När den arabiska våren fortfarande tycktes ge ökad frihet åt folken, försökte olika intressen lägga beslag på dess orsaker. Sociala medier, fackföreningarnas kamp, klimatfrågan, matbrist eller något annat, beroende på var avsändaren hade riktat sitt eget sökarljus.

Problem kan lätt se ut som en spik för den som bara äger en hammare.

Innan terroristerna i Paris ens hade identifierats var liknande spekulationer i gång i Sverige. Genast gick rasister i gång och pekade ut invandring i allmänhet och muslimer i synnerhet. Detta är lika förväntat som förkastligt. Om vi inte gör skillnad mellan muslimer och islamistiska terrorister så är vi inte bara orättfärdiga, vi spelar IS rakt i händerna.

Mer oväntat var att svenska ministrar också försökte att göra kopplingar till Paristerrorn för sina egna politiska syften.

I SVT förklarade utrikesminister Margot Wallström oron i världen och den ökade radikaliseringen med att palestinierna inte känner något framtidshopp. På Twitter skrev biståndsminister Isabella Lövin att ”Terrorismens rot ligger i orättvisa och ojämlika samhällen” och hänvisade till en debattartikel av Robert Egnell från Försvarshögskolan.

I artikeln är docentens budskap att vi bör tackla fattigdom, bristande jämställdhet och ekonomiska orättvisor snarare än att försöka oss på att slå ut terrorgrupper

Att Wallström och Lövin väljer att se terrorismen som en spik för att kunna använda sina hammare kan inte ses som endast blundrar. Snarare ger de en bild av vilken föreställningsvärld den nuvarande svenska regeringen utformar sin utrikespolitik utifrån. Det är de ideologiska skygglapparnas utrikespolitik. Problemen med ministrarnas resonemang är två. För det första stämmer de inte. För det andra blir konsekvensen av deras resonemang att de gör terrorismen till en sorts semilegitim fattigmansprotest mot orättvis resursfördelning.

Det påminner om när Socialdemokraterna förr stödde gerillarörelser och diktatorer i världen, så länge de ansågs kämpa för en god sak. Minns när Ingvar Carlsson gick hand i hand med Robert Mugabe, även efter hans soldater hade massakrerat några tusen i Matabeleland. Eller Pierre Schoris frotterande med Fidel Castro, eller Birgitta Dahls vurmande för Pol Pots Kambodja.

Jag tillhör dem som försvarar en aktiv utvecklingspolitik och tycker att fattigdomsbekämpning ska prioriteras högt, men vi ska inte lura oss att det får bort terrorismen. Vidare behöver våra ministrar förklara ett och annat om deras analys ska hålla. Kämpar IS för jämställdhet? De flesta har av oss ser den raka motsatsen. Varför kommer så många av terroristerna från en relativt privilegierad medelklass, med Jihad-John som färskt exempel?

Wallström anammar en retorisk figur som varje diktator och terrororganisation i Mellanöstern använder: Roten till alla problem finns i Israel-Palestinafrågan. Denna fråga tillåter dem att flytta fokus från sin egen repression, sin förvägran av folkets politiska deltagande och sitt lands haltande ekonomiska utveckling.

Wallström och Lövin, förminska inte islamistisk terrorism. IS kommer alltid att hitta orsaker till varför väst ska attackeras. Om det inte är truppnärvaro i Syrien, så kommer en judisk näringsidkare, en satirtecknare eller en kontroversiell regissör vara skäl nog till varför man ska anses ha rätt att massakrera oskyldiga. I grunden avskyr islamistiska terrorister vårt sätt att leva. De vi inte ha demokrati, de vill inte ha jämställdhet, de vill inte ha religions- och yttrandefrihet. De vill ha ett islamistiskt kalifat.

Terrorismen kommer dessvärre inte att besegras i närtid, men ska vi sätta in rätt medicin så kräver det att vi ställer rätt diagnos. Då duger inte kvacksalveri.

Sofia Damm (KD)

Utrikes- och biståndspolitisk talesperson