44-vuotias Eveliina Heikkilä joutui jättämään työnsä rekkakuskina ja ajojärjestelijänä selkärankareumansa takia.

44-vuotias Eveliina Heikkilä joutui jättämään työnsä rekkakuskina ja ajojärjestelijänä selkärankareumansa takia. Heli Mansikka / Yle

”Voi helvetti, että saa maksaa kalliista vetestä viimesen päälle ja paskaa tulee raanasta”, punatakkinen eläkeläisnainen huutaa kovalla äänellä poistuessaan vesijonosta.

Olen muistanut naisen sanat – ja kiukun – kaikki nämä vuodet. Niihin tiivistyi se epätietoisuus ja pelko, joka oli vallannut meidät Nokialla asuvat.

Oli sunnuntai, 2. joulukuuta vuonna 2007. Olin ensimmäisten toimittajien joukossa raportoimassa pikkukaupungin sekoittaneesta ongelmasta. Ihmiset puhuivat vesihässäkästä, katastrofin koko laajuus ei ollut vielä paljastunut.

Lumisella Menkalan urheilukentällä kiemurteli kymmenien ihmisten jono. Toppa-asuihin pukeutuneet ihmiset näyttivät viluisilta. Ilmeet olivat vakavia, vihaisiakin. Keskellä kenttää oli useita trukkilavallisia sinisiä vesipulloja.

Nokian vesilaitoksen johtaja Juha Menonen seisoi Ylen tv-uutisten kuvausryhmän edessä. Hänellä oli 30-vuotishääpäivä, mutta juhlan sijasta hän päivysti vesilaitoksen pihalla. Menonen näytti väsyneeltä ja puhui hiljaa.

Kysäisin, paljonko jätevettä vesijohtoverkkoon oikein pääsi. "450 kuutiota", hän vastasi. "Siis 450 tuhatta litraa? Se on valtava määrä."

Mitä kotikaupungissani Nokialla 10 vuotta sitten oikein tapahtui?

"Aina on niitä, jotka muistuttavat"

Nokian Kullaanvuoren jätevedenpuhdistamon pihassa, ison vesialtaan ääressä seisoo kuusikymppinen mies. Hän työskenteli onnettomuuden sattuessa puhdistamolla ja on yksi niistä nokialaisista, jotka ovat saaneet kantaa isoa taakkaa vesikriisistä. Syyllisen leima on kulkenut syyttömienkin mukana.

– Itse en halua vesikriisiä muistella, mutta aina on niitä, jotka muistuttavat, hän sanoo.

Kuluneiden vuosien aikana mies ei ole toimittajille puhunut eikä vieläkään halua esiintyä jutussa nimellään. Myös Kullaanvuoren jätevedenpuhdistamon portit on pidetty enimmäkseen kiinni toimittajilta ja kuvaajilta. Nyt olemme kuitenkin saaneet luvan käydä uudelleen katsomassa paikkaa, josta katastrofi sai alkunsa.

Nokialaiset saivat karvaasti kokea, että puhdistettu jätevesi ei ole puhdasta eikä juotavaksi kelpaavaa. Stina Tuominen / Yle

Jäteveden tunkkainen haju tunkee puhdistamon ovella vastaan. Ohitamme kaksi isoa, kellanvihreää säiliötä, joiden kyljessä lukee polymeeriliuos. Oppaamme viittelöi kohti hallin peränurkkaa. Harmaalla tiiliseinällä risteilee metallisia vesiputkia.

– Ei täällä enää ole mitään nähtävää. Se onneton yhdysputki poistettiin heti tapahtuman selvittyä.

"Hanan avaajalle se oli karmea paikka."

On helppo kuvitella itsensä samaan tilaan 10 vuotta sitten. Puhdistamolla tehtiin huoltotöitä. Niiden ajaksi puhtaan veden tulo puhdistamolle katkaistiin. Kun huoltotyöt saatiin valmiiksi, puhdistamon vastaava hoitaja yritti käynnistää jätevedenpuhdistukseen liittyvää polymeeriliuoksen valmistusprosessia. Prosessi ei käynnistynyt, koska säiliöihin ei tullut vettä.

