Da er det kommet til Stangvik kirke også: «Pornolyset». Jeg kunne ikke tro det, da jeg kom inn i Stangvik kirke søndag, siste dagen på Vårsøgdagene-2019: Koret var dekket av blå lyssminke. – Ja, vi har andre farger også, sa mannen fra teknisk avdeling for konserten. Hvis noen hørte at først én dør ble slått i, og så ytterdøren – og at noen bannet – så var det meg, for jeg nevner den du vet ved hans rette navn når jeg ser bakfoten på’n. Jeg fikk et fullstendig apoplektisk anfall, var nær hjerteinfarktet, tror jeg. Mens lysene brenner på alteret og kirkeklokkene ringer, skal altså det sakrale rommet gjøres om til en slags nattklubb, et slags discotek – midt på søndagen når sola skinner inn gjennom vinduene. Profanering, heter det – når det sakrale rom misbrukes slik.

«Pornolys» var uttrykket en kirkemusiker brukte, da lysorgel gjorde sitt inntog i Nidarosdomen under Aurora-konserten som NRK nå har sendt minst 3 ganger ut over det norske folk. Kirkeinteriøret blir kamuflert og gjort til en kulisse. Man gjemmer bort og distanserer seg fra hva kirkeinteriøret forteller.

Dagens direktør for Olavsfestdagene misbrukte kirkedemokratiet i menighetsrådet for Nidarosdomen til å overkjøre både kirkemusikerne og teologene i Nidarosdomen for å få det til – og folk vil bedras. Heia-Heia! Klapp-Klapp! Nå er lyssminkeopplegget i Nidarosdomen fastmontert, blitt permanent – så da Jaan-Eik Tulve fra Tallinn, som har vært instruktør og dirigent på nesten alle de gregorianske sangkursene jeg har administrert over mange år, siste høst omsider ble invitert til å holde konsert med sitt Grammy-vinnende kor – Vox Clamantis, tror du ikke Nidarosdomens folk spylte koret og den stille gregorianske middelaldersangen med lyskanonene sine?! Jeg holdt på å dette av stolen. Vulgært! Smakløst! Malplassert! Helt på jordet! Amatørisk! Stupid! Jaan-Eik hadde nettopp mistet moren sin, så jeg orket ikke bringe emnet på bane.

Første gangen jeg opplevde at alt inne i en kirke badet i blålys, var i Kristiansand domkirke for omtrent 15 år siden. Det skjedde under en Black Baptist Church Concert, som min stedattersønn og jeg stakk innom en kveld vi gikk forbi der. Vi gikk nesten straks ut igjen, helt lamslått, og den unge mannen sa: «Jeg er jammen glad jeg er katolikk!» Den katolske kirke tåler heldigvis ikke profanering av det sakrale rom.

For ikke så veldig lenge siden, oppdaget jeg en konsert med Sondre Bratland på en TV-kanal med overføring fra «Kulturkirken Jakob» i Oslo. Alt var badet i rødt, og det røde lyset var på sterkt og mørkt at vi kunne ikke se hva Bratland & Co foretok seg – vi hørte bare lyden av dem.

I 1997 var jeg til stede på Black Baptist Church Convention i The Superdome i New Orleans. Det var 60.000 svarte mennesker til stede og to hvite. På scenekanten stod 20 baptistbiskoper i hvite dresser på lang rekke og jazzet og danset. Men lyset – det var helt normalt. ikke noe lysorgel der nei.

«Hvem har skapt lyset?» responderte en mann retorisk her i Surnadal – da jeg klaget over profaneringen av Stangvik kirke på søndag. Ja – hvem har skapt kuskiten? Selv om skaperen har skapt kuskiten, så har han ikke tenkt at vi skal kline den oppover veggene! Ingen har heller tenkt seg at de sakrale interiørene, estetisk fargesatt av fagfolk som kunstmaler Sæter og andre, skal bades og vulgariseres av grelt lys kjørt opp av amatører. Årsaken er sikkert overstimuleringen i vår tid: Høy lyd, grelt lys, BANG-BANG! Gjenskaping av skjermbildene på ipaden og på PC-en. Folk klarer ikke lenger å forholde seg til realitetene, til normaliteten, til det naturlige, til naturlig lys.

Mine spørsmål:

- Hvem bestemte at det skulle brukes lyssminke i Stangvik?

- Hvem søkte om tillatelse?

- Hvem gav tillatelse til det?

Til slutt litt etter hukommelsen fra presten Jørgen Moes Fanitullen:

…..

da så han i et blålig skinn,

en sitte der på tønden

og stemme felen sin.

Og felen holdt han omvendt,

tett opp til brystet klemt,

og gav seg til å spille

så snart han hadde stemt.

Da mannen ned seg lutet

og efter tappen tog,

da så han hestehoven -

som takt mot tønden slog…

Glærum 27.mai – 2019

Dordi Skuggevik