Kommentar

Frykten for tallene

Av Hanne Skartveit

Statistisk Sentralbyrås sjef mener at tall kan stemple mennesker. Hun er motstander av såkalte innvandringsregnskap. Det er problematisk, både for henne og for byrået.

4. november 2017

Dette er en kommentar. Kommentaren gir uttrykk for skribentens holdning

Artikkelen er over to år gammel

Folkevandringer og innvandring er vår tids store utfordring. Vi må hjelpe mennesker på flukt. Men vi kan ikke ta imot alle som ønsker å komme hit. Det er bred enighet i Norge om at innvandringen må begrenses. Diskusjonen handler om hvor grensen skal gå. Hvor mange nykommere den norske velferdsstaten kan bære.

I Norge har vi lyktes bedre enn de fleste andre vestlige land med å integrere innvandrere. Det skyldes ikke minst at vi har hatt åpne debatter, basert på fakta. Vi har hatt god statistikk over hvem som kommer og hvordan de tilpasser seg samfunnet – og beregninger av hvordan bildet kan se ut i fremtiden.

Statistisk Sentralbyrås direktør Christine Meyer står midt i en stor omorganisering av byrået. Hun har skapt storm - på mange fronter Foto: Odin Jæger, VG

Bruk av tallene

Statistisk Sentralbyrå har gjennom mange år laget innvandrerregnskap og foretatt fremskrivninger av befolkningssammensetningen i Norge. Offentlige utvalg har bygget på disse beregningene. Et eksempel er de to Brochmann- utvalgene om velferdssamfunnets bærekraft i møte med økt innvandring. Slike beregninger har også vært til hjelp for politikerne som skal legge rammene for fremtidens politikk.

SSB-striden: Her er den kontroversielle rapporten

Ved hjelp av tallmaterialet kan politikerne for eksempel sørge for nok norskundervisning for barn som snakker et annet språk enn norsk hjemme. Eller forme en boligpolitikk, særlig i storbyene, som bidrar til integrering, og ikke til ghettoer. Eller legge til rette for et arbeidsmarked som kan få flere i jobb, også fra grupper som tradisjonelt jobber mindre enn det som er vanlig i Norge.

Vi må vite om grupper som er overrepresentert i statistikken over mottagere av sosialhjelp for å kunne hjelpe dem. Eller dersom noen er overrepresentert i kriminalstatistikken. Skal det settes inn særlige tiltak? Trenger enkelte bydeler et annerledes og bedre tilbud til sine ungdommer?

Ingen fasit

Selvsagt kan ingen fastslå med sikkerhet hvordan Norge vil se ut i år 2100. De som lager fremskrivninger, enten det gjelder innvandring eller andre områder, er de første til å gjøre det klart at dette ikke er en fasit.

Som forskeren Erling Holmøy, som har jobbet mye med disse temaene. Han har levert utredninger og beregninger av innvandringens virkning i årene fremover, både til offentlige utvalg, og til regjeringens arbeid med den fremtidige økonomiske politikken.

Holmøy er en av Norges mest profilerte forskere innen dette feltet. Det har vakt oppsikt at han i forbindelse med omorganiseringen av Statistisk Sentralbyrå får nye og andre oppgaver. Mange frykter at omplasseringen av ham kan ses i sammenheng med holdningene til toppsjefen i Statistisk Sentralbyrå, Christine Meyer. Hun har ved flere anledninger, senest denne uken, gitt uttrykk for sin motstand mot såkalte innvandringsregnskap.

Omstilling og uro

Meyer mener de kan stigmatisere enkeltgrupper, og har omtalt det arbeidet som har blitt gjort i byrået på dette feltet, som «et sårt punkt». Hun påstår at hennes skepsis til innvandrerregnskap hviler på en faglig vurdering, og avviser at dette handler om politikk. Det er en uforståelig uttalelse. Dette er åpenbart politisk. Det forstår alle som har fulgt med på debattene de siste tiårene.

Kalt inn på teppet: SSB-sjefen møtte hos Siv Jensen

Det betyr ikke at hele omorganiseringen av SSB er satt i gang fordi Meyer ønsker å bli kvitt Holmøy. Selvsagt ikke. Det er nødvendig å omstille byrået. Omorganiseringer skaper alltid motstand og uro. Striden om Statistisk Sentralbyrå er både bred og dyp, og handler blant annet om modeller og metodebruk, og om vektlegging av forskning opp mot annet utredningsarbeid.

Den store misforståelsen

Men det er Holmøy, og spørsmålet om innvandringsregnskap som har fått mest oppmerksomhet. Med Meyers skepsis til fremskrivinger av innvandringen til Norge, er det på sin plass å spørre hvilke signaler hun sender nedover i sin organisasjon. Når toppsjefen er så tydelig, er det åpenbart at det ikke er særlig karrierefremmende å satse på dette feltet.

KALT INN: SSB-sjef Christine Meyer på vei inn til oppvaskmøtet hos finansministeren mandag denne uken. Foto: Hallgeir Vagenes VG

Mange fremstiller det som om de som argumenterer for fremskrivninger av innvandringen til Norge, er innvandringsmotstandere, mens de som ikke ønsker det, er liberale og ønsker alle nykommere velkommen.

De som påstår dette, tar feil. Det går utmerket godt an å være liberal, og samtidig være tilhenger av et innvandrerregnskap. Jeg mener slike fremskrivninger er nødvendige for å lage en ansvarlig politikk i møte med fremtiden.

Meyer og tillit

Debatten om Holmøys posisjon handler først og fremst om en uro for at Statistisk Sentralbyrå vil endre kurs og begynne å vike unna følsomme spørsmål. Det har skjedd før.

Jeg skrev min første kommentar om byråets forhold til innvandringsstatistikk i 2003, i en artikkel med overskriften «Frykten for tallene.» Den gangen avviste byråets folk å foreta beregninger av fremtidig innvandring, fordi de så store etiske problemer med slike fremskrivninger. Siden har byrået heldigvis gått bort fra denne holdningen. Frem til nå.

Politikerne trenger solide grunnlag for egne meninger. Det har de fått av selve bautaen i norsk faktaproduksjon, Statistisk Sentralbyrå. Nå er det krise i byrået. Spørsmålet er om Christine Meyer er i stand til å gjenopprette tilliten. Eller om det er noen andre som må ta den jobben.

Publisert: 04.11.17 kl. 07:51

Les også