Brottsförebyggande rådet (Brå) har en stor påverkan på den kriminalpolitiska debatten. Deras rapporter formar uppfattningen om brottsutvecklingen i landet och det är i regel dit journalister ringer för att få citat. Men kan man alltid lita på den bild som myndigheten ger?

Nej, är tyvärr min slutsats efter att ha läst en ny studie från Linköpings universitet. Forskarna Stefan Holgersson, Ossian Grahn och Malin Wieslander har intervjuat ett 30-tal personer med koppling till Brå: anställda, före detta anställda, generaldirektörer och rikspolischefer.

Om man gillar idén om oberoende myndigheter är vissa av vittnesmålen rena skräckläsningen. Intervjupersoner berättar om slutsatser som ändras efter order från överordnade, forskning som utformas efter politiska överväganden och om krav från justitiedepartementet på att ”rätta” kritiska rapporter.

Brottsförebyggande rådet får kritik

Brottsförebyggande rådet har kritiserats för att ha en alltför stark koppling till det socialdemokratiska partiet och inställningen till politisk styrning tycks inte alltid vara speciellt principiell.

”I välfärdsstaten behöver man inte vara rädd för staten”, ska en före detta anställd ha fått höra när rättssäkerhetsaspekten av ett förslag togs upp. Däremot verkar det finnas en större oro över hur framtida regeringar kan komma att styra Brå.

Ett annat problem som tas upp i studien är att myndigheten har getts en mycket dominerande roll inom polisforskningen. En stor del finansieras direkt av polisen och tidigare kritiska studier av polisarbetet tycks vara en nackdel om man vill få uppdragen. En före detta rikspolischef varnar för att det kan leda till ”en slags korruption bland forskare”. Enligt en tidigare generaldirektör för Brå har det också förekommit att man ändrat rapporter för att tillgodose polisens önskemål.

Studien pekar även på att vänskapsband och en likartad ideologisk uppfattning bland de anställda kan påverka innehållet i rapporter och vilka som anställs på myndigheten. Flera intervjupersoner tar exempelvis upp de nära band som finns mellan Brå och den kriminologiska institutionen vid Stockholms universitet.

Problemen verkar delvis vara en följd av myndighetens konstruktion. Brå är en myndighet som lyder under justitiedepartementet, och är därmed utsatt för politisk styrning, men samtidigt ska den fungera som ett fristående forskningsinstitut. Den ordningen valdes trots att en utredare år 2004 förordade att myndigheten skulle stå friare från politiken.

Gör forskningen friare, Morgan Johansson

Alla intervjuade i studien delar inte bilden av att arbetet på Brå präglas av politisk styrning. I sina slutsatser nöjer sig Linköpingsforskarna också med att konstatera det finns en ”betydande risk för bias” i myndighetens arbete och att ”situationen är problematisk”.

Men det borde räcka för att justitieminister Morgan Johansson tar initiativ till att mer av forskningen på området kan ske i konkurrens ute på universiteten, längre bort från politiska pekpinnar och beställares synpunkter. Han och andra rödgröna företrädare brukar ju inte tveka att uttala sig när forskare riskerar att utsätts för politiska påtryckningar i länder som styrs av mer auktoritära högerregeringar.

De missförhållanden som påvisas i Linköpingsforskarnas studie slår inte bara mot Brå:s trovärdighet. I förlängningen kan den tillrättalagda bild som myndigheten ger av regeringens förslag och polisens arbete också leda till att bekämpningen av kriminalitet blir mindre effektiv.

Det sista vi behöver när Sverige plågas av skjutningar och sprängdåd är en myndighet som försöker sopa obekväma fakta under mattan.

LÄS MER: Ingen kan skruva verkligheten som kriminologen Sarnecki

Kronqvist: Regeringen bör ta kritiken på största allvar