Rikosoikeuden professori Kimmo Nuotion mielestä vanhojen tv-sketsien kansanryhmillä pilailun arvostelu on tärkeää yhteiskunnallista keskustelua, mutta rikosoikeudella ei siinä juurikaan ole sijaa.

Ilta-Sanomat kertoi perjantaina, että kolme eri ihmistä on tehnyt poliisille neljä eri tutkintapyyntöä television vanhoista viihdeohjelmista, jotka heidän mielestään kiihottavat kansanryhmää vastaan. Poliisi ei ole vielä kertonut, mihin viihdeohjelmiin tai julkaisuihin tai keneen tai keihin henkilöihin tutkintapyynnöt on kohdistettu.

Vanhojen kulttuurituotteiden tai muiden julkaisujen rikollisuuden arvioiminen nykylainsäädännön valossa on ollut julkisen keskustelun kuuma peruna sen jälkeen, kun valtakunnansyyttäjä Raija Toiviainen avasi marraskuun alussa poliisin sulkeman tutkinnan kansanedustaja Päivi Räsäsen (kd) homoseksuaalisuutta koskevasta vanhasta kirjoituksesta.

Keskustelu vyöryi lumipallona eteenpäin, kun vihreiden kansanedustaja Pirkka-Pekka Petelius pyysi vanhoja tv-sketsejään anteeksi saamelaisilta.

Kiihottamisrikokset rajattuja tapauksia

Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori Kimmo Nuotio pitää käytävää keskustelua yhteiskunnallisesti tärkeänä, mutta rikosoikeuden rooli siinä on hänen mukaansa pieni.

– Laitetaan jäitä hattuun ja keskitytään tähän yhteiskunnalliseen keskusteluun, Nuotio sanoo.

– Rikosoikeuden tehtävä ei ole olla moraalisen sensuurin väline.

Professori ei ota kantaa tv-ohjelmista tehtyihin tutkintapyyntöihin tietämättä niiden yksityiskohtia. Hän muistuttaa kuitenkin yleisesti, että kiihottamisrikos on selvästi esimerkiksi kunnianloukkausta vakavampi sananvapausrikos, jolla on oma erityinen luonteensa.

Suomen rikoslaissa ei ole sananvapausrikosta, joka olisi lievää syrjintää. Näin monet loukkaavatkin teot eivät ole rangaistavia.

– Kiihottamisrikokset ovat hyvin rajattuja tapauksia, ja kynnys lain soveltamiseen on korkealla.

Käytännössä kiihottamisrikos vanhenee viidessä vuodessa. Vanheneminen ei kuitenkaan välttämättä päde, mikäli lakia rikkova sisältö on edelleen saatavilla. Esimerkiksi Räsäsen tutkittavat kirjoitukset ovat yhä nähtävillä julkisesti.

– Räsäsen tapaukseen vaikuttaa myös se, että hän on todennut edelleen seisovansa kirjoituksen takana. Mutta on tärkeää muistaa, että tuomioistuimet linjaavat nämä asiat, ja tästäkään tapauksesta ei ole tehty mitään ratkaisua vielä, Nuotio sanoo.

Myös monia loukkaavina pidettyjä tv-sketsejä on nähtävillä verkossa. Niistä vastaa sivuston ylläpitäjä.

– Jos ohjelmissa katsotaan olevan rangaistavaa sisältöä, niin siinä vaiheessa tuomioistuin voisi periaatteessa määrätä ne kohdat ohjelmasta poistettavaksi palvelusta, Nuotio avaa.

Kriittinen tarkastelu tärkeää

Nuotion mielestä on myönteistä, että käydään julkista keskustelua siitä, mitä kaikkia sisältöjä verkosta löytyy. Sen ei tule hänen mukaansa kuitenkaan johtaa siihen, että kirjastoja, arkistoja ja museoita pitäisi alkaa käymään läpi kiihottamisrikoksen rangaistuksen pelossa.

Nuotio nostaa esimerkiksi oman havaintonsa yliopiston kirjastosta löytämästään vanhasta sanomalehdestä. Sivuilla komeili Veikkauksen mainos, jossa esiintyy hyvin rasistinen karikatyyri afrikkalaisesta henkilöstä.

Vaikka vastaavaa ei tulisi enää julkaista lain silmissä, ei se Nuotion mukaan silti tee vanhaa mainosta rikolliseksi. Myös esimerkiksi saamelaisten ja muiden alkuperäiskansojen oikeudet ovat tänä päivänä paljon paremmin esillä kuin vaikka 80-luvulla, hän huomauttaa.

– Maailma muuttuu ja kulttuurisesta omimisesta käytävä keskustelu on tervettä. Rikosoikeuden rooli siinä ei kuitenkaan ole suuri.