Uusimpia ulkoministeriön rahoittamia hankkeita ovat Etiopiassa tyttöjä koskevan haitallisen perinteen kitkeminen ja nuorten osallistumista hyvään hallintoon mobiiliteknologiaa hyödyntämällä (Kenia). Mitähän tuo Kenian hanke voisi olla? Suomessa nuoret valitaan eduskuntaan ja valtuustoihin tai he osallistuvat netti- ja puhelinäänestyksiin. Ehkä tästä saadaan yhteistyön siemen. Tuodaan tulokset myös Suomeen.

Mielenkiintoisimmat hankkeen titteliä voi etsiä seuraavasta luettelosta. Itselleni voittamaton on kuitenkin 14.000 euron hintaiset luksushuussit. joista kirjoitin Iltalehteen 2010.

Suuri osa rahoitetuista hankkeista näyttää otsikkotasolla hyvältä. Onnistumisiakin varmasti on. Rahahakemukset ovat aina tuunattuja eli ne esitetään parempina kuin mitä ne voivat olla. Rahat myös käytetään viimeiseen euroon. Olen joskus tarkastanut tällaisen tilityksen ja huomasin, että tilaisuuden paikallisille osanottajille maksetut korvaukset olivat kopioita, jotka oli allekirjoitettu samanlaisella allekirjoituksella.

Tarkastuksia tehdään vain murto-osaan hankkeista. Jos epäselvää on, niihin on valmiina hyvät vastaukset.

Pienet hankemäärärahat kattavat lähinnä hallinnolliset menot ja Suomesta lähteneiden matkakustannukset. Kehitysapuhanke voi todellisuudessa olla lomamatka puuhastelun ohella.

Sosiaalisessa mediassa legendaariseksi tullut hanke oli Somalian Mehiläiskulttuuriyhdistys ry:n vuosittaiset määrärahat mehiläishoidon kehittämiseen Somalimaassa. Yhdistys muutti nimensä Berri-somal kehitys ry:ksi sekä jatkuvan esilläolon että uusien hankkeiden vuoksi. Ulkoministeriö tuki hanketta 10 vuoden ajan.

2002: 8.409 EUR, 2003: 16.819 EUR, 2004: 8.409 EUR, 2005: 20.498 EUR, 2006: 0, 2007: 36.000 2008: 0, 2009 40.700 EUR, 2010 39.507, 2011: 25.000 €.

Kun 10 vuotta tuli täyteen, keksittiin mehiläisten tilalle tuottoisa Puhdas vesi-hanke. 2012: 30.586, 2013: 33.365 EUR. Somaliyhdistys on saanut rahaa tähän mennessä 259.293 euroa. Tuskin jatkossakaan kukaan virkamies uskaltaisi laittaa somaleille lappua luukulle. Yhdistys ei kerro itsestään mitään. Se kuuluu yhtenä 25:stä yhdistyksestä Suomen Somalia verkostoon. Kaikki puuhastelevat Somalian kehitysavun kanssa.

Ulkoministeriölle on jotain kerrottu: ”Hankkeessa pyritään mehiläishoidon ja hunajatuotannon sekä tuotteiden markkinoinnin kehittämiseen Somalian maaseudulla. Somaliassa on ollut tapana kasvattaa ja pureskella khat-pensaan lehtiä, jotka ovat lievästi huumaavia. Hankkeessa pyritään tarjoamaan vaihtoehtoista toimeentulomuotoa maaseudulla khatin kasvatuksen sijaan eli mehiläistenhoitoa, mitä ei ole aikaisemmin maassa ollut.”

Vähintä, mitä voisi edellyttää, on että julkisia rahoja saavat järjestöt julkaisevat tilinpäätöksensä. Tämän yhdistyksen pitäisi kertoa, montako mehiläispönttöä rahoilla on saatu ja kuinka monta kiloa hunajaa saadaan kerättyä.

Somalit ovat hoksanneet kuinka helposti UM jakaa heille rahaa. Hankesivuilla on yli 40 kehitysapuhanketta Somaliaan. Miten se se olikaan. Sieltä tultiin pakoon sotaa ja sitten mennään kilvan takaisin lomille ja mehiläisten hoitoon.

