De økende forskjellene i breddefotballen har ført til at flere lovende spillere må slutte. – Dette rokker ved selve samfunnsoppdraget til idretten, slår redaktør fast.

«Har blitt trener for en gjeng veldig talentfulle spillere fra, la oss kalle det de mindre bemidlende delene av Oslo. På spørsmål om hvorfor de som talentfulle spillere ikke ville satse i en større klubb, sier altfor mange følgende: Mamma og pappa hadde ikke penger. I dag kom uttaket til Statoils landsdelsamling for G14. Blant de 55 beste spillerne er det så langt jeg kan se ingen fra Norges mest folkerike del, Oslo øst. Trist at det har blitt slik. PS! Håper ingen av mine fem barn begynner å spille fotball».

Facebook-innlegget Josimar-redaktør Frode Lia publiserte forrige uke traff en nerve og har spredd seg som ild i tørt gress på sosiale medier den siste tiden.

For mens politikerne i valgkampåret 2017 krangler om hvordan de skal minske forskjellene blant fattige og rike i samfunnet, har de økte forskjellene for alvor rammet breddefotballen.

– Det sier seg selv at det ikke går rundt

Frode Lia forteller til TV 2 at treningsavgiftene i breddefotballen i Oslo-området har skutt i været de siste årene.

Nå slår han alarm om at breddefotballen har endret seg fra «alle skal med» til «kun de rike skal med».

– Det er shortser og fotballer og utstyrshysteri. De 10-15 siste årene har man sett at det å spille fotball blir dyrere og dyrere. Treningsavgiftene skyter i været. Det er ikke uvanlig med 8500 kroner til 18.000 kroner i året. Og dette er i de minst bemidlede områdene, men samtidig de mest folkerike, sukker en oppgitt Frode Lia til TV 2.

– Det er heller ikke uvanlig at det koster totalt 40.000 i året med treningsleirer og cuper inkludert. Her er det ofte snakk om aleneforsørgere med fire eller fem barn. Det sier seg selv at det ikke går rundt, fortsetter han.

Flere rike foreldre benytter i tillegg store summer på såkalte «PTs» – personlige trenere. Leverandøren Fotballprogresjon opererer eksempelvis med priser og løsninger som utgjør rundt 18.000 kroner i året for barn som deltar på to treninger i uken. Disse utgiftene kommer oppå treningsavgiftene.

Redaktøren synes bare det er trist at mange lovende spillere ikke har råd til å spille ungdomsfotball lenger.

– Det er trist at så mange talenter blir borte på grunn av penger. For selv om mange liker å tro det, så kan man sjelden plukke ut de beste eller fremtidig beste spillerne som 14-15-åringer. Det skjer senere, mener han.

13-åringer med personlig trenere

Men der flere ungdommer blir tvunget til å slutte med fotball på grunn av kostnadene, er tilstanden en hel annen for familier med god råd.

– I Stabæk koster det opp mot 40.000 kroner i året. Jeg møtte en 13-åring fra en annen klubb i området som hadde personlig trener to ganger i uken. Jeg blir bare oppgitt, sier Lia.

Konsekvensen av de økte forskjellene i breddefotballen kan bli store, advarer Lia.

Dette koster det å ha en 14-åring i Lyn: Eksempel på utgift for én gutt, født. 2002 (14-15 år): • Medlemskontingent: Enkeltmedlem 520 kr. Familie: 1037 kr. • Treningsavgift: 12.000 kr for nivå én og satsingslag. Henholdsvis 6000 og 4000 kr for nivå 2 og 3. • Deltagelse på turneringer og treningsleirer: Klubben dekker påmelding opp til 12 år. Klubb dekker påmelding til to turneringer for gutter 12+ i året. Utgifter til treningsleirer og øvrige kostnader kommer i tillegg. Turer er her stipulert til 4-5000 kr pr tur. To turer utgjør 9-10.000 kr. • Utstyr; draktpakke, 399 kr. Sko fra 239 til 349 i klubbpakker. Leggskinn, ca kr 100. Annet utstyr utenfor klubbpakken koster mer. Totalt ca 1000 kr. Totalt: ca 23.500 kr i året pr. spiller på nivå én. 17.500 kr for nivå to. Dugnadsarbeid kan bidra til å holde prisen nede. Kilde: lyn.no

– Akkurat nå er vi i ferd med å miste store grupper fotballspillere i Norge. Det vil direkte være med på å påvirke nivået på norsk fotball. For vi vet ikke hvem som er de beste når de er 12, 13, 14, 15 eller 16 år. Det er så mange tilfeller der man ser de først debutere på A-lag langt opp i 20-årene. Man må strekke seg lengre, særlig når man vet at den beste treningshverdagen er fra 16 år eller fra 18 år og oppover. Vi trenger en mye større bredde lengre opp enn vi er i ferd med å få nå, sier han.

Fotballpresident Terje Svendsen er svært bekymret for utviklingen.

