Gustav Fridolin har sagt att Miljöpartiet befinner sig i en “väldigt svår situation”. Den kommande tiden är viktig, menar även Marie Demker.

– Alla partier som gör anspråk på våra röster måste vilja sitta i regering. Det är en orimlig tanke annars. Därför måste de igenom den här krisen, annars är de inte ett politiskt parti som man kan ta på allvar.

Förtroendet rasar för Miljöpartiets språkrör Gustav Fridolin och Åsa Romson i färska mätningar. Stora delar av partiapparaten är i chock efter den senaste veckans mangling, medger en MP-topp. Biståndsminister Isabella Lövin berättar att det har varit oerhört tungt för partiet och att många mår dåligt.

– Det har kommit som en chock för stora delar av partiet, de omdömen och ifrågasättanden av partiets grundvärderingar som kommit.

Lars Nicander, FHS, pekade under fredagen på möjligheten att olika partier infiltrerats och det kan ligga något i detta. De grundvärderingar som Lövin hänvisar till kan ifrågasättas på goda grunder och Marie Demkers fokusering vid Miljöpartiets inre liv har en naturlig förklaring. Miljöpartiet, inte Socialdemokraterna, är de som skall granskas. Demkers man är ingen annan än Ulf Bjereld. Ordförande för Socialdemokrater för Tro och Solidaritet.

Kommer då Miljöpartiet ändra kurs under Gustav Fridolins ledarskap? Sannolikheten måste betecknas som liten med det nära personliga band han har med Mehmet Kaplan. Kommer socialdemokraterna göra upp med Tro och Solidaritets grumliga fiske i olika extrema religiösa kretsar under Stefan Löfvens ledarskap? Tro och Solidaritet är en organisation som har en märklig egenskap. Den dyker nästan alltid upp, om än i utkanten, i de mest extrema sammanhang.

Företrädare för Grön Ungdom har öppet visat sina sympatier för Muslimska Brödraskapet genom att visa Rabiatecknet vid en inspelning i Almedalen 2015. Andra som visat detta tecken, ett tecken som i arabvärlden av sekulära och liberala muslimer liknas vid en Hitler-hälsning, är ordföranden för Sveriges Unga Muslimer Rashid Musa samt den numera avgångne bostadsministern Mehmet Kaplan. Hälsningen är en symbol för en viss tolkning av Koranen. En Islamistisk och salafistisk tolkning. Då Gustav Fridolin haft Mehmet Kaplan som mentor och rådgivare i minst 16 år är det inte rimligt att tro att Fridolin är omedveten om dess betydelse. Fridolin är känd för sin begåvning, inte sin naivitet.

Alla påståenden om att tecknet skulle hedra offren vid Rabia-torget är inte rimliga då de svenska muslimerna i sådana fall skulle vara ensamma om den tolkningen i hela världen. Svenska journalister, som annars anses vara världens mest lättlurade, visar dock en viss tillnyktring numera och ger inte upp lika enkelt som tidigare. Margit Silberstein, SVT, gör sannolikt en korrekt analys men även hon har tidigare tillhört den skara journalister som hypnotiserats av Gustav Fridolin, det politiska underbarnet. Efter att han visat sitt sanna jag är dock tonläget ett bistrare från Silberstein och flera av hennes kollegor.

Just kopplingarna till det Muslimska Brödraskapet är besvärande för allt fler. Inte bara Miljöpartiet och Grön Ungdom.

Socialdemokrater för Tro och Solidaritet samt SSU står via Sveriges Muslimska Råd nära detta brödraskap som i sitt “hemland” Egypten har som fritidsnöje att bränna ner kyrkor samt tortera, misshandla och mörda de muslimer som visar det dåliga omdömet att konvertera till kristendomen. Jag har själv träffat flera av deras offer, de som överlevt, och tagit del av deras historier och dokumentation. Brödraskapet är även mycket tydliga med att de inte anser att Israel eller judar har något existensberättigande. Allt enligt deras egna och Hamas stadgar. Hamas är en av de organisationer som utför attentat i Brödraskapets intressen men de agerar även genom andra ombud.

Mehmet Kaplans intresse och engagemang för ”Ship to Gaza” tillsammans med Ulf Bjerelds motsvarande från Socialdemokraternas sida är inte ologiskt. Inte heller är utnämningen av Tro och Solidaritets förre ordförande Peter Weiderud till chef för Institutet i Alexandra ologisk. Weiderud var, om möjligt, en ännu större vän till Brödraskapet än Bjereld och sitter nu som chef för ett institut bara några timmars bilfärd från Brödraskapets säte. Som en pikant detalj har Weiderud även en period som politisk rådgivare till Carin Jämtin i sitt CV. Weiderud var den siste som Jämtin anställde i egenskap av biståndsminister innan valförlusten 2006.

Brödraskapet är, trots försäkringar om motsatsen från företrädare för det svenska muslimska civilsamhället, mycket närvarande i Sverige. Brödraskapet har själva pekat ut bland annat Stockholmsmoskén som en trogen sympatiserande församling.

Nu öppnas nödvändigheten att såväl Miljöpartiet som Socialdemokraterna gör en genomlysning från grunden. En svår balansgång då detta lätt kan få inkvisitationsliknande drag och leda till en formlig jakt på muslimer. Något jag definitivt inte vill se, går vi den vägen är vi precis lika brutala som Brödraskapet och deras ombud. Men samtidigt måste vi finna en väg att gå till botten och fråga oss vad som är vad. Det handlar om islamister, inte muslimer vilket är mycket viktigt att komma ihåg. En känd journalist formulerade det sannolikt bäst av alla:

”När du blandar religion och socialism uppstår som regel något väldigt obehagligt”.

Enklast är att en gång för alla skilja på politik och religion.

Tyckte du om det du läste? Tycker du det är viktigt med konsekvensneutral granskande journalistik?