Kati Holstikko jätti peruskoulun kesken pahojen mielenterveysongelmien vuoksi. Hän kokee, ettei kukaan puuttunut tilanteeseen.

Kati Holstikko jätti peruskoulun kesken pahojen mielenterveysongelmien vuoksi. Hän kokee, ettei kukaan puuttunut tilanteeseen. Markku Pitkänen / Yle

Silloin melkein nauratti, ellei tilanne olisi ollut niin ahdistava.

Kati Holstikko istui koulupsykologin vastaanotolla. Hän oli kahdeksannella luokalla ja yrittänyt hakea apua jo pitkään.

Helsinkiläisellä Holstikolla oli vakavia ongelmia jaksamisen kanssa. Sitä verotti erityisesti paniikkihäiriö. Kotona oli yksinhuoltajaäiti, joka voi itsekin huonosti.

Holstikko oli ollut myös lastensuojelun asiakas pienestä saakka. Perheen isä kuoli päihteisiin, kun Holstikko oli seitsemän.

Nyt psykologi asetteli 14-vuotiaan Holstikon eteen pinon hymynaamoja ja pyysi näyttämään niiden avulla, miltä tuntuu.

Holstikko oli juuri kertonut avoimesti elämäntilanteestaan ja häntä suututti. Hän kysyi psykologilta, millainen koulutus tällä oikein oli. Kävi ilmi, että psykologi oli erikoistunut häntä paljon nuorempiin, ala-asteikäisiin lapsiin.

Tapaaminen päättyi samoin kuin Holstikon aiemmat yritykset saada koululta apua. Psykologi ei tarttunut mielenterveysongelmiin tai tilanteeseen kotona.

Sitä eivät olleet tehneet myöskään kouluterveydenhoitaja tai kukaan opettajista. Holstikon mukaan he kaikki tiesivät, miksi hän oli niin paljon pois koulusta.

Pikkuhiljaa poissaoloja kertyi yhä enemmän. Yhdeksännellä luokalla Holstikko ei päässyt kotoaan enää mihinkään.

– Koulusta ei pahemmin soiteltu perään. Meni kolme kuukautta ja postiluukusta tippui kirje, jossa kerrotiin, että minut oli irtisanottu peruskoulusta, Holstikko kertoo.

Sen jälkeen hän jäi neljän seinän sisään moneksi vuodeksi. Holstikosta tuli syrjäytynyt. Sana on hänen mielestään kuvaava.

– Tuntui, että olin ulkona yhteiskunnasta ja normaalista elämästä, nyt 25-vuotias Holstikko sanoo.

Työkalu, jonka avulla voi laskea, syrjäytyykö nuori aikuisena

Kati Holstikon tunne on myös syrjäytymisen virallinen määritelmä. Sillä tarkoitetaan koulutuksen, työn ja muun toimeliaisuuden ulkopuolelle jäämistä.

Kukaan ei synny syrjäytyneenä eikä pysy sellaisena koko elämäänsä. Selviä merkkejä voidaan kuitenkin nähdä jo varhaisesta lapsuudesta, sanoo erikoistutkija Tiina Ristikari Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta.

Ristikari kuuluu ryhmään, joka on kehittänyt työkalun riskien ennustamiseen. THL:n ja syrjäytymiseen ehkäisyyn keskittyvän Me-säätiön tekemä malli on suunnattu viranomaisille ja muille lasten ja perheiden kanssa toimiville tahoille.

Sitä olisi voinut käyttää vaikkapa Holstikon tavannut koulupsykologi tai terveydenhoitaja.

Uutta datatyökalua voi kokeilla täällä. (siirryt toiseen palveluun) Työkalulla voi laskea todennäköisyyden, jolla lapsi tai nuori syrjäytyy aikuisena.

Sillä saa syrjäytymisriskit esimerkiksi suuruusjärjestykseen.

Kaikkein suurin riski on niillä, jotka ovat olleet lastensuojelun asiakkaita. Heillä toimiva arki luisuu osattomuuteen jopa viisi kertaa todennäköisemmin kuin muilla.

