Voldtægt, seksuelle krænkelser og grænseoverskridelser har fyldt i medierne de seneste år.

Personlige vidnesbyrd om seksuelle overgreb på Roskilde Festival og kvinders voldtægtsoplevelser i Information gør indtryk, og siden oktober har den globalt iscenesatte #MeToo-kampagne også orkestreret mange beretninger om seksuelle krænkelser fra både kultursektor, medieverden og senest universiteter.

Seksuelle overgreb og krænkelser har altså sat sig solidt på dagsordenen. Og som det ofte sker, når seksualitet rammer mediedebatten, retter bekymringen sig især mod de yngre generationer med krav om handling, bedre opdragelse og undervisning.

Fra mange fronter lyder det nu, at børn og unge skal lære at kende deres egne grænser, lave klare aftaler og sige tydeligt til og fra over for hinanden for at undgå misforståelser og ubehagelige situationer. Og i Sverige har man fremsat et lovforslag, der skal forbyde sex uden klart samtykke.

Men i unges konkret levede liv fremstår grænser, lyst og sex knap så skarpe, fikserede og firkantede.

Lægger man dertil alkohol, feststemning, venner og fællesskabers forventninger samt kønnede sociale normer om, hvordan kvinder og mænd skal gebærde sig, når det kommer til sex, bliver affæren ikke mindre kompleks.

Sex og intimitet er altså ikke easy business. Det kan ikke fikses med en omgang ja eller nej-træning eller samtykkeundervisning som et quick fix mod mislyd og fejlslag i intimlivets forhandlinger, mod grænseoverskridelser og mod seksuelle overgreb.

Flirten på formel

Problemet med voksengenerationens råd om klare aftaler og tydelige markeringer af ja og nej er, at de helt grundlæggende overser træk ved det intime og seksuelle. De overser, at flirt, forførelse og vejen til intimitet og sex ofte begynder fra et diffust og nonverbalt sted, der hverken er ja eller nej.

Et blik, en uskyldig berøring eller et fælles grin skaber en åbning eller slår en tone an. Men fluks er den væk igen, beseglet med et forsvundet smil, et skuldertræk eller en bortvendt ryg på dansegulvet. Flygtige, uvisse bevægelser uden løfter om noget eller mere.

Den tyske sociolog Georg Simmel beskrev allerede i sit essay Flirtation fra begyndelsen af forrige århundrede flirten som en særlig social udvekslingsform, der finder sted i spændingsfeltet mellem ja og nej, i dynamikken mellem samtykke og den evige frygt for afvisning.

Flirten er på den ene side en yderst lystbetonet aktivitet, en åbning mod øjeblikkets og fremtidens muligheder. På den anden side er den også en risikofyldt beskæftigelse, hvor afvisningen altid lurer lige om hjørnet.

Og afvisningen har ofte to tabere. Det er ikke sjovt at tabe ansigt til den anden (eller vennerne), når man bliver afvist. Og det er heller ikke sjovt at skuffe, såre og i værste fald skabe en konflikt, når man ikke har lyst til den anden.

Den danske sprogforsker Kristine Køhler Mortensen har i en undersøgelse af flirt og dating på nettet vist, at det seksuelle sprog, heteroseksuelle benytter, ligger langt fra de velmenende råd om tydelig kommunikation ved hjælp af ja eller nej og aftaler.

De fleste følger en hensynsetikette og benytter ikke et klart nej, fordi man gerne vil gå langt for at undgå afvisningen af den anden – blandt andet for at undgå at såre dem. Flirtens uvisse natur står også i vejen – at insistere på ja eller nej ved det første øjekast vil være misforstået, virke utidigt og potentielt farligt, hvis man gerne vil vinde spillet. En sand partykiller.

Flirten er et seksuelt spil om lyst og nydelse, der ikke lader sig indhegne og regulere gennem rationelle kontrakter og kontante (verbale) markeringer af ja og nej. Det er et måske, hvis udfald er influeret af andre forhold som social kontekst og normer, rum og stemning og temporale og situationelle dynamikker.

Heteroseksuel cruising

I homoseksuelle mænds livsverden finder man et interessant eksempel på det seksuelle spil i fænomenet cruising, som foregår, når mænd mødes i storbyens parker, på diskoteker og i barer.