—

Kirjoitusviikon aikana sain toiveita selvittää Finnfundin numeroita. Lisäksi KEPAn työntekijöiden työnimikkeitten julkistaminen toi paineita laskea, mitä maksaisi yhteiskunnalle, jos yksi KEPAn johtajista lähtisi hakemaan uutta työtä yksityissektorilta ja hänen työnsä jaettaisiin muiden 61 Helsingissä toimivan henkilön kesken. Nämä selvitykset teen Kehitysapu-extrana lähipäivinä.

Tämä projekti tähtää köyhien nuorten työllistymiseen maaseutukylissä koulutuksen, työmarkkinatietouden lisäämisen ja uusien työpaikkojen luomisen kautta.

2013: 108 000 €

Hankkeen päämääränä on edistää indonesialaisnaisten oikeuksien ja inhimillisen kehityksen toteutumista sekä taloudellisessa että laajemmassa sosiaalisessa kontekstissa.

Rahoituspäätös 4.12.2012 187 500 €

Kenian ohjelmansuunnittelumäärärahaa käytetään käynnissä olevan yhteistyön seurantaan ja arviointiin; maaohjelman suunnitteluun ja kehittämiseen sekä henkilöstön kapasiteetin kehittämiseen.

Rahoituspäätös 4.12.2012 50 000 €

Hankkeen päätavoite on kouluttaa ja rakentaa toimiva Tarinateltta-tuotanto ensi vaiheessa Keniaan ja valmistella sen kautta toimintaa kahdessa muussa (Kongo- Kinshasha ja Mosambik).

2013: 36 899 €

2014: 27 218 €

2015: 22 609 €

Hankkeessa kehitetään anila-liesiä vastaamaan paikallisia tarpeita Kenian maaseudulla.

2012: 66 850 €

2013: 25 740 €

2014: 16 266 €

Mielenkiintoista on, että liesien kehittämistä rahoittaa myös Finnfund Ugandassa

Hankkeen tavoitteena on saada aikuiset ja lapset tietoisemmiksi aktiivisen ja passiivisen tupakoinnin terveysriskeistä, vähentää tupakoitsijoiden määrää sekä muuttaa sosiaalisia normeja nuorten keskuudessa vähemmän tupakointia suosiviksi.

2011: 70 000 €

2012: 70 000 €

2013: 67 000 €

Tavoitteena on lisätä perunantuotantoa ja parantaa ruokaturvaa panostamalla laadukkaan siemenperunan saatavuuteen, kehittyneempiin viljelysmenetelmiin ja parantuneeseen varastointiin.

Rahoituspäätös 4.12.2012 62 998 €

Somalimaan kaikissa osissa julistetaan rauhanrunojen ja -laulujen kirjoituskilpailu.

2011: 24 671 €

Khat-huumeen käyttöä pyritään vähentämään nuorison keskuudessa.

2012: 46 350 €

2013: 46 350 €

2014: 46 350 €

Verkkoviestinnän, verkkojournalismin ja digitaal. teknologian sovellutusten sekä journalistisen etiikan kurssien järjestäminen tansanialaisille toimittajille Dar es Salaamissa ja muissa kaupungeissa suomal. journalistien johdolla.

2011: 56 000 €

2012: 50 000 €

2013: 47 000 €

Tavoitteena on saada koulujen urheilutilat ja välineet kuntoon ennen koulutuksen aloittamista.

2012: 73 000 €

Hankkeen tavoitteena on luoda arkisto Morogoron kansanperinteestä.

2012: 13 173 €

Hankkeen tarkoitus on edistää asennemuutosta hygieniatavoissa Pohjois-Vietnamin Lao Cain provinssissa opettamalla käsienpesua saippualla.

2012: 29 170 €

2013: 101 650 €

2014: 49 150 €

Hanke pyrkii kansanmusiikin tutkimus- ja festivaaliyhteistyön kautta tukemaan Vietnamin vähemmistökansojen kulttuurisen monimuotoisuuden säilyttämistä.

2013: 55 034 €

2014: 55 034 €

2015: 55 034 €

Reppumatkailijan päivä Afrikassa

Kirjoittaja on kiertänyt reppumatkailijana 19 eteläisen Afrikan maassa yhteensä 8 kuukauden ajan. Tutustun paikalliseen elämään mm. asumalla heidän kotonaan. Kirjoittelen matkakokemuksista juttuja. Tässä lyhennetty tarina lähdöstä Bujunburan yksityiskodista Tansaniaan tapaamaan maasai-ystäviäni.