Puhdistamon hoitaja selvitteli veden tuloon liittyvää ongelmaa ja avasi katonrajassa olevan venttiilin. Hana oli laittomasti rakennetussa putkessa, joka yhdisti puhtaan veden ja puhdistetun jäteveden putkistot keskenään.

Vesi alkoi virrata valmistusyksikköön, mutta samalla jätevettä alkoi työntyä myös vesijohtoverkkoon. Jätevettä kuljettavassa putkistossa paine oli kovempi kuin puhtaan veden putkistossa. Kun polymeerisäiliöt täyttyivät, hana jäi auki.

– Hanan avaajalle se oli karmea paikka, puhdistamolla työskennellyt mies sanoo hiljaa.

"Perusturvallisuus järkkyi"

Lähden tapaamaan perhettä, jonka kotona kävin kymmenen vuotta sitten. Muistan, että silloin omakotitalon oven avasi nainen, jolla oli tavattoman likainen tukka. Viisihenkisessä Hulkko-Kallioniemen perheessä kaikki olivat kovassa vatsataudissa, mutta meidät päästettiin sisään.

Johanna Hulkko moitti kovin sanoin olematonta tiedotusta. Perhe oli jo ehtinyt juoda jätteen saastuttamaa vettä, ennen kuin mitään tietoa ongelmista tuli.

– Aikuisena ajattelee, että selviää kaikesta. Silloin kuitenkin mietin, että jos joku meidän lapsista joutuisi nyt todelliseen vaaraan, en tiedä pystyisinkö auttamaan. Olimme mieheni kanssa molemmat niin huonossa kunnossa.

– Se oli todella pelottava tunne. Perusturvallisuus järkkyi, Johanna Hulkko sanoo.

Nuutti Kallioniemi oli vesikriisin sattuessa 9-vuotias. Johanna Hulkko muistelee lämmöllä ihmisten auttamishalua ja välittämistä. “Apua löytyy, kun sitä tarvitsee.” Marko Melto / Yle

Kaikkiaan perhe sairasti yhdeksän viikkoa. Kahden yrittäjän taloudessa tulot painuivat nollaan yli kuukaudeksi.

Nuutti Kallioniemi oli 9-vuotias vuonna 2007. Vesikriisistä on jäänyt lapsen mieleen monia muistikuvia, mutta hän ei muista pelänneensä.

– Tilanne oli enemmänkin outo ja kummallinen. Sitä ihmetteli, että miten voi veden ympärillä kaikki mennä niin sekaisin. Kun meni pitkän ajan päästä kouluun, siellä olikin vain viisi kaveria paikalla, Nuutti Kallioniemi sanoo.

Ihmisten apu kosketti.

– Se oli aivan ihmeellistä, kun joku tuli, soitti ovikelloa, antoi juomavettä ja kysyi, että pärjäättekö te? Nämä vapaaehtoiset, jotka kiersivät jakamassa vettä, kysyivät oikeasti tämän kysymyksen. Se oli hienoa, sen muistan ikuisesti, Johanna Hulkko sanoo.

Hätääntyneitä soittajia rauhoiteltiin

Onnettomuuspäivänä juotavaksi kelpaamaton, puhdistettu jätevesi virtasi vauhdilla vesijohtoverkkoon.

Kun hana oli puolilta päivin avattu Kullaanvuoren puhdistamolla, jo samana iltapäivänä ensimmäiset kaupunkilaiset ilmoittivat vesilaitokselle, että vedessä oli jotain outoa. Iltaan mennessä soittoja oli tullut jo useammalta alueelta – Utolankalliolta, Ruskeepäästä, Koskenmäestä, Kankaantakaa.

Samaisena keskiviikkona Nokialla oli tehty asennustöitä myös vesilaitoksella Maatialassa. Vettä oli otettu Tampereen verkosta, ja soittajien ilmoittamat veden laatuongelmat laitettiin virtauksen muuttumisen piikkiin. Niiden uskottiin hoituvan lyhyillä juoksutuksilla, jotka aloitettiin.

