Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

“Jag är demokratisk socialist”, sa Palme i ett tal i riksdagen 1982.

Det är vad Socialdemokraterna är. Socialister, men till skillnad från sina bröder i Vänsterpartiet ville de inte på 80-talet ta makten med revolution. Utan använda demokratiska medel i sitt politiska arbete.

Revolutionen släppte V ur sitt partiprogram sedermera och 2011 tog de bort kravet på planekonomi ur sitt partiprogram. Det var för 6 år sedan. Då ville de socialisera hela näringslivet.

Sedan Socialdemokraterna bildades har de försökt hitta sätt att socialisera näringslivet. Det mesta kända försökte är löntagarfonderna.

LO-ekonomen Rudolf Meidner och Anna Hedborg, som väl är mest känd för att hon var med och gjorde det nya pensionssystemet men själv kvitterar ut jättepensioner, var arkitekterna bakom förslaget. Hedborg föreslog för övrigt också att föräldralediga skulle hindras att ta ut obetalda föräldradagar för att öka den procentuella jämställdheten i statistiken.

De utredde frågan om “kollektiv kapitalbildning“, mot bakgrund av att Stefan Löfvens fackförbund IF Metall bifallit en motion på sin kongress 1971. Förslaget kom från Allan Larsson, som sedemera blev finansminister i regeringen Carlsson. På LO-kongressen 1975 presenterades förslaget.

Då lanserade LO det helt nyta ordet “övervinster”, ett ord som inte existerade egentligen.

Nu dyker det fondsocialism-ordet upp igen i debatt, om vinst i välfärden.

Det är ingen slump.

För detta är ett i raden av de försök Socialdemokraterna gjort genom historien för att socialisera näringslivet.

Detta är fondsocialism version 2016.

De “övervinster” sossarna pratade om 1975 handlade om den “solidariska lönepolitiken” LO höll på med, som byggde på att arbetarna i de högproduktiva företagen skulle hålla tillbaka sina löner så att arbetarna i de lågproduktiva skulle få mer. Ett planekonomisk ingrepp i marknadsekonomin alltså.

Varför inte de arbetare som var bättre på att jobba och företaget därmed tjänade mer pengar också skulle få mer betalt har ingen annan förklaring är den klassiska socialdemokratiska avundsjukan.

Hur fungerade det då?

Som väntat, nämligen att de produktiva företagen som inte ökade sina lönekostnader lika mycket kunde ackumulera vinst istället. Det var den vinsten LO sedan hittade på var “övervinster”. En direkt konsekvens av deras eget påhitt.

Även i löntagarfonds-idén ville sossarna gå in och reglera ekonomin i privata företag.

De byggde på att 20 % av ett företags vinst varje år skulle omvandlas till “riktade fondemissioner” av aktier där mottagarna var löntagarfonderna.

Fonderna skulle ägas av “arbetarna” genom att LO dominerade styrelserna. De riktade emissionerna skulle pågå tills 50 % av bolagets aktier ägdes av LO.

Med andra ord skulle privata bolag stjälas genom att företagen själva fick betala stölden.

Meidner förklarade hur han hade tänkt:

“Vi vill beröva kapitalägarna deras makt, som de utövar just i kraft av sitt ägande.

All erfarenhet visar att det inte räcker med inflytande och kontroll. Ägandet spelar en avgörande roll. Jag vill hänvisa till Marx och Wigforss: vi kan i grunden inte förändra samhället utan att också ändra på ägandet”

1976 ställde sig LO bakom Meidners förslag och 1978 antog Socialdemokraterna och Olof Palme förslaget.

Men då hände någonting.

Svensken fick nog. Företagarna i landet, vars företag nu hotades att stjälas med hjälp av demokratin. Den socialistiska demokratin, styrd av de demokratiska socialisterna.

Den 4 oktober 1983 demonsterade 100 000 personer i Stockholm i den största demonstration vi haft.

Övervinst = socialdemokratisk uttryck för “vinst enligt socialistmatte”

1982 infördes första steget i fondsocialismen då en “vinstdelningsskatt” samt en vinstskatt infördes som sattes i Allemansfonderna.

