Kapteeni George Nidever miehistöineen rantautui San Nicolas -saarelle kesäkuussa 1853. San Nicolas on niin kutsutuista Kalifornian kanaalin saarista kaukaisin, reilun sadan kilometrin päässä rannikosta, Los Angelesista lounaaseen.

He kohtasivat etsinnän jälkeen jotain, jota toki tiesivät odottaakin. Naisen, jonka ympärillä oli kesyjen koirien lauma.

– Hän oli keskipituinen, ehkä noin 50-vuotias. Hän oli vahva ja aktiivinen, kasvoiltaan miellyttävä, hymyili koko ajan. Päällään hänellä oli merimetson nahoista tehty vaatekappale, höyhenet ulkopuolella. Kun hän nousi seisomaan, höyhenet ulottuivat melkein maahan saakka, kertoi kapteeni Nidever kirjassaan The Life and Adventures of George Nidever.

Nainen oli heimonsa viimeinen jäsen ja hän oli asunut saarella yksinään jo 18 vuotta. Myöhemmin lähetyssaarnaajat tulisivat antamaan hänelle nimen Juana Maria.

Juana Maria oli löydettäessä noin 50-vuotias ja iloinen, kun sai seuraa muista ihmisistä. wikimedia commons

Heimo saarella 8 000 vuotta

Nicoleno-heimo oli elänyt saarella jo 8 000 vuotta. Elämä oli myöhempien arkeologisten löydösten mukaan sujunut auvoisasti.

Meressä eli runsaasti nykyäänkin herkkuna pidettäviä merikotiloita ja simpukoita, vedet olivat kalaisia, hylkeet ja merisaukot telmivät rannoilla ja lähivesissä.

Juuri saukot koituivat Nicoleno-intiaanien kohtaloksi. Vuonna 1811 saarelle saapui 30 metsästäjän ryhmä, joka viipyi yli vuoden. Turkiksille oli kova kysyntä ja saukonnahkoja kutsuttiin nimellä ”pehmeä kulta”. Niitä myytiin hyvään hintaan erityisesti Eurooppaan ja Venäjälle.

Ryöstöpyydystämisen seurauksena saukkokanta romahti. Metsästäjät olivat julmaa väkeä. He raiskasivat intiaaniheimon naisia ja heitä puolustavat miehet tapettiin. Metsästäjät poistuivat lopulta saukonnahkojensa kanssa, mutta Nicoleno-heimo oli kärsinyt kovan iskun.

Vuonna 1835 saaren 300 asukkaasta oli jäljellä enää noin 20.

Melko karu saari on pituudeltaan noin 15 kilometriä ja se kuuluu nykyään USA:n armeijalle. San Nicolaksella on ohjusten testausasema ja lentokenttä. wikimedia commons

Intiaanit evakuoitiin

Mantereen puolella Kaliforniassa katoliset lähetyssaarnaajat kuulivat intiaanien ahdingosta ja he lähettivät saarelle laivan ”pelastamaan” intiaanit. Laivan nimi oli Peor es Nada (suom. Parempi kuin ei mitään).

Kun kaikki nicolenot oli komennettu laivaan, Juana Maria hyppäsi mereen. Hän ei suostunut lähtemään, koska hänen kaksivuotias poikansa oli yhä saaressa. Myrsky oli nousemassa ja Juana Mariaa ei voitu jäädä odottamaan. Peor es Nada purjehti pois palaamatta milloinkaan.

Lähetyssaarnaajien motiivi evakuoida intiaanit ei ole koskaan täysin selvinnyt. Halusivatko he todella auttaa vai saada vain uusia ihmisiä käännytettäväksi kristinuskoon?

Lopputulos oli joka tapauksessa hirvittävä. Nicolenot sijoitettiin San Gabrielin lähetysasemalle Kaliforniassa. Kaikki kuolivat viikkojen sisällä tauteihin, joihin heillä ei ollut vastustuskykyä.

Juana Maria oli rakentanut itselleen suojan valaan luista. Hän oli myös kesyttänyt saaren villikoiria seurakseen. wikimedia commons

Jalanjälkiä hiekassa

Juana Mariaa yritettiin etsiä vuosien saatossa muutaman kerran, tuloksetta. Ohi purjehtivien laivojen miehistöt olivat kertoneet nähneensä rannalla heiluttavan, laivoja kohti juoksevan naisen. Saarella käyneet saukon- ja hylkeenpyytäjät olivat nähneet rantahiekassa jalanjälkiä.

