Kaisa Heikkilä ahdistuu hevimusiikista. Hän ei pysty syömään maksaa, sillä koostumus ei sovi hänen makuaistilleen.

Heikkilä voi tuijotella järvimaisemia tuntikausia. Hän ei käytä vyötäröltä tiukkoja vaatteita, sillä ne puristavat. Kevyt kosketus ei tunnu hänen ihollaan hyvältä.

Iltaisin Heikkilä on usein väsynyt, sillä hän elää koko ajan 'täysillä'.

Kaisa Heikkilä kokee olevansa erityisherkkä. Termi nousee aika ajoin sosiaalisessa mediassa esille, mutta määritelmä jää usein epäselväksi.

Heikkilän kohdalla erityisherkkyys tarkoittaa sitä, että hän kokee aistituntemukset todella voimakkaasti, erityisherkkyys vaikuttaa myös hänen sosiaalisiin suhteisiinsa ja tunne-elämään.

– Ajattelin, että erityisherkkyys voisi liipata minuakin, koska tunne-elämäni ailahtelee ja haltioidun ihanista asioista. Toisaalta on myös toinen ääripää, eli koen pettymykset ja ailahtelut voimakkaana.

Erityisherkkyyteen ei ole olemassa diagnoosia. Se, että Heikkilä on itse ymmärtänyt, mistä on kyse, on auttanut häntä.

– Sitä tarvitsee oman hyvinvoinnin vaalimista hektisessäkin päivässä enemmän kuin sellainen ei-niin-herkkä, sanoo Heikkilä.

Lääketiede ja psykologia eivät tunnusta käsitettä

Mutta mistä erityisherkkyydestä oikeastaan on kyse? Siihen ei löydy yhtä, selvää vastausta.

Erityisherkkyys on ominaisuus, joka saa henkilön reagoimaan voimakkaasti ympäristöönsä, mutta myös sosiaalisiin suhteisiin ja tunteisiin – aivan kuten Heikkiläkin.

Erityisherkkyyttä ei ole kuitenkaan lääketieteellisesti määritelty. Työterveyslaitoksen erikoislääkärit ovat tutkineet ympäristöherkkyyttä – kaikkia herkkyyksiä ei kuitenkaan pidä automaattisesti niputtaa yhteen.

Erityisherkillä aistit ovat samanlaiset kuin muillakin. Tulkinta aivoissa on kuitenkin voimistunut, selittää Työterveyslaitoksen neurologi Markku Sainio.

– Keskushermosto herkistyy, ja se selittää sitä, miksi jotkut saavat tavanomaisista asioita, jopa niiden ajattelemisesta, voimakkaita oireita. Kaikki aistimuksemme ja havaintomme ovat informaatiota, jotka saavat joko voimakkaan tai neutraalin merkityksen meidän aivoissamme, ja reaktiot ovat sen mukaisia.

– Osaltaan herkkyyttä selittää ihmisen puolustautumiskoneisto, joka aktivoituu pienistäkin asioista, kuten univajeesta tai nälästä, Sainio sanoo.

Psykologiakaan ei tunnusta erityisherkkyyttä viralliseksi käsitteeksi. Herkkyydestä ja sensitiivisyydestä puhutaan kuitenkin luonteenpiirteenä.

Erityisherkkyys on tullut käsitteenä Suomeen muutamia vuosia sitten yhdysvaltaiselta psykologian tohtori Elaine Aronilta.

– Minä psykoterapeuttina ymmärrän sen niin, että se on Aronin kuvaus tietyntyyppisestä ihmisestä, sanoo työ- ja organisaationpsykologi ja psykoterapeutti Erja Kemilä.

Kemilä on sitä mieltä, että erityisherkkyyden kaltaiselle ominaisuudelle on biologinen perusta. Työterveyslaitoksen lääkäreiden mukaan herkkyyttä esiintyy kahdesta syystä.

Osaltaan sitä selittää synnynnäinen temperamentti. Ympäristöherkkyys kehittyy pikku hiljaa kokemustemme kautta, selittää Sainio.

– Elämän aikana voi tulla erilaisia kuormitustekijöitä, jotka tekevät meistä herkempiä. Me reagoimme voimakkaammin riippuen omista kokemuksistamme, sanoo Työtervelaitoksen yleislääketieteen ja työterveyshuollon erikoislääkäri Kirsi Karvala.

– Syyllistämisestä ja oireiden vähättelystä pitäisi päästä eroon, sillä nämä ovat todellisia, selitettävissä olevia mekanismeja, Karvala huomauttaa.

Herkät tulkisetvat informaatiota aivoissa voimakkaasti, sanoo neurologi. Esimerkiksi liikenteen melu saattaa ahdistaa. Heikki Kiselff / Yle

"Ennen vähäteltiin herkkyyttä, että se on höpöhöpöä, jos joku on herkkä"

Empaattinen Kaisa Heikkilä vaistoaa, jos kaupungilla vastaantulija on vihainen tai poissaoleva. Lastenkodissa työskentelevälle Heikkilälle empatiakyky on sekä rasite että voimavara.

