Arvoituksellinen Levänluhdan kalmisto

Lähde Levänluhdalla.

– Jos suomalaiselta arkeologilta kysytään, onko Suomessa ”outoja” hautapaikkoja, niin vastaus on ilman muuta Levänluhta. Paikka on täynnä arvoituksia, kertoo arkeologi, FT Anna Wessman.



Isokyröläisestä niittylähteestä, josta nousee ihmisen luita, raportoi paikallinen kirkkoherra Tukholman Antikviteettikolleegiolle jo 1600-luvun lopulla. Ensimmäiset kaivaukset tehtiin vuonna 1886, ja viimeksi paikkaa tutkittiin vuonna 1984. Levänluhdasta on löytynyt noin 100 ihmisen luut, eläinten luita sekä melko runsaasti esineitä, mm. koruja, solkia ja roomalainen kattila. Lisäksi on löytynyt veistettyjä koivupaaluja, poltettua savea ja hiiltä. Levänluhtaa on käytetty kalmistona usean sadan vuoden ajan, n. 400–700 jaa.

Levänluhta ei kiehdo ainoastaan arkeologeja, vaan myös monen muun alan tutkijat haluavat ratkaista sen arvoituksia. Anna Wessman on koonnut monitieteisen tutkijaryhmän, joka on juuri aloittamassa uutta projektia.

– Itse Levänluhta, joka on nykyisin lähinnä vetinen pusikko pellon keskellä, on jo kaivettu, mutta projektimme tarkoitus on käydä koko olemassa oleva materiaali uudelleen läpi. Tutkimme kaiken: luut, esineet, koivupaalut, muut löydökset, ympäröivät alueet ja haastattelemme vielä alueen nykyasukkaatkin. Tosin kaivauksille pitää vielä hakea erillinen rahoitus, kertoo Wessman.



Kuka, miksi, miten?

Jo vuodesta 1912 asti on tiedetty, että Levänluhta on alun perin ollut lampi tai pieni järvi, ei suo, kuten aikaisemmin ajateltiin. Miksi nämä ihmiset on haudattu veteen, kun polttohautaus oli samaan aikaan tavallinen hautaustapa? Lähin samalta ajalta oleva polttohautauspaikka on aivan lähellä Levänluhtaa. Ja miksi juuri Pohjanmaalla? Vesihautausta ei tunneta muualta Suomesta, mutta toinen vesihautauspaikka tunnetaan Isonkyrön naapurikunnan Vöyrin Käldamäestä. Toinen kummallisuus on se, että suurin osa luista on naisten ja lasten. Miksi juuri naisia ja lapsia on haudattu eri lailla? Löytöjen joukossa ei myöskään ole lainkaan aseita, vaikka tuon ajan naisen pukuun kuului veitsi. Miksei myöskään kankaita ole löytynyt, vaikka muuta orgaanista materiaalia on säilynyt hyvin? Ja miksi rautaesineet ja keramiikka puuttuvat kokonaan?

– Oma arvoituksensa ovat koivupaalut. Niidenkin ikä on nyt tarkoitus ajoittaa uusin menetelmin. Jos ne ovat samalta ajalta kuin luut, on todennäköistä, että ne ovat jollain tapaa liittyneet hautaamiseen. Ehkä ruumiit on kiinnitetty paaluihin, jotta ne pysyisivät veden alla. Toinen mahdollisuus on, että ne ovat olleet jonkinlainen alusta, jolle ruumiit on jätetty. Tällöin kysymyksessä olisikin lähinnä ilmahautausta muistuttava hautaustapa, sanoo Anna Wessman.

Vaikka vainajia ei poltettu, on itse hautarituaali voinut hyvinkin olla yhtä näyttävä kuin polttaminen. Lähellä sijaitsevalta mäeltä on ehkä voinut seurata menoja. Maan nouseminen on muuttanut maisemaa, ja yhtenä projektin tavoitteena onkin selvittää mm. siitepölyanalyysein, missä vesiraja kulki ja millaista maasto oli silloin, kun vainajia Levänluhtaan haudattiin.

Levänluhdasta on esitetty monia tulkintoja. Tulkintoihin on vaikuttanut se, että paikkaa pidettiin suona ja suonsilmää puolestaan häpeällisenä hautapaikkana. Luut ovat kuitenkin hyväkuntoisia eikä niissä ole väkivallan merkkejä, eli kuolleet eivät ole esimerkiksi epidemian tai sodan uhreja. Tätä tulkintaa vastaan puhuu myös se, että hautaukset ovat tapahtuneet monen sadan vuoden aikana. Eivätkä vainajat olleet köyhää väkeä, mistä kertovat korulöydöt. Niiden joukossa on rannekoruja, joista osa on peräisin Baltiasta ja Gotlannista, hopeinen kaulakoru sekä puvunsolkia, joista yksi on kullattu.

– Vaikuttaa siltä, että Levänluhtaan on haudattu sellaisia ihmisiä, joiden koko maailmankatsomus ja kuolemaan liittyvät käsitykset ovat olleet poikkeavia. Heistä ei ehkä ollut lainkaan tärkeää korostaa vainajan rikkauksia ja asemaa esineillä tai kiviröykkiöillä, kuten tuohon aikaan oli yleensä tapana.



Vastauksia uusin menetelmin

Uudessa tutkimushankkeessa on mukana arkeologien lisäksi geneetikkoja, geologeja, biologeja sekä oikeuslääketieteen tutkijoita. Levänluhdan aineisto käydään läpi uusin luonnontieteellisin menetelmin. Esimerkiksi DNA-tutkimuksia on aikaisemmin tehty hyvin vähän. Lisäksi on tarkoitus tehdä arkeologinen inventointi Levänluhtaa ympäröivällä alueella. Lähistöltä voi löytyä asuinpaikkoja, jotka kuuluvat yhteen hauta-alueen kanssa.

– Haluamme selvittää, mistä Levänluhdan vainajat tulivat, miten he elivät, mitä he söivät ja mihin he kuolivat. DNA-analyysien avulla voimme ehkä saada tietoa myös vainajien sukulaisuussuhteista, kertoo Anna Wessman.

– Levänluhta on ainutlaatuinen kohde koko Euroopassa. Arkeologisella salapoliisityöllä ja uusien menetelmien avulla on mahdollista päästä lähemmäksi arvoitusten ratkaisemista. Odotan innolla, että pääsemme työn alkuun, sanoo Anna Wessman toiveikkaana.

- Pia Purra -