San Nicolaksen yksinäisestä naisesta tuli oman aikansa legenda. Monet pitivät koko tarinaa sepitteenä.

Kun kapteeni George Nidever vuonna 1853 rantautui saarelle, mysteeri sai ratkaisunsa. Nidever lähetti saarelle etsintäpartion, joka löysikin rannalta punotun korin, jossa oli merimetson sulkia.

Partion jäsenet levittivät sulat pitkin rantaa. Kun he muutaman tunnin kuluttua palasivat, sulat oli kerätty takaisin koriin. Pian löytyi myös Juana Maria.

Nidever kuvaili naisen ensireaktioita.

– Hän ei osoittanut minkäänlaista pelkoa ja hän tarjosi meille ruokaa.

Simpukoiden kuorista Juana Maria teki itselleen tarve-esineitä. Taustalla näkyy arkeologi Steve Schwartz, joka on tutkinut saaren intiaaniasutuksen jäänteitä. getty images

Ei yhteistä kieltä

Nidever miehistöineen jäi saarelle kuukaudeksi ja Juana Maria ystävystyi heidän kanssaan, vaikka yhteistä kieltä ei ollut. Juana Maria osoittautui kyllä hyväksi laulajaksi ja tanssijaksi.

– Elekielellä hän selitti meille, että villikoirat olivat surmanneet hänen lapsensa vuosia sitten. Hän oli elänyt syömällä kaloja ja hylkeitä. Hän näytti, miten metsästi hylkeitä öisin alkeellisilla kiviaseilla. Hylkeistä hän teki siimaa ja simpukoista koukkuja, kirjoitti Nidever.

– Hän näytti meille myös luolia, joihin oli piiloutunut, kun saarelle oli tullut joskus turkismetsästäjiä, joita hän pelkäsi.

Kun lähdön hetki tuli, Juana Maria nousi iloisin mielin laivaan, mukanaan yksi suuri kori, jossa oli entisen elämän muistot.

Juana Marian patsas Santa Barbarassa Kaliforniassa. wikimedia commons

Haluttiin sirkukseen

Manner-Kaliforniassa Juana Maria sai kodin Santa Barbaran lähetysasemalta, jossa Nideverin vaimo piti hänestä huolta.

Juana Mariasta tuli jonkinlainen nähtävyys. ”Villin naisen” laulua ja tanssia tultiin katsomaan kaukaakin. Nideverille tarjottiin mahdollisuutta esitellä Juana Mariaa sirkuksessa, mutta tästä Nidever kieltäytyi.

18 vuoden yksinäisyyden jälkeen Juana Maria nautti ihmisten seurasta. Häntä kiehtoivat uudet asiat. Kun hän näki ensimmäisen kerran miehen ratsastavan hevosella, hän luuli, että kyse on yhdestä otuksesta.

Kun mies laskeutui hevosen satulasta, Juana Maria hämmästyi niin paljon, että meni koskettamaan kumpaakin.

Espanjalaisten perustama Santa Barbaran lähetysasema on edelleen olemassa. aop

Kastettiin kuolinvuoteella

Mutta kenenkään kanssa Juana Maria ei voinut puhua. Kukaan Amerikan alkuperäiskansojen jäsenkään ei ymmärtänyt Juana Mariaa, eivät myöskään lähetysaseman työntekijät, jotka osasivat intiaanikieliä.

Eristetyllä saarella tuhansia vuosia asuneilla Nicoleno-intiaaneilla oli ollut oma kielensä ja San Nicolasin yksinäinen nainen oli viimeinen hengissä oleva ihminen, joka sitä puhui.

Uuden elämän ilo loppui lyhyeen. Juana Maria kuoli punatautiin seitsemän viikon kuluttua mantereelle saapumisestaan. Eristetyn saaren asukkaalla ei ollut vastustuskykyä bakteereille, joita uudessa ympäristössään kohtasi.

Kuolinvuoteella katolinen pappi kastoi naisen Juana Mariaksi, hän ei varmasti ymmärtänyt, mitä tapahtui. Juana Marian oikeaa nimeään ei kukaan koskaan saanut tietää.

San Nicolasin saaren yksinäinen nainen on haudattu lähetysasemalle. wikimedia commons