Tetra Pak, IKEA och HM lämnade landet, bland en hel del andra bolag. 1991 avskaffades fonderna och löstes upp. HM flyttade hem igen efter att Ingvar Carlsson lovat att det aldrig mer kommer bli några löntagarfonder.

Men det var då.

I maj 2015 ordnade LO ett seminarium med titeln “Dags igen för löntagarfonder?”

Givetvis medverkade löntagarfondernas mamma Anna Hedborg.

I februari i år twittrade VU-medlemmen (verkställande utskottet i S) tillika ordförande för i Stockholm Veronica Palm förtjust att Stockholms Arbetarekommun, det vill säga S i Stockholm stad, fattat beslut om “ekonomisk demokrati”.

Alltså samma idé som låg bakom fondsocialismen.

Jag skrev om det redan då, och om alla motioner som Stockholms-sossarna fattat beslut om. Förslaget om löntagarfonder 2.0 kom från SSU Stockholm och som även använde just löntagarfonderna som argument. Motionen ledde till en utredning partiet i staden gjorde, vilket sedan låg till grund för beslutet att arbeta för “ekonomisk demokrati”.

“Ekonomisk demokrati” är ett luddigt begrepp och förespråkarna vägrar svarar på några som helst frågor hur detta ska gå till.

Förmodligen för att så fort de avslöjar att metoden, som är den som socialisten brukar förespråka, är tvång. Att tvinga företag att ge sitt företag till de anställda är just det löntagarfonderna gick ut på.

Motionen säger uttryckligen att en statlig socialiseringsnämnd bör utreda vilka företag som ska socialiseras. Det vill säga stjälas.

Det är alltså ingen slump att utredare Reepalu använder löntarfonds-retoriken “övervinster”: detta är Socialdemokraternas noga uttänkta strategi att återigen socialisera näringslivet.

Vad betyder då en “övervinst”?

Utredaren har konstaterat att alla vinster över 8 % på “investerat kapital”, vilket antingen betyder eget kapital plus fritt eget kapital (vinst som inte delas ut ackumuleras som fritt eget kapital) eller sysselsatt kapital, som även inkluderar räntebärande skulder. Men då belönas de bolag som har stora skulder, och det går även att rent tekniskt ta upp en skuld före bokslutet och betala tillbaka den efter för att på så sätt kunna ta en större utdelning. Så investerat kapital bör vara eget kapital plus fritt eget kapital.

Vi kan ta ett företag som staten äger som exempel – SJ. Tåg är ju en samhällsbärande funktion någonstans eftersom det är en viktig transportgren för människor och inte minst gods.

SJ gjorde en vinst på 118 miljoner kronor 2015.

Det egna kapitalet var 3,8 miljarder kronor. Utdelningen, som beslutades öka på en extra bolagsstämma, var 1,9 miljarder. Enligt Reepalus sätt att räkna skulle bara 304 miljoner få delas ut, resten är alltså “övervinst”.

Ett företag staten äger och Stefan Löfvens regering därmed kontrollerar, som har med utbildning att göra är Akademiska Hus, som jag skrivit om tidigare. De bygger och hyr ut skolbyggnader, framför att universitet och högskolor men även annat.

Akademiska hus har ett eget kapital på 30 miljarder och delade 2014 ut 7,9 miljarder till Stefan Löfvens regering att spendera på vad de vill. Det motsvarar 26 %. Långt ifrån 8 % alltså.

Den offentliga marknaden, som såväl Akademiska Hus som de privata välfärdsföretagen är en del av, motsvarade 2015 beloppet 965 miljarder kronor.

Bygg- och teknikonsulter är de avsevärt största branscherna, där marknaden uppgår till 150 miljarder.

Skolsektorn, som ju är i fokus i vinstdebatten, motsvarar bara 38 miljarder.

Ilmar Reepalu är en man som verkar tro att man kan påstå lite vad som helst i debatten. I en intervju DN nyligen hävdade han därför att ett av skälen till förslaget om 8 % i utdelningsbegränsning handlar om företag som har 40-50 % vinstmarginal.

