoiduilla käytävillä vartijan perässä vankilan työtoimintaan.

Käytävät tässä siivessä on remontoitu niin, että auringonvalo siivilöityisi lattiassa olevien lasitiilien läpi kerros kerrokselta alaspäin. Vankilan 1800-luvun haju tuoksahtaa ainostaan kellarikäytävillä.

Vartijalla on univormussaan vyö, jossa pippurisuihke, pamppu ja etälamautin. Etälamautinta on jouduttu Sörkassa käyttämään vain muutamia kertoja. Helsingin vankila ei ole vankien vaarallisuusluokituksessa aivan samaa luokkaa kuin Riihimäen tai Turun Saramäen vankilat.

Meille vangeille on varattu vankivaatetus: vanhat Vankeinhoitolaitoksen punaharmaat vankiverryttelyasut. ”Oikeilla vangeilla” näyttää suurimmalla osalla olla yllään omat vaatteet. Vangit haluavat säilyttää oman määräysvallan ja identiteetin niissä asioissa, missä se suinkin on mahdollista.

Vangit valmistavat Helsingin vankilassa kaikki Suomen rekisterikilvet: puoli miljoonaa kilpeä vuosittain. Kilpimaalaamo on ollut toiminnassa yli 90 vuotta. Kilpiä tarvitaan autojen lisäksi peräkärryyn, traktoriin, museoautoihin…

Rikosseuraamuslaitos

Kaikki vangit eivät osaa kilpiä valmistaa: tarvitaan luku- ja kirjoitustaito. Minua on ohjastamassa kilven tekoon auttavasti suomea puhuva vanki.

Auton rekisterikilpi, jonka painan ja maalaan, pakataan muovipussiin, ja ykkösluokan työ matkaa Seinäjoelle.

Ammattilainen asettelee kirjain- ja numeromuotit muutamassa kymmenessä sekunnissa oikein päin ja oikeaan järjestykseen, mutta suurille ansioille urakoimallakaan ei pääse. Parhaimmillaan työtoiminnalla kerää runsaan sadan euron ansiot kuukaudessa. Eli tienaa tupakkarahansa.

Tupakointirajoitteista voi kehkeytyä rähinä

Helsingin vankila on Venäjän vallan ajalta. Pohjoinen selliosasto on vuodelta 1881, läntinen vuodelta 1915. Vankila on toiminut yhtäjaksoisesti rakentamisestaan saakka – jopa sisällissodan aikana vuonna 1918, jolloin Sörkka oli hetken punaisten hallussa.

Vankipaikkoja Sörkassa eli vanhimmalta nimeltään "Sörnäsin kuritushuoneessa" on 232.

Vankilanjohtaja Jouko Pietilä ja Rikosseuraamuslaitoksen pääjohtaja Esa Vesterbacka korostavat molemmat, että vankilan on oltava osa yhteiskuntaa, ei muusta maailmasta eristetty saareke.

Kysyttäessä Pietilä pohti vangin asemaa. Monilla vangeilla käteen on jäänyt valtaväestöön verrattuna hanttikortti.

– Ajattelen niin, että vankilan muurien ulkopuolelle jää monia parempionnisia "pahoja" ihmisiä. He eivät joudu teoistaan milloinkaan tänne sisäpuolelle. Sen sijaan vangit täällä ovat usein köyhiä, osattomia ja päihteiden väärinkäyttäjiä. Suurella osalla on ollut kohtuuttoman huonot lähtökohdat.

Yksi vankilan tämän hetken kuumista kysymyksistä on tupakointikielto. Siinä koetellaan vangin itsemääräämisoikeuden rajaa. Jo nyt vankilat ovat rajoittaneet tupakointia selleissä. Sörkan käytävillä on tupakointikoppeja.

Vankilasta tulee savuton elokuussa. Tupakointi on kesän jälkeen sallittu ainoastaan ulkona. Ei tarvitse olla ennustaja, että näkee: vaikeaa tulee olemaan.

– Asiasta on tehty kolme kantelua eduskunnan oikeusasiamiehelle, kertoo Rikosseuraamuslaitoksen pääjohtaja Esa Vesterbacka.

Moni vanki on tupakoinut varhaisnuoruudestaan saakka. Suunnitelmissa on se, että vartija luovuttaisi näille nikotiiniriippuvaisille – vangin omasta tupakka-askista – kolme savuketta vuorokaudessa. Tupakat poltetaan ulkona.

YLE

Todennäköinen seuraus on ainakin se, että yhdestä irtosavukkeesta tullee kullankallista kauppatavaraa kiven sisässä, kun rajoitus astuu voimaan.

Myös tulipalovaara voi lisääntyä. Tupakointirajoitus kieltää nimittäin sytyttimet vangeilta. Vartija ounastelee, että kipinää ja tulta koetetaan saada aikaan vaikkapa sähköjohtojen avulla.

Ei pääsyä sosiaaliseen eikä epäsosiaaliseen mediaan

Vankilassa ei ole luvallista käyttää älypuhelimia eikä tietokoneita. Se saattaa olla ongelma, kun vanki astuu vapauteen.

