Metsien perimä uinuu siemenissä ja taimissa. Taimitarhalla niistä pidetään yhtä tarkkaa huolta kuin omista lapsista. Hyvä taimi on terveen metsän perusta.

Taimitarha avautuu syksyllä hiljaisena ja uneliaana keskellä itäsuomalaista maalaismaisemaa. Olemme Joroisissa, maantieteellisesti poikkeuksellisen lämpimässä paikassa, jossa entisen merenpohjan pehmeä ja kivetön maaperä on suotuisaa viljelyyn. Nyt alueella on 27 hehtaarin kokoinen taimitarha.

Suomen ainoasta metsäyhtiön omistamasta taimitarhasta lähtee vuosittain satoja kiloja siemeniä ja miljoonia pieniä kuusen-, männyn- ja koivuntaimia istutettavaksi metsiin. Kun Uruguayn eukalyptustuotanto lasketaan mukaan, UPM toimittaa maailmalle yli 50 miljoonaa puuntainta vuodessa.

Kaikki alkaa siemenistä. Kun ne ovat laadukkaita, vajaan kolmenkymmenen vuoden päästä metsä humisee terveenä ja vahvana. Matka siemenestä täysikasvuiseksi puuksi on pitkä ja vaativa, ja Joroisissa matkantekoon halutaan antaa parhaat mahdolliset eväät.

Anne Immonen on vannoutunut taimiviljelijä.

Eläviä kasveja ja automatiikkaa

Taimitarhan päällikkö Anne Immonen työntää kätensä männynsiemenillä täytettyyn maljaan. Tämä on hänen tapansa purkaa stressiä. Maljan siemenet eivät ole enää itämiskelpoisia, toisin kuin siemenvaraston muovikanistereissa odottavat erät, jotka ovat tulleet suomalaisilta siementuottajilta tai suoraan metsistä.

Jokaisen siemenerän alkuperä on Immosen tiedossa. Pohjoisen siemenistä kasvaneet taimet suuntaavat aikanaan pohjoisiin metsiin, etelästä tulleet etelään. Immonen näkee sadonkorjuun aikaan jo taimen väristä, mistä päin se on kotoisin. Pohjoiset kainuulaiset taimet ovat tummemman vihreitä kuin muut, koska ne varustautuvat talveen etelän taimia aiemmin.

”Katso, punertavat taimet ottavat jo talven väriä”, Immonen sanoo yksivuotiaan männyntaimikentän edessä.

”Käytämme vain parhaita siemeniä, sillä ne ovat elinvoimaisen metsän perusta. Ne ovat joka vuosi erilaisia, kuin viinivarasto, ja me tunnemme vuosikerrat.”

Immonen on luotsannut taimitarhaa vuodesta 2006. Sinä aikana liiketoiminta on teknistynyt ja automatiikka on korvannut osan raskaasta fyysisestä työstä. Taimitarhan tuorein investointi on robotiikkaa hyödyntävä taimien pakkauslinja. Seuraavaksi sen viereen siirretään automaattinen siementen kylvölinja, ja uusi valvomokin on viittä vaille valmis. Pian kasvattajat seuraavat tietokoneen ruudulta esimerkiksi siementen itämistä, kasvihallien tuuletusta ja taimien lannoitustarvetta. Työn ergonomia paranee ja käsiä vapautuu muihin tehtäviin.

Tarkkaa kastelua ja raskasta pakkaamista

Taimikentän reunalla kasvattaja Mari Nykänen valvoo kuusentaimien yllä liikkuvaa kastelulaitteistoa. Kastelun jälkeen Nykänen antaa kuusenaluille syyslannoitteen, ”viimeisen voitelun”, ennen talven tuloa. Typpitankkauksesta taimet saavat energiaa kylmää kautta varten. Kasvattaja Tero Kallinen tarkkailee taimien väriä. Hän osaa arvioida silmämääräisesti, pitääkö kasvien kasvupaikkoja vaihtaa, lannoituksia tai ravinnemääriä säätää.

