MP-språkröret Romson har inte fått en lysande start som miljöminister och vice statsminister. Expressen har i en rad artiklar avslöjat att statsrådet har:

* Underlåtit att betala energiskatter för diesel.

* Målat sin husbåt med en giftig bottenfärg.

* Värmer upp fartyget med en oljepanna.

* Tömmer gråvatten rakt ut i Östersjön.

Åsa Romson själv verkar förvånad över granskningen. Hennes första kommentar var att bilderna på båten som Expressens reporter visade för henne var upphovsrättsskyddade. Och hon har sedan dess ändrat sina förklaringar vid flera tillfällen.

Stora delar av medierna tycks också tagna på sängen. För trots att Sverige alltså har en vice statsminister som har smitit från skatten har uppföljningarna varit förvånansvärt få.

Det som avslöjats om Romson är långtifrån tillräckligt för att diskvalificera henne som statsråd. Det stör mig dock att medierna tycks bedöma hennes felsteg efter en egen måttstock. För små tuvor har vält statsråd förr. Kulturminister Cecilia Stegö Chilò, M, fick efter hårt medietryck exempelvis avgå 2006 efter bara tio dagar på grund av att hon inte betalat sin tv-licens.

Visst finns det skillnader mellan fallen. Det framgick exempelvis snabbt att Stegö Chilòs licensskolk inte var ett förbiseende utan ett ideologiskt beslut. Men att Romson inte lever som hon lär borde inte enbart betraktas som en förmildrande omständighet. Dessutom var även migrationsminister Tobias Billström, M, nära att slitas med i tv-licensfallet 2006 - trots att han inte ens hanterade kulturfrågorna.

Eller ta bara justitieminister Laila Freivalds, S, som jagades av medier ända in i farstun och till slut avgick år 2000 på grund av att hon köpt en allmännyttig lägenhet.

Jag brukar vara skeptisk till dem som gnäller på vinklade medier, oavsett om det är vänstern som gnäller på liberala tidningsägare eller om det är högern som anklagar public service för att vara vänstervridet. Men möjligen har det ändå betydelse att fyra av tio svenska journalister uppger sig sympatisera med Miljöpartiet.

Kanske är det helt enkelt så att en nyliberal som Cecila Stegö Chilò undermedvetet betraktas som ond till motsatsen bevisats, medan miljökämpen Romson tillskrivs goda avsikter.

Vid politiska skandaler överträffar den mediala ilskan ofta den folkliga vreden. I fallet Romson tycks det vara tvärtom. Även om övriga medier skrivit lite har Expressens artiklar väckt genklang på nätet. Sammantaget har Expressens Romson-texter delats, kommenterats och gillats över 40 000 gånger.

I vissa kretsar tycks miljöministerns agerande ha förstärkt den klassiska nidbilden av en miljöpartist som någon som gärna vill bestämma hur andra ska leva, men som själv kör en rostig Volvo 242 som spyr ut svart rök. Romson är dock den urbana 2.0-varianten - hennes oljepanna står och ryker i Stockholms innerstad.

Även om Romson på kort sikt kommit lindrigt undan kan avslöjandena på längre sikt bli en belastning för henne som miljöminister. Det är visserligen synd att svensk miljödebatt ofta handlar mindre om systemfrågor och mer om enskildas val. Men det är något som Romson måste förhålla sig till.

När hon under den kommande mandatperioden ska försöka höja bensinskatten och införa flygskatt kommer ett spår i debatten ofrånkomligen handla om privatmoral.

I den frågan är Romson numera skadeskjuten.