Скандал літа. Відомий історик схвалив зміни про Путіна та Крим у російському перекладі своєї книги 29 липня 2019, 17:14 Сюжет Вы также можете прочесть этот материал на русском языке

У літературній спільноті України та Росії триває скандал навколо російського перекладу книги відомого історика Юваля Ноя Харарі. Його відрізняють від оригіналу додані кліше російської пропаганди, у тому числі щодо Криму.

НВ розповідає найважливіше, що потрібно знати про головний літературно-політичний скандал цього літа.



Хто такий Юваль Ной Харарі

43-річний Харарі — ізраїльський історик та письменник, професор історичного факультету Єврейського університету в Єрусалимі.

Він автор кількох популярних книг, присвячених різним аспектам розвитку та історії людства.

Серед них — бестселер Sapiens: A Brief History of Humankind (в українському перекладі - Людина розумна. Історія людства від минулого до майбутнього), а також книга Homo Deus: A Brief History of Tomorrow (в українському перекладі — Homo Deus: За лаштунками майбутнього).

Юваль і президент Франції Еммануель Макрон з його книгою Homo Deus: A Brief History of Tomorrow:



Популярні серед масового читача, його книги проте отримували неоднозначні відгуки професійних спільнот — у тому числі антропологів та істориків — за надмірну сенсаційність викладу.

Про що його нова книга і чому вона спровокувала скандал

У 2018 році Харарі видав нову книгу 21 Lessons for the 21st Century (21 урок для XXI століття). На відміну від своїх попередніх праць, у яких історик аналізує минуле та майбутнє людства, у цій книзі Харарі звертає увагу на проблеми сьогодення.

У тексті «підчищено» та змінено фрагменти, які не узгоджуються з тезами офіційної російської пропаганди

Фактично книга є збіркою есе, чимало з яких засновані на раніше опублікованих статтях Харарі. У них він торкається найактуальніших технологічних, політичних, соціальних та екзистенційних проблем сучасного світу.

У 2019 книга вийшла в перекладі російською мовою — її випустило російське видавництво Синдбад.

Однак, як з’ясувалося, текст цього видання суттєво відрізняється від англомовної версії: у ньому «підчищено» та змінено всі фрагменти, які не узгоджуються з ключовими тезами офіційної російської пропаганди. Серед них — і заперечення Росією силової анексії Криму.

Більше того, Юваль Ной Харарі сам дав згоду на видання «цензурованої» версії своєї книги. Ці факти викликали вибух обурення в літературному середовищі та серед інтелектуалів, знайомих з творчістю Харарі.

Головні відмінності російського перекладу книги

Брехня Трампа замість брехні Путіна

Частину книги Харарі присвячує проблемі постправди — умисним інформаційним потокам, які покликані затьмарити об'єктивні факти в сприйнятті аудиторії.

В оригінальній версії книги Харарі ілюструє цей світовий тренд публічними заявами Володимира Путіна, який довгий час заперечував присутність у Криму російських військових під час анексії півострова.

«Російський уряд та президент Путін особисто неодноразово заперечували, що це були російські війська, і описували їх як спонтанно створені „групи самооборони“, які могли купити обмундирування в місцевих магазинах. Коли вони виступали з такими досить безглуздими заявами, Путін і його помічники прекрасно знали, що брешуть», — написав Харарі.

Однак у російському виданні в цьому ж розділі наведено зовсім інший приклад — про хибні заяви президента США Дональда Трампа.

«По подсчетам газеты The Washington Post, за время, прошедшее после инаугурации, президент Трамп сделал более 6000 ложных публичных заявлений. В речи, произнесенной в мае 2018 года, из 98 фактологических утверждений Трампа 76% были ошибочными, вводящими в заблуждение или ни на чем не основанными», — говорится в переводе книги на русский", — йдеться в перекладі книги російською.

Анексія Криму — «приєднання» чи «захоплення»?

Один з розділів книги називається Війна і містить підрозділ Погляд з Кремля. У російському перекладі книги його відкриває такий фрагмент:

«До сей поры единственным успешным вторжением XXI века, предпринятым великой державой, было присоединение Крыма Россией. Но даже это исключение подтверждает общее правило. Сама Россия не считает аннексию Крыма вторжением в чужую страну, а российские войска практически не встретили сопротивления ни стороны местного населения, ни со стороны украинской армии.