Men den siffran har han garanterat hittat hos någon enstaka en- eller fåmansföretagare, förmodligen i hyrläkarbranschen.

Däremot säger vinstmarginalen rätt lite enskilt. Det är bara ihop med andra nyckeltal den berättar något. Den som har 40 % vinstmarginal kan nämligen ha 0 kr i lönekostnader, eller mycket låga. En företagare, även en hyrläkare, kan bestämma sig för att ta en lön under gränsen för statlig skatt, som är 38 000 ungefär. Och sedan istället ackumulera vinsten som blir för att kunna ta utdelning till 20 %. Fråga Timbuktu.

Vi väljare ska däremot förledas att tro att stora välfärdsföretag har den marginalen.

Fult.

Tittar man på det inte Reepalu jobbar med, nämligen verkligheten, ser man direkt hur det ligger till.

Academedia är ett av landets mest utskällda företag. Inte för att de är dåliga på att driva skolor, tvärtom. Utan för att de är störst. Och dessutom ägdes av risskapitalbolaget EQT.

Hur mycket utdelning tog de 2014/2015?

Noll kronor.

Academedia noterades 2016 och hade tänkt att börja med utdelning.

Men i linje med hur Academedia hanterat vinst-i-välfärden-debatten hittills böjde de även denna gång rygg och drog tillbaka förslaget. Styrelsen fattade därför beslutet att, säkert för att undvika kritik, inte ge aktieägarna utdelning.

Vi kommer ingenstans i den här frågan om de stora bolagen dansar efter socialisternas pipa. Den insikten hoppas jag någon gång även kommer nå in till Academedias koncernledningsrum.

Hur mycket tog friskolekoncernen Thorén-gruppen i utdelning 2014?

Noll kronor.

Hur mycket utdelning den till 2015 risskapitalägda vårdkoncernen Capio verksamhetsåret 2014? (bolaget börsnoterades 2015 som det första välfärdsföretaget att säljas till aktieägare).

Noll kronor.

Efter noteringen 2015 så delades den första utdelningen i Capio ut, på 50 öre per aktie. 71 miljoner kronor totalt.

En annan sak som hände efter börsnoteringen i Capio var att man erbjöd konvertibelt förlagslån till alla anställda. I praktiken ett incitamentsprogram för att få köpa in sig i bolaget. Ekonomisk demokrati utan just ekonomisk demokrati utan marknadsekonomi.

Omsorgsföretaget Attendo ägdes också av ett riskkapitalbolag, fram till 2014. Vad var deras utdelning så länge de ägdes av risskapital?

Noll kronor.

2015 börsnoterades även de, vilket innebar den första utdelningen på 0,54 kronor per aktie eller totalt 86 miljoner kronor.

Över 30 000 privatpersoner köpte aktier varav 800 medarbetare. Även Attendo planerar att låta personalen köpa in sig via ett incitamentsprogram, som lanseras 2016.

Men de mediciner som skrivs ut av läkarkåren på sjukhus och vårdcentraler, de tjänar bland annat staten pengar på.

Statligt helägda Apoteket gjorde ett resultat på 464 miljoner kronor förra året.

För de statliga bolagen ska “tillförsäkra ägaren en hållbar och förutsägbar utdelning” enligt regeringens hemsida.

Apotekets egna kapital uppgår till 5,1 miljarder. Utdelningen föreslogs till 71 kronor per aktie, jämfört med välfärdsföretagens 50 öre. Totalt 1,1 miljarder delades ut 2015, vilket motsvarar över 20 % av de egna kapitalet.

Men tjäna pengar på medicin för gamla eller skolbyggnader är okej om man är staten. Då kan man dränera välfärden på pengar.

Det gör väl inget tänker ni kanske, pengarna staten tar går ju ändå till oss?

Det vore en poäng, om det inte var så att kritiken mot vinst i välfärden handlar om att dränera välfärden på pengar. Att pengarna ska stanna i verksamheten.

Pengarna staten tar av sina bolag stannar ingalunda i välfärden, den spenderar regeringen glatt på mer bistånd, gratis entré till muséer (eg. avgiftsfritt) eller öronmärkta forskningspengar till mer genusvetenskap.

