Solen var stadig skjult bag de grå fjelde, da bonden Snorri i den gryende morgen forlod sin afsides gård i det nordvestlige Island. Denne lørdag i begyndelsen af 1200-tallet var ligesom så mange før den, hvor han begav sig ud på den ét døgn lange vandring for at komme til gudstjeneste i kirken.

Men med ét var morgendæmringens idyl brudt, da han pludselig blev væltet over ende af en gal troldkælling, som bed og slog, så han knap kunne parere med sin stok. Hun havde før afskåret ham fra hans kirkegang, og denne gang tog Snorri ingen chancer.

Han løb snublende afsted med den hidsige kælling i hælene. De kom længere og længere op på fjeldet, hvor han mistede enhver tidsfornemmelse.

Under den opslidende flugt blev Snorri så udmattet, at han ikke længere kunne holde hende på afstand. Han mærkede troldkællingens kolde kløer bore sig ind i sin trøje, og med et voldsomt ryk trak hun ham bagud, klar til at levere nådestødet.

Netop som han mistede fodfæstet, råbte Snorri i desperation på den stærkeste mand, han kendte – biskop Gudmund af Hólar. I det samme blev alt lyst omkring ham, og troldkællingen var som sunket i jorden.