Vesilaitoksen päivystäjät rauhoittelivat soittajia ja vakuuttivat, että veden käyttöä voi jatkaa normaalisti. Tässä vaiheessa jätevesi oli levinnyt jo kymmeniin koteihin.

Vuorokausi onnettomuuden jälkeen, torstaina 29. marraskuuta valituksia veden laadusta tulvi vesilaitokselle aamusta alkaen. Monet soittajat kertoivat veden aiheuttavan vatsaoireita. Vesilaitoksella alettiin epäillä, että verkkoon oli päässyt vierasta ainetta. Syytä etsittiin mm. kerrostalojen lämmönvaihtimista. Turhaan.

"Pelkäsin tulevan vauvan puolesta"

Yksi vesilaitokselle soitetuista ilmoituksista tuli Vallenkujalta. Eveliina Heikkilä oli juuri pari viikkoa aikaisemmin muuttanut perheineen Utolankalliolle, muutaman sadan metrin päähän jätevedenpuhdistamosta. Hän odotti viidettä lastaan.

– Keitin vedestä aamukahvin. Vesi kuohui oudosti, kun laitoin sitä hanasta kahvipannuun.

Vasta perjantaina iltapäivällä perhe sai lasten päiväkodista viestin siitä, että veteen ei saa koskea.

– Siinä kohtaa olimme jo yli vuorokauden ehtineet juomaan ja käyttämään saastunutta vettä.

Koko perhe sairastui rajuun ripulitautiin ja kuumeeseen, pahiten perheen 2-vuotias Oona ja Eveliina itse. Tytär kiidätettiin Tampereen yliopistolliseen sairaalaan kaksi kertaa, myös Eveliina joutui tiputukseen.

– Pelkäsin myös tulevan vauvan puolesta, selviääkö vauva ja selviänkö minä.

Eveliina Heikkilän selkärankarauma on nyt rauhallisessa vaiheessa. Hän hoitaan kehoaan ja mieltään latinalaistansseilla. "Liikerajoituksia ja kipuja on, mutta katkeroituminen veisi vain energiaa." Heli Mansikka / Yle

Synnytys sujui normaalisti, mutta ensimmäisten päivien aikana lapsi sai outoja, holtittomia tärinäkohtauksia.

– Pojan pikkuaivoista löytyi kolme vesipohjaista kystaa. Niille ei ole löytynyt selitystä, eli ei voida suoraan sanoa, että ne on kytköksissä vesikriisiin.

Kystat onneksi kuivuivat aikaa myöten pois ja poika voi hyvin. Eveliinan kohdalla sairastelu sen sijaan jatkui nivelten kivuilla ja tulehduksilla. Kolmen vuoden jatkuvan kipuilun jälkeen hänellä todettiin selkärankareuma.

Reuman syy-yhteys vesiepidemiaan on diagnoosissa tunnustettu, mutta korvauksia terveyshaitasta Eveliina ei ole saanut.

– En ole niitä hakenutkaan. Vaikka saisin kymppitonnin se ei toisi ammattiani ja terveyttäni takaisin.

"Juomavesi keitettävä varotoimenpiteenä"

Katastrofin laajuus alkoi selvitä vasta perjantaiaamuna 30. marraskuuta, kun hanan avaamisesta oli kulunut jo yli 40 tuntia. Vesilaitoksella tajuttiin viimein, että talousvedessä oli pakko olla jotain, mikä ei sinne kuulunut. Vesilaitoksen johto kutsui terveystarkastajan neuvotteluun.

Ongelman syy oli edelleen epäselvä. Kymmenien vatsatauti-ilmoitusten takia terveystarkastaja päätti kuitenkin kello 11.30 antaa koko kaupunkiin veden keittokehotuksen.

Ensimmäinen, lyhyt tiedote tuli kaupungin nettisivuille kello 12.47. Tiedotteessa kerrottiin, että juomavesi on keitettävä ennen käyttöä, mutta kyse on varotoimenpiteestä. Sama tieto välitettiin myös Aamulehdelle, STT:lle ja Ylelle.

