Dela via: Facebook

Twitter

LinkedIn

Bilden är gjord i samarbete med satirtecknarna “I fablernas land“

Texten uppdaterades 20151015, se nedan

I veckan lämnade Rättviseförmedlingen över den lista med namn de fick i uppdrag av Kulturdepartementet att sammanställa.

Det blev känt i februari att kulturminister Bah Kuhnke anlitat dem för uppdraget. I en intervju med SVT motiverade Bah Kuhnke uppdraget med att hon “inte vill missa viktiga erfarenheter och kunskaper”.

Hon vill “bredda urvalet” för styrelser och insynsråd.



Skattebetalarna har fått betala 72 000 kronor för listan. Då ingår även en utbildning för Kulturdepartemtets tjänstemän.



Och så här glada var Seher Yilmaz och Alice Bah Kuhnke när listan på 334 namn lämnades över förra veckan. Bilden är hämtad från Rättviseförmedlingens hemsida och den artikel de skrivit där, inklusivse raden av namn.



En lång lista. Det vet jag, för jag har googlat varje namn. Det tog mig många timmar. Supertrist egentligen. Tänk er själva att googla 334 personer.

Varför gjorde jag nu det?

Jo, för att Rättviseförmedlingens version av mångfald är grund.

Den fokuserar enbart på ytliga saker som var du eller dina föräldrar är födda (utom-euorpeisk, europeisk eller nordisk) och vilket kön du har. Det är ju det deras Rättvise-räknare ska pyssla med – att dela in folk i media i dessa fack.

Men precis som Bah Kuhnke säger, det ska handla om att bredda urvalet. En person är mycket mer sina värderingar, sin politiska uppfattning än sin hudfärg eller efternamn. Därför vill jag kolla hur mycket mångfald den där listan egentligen innehåller.

Resultatet är deprimerandet.

Kolla själva.

Uppdatering 20151015:

En påpasslig hängiven läsare gjorde mig uppmärksam på riskerna med PUL etc så av säkerhetsskäl där har jag bytt ut bilderna nedan mot nya där bara efternamnen finns med.

……..

Politisk sympati innebär just det, inte att man de facto röstat på dem. Vi har valhemlighet i Sverige. Men att man gillat, delat eller deltagit i partiets event och aktivitet i sociala medier befäster sympati med partiets frågor. Sedan kan man absolut hysa sympatier för fler än ett parti men genom att googla får man en fingervisning om det är vänster eller höger, som ju är ömsesidigt uteslutande ideolgiska preferenser. Vill man inte göra sympatier kända – håll dig borta från internet. Tips.

Vad gäller härkomst har jag säkert placerat någon enstaka fel men jag har inte lagt så stor vikt vid det. Det är bara Rättviseförmedlingen som tycker härkomst ska vara i fokus, jag har fokuserat på vad individerna tycker och vilka värderingar de har. De personer där det inte står något har jag inte hittat något politiskt att ta på. Yrke är i huvudsak information Rättviseförmedlingen själva har på sin egen lista

En första reflektion är att alla som jobbar, har jobbat på kansliet eller i styrelsen för Rättviseförmedlingen själva finns på listan. Påpassligt nog. Åtminstone majoriteten, inklusive nuvarande VD.

En annan reflektion är att det finns vissa organisationer som dominerar, förutom Rättviseförmedlingen: Popkollo, Megafonen, Alby är inte till salu och Mångkulturellt Centrum till exempel.

Bilden som tornar fram är tydlig: det är i princip samma person på varje rad. Bara olika namn.

Detta är mångfald enligt Rättviseförmedlingen:

– en person, föredragningsvis kvinna och helst med utom-europeisk bakgrund som har föresläst på ABF och Mångkulturellt Centrum, pratar om vithetsnormer och genus, är feminist och mångfaldsdebattör, gärna aktivist och sympatiserar med Vänsterpartiet eller Feministiskt Initiativ. Och har uppträtt för Vänsterpartiet. Eller är fackligt aktiv i LO.

Gärna en person som dansar också, listan befolkades av en överdrivet stor andel dansare…..

En hel del på listan är aktiva politiker för Miljöpartiet, Vänsterpartiet, Socialdemokraterna eller Feministiskt Initiativ. Det vill säga sitter i nämnder, stått på listor i valet etc.

Men på Rättviseförmedlingen har man antingen inte orkat googla personerna för att bredda bilden av dem att bli något mer än kön, härkomst och en beskrivning av vad de jobbar med.

Eller så har man inte tyckt att det är relevant information att personer sitter i kommunfullmäktige för ett parti.

Jag skulle gjort ett diagram som visar hur många procent som sympatiserar vänsterut kontra riksdagssnittet. Det orkade jag inte. Tydligt är dock att endast två personer sticker ut åt andra hållet: Maria Johansson, som är aktiv Folkpartist. Och så Tebogo Monnakgotla, som själv är afrosvensk men kritiserade Afrosvenskarnas riksförbund i en debattartikel på DN Debatt. Även om hon också verkar dra sympatierna åt vänster generellt.

Sedan finns antingen folk som inte tydligt har någon politisk sympati. Eller den förkrossande majoriteten som är vänster, gärna aktivist.

Vilka nya viktiga erfarenheter och kunskaper får man med denna lista?

Var är alla borgerliga? Var är de liberala? Var är folk som de facto skulle utmana de gängse perspektiven i kultursektorn?

Detta visar bara att regeringens såväl som Rättviseförmedlingens bild av mångfald ÄR så här. Den struntar i det som gör människor unika – deras preferenser, åsikter, värdering, politiska uppfattning. Eller vänta, de struntar kanske inte i den. Den delen ska vara samma. Den som nu finns på listan. Sedan är det namnen och könet som utgör “mångfaldsdelen” av listan.

Det är förmodligen obekant för dem det finns faktiskt en hel del människor inom kultursektorn som tycker något annat än de på listan. Som är borgerliga. Som har erfarenhet av att driva företag och andra viktiga perspektiv.

Den här listan är också tänkt att komplettera de som redan jobbar i kultursektorns styrelser och insynsråd.

Då undrar man ju – råder det verkligen brist på folk med dessa åsikter?

Råder det brist på personer med examen i genusteori, queerfeminister med postkolonialt perspektiv som vill diskutera vithetsnorm, svarta kroppar i det offentliga rummet, som gillar ABF och Vänsterpartiet, Feministiskt Initativ och Mångkulturellt Centrum?

På vilket sätt breddar man kultursektorns redan stora dominans av vänstermänniskor med postkolonialt perspektiv och antirasistisk aktivistm med 334 andra personer med just detta?

Min fråga är därför till både Rättviseförmedlingen och kulturminister Bah Kuhnke:

Tycker ni på allvar att denna lista representerar en mångfald?