Perjantai ja lauantai 13.-14 joulukuuta 2013

Lähtö Bujunburasta Burundista ja olemista Kigomassa Tansaniassa

Yöllä ei ollut sähköä ja nousin viideltä aamulla vielä pimeässä. Talon paristokäyttöinen iso led-valaisin oli tarpeen, jotta sain tavarat kasaan. Isäntäperhe oli tehnyt minulle aamiaisen valmiiksi. Kuudelta lähdimme bussiasemalle. Olin hyvissä ajoin bussissa ennen puoli seitsemää, mutta bussi lähti vasta klo 7. Eurooppalaisilla on kello, afrikkalaisilla aika.

Nämä pikkubussit eivät ole pitkillä matkoilla kivoja. Kaupunkien väliä oli vain 280 km, mutta matka kesti 7 tuntia. Oli paljon pysähdyksiä ja ihmisiä tuli ja meni. Burundin rajalla jouduin ongelmiin, koska en löytänyt kuittia viisumin maksusta. Minulle lätkäistiin 20 dollarin sakko, kun olen muka ylittänyt sallitun ajan Burundissa. Mistä sen näkee, kun passissa oli vain leima. Ja olin sanonut olevani 10 päivää Burundissa. Olen aina saanut kuukauden viisumin, Tansania antaa automaattisesti 90 päivän. Tämä on varmasti sovittu huijaus, koska poliisi ja virkamiehet ovat hyvin korruptuneita Burundissa. Näin molemmilla rajoilla rahastetaan yhteisestä sopimuksesta ulkomaalaisia.

Tie Burundin tullista Tansanian tulliin oli pitkä, varmaan 5-6 km. Niin huonoa tietä en ole koskaan nähnyt missään. Oli taitoa kuljettajalta päästä perille. Mikseivät maat sovi vuoro vuosin, että ajetaan tie katepillarilla tasaiseksi. Kerran vuodessa riittäisi, ei niitä hiekkateitä Suomessakaan koko ajan olla tasoittamassa. Täällä olen nähnyt useita isoja tiekoneita. Ei tähänkään tarvita kehitysapua.

Kehitysapu on monella tavalla tehnyt afrikkalaiset avuttomiksi. Esimerkiksi kaivojen teko ei ole mitään rakettitiedettä ja Suomessa kaivot on vuosisatoja tehty lapioilla. Afrikkalainen lapio on pitkävartinen ja sen lapio-osa kolmiomainen ja pieni. Vähän kuin lasten hiekkalaatikoiden lapiot. Hyvät nojaamiseen. Todellista kehitysapua olisi antaa Fiskarsin lapion valokuva täkäläisille lapioiden tekijöille. Toki porakaivojen tekemisessä tarvitaan traktorivoimaa ja poraa, mutta yksi traktori tekisi 200 kaivoa vuodessa.

Ensimmäisellä Afrikan matkallani törmäsin tilanteeseen, jossa vilja tuleentui pilalle ja miehet istuivat puun alla juttelemassa. Mitä sitä turhaan viljaa korjaa, kun ensi viikolla tulee YK:n ilmaista viljaa. Näin apu tuhoaa koko maatalouden mahdollisuudet. Mustassa Afrikassa on runsaaasti rehevää ja viljavaa maata. Maanviljelyksen puitteet ovat paljon Suomea paremmat.

Täällä työ tehdään eri tavalla. Yksi syy on varmaan jatkuva helle. Toinen syy on, että pärjää vähemmälläkin. Kun asuintaloni pihaan Bujunburassa vedettiin sähkökaapelia kahden pylvään välille, oli työtä tekemässä 11 miestä. Ja varmaan pari sai palkkansa korruptiosta. Suomessa 2-3 miestä riittää. Olemme liian tehokkaita ja siksi meillä on paljon työttömiä.

Työttömiä on täälläkin ja lisää tulee vauvojen myötä hirmuista vauhtia. Juuri siksi paine Eurooppaan on niin suuri. Emmekä osaa laittaa ovia kiinni. Siksi myös Euroopasta tulee vuosikymmenien kuluessa samanlainen kuin Afrikka on nyt. Hyvää esimerkkiä voimme jo nyt nähdä Helsingin rautatieasemalta. Toimettomia nuoria miehiä.

