Under hela oktober har palestinska attacker mot israeler pågått. Knivar, köttyxor, stenar och brandbomber samt påkörningar med bil har använts. Ett tiotal israeler har hittills dödats och ett hundratal har skadats, en del svårt. Efter att ha tagits på sängen av detta våld, ökade Israel raskt säkerheten. Påbörjade eller pågående attacker besvaras nu med skarp ammunition och ett 40-tal palestinier har dödats när de attackerat israeler. Våldet har av palestinska ledare försvarats med att det är motstånd mot ockupationen i allmänhet och mot judisk närvaro på Tempelberget i synnerhet.

Rykten om att "judarna skulle tränga ut eller ta över Tempelberget" har spridits. Detta stämmer inte. Judar får enligt en överenskommelse från 1967 mellan dåvarande försvarsministern Moshe Dayan, Jordanien och den muslimska stiftelsen Waqf besöka Tempelberget, men inte be där. I år har 3,5 miljoner muslimer besökt platsen och bett där, medan 12 000 judar har besökt den. Det kan knappast kallas "utträngning".

Finns då andra orsaker till detta våld, just nu? Det finns säkert en frustration hos palestinier över dödläget i förhandlingarna och begränsningarna att leva under ockupation. De säkerhetsåtgärder som av och till kan vara rigorösa har en direkt koppling till våldssituationen. Är det lugnt, sjunker kontrollen. Ökas våldet, blir den mer tidskrävande och noggrann. En annan orsak till våldet är säkerligen den antisemitiska propaganda som genomsyrar det palestinska samhället från vaggan till graven och som blir alltmer explicit i sina uppmaningar till "motstånd".

Häromdagen intervjuade tv-kanalen Sky News den palestinske partiledaren Mustafa Barghouti. Inslaget var informativt. Förutom Barghoutis förväntade kritik av "ockupationen" (utan att nämna dess orsaker) riktades ingen kritik mot det palestinska våldet. Hans lösning på konflikten var förutsägbar; "Ockupationen måste upphöra. Israel ska dra sig tillbaka från östra Jerusalem och Västbanken. Därefter kan förhandlingar inledas." Ett fullständigt ohållbart diktat med tanke på de erfarenheter Israel har av att dra sig tillbaka från områden utan att ha ett fredsavtal i ryggen. 1999 drog sig Israel tillbaka från den säkerhetszon man ockuperade i södra Libanon.

Terrorgruppen Hizbollah var inte sena att utnyttja tillfället och 2006 startade de ett förödande krig mot Israel. 2005 drog Israel sig tillbaka från hela Gaza, och evakuerade alla bosättare och soldater från området. Därefter har terrorgruppen Hamas startat tre krig från Gaza; 2008-09, 2012 och 2014. Israel har lärt sig sin läxa. Med Egypten och Jordanien har man fredsavtal. Därifrån startas inga krig. Israels premiärminister Netanyahu upprepar varje vecka till sin motpart, den palestinske presidenten Abbas: "Kom till förhandlingsbordet, utan förhandsvillkor, så kan vi diskutera allt". Men Abbas vill inte eller vågar inte inleda förhandlingar.

Han skyller på bosättningarna och dess utbyggnad. Men det är ingen ursäkt för att inte förhandla. Bosättningarna kan det också förhandlas om. Frågan är väl om Abbas anser att land som delvis bebos av judar inte är värt att ha? De bosättningar som fortfarande byggs ut är främst de större som finns nära den så kallade Gröna linjen (1949 års stilleståndslinjer). De har i alla tidigare fredsförhandlingar tänkts ingå i Israel vid ett fredsavtal i utbyte mot motsvarande områden på israelisk mark till den palestinska sidan. Det finns ett sätt att testa freds- och kompromissviljan på båda sidor. Den stavas förhandlingar.

Varför sätts ingen press från Sverige för att få president Abbas att förhandla? Den av Sverige erkända staten Palestina får 1,4 miljarder svenska kronor, men motkraven lyser med sin frånvaro.

Lisa Abramowicz

generalsekreterare för

Svensk Israel-information

ledarsidan@varldenidag.se