Maahanmuuttajaryhmissä seksuaalirikoskohua on seurattu tyrmistyneinä. Iltalehti haastatteli kahta maahanmuuttajataustaista henkilöä aiheesta.

Sirwa Farik on 45-vuotias vantaalainen perheenäiti, ateisti ja vuoden pakolaisnainen 2018. Hawraman Ali

– Maahanmuuttajien keskuudessa kaikki ovat surullisia ja kysyvät toisiltaan, miksi irakilaiset tekevät näitä tekoja, Sirwa Farik huokaa.

Hän viittaa viime aikoina ilmi tulleisiin seksuaalirikosepäilyihin, joista kertovia uutisia hän on seurannut tarkoin 13- ja 23-vuotiaiden tytärtensä kanssa.

Farik on 45-vuotias vantaalainen perheenäiti, ateisti ja vuoden pakolaisnainen 2018. Hän saapui Suomeen Irakista vuonna 2000 kiintiöpakolaisena sen jälkeen, kun hänen miehensä oli murhattu.

Myös Farikin oma turvallisuus kotimaassa oli vaakalaudalla, koska hän oli aktiivinen naisten oikeuksia ajaneessa yhdistyksessä. Samaan aikaan heimot tappoivat muita naisia perhe- ja kunniaväkivallan uhreina kaduille, eikä valtiolla tai poliisilla ollut minkäänlaista otetta niistä.

– Irakissa naisen asema on tosi huono, ja naisella on perustuslainkin mukaan miestä alhaisempi asema. Vaadimme siellä samaa lakia ja järjestimme esimerkiksi naistenpäivinä mielenosoituksia. Hallinnolle yhdistyksen toiminta oli liikaa, Farik kertoo.

Nyt Farik työskentelee Irakin naisten yhdistyksessä monikulttuurisessa työelämäprojektissa, jossa pyritään ehkäisemään maahanmuuttajataustaisten naisten syrjäytymistä. Projektissa tarjotaan naisille esimerkiksi alkeistasoista suomen kielen opetusta ja lastenhoitoa opiskelun ajaksi.

Samankaltaista toimintaa hän tarjoaisi yhdeksi ratkaisuksi myös maanmiestensä suureen osuuteen Suomessa tehdyissä seksuaalirikoksissa.

– Kotoutumisprosessiin pitää panostaa enemmän. Siitä olisi hyötyä sekä Suomen yhteiskunnalle että maahanmuuttajayhteisölle, Farik sanoo.

Sitäkin suurempia haasteita löytyy kuitenkin tulijoiden kotimaasta.

Tiedon puutetta

Vielä 1960- ja 70-luvuilla Irakissa oli voimassa moderni laki. Farik muistelee, kuinka hänen ollessaan ensimmäisellä luokalla hänen äitinsä opiskeli samaan aikaan aikuiskoulutuksessa. Farikin täti käytti minihametta.

Nykyään vastaavaa ei voisi kuvitellakaan, koska sukupuolten välinen tasa-arvotilanne alkoi pian tuon jälkeen heikentyä. Irakin sodan ja miehityksen jälkeen yhteiskunta otti vielä suuremman harppauksen taaksepäin. Lännen koalition tuella perustettu valtiomuoto ja hallitsija tukivat uskonnollisten liikkeiden asemaa sekä siten taantumusta. Koulutus ja hyvinvointi hylättiin, lääkkeeksi tarjottiin uskontoa ja sorretun aseman hyväksymistä.

Nyt Farik tapaakin säännöllisesti 1980- ja 90-luvuilla syntyneitä irakilaisia, jotka ovat kasvaneet suurissa kaupungeissa, mutteivät käyneet kotimaassaan päivääkään koulua.

– Hallinto hyötyy siitä. Jos ihminen on lukutaitoinen ja sivistynyt, hän vaatii valtiolta enemmän palveluita, oikeuksia ja hyvää elämää, Farik toteaa.

Juuri tässä on hänen mukaansa yksi juurisyy nyt Suomessakin ilmenneisiin ongelmiin: nuoret irakilaismiehet eivät pääse kiinni kunnollisen elämän syrjään edes kotimaassaan, saati sitten Suomessa.

– Heti ensimmäisenä päivänä, kun ulkomaalainen ilmoittautuu poliisille turvapaikanhakijaksi, pitäisi istua alas ja puhua. Pitäisi kertoa Suomen laista, mahdollisuuksista ja itsemääräämisoikeudesta. Että täällä on naisten ja miesten tasa-arvo, eikä voi koskea tai ottaa kuvia ilman lupaa.

– Eikä sekään riitä, vaan sitten pitäisi saada omalla äidinkielellä keskustella, mitä seuraamuksia rikkomuksista seuraa, Farik painottaa.

Hän on vetänyt itsekin vastaanottokeskuksissa vertaisryhmiä, joissa kerrotaan Suomen laista ja tavoista pakolaisille, ja painottanut heille yhtä asiaa.

– Sanon aina, että maassa maan tavalla. Täällä pitää kunnioittaa maan lakia ja arvoja: miehet ja naiset tekevät samoja töitä, kasvattavat lapsia ja tekevät kotitöitä. Ja sitten lopuksi sanon, että voitteko kertoa tästä kavereille, jotka eivät olleet täällä paikalla.