Vaan missä ovat tytöt ja nuoret naiset? He eivät luuhaa täällä, eivätkä Helsingissäkään. Tytöt myyvät hedelmiä, vihanneksia, kampoja, vaatteita, puhelimen chippejä. Ovat töissä pelloilla ja pikku puutarhoissaan äitiensä kanssa. Miehiä ei näe koskaan afrikkalaisella pellolla.

Jotenkin en ymmärrä, miten tämä toimii. Kännykät on kaikilla. On autoja paljon. Hyväkuntoisia ja melko uusia. Vaatteet siistejä ja etenkin naisten vaatteet kauniita ja värikkäitä. 1400 dollarin bkt:llako tämä tehdään? Veroja nämä kyllä maksavat, tosin suurituloisimpien katto on 30 %. Arvonlisävero on 18 %. Ei täällä ole mitään auktorisoituja kassakoneita, ei kassakoneita lainkaan. Ehkä veroja jää maksamatta. Pitäisi lähettää kehitysapuna pari suomalaista verovirkailijaa tänne. Jos he käyttäytyvät täällä kuten Suomessa, tuskin tulevat koskaan takaisin.

Afrikkalainen nuori mies on joko yksinkertainen tai positiivinen maailmankatsomuksessaan. Jokaisella bussiasemalla tällä matkalla on ollut sama show. Nuoret miehet tulevat mopoineen tyrkyttämään taksikyytiä reppumiehelle. Ei kukaan voi olla niin tyhmä, että luulee tosissaan tämän ikäisen miehen istuvan mopon taakse ilman kypärää 10 kg reppu selässä ja olkalaukku käsivarsilla. Siksi tällä kertaa otin käyttöön kunnon konstit. Huusin, että PERKELE ja häädin kaikki ympäriltäni. Kummasti lakosivat. Mutisivat kyllä mzungu, mzungu. Jotkut huusivat papparaiseksi, jotkut lihavaksi. Olisipa Eva Biaudet ja Mika Illman kuulleet. Ehkä he eivät sen jälkeen melttoisi niin paljon jokaisesta neekeri-sanan käytöstä Suomessa.

Joskus tekisi päättäjillemme hyvää kulkea itsenäisesti Afrikkaa. Muuttuisi moni käsitys. Ja kohkaaminen 0,7 %:n avusta loppuisi alkuunsa. Nyt niin poliitikot, virkamiehet kuin nämä nenäpäivä-yk-lähettiläät kulkevat YK:n aseistetuissa turva-autoissa paikasta toiseen. He eivät tiedä Afrikasta yhtikäs mitään. Lukisivat edes Pekka Peltolan kirjan, vasemmistolaiseksi tunnustautuneen miehen, jolle Afrikka on ollut elämäntyö ja elämäntapa yli 40 vuotta.

Lauantaina satoi monta tuntia rankasti. Oli aika kirjoittaa muistiinpanoja. Aamulla yritän lähteä kirkkoon katsomaan uskonnollista hurmaa ja maanantaiksi yritän saada lentolipun Arushaan Dar-es-Salamin kautta. Junamatka kestäisi 3 vuorokautta. Ja bussimatka olisi yli tuhat kilometriä. Tansania on valtava maa. Paljon ihmisiä, paljon korruptiota, paljon eliitin varastamia kehitysapurahoja ja valtion omia rahoja. Peltola kirjoitti Tansaniasta. Täällä joku oli pyytänyt pankista 3 miljoonaa lainaa. Viranhaltija oli sanonut, että saat 4, jos annat yhden hänelle. Kun yrittäjä oli sanonut, ettei hän pysty maksamaan niin suurta lainaa. Mitä turhaan, ei lainaa tarvitse maksaa takaisin lainkaan. Suomi antaa juuri tällaisia lainoja anteeksi. Rosvoille ja varkaille.

Tällä kertaa pääkohteeni piti olla Madagaskar. Poikani Jukka lähetti minulle uutisen Suomesta. Madagaskarilla on ruttoepidemia, jota rotat levittävät. Tuo rutto olisi kuolemaksi. Pitää miettiä asiaa uudestaan. On ihanaa kulkea ilman paluulippua. Olla vapaa jäämään, jos on kivaa tai jatkamaan matkaa, jos on tylsempää.

—