Imiteeraus irriteeraa trolleja

Nettihäiriköinnin saa loppumaan käyttämällä kiusaajien omia aseita

Halusin lopettaa minun sähköpostiini ja sosiaalisen median yksityisviesteihini pitkään kohdistuneen nettiterrorin ja törkyviestitulvan. Toisaalta halusin paljastaa suomalaisen äärioikeiston ja Venäjä-trollien kytköksiä. Molemmissa tavoitteissani onnistuin lopulta yksinkertaisella tavalla: käyttämällä nettihäiriköiden omia aseita.

Perinteisiä tiedotusvälineitä vastaan aggressiivisesti hyökkäävät nettihäiriköt eivät pelaa journalismin säännöillä, joten sananvapauden ja journalismietiikan vangeiksi jääneet toimittajat ovat heikoilla. Viestimällä oikein ei voi välttää ongelmatilanteita.

Olen vuosikausia yrittänyt nettihäiriköiden kanssa käyttää kaikkia mahdollisia keinoja aina ymmärtämisestä, dialogista, tilan antamisesta vaikenemiseen asti. Mikään noista keinoista ei ole tepsinyt, kun äärioikeisto masinoi minuun kohdistuneita törkykampanjoitaan muutaman kerran vuodessa.

Lopulta taktisella tasolla tehokkain tapa saada likatynnyri tukituksi on kuitenkin ollut sangen yksinkertainen: aloin käyttää vihaajien omia viestinnän keinoja.

Nettiuhkailijat hallitsevat lähes kaikki psykologisten operaatioiden keinot käymässään infosodassa, mutta yhteen niistä he eivät ole kuitenkaan varautuneet. Aloin ruokkia trolleja. Vastasin aina takaisin. Kopioin törkyfoorumeilta lauseita, joihin upotin kirjoitusvirheitä. Tein toistoja, osoitin häriköiden osaamattomuuden ja heikkoudet julkisesti ja, mikä pahinta, kehuin itseäni siekailematta.

Abusrdiuteen asti viety taktiikka toimi täydellisesti. Esimerkiksi roskajulkaisu MV-lehtä johtava Ilja Janitskin monine multipersoonineen lopetti yksityiset keskustelut identtisellä tavalla. Vähän myöhemmin myös muut ymmärsivät lopettaa häiriköinnin. Tahmeimmat ehkä vasta vuorokauden jälkeen, mutta törkeydet loppuivat kokonaan.

Toimintani vahvisti, että suomalaisen äärioikeiston siteet Venäjä-trolleihin ovat vahvat. Ei ihme, sillä uusnatsien toimintatapa on apinoitu sellaisenaan venäläisistä psykologisista info-operaatioista. Fiksutkin ihmiset saattavat mennä lankaan. Trollit ovat näet taitavia manipuloimaan ihmisten mieliä, ja he voivat tehdä sen keinoista välittämättä.

Roskasivujen edessä ei tarvitse olla voimaton. Valehtelijoilla ei ole sääntöjä, koska valehtelu on sallittua yhteiskunnassamme. Siksi taistelu typeryyttä vastaan käytännössä onnistuu vain nettiterroristien logiikan avulla.

Kuten Ilta-Sanomien Arja Paananen osuvasti kirjoitti 16.10.2015, monet nettikeskustelijat eivät välttämättä edes itse tajua, että olemalla omasta mielestään vain “kriittisiä kansalaiskeskustelijoita” he antautuvat kenties tarkkaan harkitun manipuloinnin kohteeksi, jonka tavoitteena on riitauttaa meidät suomalaiset keskenämme vaikkapa pakolaispolitiikasta, Natosta tai eurooppalaisista arvoistamme. Informaatiosodankäynnin keinot on ymmärrettävä, jotta niitä vastaan voisi hankkia edes jonkinlaisen immuniteetin.

“Trollien ja häiriköiden infovaikuttamisessa ovelinta on se, ettei ihminen läheskään aina tajua olevansa sen kohteena. Parhaillaan Suomessa toimii esimerkiksi useita netin ‘vaihtoehtomedioita’, joiden julkaisemat jutut palvelevat täysin Venäjän tarkoitusperiä.

