Судді, які розв’язали руки «Беркуту», досі перебувають на посадах, – спецрепортаж ZIKу

Фото: day.kyiv.ua/Руслан Канюка

Під час Революції гідності правоохоронці затримали 330 громадян, із них 175 взяли під варту, ще понад 2 тисячі автомобілістів позбавили водійських прав. З того часу минуло чотири роки. Влада обіцяла розібратися із 350-тьма «суддями Майдану», які могли бути причетними до цих незаконних рішень. Однак досі покарано лише 10 відсотків із них.

Про це йдеться у спецрепортажі «Судді Майдану» телеканалу ZIK, приуроченому до четвертої річниці силового розгону Євромайдану в Києві.

У листопаді 2013 із різницею у кілька днів судді Окружного адміністративного суду Віктор Данилишин та Богдан Санін ухвалюють дві постанови, якими, фактично, забороняють масові акції у центрі столиці. Водночас, хвиля таких рішень прокотилась майже усією Україною.

«Саме ухвала суддів стало спусковим гачком, який дав можливість, розв’язав руки «Беркуту»,– переконаний адвокат потерпілих автомайданівців Роман Маселко.

Відтак, саме ця постанова призвела до найперших кривавих розгонів – у ніч на 30 листопада та на 11 грудня. Цікаво, що і Богдан Санін, і Віктор Данилишин досі працюють на своїх посадах. Понад те – служителі Феміди збагатіли саме у той час, коли вершили долі майданівців. У Данилишина тоді з’явилась автівка «Toyota Highlander» 2008 року випуску, яка на той час коштувала близько 40 тисяч доларів. Дружина ж Богдана Саніна розжилася вітрильною яхтою «Beneteau OC 37», ринкова ціна якої – 100 тисяч доларів. А через два роки Санін навіть отримав нову посаду – суддя-спікер. Тобто, він уже став обличчям Окружного адмінсуду. Та, окрім, цих двох «вершителів правосуддя» журналісти звернули увагу і на заступника голови того ж Окружного адмінсуду Євгенія Аблова.

«9 грудня суддя Аблов ухвалює рішення, яким зобов’язує працівників «Беркуту», по-суті, очистити Майдан», – розповів Маселко.

Відтак, у ніч на 11 грудня «беркутівці» й взялись виконувати постанову Аблова. Тоді, кажуть, вперше за 800 років Михайлівський золотоверхий бив у дзвони. А тим часом Аблов отримував свою службову квартиру у постійне користування, яку згодом успішно приватизував та продав за 9 мільйонів гривень.

«А тепер про відповідальність пана Аблова. Його справа три роки просто валялася у Вищій раді правосуддя. У травні її нарешті розглянули і вирішили, що немає підстав його звільняти», – розповів Маселко.

Ще однією гучною справою в історії Революції Гідності стала розправа над автомайданівцями. Після автопробігу до резиденції Януковича у Межигір’ї їх викликали до Оболонського районного суду із типовим звинуваченням – відмова зупинятись на вимогу ДАІ. А вже наприкінці січня 2014 тиск на цих протестувальників досяг апогею. Після жорстокого побиття «беркутівцями», активістів судили в Оболонському суді, де головував Владислав Дев’ятко. Хлопцям присудили 60 днів ув’язнення та «злісне хуліганство», яке уже за кілька днів перекваліфікували в тероризм. Та з’ясувалось, що суддя Дев’ятко головує досі, а Оболонський районний суд він очолив саме у розпал революційних подій. Ба більше! Сьогодні на його плечах найскладніша справа – суд над Януковичем.

«Ніхто не сумнівається, що Янукович має понести покарання. Та якщо суддя його просто засудить, а потім ті факти будуть використані у Європейському суді, Янукович може уникнути відповідальності», – зауважує Роман Маселко.

Після перемоги Революції Гідності усіма цими суддівськими правопорушеннями зайнялась Тимчасова спеціальна комісія. Перше її засідання відбулося 11 червня 2014 року. А рівно через рік Вища рада правосуддя оголосила про законне припинення діяльності комісії. Відтак, за короткий час свого існування ТСК розглянула 63 заяви із 309-ти, до Вищої ради правосуддя передали 57 висновків. Серед них – і на Богдана Саніна. Що ж до Данилишина, Аблова, Дев’ятка та сотні інших, то їхні справи просто не встигли оформити у висновки. А вже ВРП вирішила залишити цих суддів на посадах.

«В Україні уже 20 років не існує закону про порядок проведення мирних зібрань. Для того ж, щоб притягнути суддю до дисциплінарної відповідальності, необхідно чітко вказати на ознаки в його діях злочинного наміру або грубої недбалості», – пояснила член Вищої Ради Правосуддя Алла Лесько.

Натомість справа судді Аблова взагалі не входила до переліку, передбаченого законом про відновлення довіри до судової влади. Хоча й Друга дисциплінарна палата зазначила, що він здійснив «дисциплінарний проступок», та термін притягнення суді до дисциплінарної відповідальності, який становив лише один рік, на той час уже минув. Саме «закінчення строку притягнення до відповідальності» – висновок у більшості справ по «суддях Майдану». Відтак, із 57 переданих висновків Вища рада правосуддя ухвалила 29.

Водночас, у 2015 році суддя Шевченківського суду Ірина Макаренко заявила: на так званих «суддів Майдану» чинили тиск, ймовірно, із Адміністрації президента Януковича.

«Мені тоді сказали, що безкарність породжує свавілля. Мовляв, оскільки люди на вулиці не заспокоюються, із цим потрібно якось боротися», – розповіла Макаренко.

Однак після таких свідчень не сталося жодного інформаційного вибуху. Саму ж Ірину Макаренко дуже швидко дискредитували. У березні 2017 року у ЗМІ почали поширювати новину, бум, «суддю-захисницю автомайданівців» позбавили прав за кермування напідпитку.

«Насправді ж мене ніхто не затримував. Апеляційний суд у цьому розібрався і закрив провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення», – переконує Макаренко.

Тим часом, слідчі Управління спеціальних розслідувань ГПУ, яке й займається справами Майдану, досі перевіряють версію тиску на суддів. Адже, як зазначив керівник Управління Сергій Горбатюк, невідомо, чи до суддів дійсно телефонували представники АП, чи «якісь пранкери» Та й у версії тиску на суддів існує ще кілька цікавих фактів. Перш за все, напередодні розгляду справ Майдану до більшості судів різних регіонів України телефонували із державних структур. Однак, жоден служитель Феміди не надав відповідних свідчень.

«Показання дає лише одна суддя, всі ж інші – мовчать чи кажуть, що такого не було. Напевно, вони бояться, або можливо такі дзвінки продовжуються. Та й, ймовірно, вони можуть бути зацікавленими у тому, щоб ситуація не змінювалась, Адже тоді б могли приймати незаконні рішення, розраховуючи, що «згори» їх за це не притягнуть», – пояснив Горбатюк.

Сьогодні ж перевіряється понад сто служителів Феміди, із них 8 обвинувальних актів направлено до суду. Хоч термін притягнення до дисциплінарної відповідальності минув, все ж залишається надія на справедливе покарання. Адже термін притягнення до кримінальної відповідальності – 10 років.