Vankilakin kelpaa

Osassa nyky-Irakia rajat naisten ja miesten välillä ovat Farikin mukaan yhä tiukkoja. Jotkut alistetuista naisista eivät saa kulkea yksin kadulla, ja abayat tai huivit peittävät osan heistä vartaloa ja kasvoja. Jotkut maassa kasvaneet nuoret miehet eivät ole koskaan puhuneet heille tuntemattoman naisen kanssa.

Vaikkapa tavalliselle suomalaiselle uimarannalle sattuessaan tällainen henkilö voi hämmentyä perinpohjaisesti.

– Mutta eivät kaikki maahanmuuttajat ole samanlaisia. Ei näiden tapausten perusteella voi leimata kaikkia irakilaisia, Farik korostaa.

Tiedon puutteen ohella hän pitää yhtenä syynä irakilaismiesten suuriin osuuksiin rikostilastoissa sitä, että Suomessa on liian löysä laki. Irakissa raiskauksesta voi saada kuolemantuomion.

Tuomion istuminen suomalaisessa vankilassa voi jopa tuntua houkuttelevammalta vaihtoehdolta kuin elämä vapaudessa Irakissa.

– Suomen vankila on näiden epätoivoisten mielestä kuin hotelli: siellä voi harrastaa liikuntaa tai opiskella ammattiin. Ne olosuhteet ovat monille kovia kokeneille nuorille pelkkä vitsi.

Irakilaismiehet voivat vieläpä olla tottuneita siihen, ettei raiskauksia Irakissa useinkaan ilmoiteta poliisille. Näissä tapauksissa rangaistuksen saattaa nimittäin saadakin uhri: heimo tai suku voi jopa naittaa raiskauksen uhrin hänen raiskaajalleen.

Oma paikka hukassa

21-vuotias Morteza Shirzad päätyi Suomeen ja Keravalle kirjavien vaiheiden kautta. Hän on kotoisin Afganistanista, josta hänen perheensä pakeni sotaa Iraniin.

Iranissa ulkomaalaisia ja varsinkin afgaaneja kohdellaan kaltoin, joten vuonna 2016 Shirzad, hänen äitinsä ja kolme sisarustaan saapuivat kiintiöpakolaisina Suomeen. Nyt nuorimies opiskelee aikuisten perusopetuksessa.

Shirzad sanoo motivoituneensa opiskelemaan tajuttuaan erilaisten mahdollisuuksien määrän Suomessa. Kaikille ei kuitenkaan käy samoin.

– Monet pakolaiset eivät tiedä paikkaansa tässä maassa. Minä ajattelin tänne tullessani niin, että työnnän juuret uuteen maahan. Olen ongelmien takia muuttanut kotimaastani tänne saamaan paremman elämän, joten se oli selvä asia, että mun pitää tehdä töitä ja opiskella, Shirzad kertoo.

Hänkin on luonnollisesti lukenut uutisista seksuaalirikoksista epäillyistä ulkomaalaisista ja puhunut aiheesta myös suomalaisen tyttöystävänsä kanssa.

– Olen ihan sanaton. Tosi julma juttu, Shirzad sanoo.

Lisäksi hän on kääntänyt uutisia suomea huonommin taitavalle veljelleen. Äidilleen ja siskoilleen Shirzad ei uskaltanut niistä suoraan kertoa, vaan isoveli hoiti homman.

– Heillä oli samat tunteet kuin minulla: että ”voi ei”.

Silti kotimaassa Afganistanissa naisten ja miesten välinen tasa-arvo on monelle tuntematon käsite: miehet elättävät perheen ja naiset kasvattavat lapset. Shirzadin perheessä on kuitenkin puhuttu äidin johdolla myös naisten ja miesten välisistä suhteista, ja äiti on opettanut, ettei naisilta saa pyytää liikoja.

– Tiedän, että isän kotimaassa tilanne on vastakohta: miehet käskevät ja naiset tottelevat. Minä olen kasvanut niin, etten tee niin, Shirzad sanoo.

Perheen merkitys

Shirzadkin osaa heti nimetä muutamia mahdollisia keinoja hillitä ulkomaalaisten rikollisuutta Suomessa. Myös hänen mukaansa lakia voitaisiin tiukentaa.

Myös pakolaisten kotouttamistyöhön voitaisiin panostaa enemmän, jotta he oppisivat tuntemaan lakia ja omia mahdollisuuksiaan.

Lisäksi Shirzad mainitsee, että etäisyys omasta perheestä voi johtaa maahan muuttaneen moraalin löystymiseen. Hänen kaverinsa on esimerkiksi sanonut, että saisi varmasti kotimaahan jääneeltä isältään rangaistuksen, jos tämä tietäisi hänen tyttöystävästään tai käynneistä baarissa.

Shirzad tietää perheen merkityksen myös omasta, toisenlaisesta kokemuksestaan: viime vuonna hänen ostamansa auto hajotettiin yöllä, minkä jälkeen hän kielsi pikkusiskoaan kävelemästä iltaisin yksin asemalta kotiin.

– Kun mun auto rikottiin, en suuttunut, vaan mietin, että miten käy mun perheelle. Jos mun perheelle tapahtuisi jotain, en voisi kestää, Shirzad pohtii.

Hän kuitenkin korostaa, ettei voi asettua seksuaalirikosten uhrien tai heidän läheistensä asemaan.

– Jos niin kävisi mun sisaruksille, en voi kuvitellakaan, miltä se tuntuisi. En ole niiden tilanteessa, joille on käynyt niin.

Juttua päivitetty 16.1.2019 kello 9.01. Tarkennettu naisten oikeuksista nyky-Irakissa kertovaa kappaletta.