Tidigare fick svenskt rättsväsende kritik för att beskriva kvinnors ”korta kjolar” i våldtäktsmål. I dag har vi domar som på liknande sätt förminskar övergrepp på flickor som utsätts för hedersrelaterade brott.

I en ny dom från Småland läser jag om en flicka, ensamkommande från Syrien, som gifts bort till en kusin som tolvåring. I Sverige har hon placerats hemma hos sin faster med familj. Mannen, kusinen, som flickan är gift med bor också i Sverige och har finansierat flickans familjs flykt hit. Flickan, enligt födelsebeviset från Syrien 14 år, har sedan blivit gravid.

Socialtjänsten i Mönsterås kommun har ansökt om vård av flickan enligt LVU, lagen om vård av unga, men får avslag av förvaltningsrätten i Växjö. Enligt förvaltningsrätten är flickan "en med svenska mått mätt brådmogen flicka". Flickan sägs vidare ha "en fast förankring i sin religion och i den kultur som hon är uppväxt i".

Så om en flicka anses "brådmogen", är det mindre fel att hon ingår i ett barnäktenskap? Så om flickan har en viss religiös och kulturell bakgrund, är barnäktenskap i sin ordning?

Det är svårt att tolka domen på annat sätt. Flickan beskrivs dessutom som en mogen person med fri vilja. Alla som vet vad hederskultur är känner väl till den maktlöshet och press en minderårig bortgift flicka utsätts för. Varför blundar rätten för att hon är minderårig?

Så om en flicka anses "brådmogen", är det enligt förvaltningsrätten mindre fel att hon ingår i ett barnäktenskap.

Nyligen frikändes en pappa i Hallstahammar som misstänktes ha misshandlat och hotat sin dotter, enligt åklagaren i en hederskontext, av Västmanlands tingsrätt. Rätten ansåg att ord stod mot ord och att utredningen hade brister.

I det fallet hade pappan till dottern i sms skrivit, översatt, att han inte är sin fars son om han ”inte knäcker dina revben, och slår dig sönder och samman". När jag läser domen förekommer ett märkligt argument. Det påstås att det i pappans kultur har "utvecklats ett speciellt språkbruk", som går ut på att hot egentligen inte är menade som hot.

Att en pappa uttrycker att han ska slå sin dotter sönder och samman ses alltså som annat än hot, med hänvisning till kultur och ett "speciellt" språkbruk. Hur är det möjligt?

Hanna Linell, doktorand i socialt arbete och knuten till det nationella kompetensteamet som arbetar mot hedersrelaterat våld och förtryck, berättar att rättsväsendet är vilset när det kommer till mål som rör heder. Det märks både i straffrättsliga mål och i ärenden som rör skydd enligt LVU, säger Linell.

Vilsenheten drabbar maktlösa barn. Förminskandet av de övergrepp flickor utsätts för är inget annat än en skam för svenskt rättsväsende.