Mitä tapahtuu, kun musta jätkä alkaa venyttää jyväskyläläisittäin vitsejä afrikkalaisista, jotka "vievät meidän naiset"? Tai kun turkkilaisen muslimi-isän tytär ilmestyy lavalle goottisotisopa päällään ja kertoo, ettei osaa valita, viiltäisikö ranteensa vai kebabia? Onko sopivaa nauraa pakolaiselle, joka imitoi lavalla kurdilaista pornoa? Stand up -koomikot kertovat, miksi heille saa nauraa.

Joonatan Pitkänen

"Isäni on kotoisin Etelä-Afrikasta ja äitini Mikkelistä. Se on kombinaatio, jota ei tule vastaan kauhean usein. Sen kautta olen päässyt näkemään aika paljon mielenkiintoisia asioita Suomessa.

En ole samaistunut täysin maahanmuuttajiin, mutten myöskään supermustiin dudeihin, joilla on ihan eri kulttuuri ja jotka ovat niin mustia, että he ovat jo vähän sinisiä. Olen ollut tavallaan siinä välissä, ja se on vaikuttanut siihen, miksi olen tällainen. Olen kääntänyt tämän voimavaraksi, en suruksi ja katkeruudeksi.

Tarkoitukseni on, että ihmiset nauravat kanssani. Toivon, että me nauraisimme yhdessä asialle, joka on tosi pelottava ja vakava, ja joka jurnuttaa jollakin tavalla monen mieltä. Maahanmuutto on juttu, joka on tällä hetkellä paljon tapetilla. Monien suomalaisten suhde omiin ennakkoluuloihinsa on sellainen, että he ovat tosi peloissaan siitä. Se kuumottaa heitä ja aiheuttaa heille stressiä.

Sitten kun minä tämän näköisenä ja tällä murteella menen lavalle ja puhun niistä asoista että ne on ok, niille saa nauraa. Sen ei tarvitse olla niin vakavaa. Me olemme tässä yhdessä. Tämä on ihan fine.

Jos se ihminen kokee katharsista siitä hänen omasta puristelustaan ja jos hän pääsee vähän purkamaan sitä, niin sitten minun duunini on tehty. Sitten olen tyytyväinen."

Mebe

"Kun tulin Suomeen 8-vuotiaana, asuin aluksi Perniön vastaanottokeskuksessa puoli vuotta. Sen jälkeen asuin Salossa vuosia. Salossa oli kivaa asua. Me pyöräilimme kaikkialle kavereitteni kanssa, pelasimme jalkapalloa ja söimme hyvää ruokaa. Se on hyvä paikka lapselle kasvaa.

Minulla oli suomalaisia, maahanmuuttajia, pakolaisia ja kaikkia kavereita sekaisin. Se oli siistiä. Varsinkin silloin, kun asuin vastaanottokeskuksessa. Lähi-idässä olin nähnyt vain kurdeja ja välillä arabeja. Se oli niin eristetty alue ja siellä oli kaiken maailman diktaattoreita. Kun tulin vastaanottokeskukseen, niin siellä oli itäeurooppalaisia, somalialaisia, afrikkalaisia. Oli todella siistiä nähdä eri kulttuureita ja tutustua kaikkiin eri kulttuureihin.

Kun menen lavalle, niin mun tärkein tehtävä on saada ihmiset nauramaan. En usko, että yleisö odottaa minulta vain mamujuttua. En jaksa puhua koko ajan vain taustastani. Se on tylsää. Haluaisin pitää materiaaliani omaperäisenä. En halua olla vain se seuraava mamukoomikko."

Bahar Tokat

"Esittelen itseni keikalla sanomalla, että olen puoliksi suomalainen ja puoliksi turkkilainen. Olen huomannut, että minulla on snadisti sellaista identitettikriisiä.

Bahar Tokat kuulostaa ehkä sellaiselta nimeltä, että joku Osama bin Ladenin näköinen jätkä tulee lavalle, mutta sitten kun he näkevät minut, niin he ihmettelevät, että onko Sofi Oksanen leikannut hiuksensa. En näytä peruskoomikolta, vaan pikemminkin burleskitanssijalta.

Pakkohan tämä on tuoda esiin. Jos sitä ei mitenkään mainitse, niin se jää leijumaan sinne tilaan muuten. Koomikot käyttävät sellaista termiä kuin 'elephant in the room', eli se asia jää sinne leijumaan, jos sitä ei mitenkään mainita. Mitä nopeammin sen saa alta pois, niin jengi voi päästä siihen, että kuka se henkilö oikeasti on.

Jos koomikot puhuvat itsestään, niin yleensä he eivät halua asettaa itseään mitenkään yleisön yläpuolelle. Eihän se ole hauskaa, jos jollakin menee hyvin, vaan se on hauskaa, jos jollakin menee päin helvettiä."