I slutet av februari varje år är det dags för de kontrafaktiska spekulationerna om hur Sverige skulle ha sett ut om Olof Palme inte hade mördats. Om detta kan vi förstås inget veta. Men på ett område har Palmes politiska arv definitivt fått en nystart med regeringen Löfven: utrikespolitiken.

I den desperata jakten på en plats i FN:s säkerhetsråd försöker Margot Wallström profilera Sverige som en oberoende och alliansfri nation. Det trots att alliansfriheten skrotades när vi gick med i EU 1995. Och Natomotståndet inom socialdemokratin fortsätter att främst bäras av Palmegenerationens politiker, som Pierre Schori. I stället för en realistisk omvärldsanalys kopplar man in autopiloten från 1970-talet.

Med Magdalena Andersson som finansminister har Sverige åter världens högsta marginalskatter. Dessa skadliga skatter på arbete är också ett arv från Olof Palmes 1970-tal. Då drev S upp marginalskatterna till 85 procent, och för egenföretagare som Astrid Lindgren - glöm aldrig Pomperipossasagan i Expressen 1976 - till över 100 procent.

Den första delen av 1980-talet - när Olof Palme styrde - var en ekonomisk katastrof för nationen. Palme orkade inte heller konfrontera LO och lägga ned löntagarfondseländet. Den tredje vägens ekonomiska politik skulle sedan krocka brutalt mot verklighetens hårda bergvägg.

Hur många gånger har vi ändå inte hört Göran Persson och andra ledande S-politiker proklamera att de fick städa upp efter regeringen Bildts katastrofala ekonomiska politik under 1991-94?

Sanningen är en annan. Bildt-regeringen ärvde den kokande ekonomiska grytan som Kjell-Olof Feldt flytt från och som Ingvar Carlsson inte klarade av att flytta från plattan.

Nej, sanningen är att Göran Persson främst fick städa upp efter Olof Palme och Ingvar Carlssons alla felaktiga beslut. Persson var till skillnad mot sina S-företrädare både intresserad och kunnig i ekonomisk politik. Han vågade dessutom också sätta LO på plats som ett särintresse.

Dagens socialdemokrater borde tala mer om Göran Persson än om Olof Palme. Hade verkligen Persson som statsminister 2014 tagit beslutet att plocka in bromsklossen Miljöpartiet i en regering? Skulle han ha hållit ett brandtal för öppna gränser för att några veckor senare tvingas göra en desperat U-sväng i flyktingpolitiken?

Knappast.

Olof Palme var en oerhört skicklig retoriker, stundtals arrogant och dryg. Den beskrivningen stämmer också väl in på Göran Persson. Ser man till utfallet av den förda politiken spelar dock Göran Persson i en helt egen division. Den verkligheten borde segra över den många gånger förskönande historieskrivningen om Palme-eran.

Läs också:

Ingvar Carlsson är lika överskattad som Bruce Springsteen

Följ Expressen Ledare på Facebook för tips om fler ledare och krönikor.