– Tällä alalla on surullisia kohtaloita. Monesti se oma tunne on, että vaikka tekee parhaansa ja niin paljon kuin voi, se ei todennäköisesti ole kuin rikka rokassa, hän huokaa.

Aika ajoin erityisherkkyyttä koskevat tekstit lähtevät kiertämään somessa. Suomessa erityisherkkyyttä on tutkittu vain vähän, mutta termin kehitelleen Aronin mukaan jopa joka viides väestöstä on erityisherkkiä (siirryt toiseen palveluun).

Erityisherkkien yhdistykseen kuuluu noin tuhat miestä ja naista ympäri Suomen.

Tietoisuus on lisääntynyt muutaman vuoden aikana, ja Kaisa Heikkilän mukaan apua ja tietoa saa nykyään paremmin jopa julkisesta terveydenhuollosta.

Psykoterapeutti Erja Kemilä pitää kehitystä hyvänä. Pikku hiljaa herkkyyttä on ruvettu arvostamaan myös työpaikoilla.

– On syntynyt keskustelua. Ennen työelämässä vähäteltiin herkkyyttä, että se on höpöhöpöä, jos joku on herkkä. Nyt on se tilanne, että jos joku sanoo olevansa erityisherkkä, niin häntä pysähdytään kuulemaan ja keskustelemaan, mistä on kyse.

Psykoterapeutti on sitä mieltä, että erityisherkkyyden kaltaiselle ominaisuudelle on biologinen perusta. Heikki Kiseleff

"Halutaan olla erityisherkkiä sen takia, että halutaan antaa lupa kummalliselle käytökselle"

Somekeskusteluissa moni kuitenkin herää itsekin miettimään omaa herkkyyttään, ja tunnistaakin itsessään erityisherkän piirteitä.

Kaisa Heikkilän mukaan on hyvä, että aiheesta on ruvettu puhumaan, mutta ilmiöllä on myös nurjat puolensa.

– Törmään siihen ajatukseen, että halutaan olla erityisherkkiä sen takia, että halutaan antaa lupa kummalliselle käytökselle. En näe vastuuntuntoisena, että oma erikoinen käyttäytyminen laitetaan jonkin ilmiön piikkiin.

Heikkilä ei verhoudu ominaisuutensa taakse, vaan suhtautuu erityisherkkyyteen kuin mihin tahansa luonteenpiirteeseen.

– Vaikka minä tiedän olevani erityisherkkä, ei silti ole moraalisesti oikein, että vetoan siihen, että 'no, mä nyt vaan oon tällainen'. Täällä täytyy ottaa muut huomioon. Uskalletaan olla omia itsejämme, mutta ei niin, että sillä sorretaan muita.

Erityisherkkyys – tai oikeastaan psykoterapeutti Kemilä haluaisi puhua pelkästään herkkyydestä – nousi muoti-ilmiöksi muutama vuosi sitten, ja Kemilän mukaan erityisherkäksi määritellään heikoin perustein, ilman kritiikkiä tai asiantuntevaa arviointia.

– Testit ovat hyvin yleisellä tasolla testaavia. Ne eivät erottele riittävästi.

Omien ominaisuuksien, erityisherkkyydenkin, tunnistaminen on kuitenkin Heikkilän ja Kemilän mukaan tärkeää. Siten asioille pystyy tekemään jotakin: lepäämään tarpeeksi, kunnioittamaan omia piirteitä ja hankkimaan vaikkapa harrastuksen vaativan työn rinnalle.

Heikkilälle tuo vastapaino on moottoripyöräily.

– Kun laitan kypärän päähän ja menen ihaniin maisemiin, ei kyllä ihan äkkiä tule työasiat mieleen. Moottoripyörän ääni ei rasita minua. Se on sen verran nautinnollinen harrastus, että se kuuluu siihen juttuun.

Kaisa Heikkilä ei antaisi ominaisuuttaan pois mistään hinnasta. Meeri Niinistö / Yle

Kaisa Heikkilä ryhtyi keräämään tietoa erityisherkkyydestä noin viisi vuotta sitten. Sen jälkeen moni asia on muuttunut. Nykyään hän osaa antaa itselleen aikaa palautumiseen.

– Joskus kauan sitten, kun elämä oli enemmän vuoristorataa, en olisi halunnut olla erityisherkkä. Nyt olen kiinnittänyt huomiota hyvinvointiin ja jaksamiseen, ja herkkyyden hyvät puolet ovat tulleet esiin.

– Tällä hetkellä en antaisi tätä ominaisuutta pois. Miten voikin aistien kautta nauttia elämästä, kauneudesta, ihmissuhteista tai hyvistä ruoista? Sitä en kyllä antaisi pois.