”Hej! Hur är läget? Du, händer det inte väldigt mycket konstiga saker på en och samma gång hos er just nu?” lyder översättningen från samtalet på engelska med finskt-ugriskt uttal från en av mina kontakter i det andra hemlandet. Han fortsatte att oroa mig med ord som ”Generalrepetition”, ”Stresstest”, ”Krigsförberedelser”, ”Analyserande av reaktionstider”, ”Kontroll av reservsystem” och allt kändes bara jobbigt. Han vägrade tänka ”Slumpen!”

Var han en sådan där konspirationsteoretiker han med? Är jag på väg att bli en sådan där konspirationsteoretiker, om jag nu inte redan är det?

Flygtrafikledningen slogs ut över stora delar av landet. Radarn funkade inte som den skulle. SJ:s datorer rasade ihop och utanför Borås bröts en TV-mast av på mitten häromnatten. SOS Alarm har under en tid haft driftstörningar av varierande allvarlighetsgrad. En annan mast har saboterats ute i skogarna och kvaddat utalarmeringen av den lokala räddningstjänsten och landets bombgrupper flänger fram och tillbaka mellan ett bombhot här och ett bombhot där. Landets polis pressas allt hårdare i utanförskapsområdena…

Tillbaka till samtalet. Jag fick höra att grannland Estland har upplevt nästan allt detta – på ett eller annat sätt och i spåren av krisen med Ivan i spåren av att man flyttade ett sovjetiskt krigsminnesmärke från centrala Tallinn till en mer passande krigskyrkogård i stadens utkanter. Där och då startade ett lågintensivt cyberkrig mot Estland och många olika samhällsfunktioner slutade att fungera periodvis, oavsett om det handlade om en styrdator i det lokala kraftverket utanför Tallinn, bankomaterna i Tartu, signalerna vid järnvägsknutpunkten i garnisonsorten Tapa eller polisens kommunikationsradio. Allt klassades som en stresstest av Estlands förmågor att hantera en nersläckning. Är det något liknande vi upplever i Sverige här och nu?

Eller är allt bara en serie av slumpartade händelser som av en händelse inträffar inom en snäv och kort period i vår historia? Är det bara otur att allt detta händer på löpande band eller finns det en naturlig förklaring till allt? Som Löfvens regering? Är moder Svea inne i en period av livet då ingenting går som det skall, när ingenting fungerar? Eller är det så att allt det här händer för att det finns någon som vill att det skall hända? I fallet med TV-masten utanför Borås är det bevisat att någon eller några ville att det skulle hända.

I de andra fallen är det lite för många slumpar som inträffar på alldeles för kort tid för att jag skall kunna fortsätta samla navelludd, peta mig i näsan och rätta till Petter Niklas medan jag sitter och stirrar in datorns platta skärm. Men det är klart, jag har ju elektricitet till datorn och en uppkoppling som funkar – ännu så länge…

Jag tror inte på slumpen, och alla dessa händelser gör mig orolig – av flera anledningar. Dels är inte Sverige i skick att hantera ens den minsta påfrestningen just nu. Det svenska samhället är ett samhälle som är på bristningsgränsen överallt. Försvaret. Sjukvården. Polisen. Skolan. Kommunikationerna. Kort sagt så är vi så in i helvete sårbara att det gör ont. Att våra politiker sedan har använt och använder all den tid som vi skulle behövt för att göra oss mindre sårbara till att prata runt och kring problemen gör ju inte att man sover mindre dåligt om natten.

Kalla mig konspirationsteoretiker, kalla mig dysterkvist eller svartmålare men jag tror inte på slumpen. Jag är övertygad om att detta är början på slutet om ingen någonsin, någonstans eller någon gång drar rätt slutsatser av ett samhälle som inte behöver mer än en snärt med piskan för att bryta ihop…