Kuluneen viikon aikana sana sivistys on määritelty uudelleen: Sivistys on sitä, kun kerron sosiaalisessa mediassa omiin valintoihini rakastuneena viiteryhmälleni, että muut ovat tyhmiä.

Sivistys on sitä, että syytän muita siitä, että ne eivät ymmärrä maailman syy- ja seuraussuhteita, vaikka itse en osaa kirjoittaa tuota käsitettä oikein.

Sivistys on sitä, että käyn niin ylikierroksilla itsestäni, että törmäsin juuri seinään ja nyt huudan veripäissäni täältä asfaltilta, että olen avaruudessa.

Ennen sivistykseen kuului sen levittäminen. Minulla on tässä tällainen lukutaito, yritänpä levittää sitä pitkin Suomea. Sivistys oli hegeliläinen sotku, jota haluttiin jakaa, jotta kansakunta kokonaisuutena kurottaisi korkeammalle.

Hiljalleen sivistyneistö jakaantui osiin, niin kuin sen kuuluukin. Osa niistä istui korkeissa huoneissaan lähilukemassa pilkkuja, ja osa niistä keksi, että on helpompi hokea pilvessä sanaa imperialismi.

Sivistyksen viimeisiä korahduksia olivat muutamat taiteilijat, jotka turvallisin väliajoin ilmoittivat, että tuhoa kohden mennään, mistä kansalle tuli turvallinen olo siitä, että kaikki on hyvin.

Sitten sivistyneistö katosi, koska sille ei ollut tilaa maailmassa, jossa kaikilla oli kiire ylistää ensimmäisenä sitä, mikä oli uusinta.

Nyt sivistyneistö on tullut takaisin Mikael Jungnerin Facebook-päivityksessä, jota levitettiin pitkin Helsingin varakkaimpia postinumeroalueita kuin linkkiä, jonka sisällä oli virus.

” Miksi junteilla on niin huono maku?

Sivistys jungnerilaisessa merkityksessä on onnekkaan urbaanin ylemmän keskiluokan aitoa ihmettelyä siitä, mikseivät kaikki tee samanlaisia valintoja kuin minä.

Miksi ne eivät innostu Paltamossa maailmasta samaan tapaan kuin minä täällä Bulevardilla? Miksi junteilla on niin huono maku? Maailma on digitaalinen, miksi jotkut heinähatut viljelevät maata, joka ei koostu biteistä, vaan fucking mudasta?

Sivistys ja massat ovat aina olleet hauras yhdistelmä, joka on pahimmillaan johtanut fasismiin, koska ilman fasismia massoista ei ole ollut hyötyä kenellekään. Sivistyneistön tehtävä on ollut yrittää nähdä massassa hyvyyttä, sellaista aitoutta, jonka se on teeskennellyt itse menettäneensä.

Uudella sivistyneistöllä ei ole tuollaisia huolia. Sille sivistykseksi riittää käsitys omasta vapaamielisyydestä sekä omaan tulevaisuuteen kohdistuva positiivinen asenne, joka on kuitenkin niin mureneva, että se muuttuu negatiivisuudeksi heti, jos jossakin on taas joku, jonka maailmankäsitys on erilainen.

Kirjoittaja on kirjailija ja käsikirjoittaja.