– Det er bekymringsfullt at barn og ungdom som vil spille fotball slutter på grunn av økonomi. Fotball er verdens mest populære idrett, og det gir oss store muligheter og stort ansvar for å inkludere barn og ungdom inn i vårt fellesskap, skriver presidenten i en epost til TV 2.

Lia mener talenter med innvandrerbakgrunn for øyeblikket er de store taperne på grunn av de store utgiftene i ungdomsfotballen.

– For dette koster penger. Mye penger. Hvis du sjekker hvem som slår gjennom nå, så er det påfallende blendahvitt. Det er ikke de største talentene, det er de mest ressurssterke som slår igjennom. Et godt talent fra Holmlia ville kommet ganske likt ut med de samme ressursene. Man må huske at disse har ikke alltid har foreldre som i like stor grad kan følger opp økonomisk. Da blir det klubbens oppdrag. Dette er direkte jo inn i selve samfunnsoppdraget, slår redaktøren fast.

NFF advarte mot forskjellene

På fotballtinget tidligere i mars stod NFF-president Terje Svendsen på talerstolen og advarte mot at fotballen kunne bli en ekskluderende idrett på grunn av de øke kostnadene i barneidretten. Det var Oslo-ordfører Marianne Borgen som brakte fattigdomsproblematikken på banen i sin hilsen til NFF-tinget.

– Tendensen til utstyrshysteri og rådyr turneringsdeltakelse utenlands reiser noen spørsmål vi må tenke grundig gjennom. Fotballen er og skal være for alle – også for dem som bare har råd til et par støvler, en shorts og en trøye, slo han fast.

Svendsen er ærlig på at problemstillingen er høyaktuell.

– Fotball er for folk flest. Men det finnes dessverre eksempler på prisnivå som ikke «bare» vil være ekskluderende for lavinntektsfamilier i fotballen, men for familier med helt vanlig inntekt. Vi tar dette på alvor, selv om det er klubbene selv som må sette prisen på sine tilbud. NFFs rolle blir å forsterke fokuset på at fotball skal være for alle og at klubbene har et ansvar for å ivareta dette. Vi er i så måte glade for at TV 2 bidrar til å sette søkelys på disse utfordringene, skriver Svendsen til TV 2.

Frode Lia mener at Norges fotballforbund (NFF) ikke kan klandres for de økte forskjellene.

– Problemet er at det ikke er NFF som har kontroll over norsk fotball. Det er toppklubbene som går i bresjen og som må ta ansvar her. De 32 største er de som til syvende og sist forvalter dette. Se på RBK og ODD, det er modellene som funker. Det er også de to klubbene som har lyktes best med akademiene sine og med yngre lag når man ser hva de har fått frem, sier han. Resten av Fotball-Norge går i motsatt retning.

– Hva kan klubbene gjøre for å holde prisnivået nede, Svendsen?

– De kan også skrelle bort mer av det som ikke er kjerneaktivitet. 13- og 14-åringer trenger ikke å dra på treningsleir eller turnering i Barcelona for å bli gode fotballspillere. Det finnes enkelteksempler på kostnadsnivå som er så høyt at det også ekskluderer folk flest. Det går bare ikke. Her må klubbledere være seg sitt ansvar bevisst. Og de aller fleste er det. Derfor har vi over 370 000 aktive i norsk fotball.

– Sluttet fordi det ble for dyrt for foreldrene

Eivind Bisgaard Sundet deler Frode Lias oppfatning om tilstandene i breddefotballen for øyeblikket. Han har tidligere vært G15-trener i Skeid og jobbet i utekontakten for ungdom i Tøyen og Asker.

– Jeg har som ungdomsarbeider jobbet som oppsøkende utekontakt i Asker og på Tøyen i Oslo. Og det er ikke noen tvil om at jeg der møtte mange ungdommer som var glad i å spille fotball, men som sluttet så alt for tidlig fordi det ble for dyrt for foreldrene, sier Sundet, og legger til:

– De måtte slutte fordi foreldrene ikke hadde råd til treningsavgiften. For noen er «bare» 5000 kroner i året mye. Om de har mange barn i tillegg, så sier det seg selv at foreldrene ikke har et annet valg, konstaterer Sundet, som de siste årene har jobbet som kommentator for Eurosport.

– Helt klart økte klasseforskjeller

For noen år siden var Sundet trener for Skeids G15-lag. Da fikk han smake på økende klasseforskjellene på nært hold.

– Der hadde vi mye av den samme problematikken som Frode Lia snakker om. Det var mange som måtte slutte fordi de ikke hadde råd til treningsavgiften, konstaterer kommentatoren.

– Det er helt klart blitt en klasseforskjell blant barn og unge i fotballen. Dersom de vil ha det beste tilbudet, som et elitelag i en stor klubb, så koster det penger. Mye penger. Samtidig er det mange som ikke får den samme muligheten fordi de ikke har råd, rett og slett. Mange trodde at den neste store stjernen fra Norge skulle bli en gutt med innvandrerbakgrunn fra Holmlia, istedenfor ble det Martin Ødegaard fra den beste kanten av Drammen, poengterer han.

