Tuleeko koululainen kotiin kämmensyrjät ruhjeilla? Varsinkin alakouluikäiset tytöt pelaavat nyt tölkkistä eli rikkovat juomatölkkejä paljain käsin. Haavoja esitellään ja vertaillaan sosiaalisessa mediassa.

Verkkoyhteisöissä "tölkkiksestä" keskustelevat pelaajat varoittelevat aloittelijoita: peli on kivulias ja sitä pelatessa saattaa tulla paljon verta.

Se on myös pelin juttu – mitä haavaisemmat kädet, sen uskottavampaa pelaamista. Hanskat kädessä hakkaavia pidetään luusereina.

Tölkkikseen voi törmätä useassakin sosiaalisen median sovelluksessa. Niihin ladatuista videoista voi päätellä, että pelillä on harrastajia eri puolilla maata.

Psykologi Katja Myllyviita muistuttaa, että erilaisia kipu- ja rohkeuspelejä on ollut aiemminkin. Hän neuvoo kuitenkin vanhempia kysymään, mitä lapset hommaavat. Mannerheimin Lastensuojeluliiton lasten ja nuorten puhelimessa kivulias peli ei ainakaan vielä ole noussut puheenaiheeksi.

15-vuotias kokkolalainen Tinka Pelttari kuuli pelistä tänä keväänä sosiaalisen median kautta.

– Seurailen erästä sovellusta, koska alakouluikäinen pikkusiskoni on siellä. Haluan vähän katsoa, mitä lapset hommailevat. Sovelluksessa levitettiin hashtagia, jonka kautta löytyi kuvia ja videoita, Tinka Pelttari kertoo.

Pelttari tai hänen pikkusiskonsa eivät itse pelaa tölkkistä. Hänen seuraamassaan yhteisössä on porukkaa ympäri Suomen. Näyttää siltä, että tölkkikseen ovat hurahtaneet etenkin 3.–4.-luokkalaiset eli 9–11-vuotiaat, mutta pelaajien joukossa on myös yläkouluikäisiä. Erityisesti tytöt ovat innostuneet.

– Varmaan osa pojistakin pelaa, mutta tytöt laittavat peleistään ja ruhjeistaan videoita ja kuvia someen, Pelttari kertoo. Hän itse ei ole tölkkistä kokeillut, koska pitää peliä hölmönä.

"Aina joku keksii seuraavan hölmön buumin"

Psykologi, psykoterapeutti Katja Myllyviita toivoo, että tölkkis jäisi hetkelliseksi ilmiöksi, kuten rohkeus- ja kipupeleille on usein käynyt.

Esimerkiksi 1990-luvulla nuoriso pidätteli hengitystä ja yritti saada itseä tai kaveria pyörtymään erilaisilla kiinnipito-otteilla. Aikansa ilmiö oli myös verikolikko-peli. Pöydän päällä nyrkissä lepäävä käsi oli kovilla, kun toinen läimi vauhdilla kolikkoa rystysiä vasten. Vaaraa on uhmattu myös kiipeilemällä kiellettyihin paikkoihin ja hyppimällä korkealta.

Peli-ilmiöt syntyvät psykologin mukaan usein porukalla koheltamisesta. Yle

Myllyvirta toteaa, että peli-ilmiöt ovat yleensä yhteistä koheltamista. Porukassa kokeillaan jännittävää ja kiellettyä. Halutaan hätkähdyttää, provosoida ja herättää huolta aikuisissa.

– Se on myös vähän riitinomainen rituaali. Uskallanko? Olenko riittävän kova tyyppi päästäkseni tähän ryhmään mukaan? Aina on kuitenkin riski, että joku käyttää kipua helpottamaan pahaa oloaan.

Myllyviita neuvoo vanhempia pitämään silmällä, mitä alakoululaiset puuhaavat. Lapsi ei saa vahingoittaa itseään eikä muita.

– Mitä nuorempi lapsi, sitä suurempi vastuu aikuisella on asettaa rajat: tuota leikkiä ei enempää leikitä. Kannattaa olla hereillä, koska aina joku keksii seuraavan hölmön buumin.

Vanhan pelin uusi versio?

Katja Myllyviidan mukaan yleensä yläkouluikäiset pojat ovat kilpailleet siitä, kuka sietää eniten kipua tai kuka on rohkein. Häntä hämmästyttää, että kovuuden kilpailu on nykyään myös tyttöjen juttu.

– Onko tämä nyt merkki siitä, että ollaan tasa-arvoisessa yhteiskunnassa? Onko pojilla ja tytöillä nykyään sama vaatimus kovuudesta? Myllyviita miettii.

8-luokkalainen Tinka Pelttari pitää tölkkistä yläkouluikäisten poikien aikaisemmin harrastaman tölkkipelin uutena versiona.

– Siinä lyötiin pystyssä oleva tölkki nyrkillä kasaan, tässä käännellään kyljellään olevaa tölkkiä ja hakataan kämmensyrjällä halki. Lapset ovat nähneet videoita ja apinoivat hommaa omalla tyylillään.

Aina on riski, että joku käyttää kipua helpottamaan pahaa oloaan. Psykologi, psykoterapeutti Katja Myllyviita

Tinka uskoo, että tölkkis on tämän hetken tapa näyttää, että on rohkea ja cool. Tölkkejä hakataan ajattelematta sen kummemmin, että pelissä voisi tulla oikeaa vahinkoa.

– En usko, että kaikki edes tajuavat, että hommassa voisi olla joku vaara, ja kädelle käydä huonosti, Pelttari sanoo.

Rohkeusleikki voi muuttua riippuvuudeksi

Tölkkisvideot ovat herättäneet kommentointia puolesta ja vastaan. Toiset ihailevat, toiset pitävät järjettömänä touhuna. Osa epäilee, onko tölkkis itsensäviiltelyn uusi muoto.

Psykologi Katja Myllyviita on kirjoittanut itsehoito-oppaan viiltelystä ja sen hoidosta. Hänelle oli yllätys, että kipupeliä pelaavat varsinkin alakouluikäiset .

– Toisaalta myös viiltelyn aloittamisen ikä on laskenut. Kirjani ilmestyessä 2014 meillä viiltelijät olivat lähinnä yläkouluikäisiä, nyt nuorimmat viiltelijätytöt ovat alakoulussa ja myös jakavat viiltelystään kuvia sosiaalisessa mediassa.

Onko pojilla ja tytöillä nykyään sama vaatimus kovuudesta? Psykologi, psykoterapeutti Katja Myllyviita

Myllyviita ei silti vedä yhtäläisyysmerkkejä viiltelyn ja tölkkiksen välille. Yhteistä molemmille on kuitenkin tarttuminen: ilmiö leviää ryhmässä.

– Kun porukan johtaja tai arvostettu jäsen tekee jotakin kiellettyä tai pelottavaa, muutkin haluavat kokeilla ja kilvoitella tällä tavoin ryhmään pääsystä. Myös viiltely on usein ryhmässä leviävä ilmiö, sanoo Myllyviita.

Ruhjeiden ja arpien vertailu sosiaalisessa mediassa on hänen mielestään huono merkki. Rohkeusleikki voi joidenkin kohdalla muuttua huomionhakuiseksi riippuvuudeksi, josta on vaikea päästä irti.

– Jos tölkkisjäljistä ruvetaan kilpailemaan, vaarana on, että leikistä tulee samantapainen asia kuin anorektikoilla ja viiltelijöillä. Toiset kilpailevat kuka on laihin, toiset kenellä on hienoimmat arvet.