Translain kokonaisuudistuksen kirjaaminen hallitusohjelmaan on otettu pääosin ilolla vastaan eduskunnan HLBTI-verkostossa.

Torstaina julkaisemassaan kannanotossa verkosto kuitenkin toivoo, että lapset huomioitaisiin uudessa laissa paremmin.

Erityisenä huolenaiheena on sukupuolen juridinen vahvistaminen, joka pysyisi hallitusohjelman linjauksen mukaan edelleen mahdollisena vain täysi-ikäiselle henkilölle.

Sukupuolen juridisella vahvistamisella tarkoitetaan henkilötiedoissa näkyvää sukupuolimerkintää, kuten henkilötunnusta ja passiin kirjattua sukupuolta.

Koska uudistuksessa juridinen vahvistus on tarkoitus erottaa lääketieteellisestä sukupuolenkorjauksesta, ei oikeuden ylettämiselle myös alaikäisiin pitäisi verkoston kannanoton mukaan olla mitään estettä.

– Henkilötietojen sukupuolimerkinnän muuttaminen ei aiheuttaisi mitään peruuttamatonta alaikäisen elämässä. Se kuitenkin antaisi lapselle rauhaa kasvaa juuri sellaisena kuin hän on, kannanotossa todetaan.

”Kalenteri-ikä ei kerro ihmisestä kauhean paljon”

Samoilla linjoilla on myös Oulun yliopistollisen sairaalan lastenkirurgian erikoislääkäri Mika Venhola .

Hän on ottanut julkisuudessa useasti kantaa lasten itsemääräämisoikeuden puolesta ja kieltäytynyt työssään leikkaamasta intersukupuolisina syntyneiden lasten sukupuolielimiä kosmeettisista syistä, koska lapsen sukupuolen päättäminen tämän puolesta tuntuu hänestä väärältä.

18 vuoden ikäraja on Venholan mielestä isolle osalle transnuorista liian kaukana.

– Moni on kuitenkin kokenut oman identiteettinsä jo 10–12-vuotiaasta lähtien muun kuin henkilötunnukseen merkityn sukupuolen mukaiseksi, Venhola sanoo.

Työssään Venhola kohtaa intersukupuolisia lapsia ja nuoria. Työn ulkopuolisista projekteista, kuten yhteistyöstä Transtukipisteen kanssa, hänelle taas on kertynyt tietoa transnuorten todellisuudesta.

Se on hänen mukaansa usein jotain aivan muuta kuin mitä henkilötiedot antaisivat ymmärtää.

– Moni transnuori käytännössä elää jo siinä sosiaalisesti uudessa roolissa. Heitä saatetaan kutsua jo toisella nimelläkin, ainakin kaveripiirissä.

Ikävuosiin perustuvat rajat ovat Venholan mielestä ylipäätään hankalia.

– On päivänselvää, että pelkkä kalenteri-iän tuijottaminen ei kerro ihmisestä kauhean paljon. Meillä on 14-vuotiaita kavereita, jotka ovat hyvinkin aikuismaisia ajatusmaailmaltaan. Toisilla samanikäisillä ajatukset taas voivat olla vielä keskeneräisiä.

Ikärajojen tuijottaminen voi joskus olla myös ristiriidassa lääkärin arvioinnin kanssa.

– Lastenkirurgiassa ja lasten kanssa toimivilla lääkäreillä on sellainen ohjeistus, että potilasta pitää informoida hänen kehitystasonsa mukaisesti. Jos lääkäri kokee, että lapsi on riittävän kypsä, silloin lapsen oma näkemys hänen hoidoistaan tulee ensisijaisesti huomioida. Samaan aikaan valtiovalta määrittelee paljon tätä ikää korkeampia ikärajoja.

Haihattelupuheet ja muu vähättely epäarvostavia

Lasten ja nuorten kokemuksiin omasta sukupuolestaan kohdistuu Venholan mielestä paljon vähättelyä.

– Puhutaan nuorten haihattelusta, että näitä tulee ja menee ja on etsimisen vaihetta ja niin edelleen. Itse koen, että sellainen puhe on epäarvostavaa ja jättää nuoret älykääpiöiden osaan omassa asiassaan.

Tällaisella puheella voi olla myös vaikutuksia nuorten mielenterveyteen.

– Kuka tahansa ymmärtää, että jos on voimakas kokemus ja näkemys jostain asiasta ja se ammutaan alas, niin kyllä sellainen vie voimat. Puhumattakaan siitä, miten vaikeaa nuorelle on tuoda oma erilaisuutensa esiin ympäristön negatiivisen suhtautumisen vuoksi.

Nuorten holhoaminen sukupuoliasioissa on myös ristiriidassa muiden nuorisoon kohdistettujen asenteiden kanssa, Venhola näkee.

– Suomalaisessa mentaliteetissa ajatellaan, että nuorten täytyy aika ajoissa olla itsenäisiä ja pärjätä omillaan. Sitten näissä asioissa halutaan ottaa nuorilta pois kokemus siitä, että he olisivat oman elämänsä suhteen riittävän hyviä asiantuntijoita.