Cruising er en erotisk aktivitet, hvor mænd mødes for at nyde hinanden med blikket og måske have sex på disse steder. Den danske seksualitetsforsker Henning Bech har udlagt fænomenet som et kontaktspil – som afstandsmanøvrer mellem fremmede kroppe, der som i flirten foregår i spændingen mellem ja og nej, mellem blot at kigge eller også at røre og have sex.

Blikket og kropssprog er vigtige medier i dette spil. Selv om cruising er kendetegnet ved nonverbal kommunikation, er der masser sprog, komplicerede koder og en veludviklet etikette, man må følge i spillets gang. På baren eller diskoteket gælder for eksempel, at man ikke må kigge for intenst på den anden, men man bruger blikket bevidst reserveret for at nyde og bekræfte kontakten.

I cruising er målet om sex eller berøring mindre vigtigt, mens selve spillet og det stilistiske er i fokus. Det handler mere om nydelsen ved dette gensidige spil, end om man får hinanden på krogen til sidst.

Mange kunne lære noget om sex og flirt af cruising, for seksuel dannelse drejer sig også om at udvikle sans og respekt for blikkets kvaliteter, kropssprogets signaler og forskellige analoge og digitale rums muligheder. Man må kende til flirtens, forførelsens og seksualiseringens sprog og etik.

Derudover er det også vigtigt at forholde sig kritisk til de kønsnormer, der ofte skitserer nogle begrænsede positioner i kvinder som lokkende og mænd som erobrere. Vi må i stedet åbne os for at indtage nye roller og raffinere spillet på nye måder.

Og hvordan skal vi så lære de seksuelle spils former og koder samt ombryde disse kønsnormer? Som den danske forsker i seksualundervisning Line Anne Roien peger på, er seksualundervisningen i skolen et dannelsesfag – det er mere end biologi og fysiologi.

Skønlitteratur, film, billeder og arkitektur bør også være vigtige medier i skolens seksualundervisning. Unge skal rustes til at være stærke forhandlere og bevidste gamere, der mestrer seksualitetens og intimitetens komplicerede spil og formår at aflæse og tage vare på hinanden både kropsligt og etisk.

Mere dialog om sex og lyst

Den aktuelle dagsorden om seksuelle overgreb og krænkelser er vigtig. Men den risikerer også at installere et negativt blik på seksualitet, hvor det kan blive sværere at skelne seksuelle overgreb fra gensidige seksuelle spil.

Frygten for seksuelle overgreb og krænkelser forstærker kravet om at stå skarpt på ja eller nej samt klare aftaler. Men det lukker og indsnævrer også det seksuelle sprog, hvor forskellene mellem vold og flirt bliver mere tågede, og hvor nuancerne mellem den afprøvende og inviterende flirt samt misforståelser og overskridelse utydeliggøres.

For unge bliver det også sværere at forhandle om forskellige lyster og sex med jævnaldrende – for det hårdt optrukne ja eller nej levner ikke plads til at sige ja til nogle ting og nej til andre. Men der findes mange nuancer i seksualiteten og intimiteten. Man kan for eksempel have lyst til at ligge et sted mellem ja og nej ved at være nøgne sammen og kysse uden at have sex.

Selv om en ny undersøgelse fra Det Kriminalpræventive Råd viser, at seksuelle overgreb og krænkelser oftest sker mellem jævnaldrende teenagere, der kender hinanden, er det vigtigt at holde fast i, at unges intime kontakter i de fleste tilfælde går godt.

Den igangværende debat om seksuelle overgreb og krænkelser bør derfor ikke kun – selv om det selvsagt er vigtigt – have fokus på, hvordan vi undgår seksuelle overgreb og krænkelse.

I stedet skal vi bruge den nye dagsorden til at udvikle og invitere til en ny og mere nuanceret og normkritisk samtale om sex, lyst, grænser og ansvar. Der er brug for at udvide vores sprog, og vi skal i vores samtaler, i medier og i seksualundervisningen til børn og unge turde tage bladet fra munden om det svære, det kiksede, det akavede, det farlige, det tabuiserede, tabuer og skam om sex, lyst og grænser i det intime og seksuelle liv.