LEDARE| Debatten kring Kommunal och Wallström verkar inte ta slut. På ena sidan har vi en aggressiv höger som tar varje tillfälle de kan för att trampa på arbetarrörelsen samtidigt som de som vanligt vill försämra villkoren ytterligare för landets arbetarklass. På andra sidan har vi en blind vänster och sossar som verkar ha tappat den politiska kompassen totalt. Var är alternativet för oss som skakar på huvudet åt bägge sidor?

Det hyckleri som har uppstått i kölvattnet av Kommunalskandalerna är närmast tragikomiskt. Vi har Sverigedemokrater som gnäller över pampbeteendet i Kommunal samtidigt som deras egen partiledning har ertappats med att roffa åt sig miljoner ur partiets valfond för att betala fallskärmar till partiets toppolitiker. Samtidigt har vi aggressiva Allianspolitiker som verkar ha kort minne. Egentligen behöver man bara säga Nuon för att människor ska förstå vilka hycklare högern är. Men i ärlighetens namn kan jag säga samma sak om en rad sossar, miljöpartister och vänsterpartister.

När jag ser hur den svenska vänstern tar en mångmiljonär från det politiska etablissemanget i försvar så vet jag inte om jag ska skratta eller gråta.

Drevet mot Wallström är helt riktigt ett drev. Det kom lägligt nog mitt i en avtalsrörelse och då människor från en rad olika politiska läger hade anledning att vara arga på henne. Att tala om mutbrott är i mina ögon underligt då vi snackar om en hyreslägenhet som hon hyr. Inte direkt urtypen för en muta om vi säger som så. Oavsett vad så borde vänstern förstå hur hela denna soppan sticker i ögonen i stora delar ur den arbetande klassen.

Vi talar om en miljonär. En människa som har gjort sig en förmögenhet på att ingå i den politiska adeln. Redan 2009 skrev Proletären att Margot Wallström hade tjänat 19 miljoner i lön. Summan har inte minskat sedan dess. Margot Wallström hade kunnat få tag i en säkerhetsanpassad lägenhet på en eftermiddag. Politikerklassen har nämligen fördelar i samhället som vi arbetare bara kan drömma om. Och samtidigt ser man en vänster som formerar kampanjer och upprop för henne med hänvisningar till feminism. Vad är det för fel på er?

Det är allmänt känt att toppen ur den politiska adeln är korrumperad. Något som hela den här soppan är ett tydligt bevis på. Toppar som gynnar toppar. Ett äckligt fenomen som man kan se i alla blad i den politiska åttaklövern. Sådana fenomen bekämpar man inte genom att försöka positionera en rörelse så långt som möjligt från den arbetande klassen. Vilket blir det naturliga resultatet när man ställer sig bakom människor som Wallström och Kommunalpamparna.

Själv är jag trött på att se skillnaderna i hur människor behandlas i Sverige. Hur många ensamstående undersköterskor finns det inte i bara Stockholm som tvingas bo under osäkra förhållanden som en direkt följd av kapitalisternas havererade bostadsmarknad – Dessa borde rimligt erbjudas bostäder av arbetarrörelsen. Inte mångmiljonärer.

Som det ser ut nu är arbetarrörelsen i en djup kris. Detta samtidigt som behovet av en organiserad arbetarklass är enormt. Det finns inte så mycket mer man kan säga om läget i socialdemokratin och den svenska vänsterrörelsen än att de borde återgå till att företräda arbetarrörelsens forna ideal – och då backar man inte mångmiljonärer ur den politiska adeln.

Politikerförakt? Ja faktiskt.

Jag liksom stora delar av folket har ett brinnande förakt för politiker. Ett förakt som är ett direkt resultat av hur den politiska åttaklövern har handlat i realiteten. Är det så konstigt?

Det är dags att arbetarrörelsen vaknar upp ur sin systemtrogna dvala och tar kampen för de människor som omfattas av arbetarrörelsen – det vill säga arbetarklassen.

Istället för att ordna lägenheter till miljonärer borde Kommunal erbjuda lägenheter till de undersköterskor som bor under osäkra förhållanden. Istället för att driva lyxkrogar borde Kommunal driva klasskamp. Detsamma gäller givetvis vänstern och resten av den så kallade arbetarrörelsen. Och det gör man inte genom att backa etablissemangets miljonärer.

Kim Fredriksson

kim.fredriksson@aktuelltfokus.se