Gymnasie- och kunskapslyftsminister Aida Hadzialic kallade Khans inställning för ”helt oacceptabel” med motiveringen att ”i Sverige behandlar vi män och kvinnor lika”. Hon avslutar med att vi ”måste sätta stopp för alla yttringar som pekar på att man behandlar män och kvinnor på olika sätt”. Hadzialic yttranden är allvarliga och utmanar den svenska religionsfriheten, eftersom hon här inte talar om en partipolitisk policy utan snarare vad som ska vara gällande i det svenska samhället. Enligt islam, såsom många muslimer förstår sin religion, går gränsen för kontakten mellan främmande parter av motsatt kön vid fysisk beröring. Detta förhållande gäller således både kvinnor och män, och handlar överhuvudtaget inte om att den ena ser den andra som oren, såsom bland andra Lena Mellin på Aftonbladet felaktigt gjort gällande.

På vilka grunder en politiker bör uteslutas kan vara svårt att fastställa, vad som däremot är nödvändigt är att uteslutningarna grundas i ett konsekvent förhållningssätt, att samma måttstock används för samtliga politiker.

En politiker som varit väldigt hård i sin kritik mot både Mehmet Kaplan och Yasri Khan är Gulan Avci, ordförande i Liberala kvinnor, som under 2009 själv deltog i ett seminarium där högerpopulisten Ayaan Hirshi Ali höll i ett för Avci "uppskattat" föredrag. Jonathan Lehman från den antirasistiska tidskriften Expo har bedömt Hirsi Ali som "nyckelaktör i den internationella antimuslimska rörelsen". Det finns andra exempel, men som utelämnats på grund av utrymmesskäl.

Kaplan tvingades lämna sin ministerpost och debaclet med Khan slutade med att han lämnade sina partipolitiska uppdrag, men Gulan Avci däremot, hon sitter fortsatt kvar. Hennes samröre med dessa islamofoba krafter har heller inte framkallat en kritikstorm, såsom skett med tidigare nämnda fall. Frågan som många svenska muslimer skeptiskt ställer sig är varför? Är det så att vi fortfarande i detta land inte tar islamofobi på allvar?