Pitkä tuomio saattaa syrjäyttää nopeasti sähköisen viestinnän ulkolaitalaiset, kun tietotekniikka muuttuu vauhdilla. Vankilan ulkopuolella suuri osa palveluista ja yhteydenpidosta hoituu verkoissa: työvoimapalvelut ja työttömyysturva, Kela, terveyspalveluiden Kanta-järjestelmä, parkkipaikan maksaminen, sosiaalinen media…

Nykyisin vangin on ollut mahdollista käyttää verkkoa vain luvalla ja opiskeluun. Helsingin vankilaan tietokoneitten käyttö ja opetus on tulossa lähiaikoina. Uusi tietokoneluokka avataan, mutta täysin vapaasti tietoverkkoja ei voi tuolloinkaan käyttää. Verkkoja voi nimittäin käyttää myös rikolliseen tarkoitukseen.

Yhteydenpito ulkomaailmaan eli puhelut hoituvat vankilassa yhä käytäväpuhelimella ja puhelinkortilla. Kortilla soittaminen on liittymähintoihin nähden tolkuttoman kallista.

Valtionjohdon selli

Helsingin vankilassa on ehtinyt istua vankilan alkuajoista lähtien niin herraa kuin narriakin. Enimmäkseen köyhää kansaa niin kuin vankilan ihka ensimmäinen, varkaudesta pari vuotta istunut vanki 1800-luvulla.

Vaan on vankilassa ollut valtionjohtoammekin: muun muassa presidentti Risto Ryti ja talvisodan ulkoministeri Väinö Tanner. Kaiken kaikkiaan kahdeksan valtiomiestä sai tuomion sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä ja istui Sörkassa vuonna 1946.

Rikosseuraamuslaitos

Vankila on museoinut Risto Rytin sellin. Oikeastaan juuri tämä selli kuului Väinö Tannerille, vaan Rytin nimellä selli kulkee. Rytin täsmälleen samanlainen koppero yläpuolelta on purettu.

Pikkuruinen ja kuuma huone on kuulemma yhä valmiina käyttöön, nauraa vankilan valtiomieshistoriasta kertova Seppo Hämäläinen.

– Selli on varattu nykyäänkin valtionjohdollemme.

Helsingin vankilaan liittyy myös yksi nykypäivän presidentillinen kuuluisuus: Tarja Halonen. Vankilan johtaja Jouko Pietilä kertoo, että vankilan johtajan nykyisessä työhuoneessa tehtiin historiallinen kosinta ennen vuoden 2000 presidentinvaalia.

– Kaksi miestä polvistui oikeusministeri Tarja Halosen eteen ja pyysi häntä preidenttiehdokkaaksi.

Volvo Markkasen pako muistetaan

Eläköitynyt vanginvartija tarkastelee entisen työpaikkansa 570 metrin pituista muuria nyt ensi kertaa vangin näkökulmasta. Näyttäviä vankipakoja ei kuulemma enää tehdä, pohtii Matti "Volvo" Markkasen vuoden 1980 paon hyvin muistava mies.

Pankkiryöstöistä kuudentoista vuoden tuomiota istunut "Volvo" Markkanen ja toinen vanki karkasivat kattojen kautta. Miehillä oli omatekoinen yleisavain sekä itse tehty hauliase.

– Karkumatka alkoi kattoja pitkin ja jatkui rötöstelynä Norjaa ja Ruotsia myöten. Paon aikana henkilökunta vietti vankilan alakerroksessa pikkujouluja.

Vapaudu vankilasta -kortti

Raskainta vankeudessa on yhteydenpidon rajoittaminen. Normaalia elämää vankilan muurien sisäpuolelle koettavat tuoda Martat ruonlaitto- ja siivouskursseineen.

Vangit toivovat Marttojen suosituilta kurssilta aina filettä ja herkkuja, mutta todellisuudessa kokattavat ateriat on valmistettu edullisista aineksista. Marttojen ruokakassissa on vaikkapa sämpyläjauhoja ja jauhelihaa.

Vankilan oma – monasti vankilan ulkopuolella kateuttakin herättävä ruoka – näyttää olevan hyvin kouluruuan kaltaista. "Vankijoukollemme" tarjoiltiin perunamuusin kera kalapuikkoja. Keittäjä annosteli suosittuja kalapuikkoja jokaisen lautasella kuusi kappaletta.

Vangit ostavat halutessaan vankilan kanttiinista itse omalla rahallaan lisäruokatarvikkeita, rahkaa ja kahvia. Kahvin hinta on tarjousmarketteja kovempi, sillä vankilakauppa ei tarvitse sisäänvetotuotteita.

Muita vankeja auttavia tahoja on esimerkiksi Kriminaalihuollon tukisäätiö. "Krimi" auttaa vapautuvia vankeja esimerkiksi asunnon etsinnässä.

Helsinki Mission Aggredi-toiminnan avulla yritetään auttaa vankeja eroon väkivaltaisesta käyttäymisestä. Työskentelyn mottona kulkee esimerkiksi lause: – Sen minkä kadulla voittaa, sen käräjillä häviää.

Rikosseuraamuslaitos

Vankien määrä on laskenut tasaisesti yli kymmenen vuoden ajan. Myös uusintarikollisuus on vähentynyt: vankilasta vapautuneista hiukan vajaa puolet joutuu uudelleen vankilaan. Valvotun koevapauden kautta vapautuneista uuden tuomion saa alle kolmannes.

Vartijat kertovat, että lähtöportilla ei kukaan jää pitkiä hyvästejä heittämään.