Hei, denne artikkelen er over ett år gammel og kan inneholde utdatert informasjon

Vi er vitne til den største humanitære krisen siden andre verdenskrig. I dag er i overkant av 65 millioner mennesker på flukt. Globalt sett står verden overfor en flyktningkrise. Det nærmeste vi kommer en krise i Norge, er debattklimaet.

Over hele Europa bærer den politiske retorikken rundt flyktninger preg av at myndighetene ønsker å signalisere en mer restriktiv linje. Vi er intet unntak. Da antallet flyktninger til Norge begynte å øke, hardnet straks ordbruken og det offentlige ordskiftet til. Da Kaja Hilleren (16) skrev en kronikk om flyktningsituasjonen i Dagbladet sist uke, haglet det med ukvemsord og sjikanerende meldinger. Fra voksne mennesker til ei jente på 16 år som bryr seg.

Ingrid Aspelund. Vis mer

Statistisk sentralbyrå (SSB) framholder hvor viktig det er å bruke riktige betegnelser når man omtaler flyktningsituasjonen, fordi innholdet og budskapet kan oppfattes helt forskjellig alt etter hvordan man vinkler det.

Som man kan lese i artikkelen «Flyktninger i Norge 2015» fra SSB: «Det er ikke bare innholdet i det budskapet som formidles som er viktig, de begrep og betegnelser som brukes, og hvordan situasjonsbeskrivelsen vinkles, har mye å si for hvordan dette budskapet tolkes.»

Det er mange eksempler på at retorikken i media og blant politikere påvirker holdningen i befolkningen for øvrig. Er man under 18 år og alene på flukt, er man i realiteten – og ifølge barnekonvensjonen, et barn på flukt. I Norge blir denne gruppen omtalt som «Enslige mindreårige asylsøkere». Ofte omtales imidlertid denne gruppen som «unge menn» av politikere og andre, noe som gir helt assosiasjoner enn «barn på flukt».

Maktpersoner og journalister har et stort ansvar for hvordan de omtaler flyktninger og asylsøkere, da dette direkte påvirker hvordan de blir mottatt i Norge, og i hvilken grad de selv får komme til orde i debatten. I en nylig utgitt rapport om islamofobi i Norge, påpeker forsker Sindre Bangstad at hatretorikk mot muslimer og ikke-vestlige innvandrere øker som følge av den politiske retorikken rundt flyktningsituasjonen.

I november 2015 tok innvandrings- og integreringsminister Sylvi Listhaug et oppgjør med Den norske kirke og andre som jobber for en mer human flyktningpolitikk. Hun omtalte dem som godhetstyranner. Til NRK sa Listhaug at hun reagerte kraftig på at «godhetstyranniet rir Norge som en mare».

Fra Listhaug tok ordet i bruk for første gang og fram til i dag, har det utviklet seg en negativ forståelse av begrepet «godhetstyrann».

Særlig når dagens flyktningsituasjon diskuteres, har betegnelsen godhetstyrann nærmest blitt brukt til å gjøre narr av mennesker som ikke inntar en innvandringskritisk posisjon, men som bruker tiden sin på å jobbe frivillig i asylmottak, kommuner og organisasjoner.

Ordet «godhetstyrann» har fått en svært negativ klang, og assosieres med å være naiv, bløthjertet, godtroende og lettlurt. Fra 2015 til i dag har ordet vært brukt i over 600 artikler i norsk media. Det er ikke en statsråd verdig å bruke en slik ordlyd overfor mennesker som gjør en innsats for andre.

Godhetstyrann er en hedersbetegnelse, noe vi alle bør strebe etter å være. Vi ønsker å bringe ny mening til ordet, og har derfor lansert en ny definisjon til Språkrådet:

Godhetstyrann /1gu:hetsty,ran/ substantiv m (godhetstyrannen – godhetstyranner – godhetstyrannene) en som gir av sin tid og sitt engasjement for å hjelpe andre; en som tror på solidaritet og ikke veldedighet; en som sier «velkommen hit»; en som tar standpunkt og ikke tror nøytralitet er en løsning; en som tar til orde mot fremmedfrykt og rasisme; en som ønsker en human asyl- og flyktningpolitikk; en som tror på et mangfoldig og inkluderende samfunn for alle;

Denne definisjonen er mer korrekt enn den negative betydningen som preger bruken av ordet i dagens ordskifte. Hver eneste dag stiller frivillige opp og gjør en innsats for å skape et varmere samfunn, for å ta imot folk som har flyktet, for å skape små øyeblikk av lykke i liv som har vært preget av frykt og flukt. Dette er godhetstyrannens sanne natur, og det fortjener de honnør for. Ikke latterliggjøring.