Hannah Berlin, Aron Flam och Alexander Bard skrev en replik på den uppmärksammade debattartikeln i Aftonbladet där 171 kulturarbetare, däribland Mikael Wiehe, Joakim Thåström och Ewert Ljusberg, driver på för att Sverige ska bojkotta Eurovision i Israel. Men repliken blev inte publicerad. Nu kan du läsa den här i stället. Det har också startats en namninsamling på Change.org.

Till er som påstår er värna om palestinska araber i Gaza: hur kommer det sig att ni riktar er kritik mot Israel som inte styr området och att ni aldrig kritiserar islamistiska Hamas som faktiskt regerar där?

I Aftonbladet skriver svenska artister och skribenter att Eurovision i Israel borde bojkottas pga den förfärliga levnadsstandarden i islamist-styrda Gaza. Det är nästan som om det hade undgått dessa så kallade kulturpersonligheter att Israel sedan många år har lämnat ifrån sig området utan att för den sakens skull ha fått fredligare förbindelser med dess invånare.

Denna svenska medieelit ifrågasätter inte att deras egna skattepengar används av islamister till att bygga kidnappningstunnlar och raketer ämnade att terrorisera det israeliska civilsamhället. Varför har det enorma ekonomiska biståndet till detta område från EU, USA, FN och själva Israel inte använts till att bygga infrastruktur? Sjukhus? Universitet?

Hur kommer det sig att gator och torg i Gaza ständigt uppkallas efter självmordsbombare medan fredssökande krafter tystas av sina egna arabiska ledare genom tortyr och avrättning?

Brevet undertecknades av 171 personer som inte verkar speciellt brydda över detta.

Denna svenska samling av röster ur konst- och nöjesbranschen som annars brukar värna om saker som HBTQ-rättigheter, miljövänlighet, genusfrågor och religionsfrihet har märkligt nog ställt sig på sina egna fienders sida just när det gäller Israel och hennes grannar.

De kallar rent av Israel för en apartheidstat. Detta trots att alla israeliska medborgare oavsett genus och etnisk, religiös, sexuell eller politisk bakgrund har lika rätt till såväl sjukvård som utbildning som rätt att rösta, äga egendom eller att engagera sig politiskt. Det finns arabiska politiska partier i Knesset och till och med kvinnliga arabiska politiker i Israel (vilket är mer än vad man kan säga om många arabiska länder).

Det går också bra att demonstrera dagarna i ända mot israeliska politiska beslut såväl i form av tidningsartiklar som genom att ställa sig utanför Knesset utan att bli vare sig arresterad eller registrerad som något slags icke önskvärd person, eftersom det råder yttrandefrihet i Israel. Det som däremot inte tolereras är raketer, självmordsbombare, minor, granater, knivhuggningar, personbils- och lastbilsattacker, bränder, kidnappningar eller våldsamma upplopp vars uttalade mål på arabiska är att “återvända” till Tel-Aviv.

Istället för att notera att Israel – som ständigt hotas till livet av samtliga sina grannar – har lyckats bygga en demokrati i en region som annars präglas av teokratiska kungadömen och diktaturer, vill dessa självutnämnda utrikesexperter ur det svenska kulturlivet bojkotta Israel.

Det enda landet i Mellanöstern där homosexualitet inte är brottsligt. Där kvinnor liksom män gör militärtjänst. Där forskning inom miljöfrågor är världsledande. Och där en musikfestival som inbegriper transsexuella vinnare kan äga rum till pompa och ståt.

Istället för att notera att Gazaborna lever under sina egna ledares förtryck vilket i sin tur skapar ett behov av taggtråd mellan det arabiska området och det israeliska, menar dessa svenskar att Israel måste lösa den interna situationen i Gaza innan det kan bli tal om svenskt deltagande i Eurovision i Tel-Aviv.

Har det helt undgått dem att Israel ständigt försöker att avveckla sin närvaro vid gränsen för att sedan gång på gång tvingas tillbaka dit för att bemöta antisemitisk och islamistisk terror? Alltså våld och raketer. Exakt vad vill ni att Israel ska göra? Vad hade ni själva gjort i samma läge?

Det sägs i vänsterkretsar att Israel måste återgå till 1967 års gränser, vilket för övrigt är precis vad Israel har gentemot Gaza (med undantag för att området då var under egyptisk ockupation). Menar dessa svenska kulturröster alltså att Västbanken skall återlämnas – för de palestinska arabernas skull – till Jordanien? Eller att Bashar Al-Assad ska tillåtas kontrollera Golanhöjderna? På vilket sätt skulle detta hjälpa de stackars araber som lever under Hamas förtryck? Och på vilket sätt skulle detta få Eurovision att se mindre moraliskt förkastlig ut än när den äger rum i Ukraina eller Turkiet?