Vesilaitoksella ongelmien selvittely jatkui. Keskusteluun nousi jätevedenpuhdistamo ja siellä oleva yhdysputki. Vesilaitokselta otettiin etäyhteys puhdistamon käyttöpaneeliin. Sen laskurit näyttivät, että puhdistettua jätevettä oli kulunut valtavia määriä.

Vesilaitoksen johtaja soitti jätevedenpuhdistamolle ja pyysi tarkistamaan, ettei jätevettä ole päässyt puhtaan veden verkkoon. Nyt puhdistamon vastaava hoitaja muisti avanneensa lietteenkuivatushallissa olevan hanan. Hän laittoi sen kiinni, mutta jätevettä oli ehtinyt virrata vesijohtoverkkoon kahden vuorokauden ajan.

Veden saastumisen syystä, eli vesijohtoverkkoon päässeestä jätevedestä, kerrottiin kaupungin nettisivulla ensimmäisen kerran perjantaina kello 16.30.

"Akuutista taudista jäi vatsaan hermovaurio"

Mirva Ketola muistaa edelleen vesilasillisen, josta alkoi hänen tähän päivään jatkuva sairauskierteensä.

– Menin yöllä keittiöön juomaan. Otin hanasta lasiin vettä ja laitoin sekaan vähän mehua. Ajattelin, että kylläpä tämä mehu on käynyttä, kun lasillinen poreili niin.

Ketola asuu Koskenmäessä, yhdellä pahimmin likaantuneista alueista Etelä-Nokialla. Hän sai vedestä noroviruksen aiheuttaman vatsataudin, joka kesti akuuttina neljä kuukautta.

– Olin juuri synnyttänyt nuorimmaisemme. Painoni putosi 42 kiloon. Olin niin huonossa kunnossa, että en jaksanut kantaa vauvaa tai olla itse pystyssä – konttasin ja vedin vauvaa viltillä vieressä.

Mirva Ketola on kokenut, että pitkittyneesti sairastuneita on myös leimattu. "Monet lääkärit pitävät ihmistä heti hulluna, kun on oireita, joita ei pystytä selittämään." Marko Melto / Yle

Pahinta sairastelua jatkui kahdeksan vuotta. Kahden viime vuoden aikana suunta on ollut ylöspäin, mutta terve hän ei ole vieläkään.

– Akuutista vatsataudista jäi minulle vatsaan hermovaurio. Suolen tyhjentävä kramppi voi iskeä koska vaan.

Ketolan lääkearsenaaliin kuuluu lähes päivittäin edelleen myös ripulilääke.

– Mutta en enää tarvitse kahdeksaa kapselia, mikä on maksimi. Nyt riittää yksi tai kaksi. Joudun katsomaan tarkasti mitä ja miten syön – ravinnon pitää olla rikasta, että siitä jää jotain kehoon.

Veteen pääsi bakteereita, viruksia ja alkueläimiä

Saastunut vesi jakoi Nokian kahteen alueeseen, likaiseen ja puhtaaseen. Likaisen veden alueella asui yli 9 500 nokialaista, liki kolmannes kaupungin väestöstä.

Kriisi vaikutti koko kaupunkiin, sillä alkuvaiheessa ei tarkkaan tiedetty, kuinka laajalle saastunut vesi oli ehtinyt levitä. Kuuluin itse niihin onnekkaisiin, joiden kotiin jätevesi ei lopulta yltänyt. Meillä kukaan ei sairastunut.

Nokialaisten talousvedestä pystyttiin eristämään varmuudella ainakin yhdeksän taudinaiheuttajaa – bakteereita, viruksia ja alkueläimiä.

Pahimmillaan sairaalassa hoidetulla lapsella oli 7 taudinaiheuttajan cocktail.

Nokialaisten juomavedestä pystyttiin löytämään ainakin yhdeksän taudinaiheuttajaa: kampylobakteeri, norovirus, salmonella, clostridium difficile -suolistobakteeri, rotavirus, giardia-alkueläin sekä astro-, adeno- ja enterovirus. Stina Tuominen / Yle

Sairastuneiden määrässä mitattuna saastunut vesi aiheutti suurimman vesiepidemian Suomessa. Sen aikana vatsatauteihin sairastui kaikkiaan liki 8 500 nokialaista, ja heistä reilut 1 200 joutui hakeutumaan hoitoon.