För att återgå till den offentliga marknaden så motsvaras den största delen – 150 miljarder av 975 – av bygg- och teknikbolag.

Ett av de största bolagen som även är en av de största aktörerna på den offentliga marknaden är byggföretaget Skanska.

De gjorde ett resultat på 4,7 miljarder 2015 på en omsättning på 153 miljarder.

Hur mycket av dessa som kan hänföras till offentlig marknad är oklart men några av de stora projekt de håller på med är Nya Karolinska och Förbifarten, både projekten i Stockholm, men även förbifarter i Katrineholm och Linköping. De bygger sjukhus även i Kungälv och Södertälje.

2015 delade Skanska ut 7,50 kronor per akite, eller totalt 3 miljarder. Det egna kapitalet uppgick till 24 miljarder. Eller 12,5 %.

Stora “övervinster” alltså. På att bygga sjukhus, bland annat.

Sossarna har sedan förlusten av löntagarfonderna 1991 varit sugna på att hitta nya sätt att socialisera näringslivet. Och vinst i välfärdsen-debatten har gett dem en väg.

Men där löntagarfonderna var en teknisk möjlighet att faktiskt stjäla landets företag är vinstutredningen och Reepalus förslag om begränsning av vinsten baserat på eget kapital inte ens det. För det är ett kocko sätt att räkna.

Bloggaren och forskaren på Ratio Mattias Lundbäck har i ett inlägg visat varför.

För det första har välfärdsföretag i genomsnitt en vinstmarginal på ca 5 %. Inte så fett alltså.

Förslaget om att koppla utdelning till eget kapital kan illustreras så här. För om du är hyrläkare till exempel, den delen som Reepalu pratar om 50 % vinstmarginaler, har du inget stort kapitalbehov.

Du startar helt enkelt bolaget med de 50 000 i aktiekapital som aktiebolagslagen kräver. De 50 000 är sedan ditt egna kapital.

Eftersom du betalar din egen semester, sjuklön och sociala avgifter ingår detta i den summa du fakturerar som lön till sjukhuset du jobbar för. Alltså är 100 000 kronor per månad ingen märklig summa. Det ska som sagt betala för administration, som revisor, mobiltelefon, försäkringar, pension, sociala avgifter, semester etc. Saker som arbetsgivaren betalar för dig utöver din lön när du är anställda.

Är du överläkare fakturerar du garanterat betydligt mer än 100 000 kronor per månad. Lönen ligger på 70-80 000 kronor per månad, brutto.

På ett år fakturerar det nystartade hyrläkarföretaget med en anställd landstinget 1,2 miljoner kronor.

Men för att vi har världens högsta marginalskatter, med skatt på över 60 % på inkomster över 50 000 kronor, så är det dumt att ta ut allt som lön.

Alltså utnyttjar hyrläkaren 3:12-reglerna och tar bara ut en lön på 38 000 kronor per månad. Lex Timbuktu.

Då slipper hon statlig skatt utan betalar bara kommunalskatten men har full pensionsinbetalning.

456 0000 kronor i lön, med sociala avgifter blir kostnaden ca 600 000 kronor.

Hyrläkaren har pensionsinbetalningar på 80 000 kr per år, mobilräkningar på 15 000 och övriga utgifter på 45 000 kronor. Totalt 140 000 kronor.

Kvar blir 360 000 kronor i vinst. 720 % av det egna kapitalet.

Enligt 3:12 får man som schablon ta ca 150 000 kronor i utdelning beskattat som kapital per år.

Så vinstbegränsingen Reepalu föreslår skulle alltså göra att en hyrläkare i eget bolag, vars lön istället för att betalas av landstinget faktureras från eget bolag (för samma kostnad) får ta ut 4 000 kronor i utdelning.

4 000 kronor.

146 000 kronor mindre än hennes kompis som är IT-konsult åt samma sjukhus får ta. Trots att hyrläkaren kostar landstinget samma som hon gjort om hon varit anställd och avstår sin lön för att kunna ta utdelning skulle hon alltså få ta ut 4 000 kronor.

Det enda värre än fondsocialister i regering är fondsocialister i regering som inte kan räkna.