Det har påståtts att

den svenska lagstiftningen om signalspaning skulle vara ett beställningsverk från utlandet. Det stämmer inte. Lagstiftningen har sin grund i att flertalet signaler, som kan inhämtas genom signalspaning, redan för mer än ett decennium sedan gick i fiberoptik i stället för i etern. För att FRA skulle kunna följa med i teknikutvecklingen krävdes alltså tillgång till kabel. Då kunde spaningen inte längre grundas på principen att ”etern var fri” och en lagstiftning krävdes för att spaning i kabel skulle bli möjlig. Sveriges åtagande på folkrättens område krävde vidare sedan länge en lagstiftning som på ett rimligt sätt beaktade kravet på integritetsskydd vid signalspaning. Som bekant kom tyngdpunkten i lagstiftningen att läggas på integritetsskyddet.