Tarkkaa lukua pysyvästi sairastuneista ei ole. Tampereen yliopistosairaalan reumapoliklinikka hoitaa edelleen yksittäisiä potilaita, joiden nivelsairauksien laukaisevana tekijänä pidetään vesikriisin aikana saatuja infektioita. Myös pitkittyneitä vatsaoireita tutkittiin alkuvuosina Taysin infektio-osastolla, mutta niiden syy-yhteys vesikriisiin jäi yleensä epävarmaksi.

"Tajuttiin, että siitä voi joutua oikeuteen"

Vesihuollon ammattilaiset puhuvat ajasta ennen ja jälkeen Nokian vesikriisin. Aalto-yliopiston professori Riku Vahala vertaa Nokian vesikriisiä Estonia-onnettomuuteen.

– Se vaikutti parantavasti vesialan turvallisuuteen, kuten Estonia-onnettomuus vaikutti merenkulun turvallisuuteen, Vahala sanoo.

Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen, THL:n johtavalle vesiasiantuntijalle, Ilkka Miettiselle vesikriisi oli katastrofi, joka herätti koko Suomen.

– Se ravisteli kaikkia toimijoita. Tajuttiin, että iso onnettomuus on mahdollinen ja siitä voi joutua vaikka oikeuteen, Miettinen sanoo.

Nokian jälkeen Suomessa tarkastettiin Sosiaali- ja terveysministeriön pyynnöstä yhteensä 4 750 riskikohdetta. Jätevedenpuhdistamojen lisäksi tarkastettiin mm. teollisuuslaitoksia.

"Vesikriisi syöpyi ihmisten mieliin kaikkialla Suomessa."

Huomautettavaa löytyi 1 800 kohteesta. Suuri osa korjaustarpeista oli lieviä, mutta selvityksessä löytyi myös vakavia riskejä. Kaikkiaan 144 jäteveden puhdistamolta tai pumppaamolla likaisen ja puhtaan veden linjastot olivat yhteydessä toisiinsa. Näissä Nokian katastrofin toistuminen olisi ollut mahdollinen ainakin poikkeusolosuhteissa.

Laittomia rakennelmia purettiin kaikessa hiljaisuudessa.

Lainsäädäntö ja viranomaisohjeet ovat tiukentuneet Nokian vesikriisin jälkeen. Osa tiukennuksista olisi tehty myös ilman isoa onnettomuutta, mutta Nokian katastrofi nopeutti asioita.

– Muutosvastarinta murentui. Nokian vesikriisi syöpyi ihmisten mieliin, kaikkialla Suomessa. Nuoret opiskelijatkin tuntuvat sen muistavan, vaikka olivat silloin yläasteiässä, sanoo THL:n Ilkka Miettinen.

Kriisiviestintä epäonnistui surkeasti

Katselen vanhaa uutismateriaalia, jota on Ylen arkistossa yhteensä useita tunteja. Samat kuvat toistuivat: nokialaiset jonottamassa vettä, terveyskeskuksessa voipuneita aikuisia ja lapsia, vesijohtoverkoston huuhtelua, vesiletkuja ja -putkia.

Vuosien varrella olen miettinyt, olisinko itse voinut tehdä enemmän. Mieleen palautuu tiedotustilaisuuksien kummallinen ja kiihkeä tunnelma. Virkamiehet käyttivät hämäriä ilmaisuja: kun esimerkiksi tarkoitettiin puhdistettua jätevettä, puhuttiin "teknisestä vedestä". Tiedotteet olivat niukkoja, vähätteleviäkin. Tuntui, että tilanteen vakavuutta peiteltiin.

Nokian kaupunginjohtaja Markku Rahikkala esiintyi haastatteluissa epävarmasti. Moni kaupunkilainen piti Rahikkalaa vastuullisena – jos ei itse onnettomuuteen, niin ainakin surkeaan tiedottamiseen. Hänen erottamisekseen kerättiin jopa adressia.