Netin harhautusuutissivustot ‘paljastavat’ erilaisia Suomen epäkohtia, joista perinteisen suomalaisen ‘valtamedian’ väitetään vaikenevan. Niinpä syntyy tilanne, jossa ihmiset saadaan uskomaan esimerkiksi täysin keksittyihin tarinoihin raiskauksista – ja samalla rapautetaan ihmisten uskoa koko suomalaiseen yhteiskuntaan.”

Maahanmuuton vastustajilla ja äärioikeistolaisilla ryhmillä on vähän samanlainen taktiikka. Jotkut tehtailevat hyvinkin aidoilta näyttäviä uutisia, joissa eli ole totuutta edes siteeksi.

On tietysti surullista, kuinka tavalliset isänmaallisiksi itseään kutsuvat suomalaiset tuovat tietämättään rahaa rikollisille ja ruokkivat Venäjän infosotaa. Ennen he vielä vaativat kunnoittamaan sotaveteraanejamme, jotka olivat taistelleet juuri tätäkin ilmiötä vastaan.

Hiljainen enemmistö on alkanut pikkuhiljaa nähdä, mitä ilmiön takana on. Monet trollien höynäyttämät ovat alkaneet ymmärtää nettihäiriköinnin logiikkaa. Osa taas ei. He ovat joko niin häpeissään siitä, että hurahtivat manipuloijen ansaan tai sitten he pitävät kiinni valheesta kynsin hampain. Kyse on eräänlaisesta wincapita-ilmiöstä, johon hurahti myös muuan autokauppias Sunny Car Centereineen. Halutaan uskoa.

Tökeröt tekeleet menevät joillekin läpi, jos ne vahvistavat omaa mielipidettä. Monesti lyhyeen tuherrukseen on mahtunut monta kirjoitus- ja kielioppivirhettä. Ja tähän keinoon tartuin minäkin. Imiteeraus irriteeraa. Eli vaikka info-operaatiot menevät läpi joillekin, nämä nettiterroristit ovat voimattomia, kun heitä vastaan käy heidän omilla aseillaan.

Kun nettihäiriköillä ei ole ollut antaa argumentteja väitteidensä tueksi, he ovat alkaneet naureskella irrelevanteille seikoille, kuten ulkonäölleni, vaatteilleni tai muulle vastaavalle. Silloin nettiterrorin uhriksi joutunut tietää olevansa vahvoilla.

Someperformanssissani olen huomannut, että nettihäiriköt ovat alkaneet olla huolissaan myös mielenterveydestäni tai päihteistä. He ovat muka kiinnostuneita hyvinvoinnistani. Mutta näitä ihmisiä ei kiinnosta tippaakaan kenenkään auttaminen vaan ainostaan heikompien kiusaaminen. Kun esittää hullua, pääsee kiusaamisesta irti. Feed the troll!

Viestinnän kaikkia keinoja kannattaa käyttää, jos sillä voi paljastaa jotain merkityksellistä yhteiskunnasta. Journalismi mahdollistaa myös erikoisempien toimintatapojen ja tiedonhankintakeinojen käytön, jos sananvapauden vangiksi joutunut media ei pysty asioita muutoin esille tuomaan. Tämä on ollut viestini lukuisissa kyberturvallisuus- ja infosotaharjoituksissa ja -tilaisuuksissa, joihin olen osallistunut.

Jotkut kollegani ovat toki toppuutelleet toimintaani, koska heidän mukaansa saatan menettää uskottavuuteni toimittajana. Trollitko ne sitten ovat uskottavia? Jos journalismi paranee sillä, että menetän tuon myyttisen uskottavuuteni, teen sen mielihyvin. Jos tuollaisesta on ylipäätään oltava huolissaan, mitä tilanne kertoo suomalaisesta journalismista?

Tekstiä on korjattu 5.11.2015 lisäämällä lainaamani lähde, Ilta-Sanomien Arja Paananen, joka oli paikalla, kun haastattelin tietokirjailija Saara Jantusta infosodasta 15.10.