Riskiä lisää lähes yhtä paljon, jos toisen asteen tutkinto jää parikymppisenä saavuttamatta.

Myös esimerkiksi mielenterveyslääkityksestä, heikosta perukoulun päättötodistuksessa ja keskittymishäiriöstä voi päätellä, että ote opinnoista ja elämänhallinnasta saattaa myöhemmin livetä.

Yle Uutisgrafiikka

Lista ei ole yllättävä, mutta se on aiempia tutkimuksia painavampi.

Tulokset on saatu yhdistämällä tietoja useista eri viranomaisrekistereistä. Ristikarin mukaan nyt on tarkasteltu ensi kertaa eri elämänalueiden yhteyksiä yhtä aikaa, kun tähän saakka on tutkittu esimerkiksi köyhyyden vaikutusta kouluttamattomuuteen.

Mukana on tietoja lapsen ja vanhemman mielenterveydestä.

Tiedot perustuvat Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen laajaan tutkimukseen, jossa seurattiin kaikkia vuonna 1987 syntyneitä sikiövaiheesta 28 ikävuoteen saakka.

Tuloksia voidaan soveltaa muihinkin ikäluokkiin.

Vuonna 1987 Suomessa syntyi 58 905 lasta. Heistä työn ja koulutuksen ulkopuolelle jäi 6 prosenttia.

Syrjäytymisen mittarina käytettiin ongelmien kasautumista: ulosjääneillä oli yhtäaikaa kaksi tai useampia riskitekijöitä.

Osa artikkelin sisällöstä ei ole välttämättä saavutettavissa esimerkiksi ruudunlukuohjelmalla. Toteutus vaati toimiakseen JavaScriptin.

Selvityksen suurin havainto on kuitenkin se, kuinka paljon lapsuudenperheen ongelmat kasvattivat syrjäytymisen todennäköisyyttä.

Luvut osoittavat, että heistä, joilla oli riskitekijöitä perhetaustassa, syrjäytyi vajaa puolet.

Ongelmien kasaantumisen vaikutusta kuvaa vaikkapa heikon koulutodistuksen esimerkki: alle seitsemän keskiarvo ei merkinnyt koulutettujen vanhempien lapselle samaa kuin heikko-osaisen perheen jälkikasvulle.

Jälkimmäisistä ilman tutkintoa jäi jopa puolet, kun taas parempiosaisista ikätovereista heikko koulumenestys nosti tien pystyyn vain kolmanneksella.

Perhetaustan riskejä ovat muun muassa vanhempien pitkittynyt toimeentulotukiasiakkuus, mielenterveyden ongelmat, kouluttamattomuus ja yksinhuoltajuus.

Osa artikkelin sisällöstä ei ole välttämättä saavutettavissa esimerkiksi ruudunlukuohjelmalla. Toteutus vaati toimiakseen JavaScriptin.

Jo 2-vuotiaat osaavat hyväosaisissa perheissä köyhiä enemmän

Ristikarin mielestä uudet tiedot kertovat karulla tavalla sen, että suomalaisten usko koulutusjärjestelmään on osin perusteetonta.

– Tykkäämme tarinasta, että systeemi antaa kaikille samat mahdollisuudet. On kansallinen itsepetos olettaa, että varhaiskasvatus ja koulu tasaisivat erot perhetaustassa.

Ristikari sanoo, että kansainvälisten tutkimusten mukaan erot näkyvät jo 2-vuotiaissa. Hyväosaisen ja koulutetun perheen lapsi tunnistaa esimerkiksi köyhempää ikätoveriaan enemmän sanoja.

Erot kognitiivisissa taidoissa pysyvät samoina pitkään.

Varhaiskasvatus tasoittaa lähtökohtia vain, jos se on laadukasta. Esimerkiksi suomalaispäiväkodeissa on Ristikarin mukaan siihen liian suuret ryhmät.

Hänen mielestä viranomaiset eivät ole riittävästi tunnistaneet, miten perheen ongelmat vaikuttavat lapsen ja nuoren elämään. Siitä kertoo, että niihin ei ole puututtu kohtaamisesta huolimatta.