Haluaisin kysyä, mitä vuonna 2010 eläköitynyt Rahikkala ajattelee Nokian katastrofista nyt. Millaiset haavat se jätti vuosikymmenet Nokiaa palvelleeseen mieheen? Yritän ottaa Rahikkalaan yhteyttä soitoin ja tekstiviestein. Hän ei vastaa.

Nokian tapahtumista tehtiin laaja onnettomuustutkinta. Tutkintaselostus (siirryt toiseen palveluun) kertoo karulla tavalla, että Nokian vesionnettomuus oli tiedotuksen katastrofi. Hyvää on se, että kriisi muutti tiedotuskäytäntöjä perinpohjaisesti. Se muutti myös median suhtautumista talousveden häiriöihin.

Nokian ansiosta laitokset ja viranomaiset mm. kirjoittivat pikavauhtia vesilaitoksille kriisiviestintäohjeet (siirryt toiseen palveluun). Useammassa kunnassa on otettu käyttöön tekstiviestijärjestelmä. Nokialla pienistäkin veden jakelun häiriöistä kilahtaa tieto suoraan asiakkaiden puhelimiin.

Vesikriisi maksoi nokialaisille miljoonia

Nokian vesijohtoverkostoa jouduttiin huuhtelemaan ja tehoklooraamaan kuukausikaupalla. Likaisella puolella veden käyttörajoitukset saatiin purettua vasta helmikuussa 2008, liki kolme kuukautta onnettomuuden jälkeen.

Vesikriisi tuli maksamaan Nokian kaupungille ja vakuutusyhtiölle pitkälle yli 4 miljoonaa euroa. Pelkästään veden jakaminen, verkoston huuhtelu ja desinfiointi maksoi kaupungille noin 2,5 miljoonaa euroa.

"Jos tekee vahingon, jolla on tällaiset seuraukset, niin miten siitä ihminen toipuu?"

Viimeiset korvaukset vesikriisistä kärsineille Nokian kaupunki maksoi vasta tänä syksynä. Summa nousi yhteensä noin 840 000 euroon. Lisäksi vakuutusyhtiö If korvasi noin 991 000 euroa suoraan hakijoille.

Osa korvauksista oli todella pieniä; kymppejä tai satasia. Viittä alle 15 euron korvausta kaupunki ei saanut maksettua, koska korvauksensaajat eivät ilmoittaneet tilinumeroitaan.

"On väärin, että onnettomuus kaadettiin yhden ihmisen niskaan"

Keväällä 2011, yli kolme vuotta onnettomuuden jälkeen, käräjäoikeudessa nostettiin syytteet hanan avannutta puhdistamon vastaavaa hoitajaa sekä vesilaitoksen nyt jo edesmennyttä johtajaa vastaan.

Oikeus löysi vesikriisille yhden syntipukin. Hanan avannut mies tuomittiin törkeästä yleisvaaran tuottamuksesta ja yhdestä kuolemantuottamuksesta seitsemäksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen. Valitus hovioikeuteen ei muuttanut tuomiota.

Mitä puhdistamon hoitaja miettii tapahtuneesta ja tuomiostaan tänään? Soitan hänelle. Juttelemme jonkin aikaa, mutta haastateltavaksi hän ei suostu.

Tapaamani sairastuneet eivät ole katkeria hanan avaajalle.

– Minusta on väärin, että onnettomuus kaadettiin yhden ihmisen niskaan. Hänen syyllistämisensä on todella loukkaavaa, sanoo Eveliina Heikkilä.

– Vahinkohan se on ollut. Ei ole ajateltu, että näin voi oikeasti käydä, Mirva Ketola pohtii.

Johanna Hulkko sanoo tuntevansa suurta sympatiaa hanan avannutta miestä kohtaan.

– Jos tekee vahingon, jolla on tällaiset seuraukset, niin miten siitä ihminen toipuu?

Vesikriisi ei ehkä koskaan unohdu nokialaisten mielistä kokonaan.

– En enää pidä puhdasta vettä itsestään selvyytenä. Edelleen, kun otan hanasta vettä, katson lasin läpi, että se on kirkasta, Mirva Ketola sanoo.