Ingen i Sverige åtalades för fildelning förra året, rapporterade SVT (16/2) nyligen. Det är en otrolig siffra, unik till och med. De senaste tio åren har det alltid anmälts minst ett tjugotal brott per år, varav ett tiotal varje år lett till åtal. Har filmbolagen äntligen vunnit?

Nej.

De har bara hittat ett mer effektivt och lukrativt sätt att komma åt fildelarna: Utpressningsbrev kryddat med porr.

Förlåt, den korrekta termen är att filmbolagen skickar ”förlikningskrav”, vilket är en snillrik konstruktion som de senaste åren blivit en supersuccé för filmbranschen. I stället för att förlita sig på polis och åklagare har branschen satt i system att identifiera fildelare och skicka ut ett slags hot: Betala 7 000 kronor och så glömmer vi saken – annars kan domstol vänta.

LÄS MER: Emanuel Karlsten: De gamla är de stora förlorarna när internet tar över

Någon sådan process har aldrig startat i Sverige. Det behöver inte filmbolagen eftersom de både kan avskräcka från fildelning och tjäna mer pengar på förlikningskraven.

Bakgrunden är ett nytt användande av Ipred-lagen. Lagen var kontroversiell redan när den trädde i kraft för tio år sedan, just för att kritiker fasade för scenarion liknande de vi nu ser. Med hjälp av lagen kan filmbolag gå till domstol och berätta att de kan se att ett visst IP-nummer har fildelat deras film och därmed få ut namn och adress på personen bakom IP-numret. Namnen går till den som äger internetuppkopplingen, vilket inte alls behöver vara den som fildelade. Det kan ägas av allt från ett kafé eller en mormor som haft en fildelande tonåring på besök. Eller så kanske till dig, vars granne lånat ditt wifi och fildelat. I Finland blev det stor uppmärksamhet efter att ett brev gått till en man som inte ens var hemma när det påstådda brottet skulle skett. Bevisen är alltså inte särskilt tunga och därför vore det bättre om folk betalade av rädsla eller skuld.

LÄS MER: Det snällaste hade kanske varit att rycka ut sladden direkt

Affärsidén har därför blivit att ta fram så många IP-adresser och personuppgifter som möjligt. De senaste åren har det eskalerat till helt nya höjder. Nätoperatören Bahnhof, som driver egen opinon i frågan, har begärt ut offentliga handlingar som visar att över 140 000 IP-adresser har hämtats hem av filmbolagen, under fyra år. Bara senaste året dubblerades antalet domstolsärenden och nytt rekord slogs: drygt 60 000 adresser begärdes ut. Skulle alla dessa leda till förlikningsbrev och gå till olika personer skulle det innebära en intäkt på 420 miljoner kronor – på ett år.

För att se till att fildelarna verkligen betalar har filmbolagen kommit på ett genidrag: Porrfilm. De senaste domstolsdokumenten som Bahnhof begärt ut, visar att filmbolagens representanter nu fiskar efter adress och namn till ägarna av internetabonnemang där någon fildelat porr. I kravbreven som sedan skickas ut är ”erotisk film” fetmarkerat – tidigare har det aldrig angetts om filmen är en action eller komedi. Vem vågar processa mot ett felaktigt krav då? Genansen och misstanken under en rättegång ska vägas mot att betala några tusenlappar och bli kvitt problemet.

LÄS MER: Emanuel Karlsten: Med internet har avvikarna fått revansch

Problemet är uppenbart. Givetvis ska filmbranschen få betalt för sina verk och givetvis är fildelning ett brott. Men här skapas ett kryphål där privata företag kan ta lagen i egna händer.

Att andelen anmälda och åtalade fildelare minskat är därför inget tecken på framgång, det är snarare ett bevis på hur Sverige låter privata aktörer leka både polis, åklagare och domare. Och offret är helt vanliga, ibland oskyldiga, svenska medborgare.