Nummerpladegenkendelse lyder umiddelbart uskyldigt. Det er smart, at politiet ved hjælp af moderne teknologi eksempelvis får besked om, hvor en stjålet bil befinder sig. Og der er jo ikke tale om, at folks private telefonsamtaler bliver aflyttet, eller at de bliver filmet i kompromitterende situationer.

Men realiteten er, at Rigspolitiet med en systematisk affotografering af nummerplader rundt omkring i landet har iværksat en omfattende overvågning af alle danskere med bil. Politiet kan således følge dig tæt, når du bevæger dig rundt i landet, og det foregår alt sammen, uden at du ved, hvor og hvornår du bliver registreret.

For at sikre, at staten ikke opbygger et større lager af oplysninger om uskyldige borgeres færden, er reglerne indrettet sådan, at politiet i udgangspunktet kun må gemme data fra overvågningen, hvis nummerpladen giver et såkaldt hit i deres database. Det kan være, hvis en bil tilhører en efterlyst kriminel, eller hvis bilen er meldt stjålet. Er det ikke tilfældet, skal oplysningerne som udgangspunkt slettes straks eller senest inden for 24 timer.

Som beskrevet i Information gemmer Rigspolitiet ikke desto mindre oplysninger om alle forbipasserende borgere i 30 dage. Også selv om folk ikke er mistænkt for noget som helst. Med andre ord vedligeholder politiet en omfattende database med oplysninger, der viser, hvor aldeles uskyldige borgere har opholdt sig inden for den seneste måned.

Politiet henholder sig til en undtagelsesbestemmelse, der giver mulighed for at lagre oplysningerne i 30 dage, hvis det sker som led i en »målrettet politiindsats«, som er »tidsmæssigt og geografisk afgrænset«.

Meget kreativt er politiet nemlig nået frem til, at det falder inden for undtagelsesbestemmelsen, at indsatsen er geografisk begrænset til alle landets politikredse, eller med andre ord hele landet, og at den foreløbig er tidsmæssigt begrænset til at vare året ud – hvorefter man kan forestille sig, at politiet vil iværksætte en ny »målrettet politiindsats«.

Det er en åbenlyst urimelig fortolkning af reglerne. Og det er ikke så lidt vovet af Rigspolitiet, at de forsøger at omgå de regler, som er blevet indskærpet af Datatilsynet.

Oprindelig ønskede politiet at gemme oplysninger om alle registrerede borgere i en måned, også selv om de berørte personer ikke var mistænkt for noget. Men Datatilsynet skred ind og gjorde klart, at oplysningerne i udgangspunktet kun måtte gemmes, hvis en nummerplade gav et hit i politiets database. Og kun i forbindelse med de målrettede indsatser måtte politiet gemme oplysninger om borgere, der ikke er mistænkt for noget.

Alligevel har politiet altså skabt en situation, hvor alle registreringer fra deres stationære kameraer rundt omkring i landet lagres i en måned. Det er sket ved at fortolke reglerne så kreativt, at professor i persondataret Peter Blume er nået frem til den »umiddelbare vurdering«, at fortolkningen »ikke er inden for skiven«, som han har sagt til Information.

Som medlem af Datatilsynets øverste organ, Datarådet, var Peter Blume i 2015 med til at udarbejde tilsynets udtalelse om politiets praksis. Og som han sagde i tirsdagens Information: »I Datarådet går vi ud fra, at når vi træffer en afgørelse, så bliver den overholdt – specielt af offentlige myndigheder. Men det her virker mere vidtgående, end det var meningen.«

Læs også Professor: Kontrol af overvågning er vigtig

Man skulle tro, at afsløringen af politiets dubiøse praksis ville vække politisk kritik. Det skete også, men kun til dels. Enhedslisten og Liberal Alliance har kritiseret politiet, og særlig interessant er det, at regeringspartiet Liberal Alliance har krævet en redegørelse fra Justitsministeriet. Men ordførere fra Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og Venstre har derimod spekuleret i, at reglerne jo kan ændres, så politiet uden juridiske problemer kan gemme alle registreringer i en måned.

At lige netop politiet bøjer juraen til det yderste og nok også lidt længere i et forsøg på at overvåge så mange borgere som muligt, er i sig selv dybt bekymrende.

Og lige så bekymrende er det, at reaktionen fra Folketingets tre største partier ikke er at kritisere politiet og kræve yderligere oplysninger om sagen, men at åbne for at ændre reglerne, så potentielle ulovligheder bliver gjort lovlige.