– Toimeentulotukiasiakkuus ja mielenterveyden häiriöt ovat tilanteita, joissa viranomainen on kohdannut aikuisen tai lapsen. Silloin he olisivat myös voineet tehdä jotain.

Tuki pitäisi kohdistaa koko perheeseen. Sen pitäisi myös tapahtua sillä hetkellä, kun perheen ongelmat alkavat.

Niin estettäisiin kasautuminen.

Esimerkiksi Kati Holstikon olisi pitänyt saada apua jo silloin, kun hän menetti isänsä. Apua olisi pitänyt antaa samalla hänen äidilleen.

Silloin molemmat olisivat voineet säästyä mielenterveysongelmilta myöhemmin, eikä Holstikon elämä olisi suistunut perusteellisesti raiteiltaan.

Ristikari sanoo, että jopa viidennes nuorista kohtaa jossain vaiheessa oman vanhemman mielenterveysongelman. Viisi prosenttia taas kohtaa kuoleman.

– Nämä tilanteet ovat tavanomaisia, mutta toisilla perheillä ei ole tukiverkkoja, jotka kannattelevat, kun tulee haasteita. Toisilla taas on.

Erikoistutkija Tiina Ristikari Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselta. Anna Pesonen-Smith

Yksi yllätys suurimpien syrjäytymisriskien listalta löytyy. Ristikari pitää odottamattomana sitä, miten voimakkaasti varhaiset tunne-elämän häiriöt ennustivat syrjäytymistä.

Sellainen on esimerkiksi keskittymishäiriö. Usein ongelmaan reagoidaan vasta siinä vaiheessa, kun tilanne on jo kärijistynyt.

– Koulussa kaverisuhteet eivät enää toimi ja opettajilla on loppunut kärsivällisyys, Ristikari kuvaa.

Huippukeskiarvolla läpi peruskoulun

Kati Holstikon ongelmat ehtivät kasautua siinä määrin, että hän vietti kotioloissa lopulta kolme vuotta. Käänne parempaan tapahtui, kun hän käveli terveyskeskukseen.

Sieltä hän sai lähetteen poliklinikalle, jossa paniikkihäiriötä alettiin hoitaa. Psykiatri kertoi myös Helsingin Diakonnissalaitoksen Vamos-palvelusta, jossa autetaan nuoria kiinni elämänhallintaan, opiskeluun ja työhön.

Holstikko meni mukaan.

– Se oli ensimmäinen paikka, jossa minua todella kuunneltiin ja asiat otettin puheeksi, hän sanoo.

Vamoksen tuella Holstikko teki toissa keväänä jotain, joka todistaa, ettei vaikea perhetausta yksin tarkoita huonoa koulumenestystä.

Hän suoritti peruskoulun loppuun poikkeuksellisen hyvillä arvosanoilla. Keskiarvo oli 8,7.

Holstikon mielestä ratkaisevaa oli, että häneen uskottiin.

– Syntyi motivaatio tehdä asiat oikeasti hyvin. Se oli huikea tunne.

Kati Holstikko muutti viime viikolla ensimmäiseen omaan asuntoonsa. Hän myös opiskelee koodaamista verkkokurssilla. Markku Pitkänen / Yle

Juttua korjattu klo 9:05: Aiemmin jutussa kerrottiin Vamos-järjestöstä, vaikka kyse on Helsingin Diakonnissalaitoksen palvelusta.

Lue myös:

Toimittajalta: Kati Sinenmaa syrjäytyi työelämästä ja rakensi pienen kivikasan metsään – hiljalleen syntyi kaupunkilaisten tuntema kivilinna, jonka Helsingin suurin työmaa jyrää nyt alleen

Nuoret kertovat syrjäytymisestä: 25-vuotias mies jäi kotinsa vangiksi ja 23-vuotias nainen on väliaikaisella sairaseläkkeellä – "Olen usein kuullut olevani yhteiskunnan loinen"