”Taimia voi lannoittaa liian vähän, jos sateet huuhtovat lannoitteita pois, tai väärää lannoitetta voi antaa väärään aikaan. Täällä eletään säiden mukaan. Tänäkin vuonna on pitänyt toimia nopeasti ja muuttaa alkuperäisiä suunnitelmia.”

Jutaphak Jarotram, Tuija Räisänen ja Mikael Smolander ovat pakkauspuuhissa taimikenttien keskellä. Jarotram tarkastaa yksitellen jokaisen taimen ja kitkee rikkaruohot; huonot taimet hän nakkaa sivuun. Hyvästä taimesta erottuu selkeä latva. Taimi ei saa olla kaksihaarainen, eikä siinä saa näkyä jälkiä peltoluteesta. Juuripaakun on oltava napakka.

Laadunvarmistuksen jälkeen Räisänen irrottaa taimet kennoista ja siirtää ne laatikoihin. Kuukaudessa väki nostaa ja kantaa taimia 30 000 kilon edestä. Kunhan uusi automaattinen pakkauslinja valmistuu, tämä raskas työvaihe jää onneksi pois.

Lopuksi Smolander siirtää taimilaatikot kontteihin. Taimitarhan logistiikka-asiantuntija Timo Ikäheimo on tilannut kuljetuksen, ja taimet lähtevät matkalleen.

Pehmeästi karuun maailmaan

Vilkaisemme vielä sisälle kasvihuoneeseen, jossa eteemme levittyy miljoona pientä, vajaan kolmen kuukauden ikäistä kuusentainta. Eija Hynninen, Anne Hassinen ja Jari-Pekka Koskinen makaavat Ferrariksi kutsumassaan kitkentävaunussa ja nyppivät rikkaruohoja kymmensormijärjestelmällä. Taimien on oltava puhtaita ennen talvea, sillä muuten niihin saattaa syntyä esimerkiksi hometta.

”Nämä ovat meidän vauvojamme. Ne varttuvat lasten kanssa samaa tahtia ja tekevät ihmisen pituisen matkan”, taimitarhan päällikkö Anne Immonen sanoo.

Kasvihuoneesta taimet siirretään ulos karaistavaksi.

”Syksyllä on aina vaikeaa, kun joutuu avaamaan meidän miljoonalapsille kasvihuoneen ovet ja päästämään kylmän ilman sisään”, sanoo kasvattaja Anne Hassinen.

Hennot, säädellyissä olosuhteissa kasvaneet puunalut altistetaan sokille, joka valmistaa ne myöhempää istutusta varten. Suomalaisten puiden on pärjättävä ankarissakin sääoloissa.

Ulkokentillä taimet verhotaan keinolumeen, joka suojaa ne talven koettelemuksilta.

Vuoden päästä keväällä taimet ovat riittävän vahvat myytäviksi. Taimitarhan työt noudattavat vuodenkiertoa. Kevät on siementen itämisen, kesä taimien kasvun, syksy sadonkorjuun aikaa.

Kitkentävaunussa eli ”Ferrarissa” makaavat Eija Hynninen, Anne Hassinen ja Jari-Pekka Koskinen nyppivät rikkaruohoja kuusentaimien joukosta.

Innovaatioita ja tutkimusyhteistyötä

Perustaimiviljelyn ohessa taimitarhassa jalostetaan uusia tuotteita, joista pisimmällä ovat pikkukoivu ja pikkolomänty. Yhteistyö yliopistojen ja tutkimuslaitosten välillä on tiivistä. Taimitarhan päälliköllä Anne Immosella on unelma: hän haluaa kasvattaa tarhan kokoa. Lähitulevaisuudessa työntekijät voivat pakata taimia monessa vuorossa ympäri vuoden, ei vain taivasalla sään salliessa. Kasvun perusta – hyvälaatuiset siemenet – on taattu.

Päätämme kierroksen siemenvarastoon, jossa rahtikuljetuksista vastaava Timo Ikäheimo availee kaappien ovia. Hyllyillä seisoo valkoisia siemenkanistereita tunnistuslappuineen. Siemenissä piilevät terveen metsän tykötarpeet, Joroisten taimissa Suomen metsien paras perimä.

Saara Pakarinen