– Hva er rådet ditt for å stoppe de økte forskjellene i ungdomsfotballen?

– Jeg ville i hvert fall avskaffet den kommunale avgiften på banen. Det er noe alle skattebetalere allerede har bidratt med, og det burde vært gratis. Jeg tenker også at Norge kunne sett mot Sverige og Stockholm, der jeg har hørt at enkelte klubber har en kommunal støtteordning for yngre spillere. Der har de en ordning der om unge trener i én time, så mottar de en viss støtte fra kommunen til utgifter, svarer Eurosport-kommentatoren.

– Alarmerende!

At noe må gjøres, er Sundet definitivt ikke i tvil om.

– Jeg tenker at potensialet for å skape gode fotballspillere i Oslo er enormt. Det er mange folk og det er lett å drive god matching fra Oslo øst til Oslo vest. Men slik tilstandene er nå så er det alarmerende, slår han fast.

Her er hele e-post-svaret fra fotballpresident Terje Svendsen om de økende forskjellene i norsk breddefotball:

1) Hvordan reagerer fotballpresidenten i NFF på opplysningene om at flere unge fotballspillere slutter, spesielt med innvandrerbakgrunn, på grunn av at prisene blir for høye?

– Det er bekymringsfullt at barn og ungdom som vil spille fotball slutter på grunn av økonomi. Fotball er verdens mest populære idrett, og det gir oss store muligheter og stort ansvar for å inkludere barn og ungdom inn i vårt fellesskap. Fortsatt er fotball en relativ billig idrett sammenlignet med mange andre idretter – noe også over 370 000 aktive fotballspillere viser. Fotball er for folk flest. Men det finnes dessverre eksempler på prisnivå som ikke «bare» vil være ekskluderende for lavinntektsfamilier i fotballen, men for familier med helt vanlig inntekt. Vi tar dette på alvor, selv om det er klubbene selv som må sette prisen på sine tilbud. NFFs rolle blir å forsterke fokuset på at fotball skal være for alle og at klubbene har et ansvar for å ivareta dette. Vi er i så måte glade for at TV 2 bidrar til å sette søkelys på disse utfordringene.

2) Hva kan klubbene gjøre for å holde prisnivået nede?

– Det aller viktigste er at alle klubber har et bevisst forhold til problemstillinger knyttet til barrierer som hindrer deltakelse, enten det handler om økonomisk vanskeligstilte eller andre grupper. NFF har blant annet satt dette temaet på dagsorden gjennom NFF Kvalitetsklubb. For å bli NFF Kvalitetsklubb, må klubben ha en ansvarlig for inkluderingsarbeid, og styret må vedta en inkluderingsstrategi som indentifiserer utfordringer og tiltak inn mot utsatte grupper. Det er over 300 klubber som når er sertifisert eller i prosess, og vi tror NFF Kvalitetsklubb over tid vil ha en positiv effekt.

Stadig flere klubber gir i dag et økt aktivitetstilbud – også i form av akademier utenom lagene. Det er positivt. Økt aktivitetstilbud – som jo er positivt – medfører også økte kostnader for klubbene. Det viser kompleksiteten i det. NFF satser stor på å utdanne trenere til barne- og ungdomsfotballen og vi har redusert prisen på Grasrottrenerkurset. Det er et bidra til økt kvalitet og mer frivillig arbeid som igjen kan gi grunnlag for reduserte priser.

Klubbene kan også skrelle bort mer av det som ikke er kjerneaktivitet. 13- og 14-åringer trenger ikke å dra på treningsleir eller turnering i Barcelona for å bli gode fotballspillere. Det finnes enkelteksempler på kostnadsnivå som er så høyt at det også ekskluderer folk flest. Det går bare ikke. Her må klubbledere være seg sitt ansvar bevisst. Og de aller fleste er det. Derfor har vi over 370 000 aktive i norsk fotball.

3) Hva tenker fotballpresidenten generelt om fattigdomsproblematikken som viser seg i fotballen?

– Jeg tror det er viktig å erkjenne at det er en fattigdomsproblematikk i samfunnet. I kraft av vår størrelse, så vil denne problematikken også være tilstede i fotballen. Og vi tar det på alvor. Samtidig er det svært mange klubber som har et bevisst forhold til denne utfordringen og legger seg på et nivå som er økonomisk akseptabelt for de aller fleste. Likevel vil det være familier hvor 1000 kroner i treningskontingent er en tusenlapp for mye. Det koster for klubbene å gi et godt aktivitetstilbud. Derfor koster det også penger å delta på fritidsaktiviteter. For de økonomisk mest vanskeligstilte må fotballen ta ansvar. Men skal vi løse det, må også det offentlige sette inn ressurser.