Более того, в результате присоединения Крыма и участия в ряде конфликтов на востоке Украины и на Кавказе Россия приобрела стратегически важные активы и повысила свой международный престиж. Экономическая выгода при этом оказалась гораздо меньшей. Новейшая история России не доказывает, что военные победы ведут к экономическому процветанию. Чтобы понять ограниченность потенциала даже успешных военных кампаний, достаточно сравнить стремительный экономический рост, отмечаемый в последние 20 лет в мирном Китае, с экономической стагнацией победоносной России, наблюдаемой в тот же период".



Російське видання Медуза порівняло англійську, українську, німецьку та французьку версії книг — вони практично ідентичні, проте подібного тексту там немає. Наприклад, в українському перекладі перші два абзаци ціього ж підрозділу (Погляд з Кремля) мають такий вигляд:

На цей час єдиною успішною агресією, яку здійснила потужна держава в ХХІ столітті, стало захоплення Криму росіянами. У лютому 2014 року російські збройні сили вторглися в сусідню Україну й окупували Кримський півострів, який потім було приєднано до Росії. Майже без пострілів Росія отримала стратегічно важливу територію, поселила страх у душах сусідів і відновила свій імідж світової потужної держави. Однак це захоплення мало успіх завдяки екстраординарному збігу обставин. Ні українська армія, ні місцеве населення не чинили значного опору росіянам, а інші держави утрималися від прямого втручання в цю кризу. Такі обставини важко відтворити в якомусь іншому куточку світу. Якщо передумовою успішної війни є відсутність ворогів, які прагнуть чинити опір агресору, це серйозно обмежує можливості.



Дійсно, коли Росія спробувала повторити кримський успіх в інших регіонах України, вона наткнулася на суттєво сильніший опір, і війна в Східній Україні перейшла у фазу непродуктивної патової ситуації. Ще гірше (з погляду Москви) те, що ця війна розпалила антиросійські настрої в Україні й перетворила цю країну з союзника на запеклого ворога. Так само, як успіх у Першій війні в Перській затоці змусив США звалити на себе непідйомну ношу в Іраку, успіх у Криму може змусити Росію взяти на себе непідйомний тягар в Україні.



«Партнер» замість чоловіка

У російському виданні корективи внесли навіть у сферу особистого. Юваль Ной Харарі — відкритий гей і присвятив книгу своєму чоловікові Іцику, з яким уклав шлюб 17 років тому. Однак у російському перекладі посвята звучить як «моєму партнерові», а не «чоловікові».

Реакція громадськості та відповідь Харарі

Такі радикальні зміни, що спотворюють сенс та головний меседж тексту Харарі з його відома, спровокували скандал.

Письменника звинуватили в тому, що заради продажу своєї книги на російському ринку він свідомо погодився на маніпуляцію. Багато читачів і видавціі заявили, що відтепер не вважають його книги гідними уваги.

Харарі, зі свого боку, заперечує, що керувався фінансовим інтересом. Заяву письменника оприлюднив сайт NEWSru.co.il. У ній Харарі стверджує, що, даючи згоду на зміни в російському перекладі книги, він намагався достукатися до більшої аудиторії.

«Моя мета полягає в тому, щоб основні ідеї книги про небезпеку диктатури, екстремізму та фанатизму досягли якомога ширшої аудиторії. У тому числі аудиторії, яка живе в країнах з недемократичним режимом. Деякі приклади в даній книзі можуть відштовхнути цю аудиторію або привести до цензури з боку певного режиму. З цієї причини я зрідка дозволяю адаптацію книг та затверджую зміни конкретних прикладів — але ніколи основних думок твору», — заявив історик.

Він також відреагував на скандал колонкою в Newsweek. У ній Харарі пояснив, що хотів уникнути ймовірної заборони книги в Росії, про що його попередили спочатку. Тому з трьох варіантів — змінити опис подій в Україні так, щоб він наблизився до офіційної російської версії, відмовитися від публікації книги в Росії або ж змінити приклад про використання дезінформації — він обрав останній.

Ще пізніше Харарі уточнив, що не давав дозволу на заміну трактування анексії Криму. «Якщо це так, я категорично проти таких неавторизованих змін і докладу всіх зусиль для того, щоб це виправити», — підкреслив історик.

