Iako prosječna bruto i neto plaća u hvatskoj nikada nisu bili veći, premda je nezaposlenost na rekordno niskim razinama, jednako tako je točno i da je nedostatak radne snage u pojedinim sektorima postao glavni problem koji sve više zadaje glavobolje poslodavcima.



Međutim, analizi tržišta rada nikako ne ide na ruku to što postoji konfuzija kada su po srijedi statistčki podaci o broju zaposlenih, jer Državni zavod za statistiku prošle godine bilježi stagnaciju u kretanju broja zaposlenih u odnosu na 2015., odnosno pad broja zaposlenih za 583 osobe (prosječni godišnji podatak).



No, podaci Ankete o radnoj snazi, metode koju koristi EUROSTAT, krovno statističko tijelo Europske unije, a koja koristi strogi kriterij prema kojem je zaposlen svatko tko radi dva sata tjedno, govore kako je anketna zaposlenost u 2016. porasla za 4.676 osoba u odnosu na 2015., ali jednako tako da je u prvom kvartalu 2017. broj zaposlenih manji za 5.570 osoba nego u prvom kvartalu 2015.



Konačno, statistika koju vodi Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, a koju sve više koriste ekonomski analitičari, pa i Hrvatska narodna banka, govori kako je broj osiguranika HZMO-a bio u 2016. veći za 26.551 osobu nego 2015. Kada je u pitanju, pak, broj zaposlenih u prvih pet mjeseci 2017., podaci HZMO-a govore kako je bilo osigurano 1.503.700 osoba, odnosno skoro 27 tisuća više nego u istom mjesecu prošle godine, dok je prema podacima DZS-a bilo zaposleno 1.360.015 radnika, to jest 7.682 manje nego prošle godine u petom mjesecu.



Razlika je u svibnju iznosila čak 135 tisuća zaposlenih/osiguranih, a do tog mjeseca je prosječno razlika bila na razini od oko 70 tisuća. Naime, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje prikuplja podatke o broju osoba koje su obveznici plaćanja doprinosa za mirovinsko osiguranje, dok je DZS prije dvije godine prešao na novi model koji koristi JOPPD obrasce porezne uprave Razliku, dakle, čine kategorije osiguranika poput osoba na stručnom osposobljavanju bez zasnivanja radnog odnosa, samostalnih uplatitelja doprinosa, njegovatelja djece i invalida, pomoraca, te izaslanih radnika koji se smatraju osiguranicima, no po metodologiji Državnog zavoda za statistiku ne ulaze u broj zaposlenih.



Problem je, međutim, što je statistika DZS-a po pitanju zaposlenih dijelom izgubila kredibilitet, pa se sve više koriste brojke HZMO-a (dobrim dijelom jer su optimističnije, pa su je prvi javno počeli koristiti političari SDP-a u 2015.). U DZS-u rade na tome da vrate autoritet po tom pitanju u i uskoro možemo očekivati neke blaže, ali važne promjene koji će vratiti autoritet njihovoj radnoj statistici.



U međuvremenu, pak, objavljeni su podaci DZS-a o tom kako je prosječna isplaćena neto plaća za svibanj iznosila 6.025 kuna čime je ostvaren nominalni rast od 5,6 posto, a realno za 4,5 posto (umanjen za inflaciju). Jednako tako su HNB i drugi ekonomisti izašli s podacima da je od 2010. do 2014. ostvarena interna devalvacija, odnosno realan pad plaća za čak 25 posto. Plaće očito počinju brže rasti, ali time pada produktivnost i postajermo regionalno i globalno nekonknrentniji. Osim toga, ulazak u Europsku uniju (otvaranje granica), realni pad plaća i gubljenje radne perspektive rezultirali su odlaskom ljudi iz Hrvatske, zbog čega se i događa taj statistički čudan moment, da istovremeno pada nezaposlenost, ali i broj radno aktivnih građana i zaposlenost (po DZS-u).



Sada je glavno pitanje kako riješiti najteži problem u doba globalizacije: biti konkurentan, a imati dobre plaće? To je pogotovo problematično za Hrvatsku u kojoj je razina kvalitete državnh institucija (od pravosuđa do birokracije) i političke kulture na jako niskim razinama, pa je jedna od "kompenzacijskih" mjera za prvilačenje investitora bila politika manjih plaća.



Tu politiku smo očigledno, pogotovo u privatnom sektoru, prakticirali od 2010. do 2014., a nakon toga stvari postaju nezgodne jer radnici traže veće plaće u situaciji kada je sve manje radno aktvnog stanovništva, a država ne dozvoljava jači uvoz jeftinije radne snage. Tu su "najpogođeniji" sektori turizam, građevinarstvo i brodogradnja i idućih godina valja očekviati velike polemike i borbe između zahtjeva poslodavaca za "uvozom" jeftine radne snage i zahtjeva radnika i sindikata za većim plaćama.



Bilo bi, međutim, dobro, da se ravnoteža (dinamična, a ne statična) u tom konflktu postigne što prije, kako taj sukob ne bi doveo do smanjivanja investicija i radnih mjesta. Jer, kao što smo rekli, to je najteži zadatak za svaku ekonomiju u uvjetima globalizacije.