Perhettään vartioiva hanhikoiras näyttää kieltä ennen kuin se hyökkää.

Pesimäaikana hanhikoiraat voivat olla kiukkuisia, jos ihminen kulkee liian läheltä.­

– Se lensi suoraan naamaan! kertoo espoolainen Marja Vuorilehto, 70, kohtaamisestaan valkoposkikoiraan kanssa.

Vuorilehto oli torstaina tavallisella kävelyreitillään Otsolahden rannassa Espoossa, kun hän näki tien vieressä valkoposkipariskunnan ja kolme poikasta.

Tavallisesti hanhet väistävät, joten Vuorilehto ei kiinnittänyt ihmeemmin huomiota hanhikoiraan sähinään.

– Koiras oli ehkä parin kolmen metrin päässä. Sitten se hyppäsikin lentoon ja kävi päälle. Laitoin silmät kiinni ja käden kasvojen suojaksi, mutta se sai nokkaistua minua solisluuhun.

– Kyllä se tuntui kamalalta ja pelottavaltakin, kun suoraan kasvojen edessä on yhtäkkiä hemmetin iso lintu.

Solisluun kohdalle tuli verta vuotava haava. Päästyään nokkaisemaan hanhi palasi perheensä luokse.

– Kai se ajatteli, että nyt on homma hoidettu, sanoo Vuorilehto ja naurahtaa.

Älä käännä selkääsi

Vuorilehto sanoo tämän olleen ensimmäinen nokkapokka valkoposkihanhen kanssa, vaikka hän on asunut alueella parikymmentä vuotta ja takavuosina hanhipopulaatio on ollut moninkertainen.

– Mietin, että onko tämä helle pistänyt sen pään sekaisin.

Todennäköisempi selitys on, että hanhikoiras puolusti perhettään.

Pesintäaikana esimerkiksi Helsingin Korkeasaaressa valkoposkihanhien suosituimmat pesimäalueet on rajattu pois ihmisten käytöstä ja merkitty maastoon.

Paikat, joissa hanhiemo hautoo ja koiras puolustaa, on merkitty punaisin kolmiokyltein.

– Jos ihminen tulee liian lähelle pesää, hanhi varoittaa tulijaa näyttämällä kiukkuisesti kieltä. Mikäli varoitus ei mene perille, ärhäkimmät koiraat pyrkivät ajamaan tunkeilijan kauemmas juoksemalla tai lentämällä kohti ja ne voivat tällöin myös nokkia, opastaa Korkeasaaren eläintarha asiakkaitaan.

Korkeasaaren tavoitteena on ollut, että alueella sekä hanhet että ihmiset saisivat olla rauhassa. Pesiä eikä hanhia saa vahingoittaa. Ongelmia ei pitäisi tulla, jos hanhen pesän ohittaa riittävän kaukaa. Jos ongelmia kuitenkin tulee, niin:

– Älä juokse, äläkä käännä uhittelevalle hanhelle selkääsi.

Jäykkäkouristusrokote

Vuorilehto kertoo, että solisluun haava näyttäisi olevan muuttumassa mustelmaksi.

Ruhje ei ole paha, mutta hän käy näyttämässä sitä varmuuden vuoksi terveydenhoitajalle.

– Aika vahvanokkainen eläin. Soitin terveysneuvontaan ja siellä sanottiin, että kävisin perjantaina ottamassa ainakin jäykkäkouristusrokotteen.

– Yleensä kierrän tuon lenkin sauvakävellen. Nyt tietysti olin jättänyt ne kotiin, kun kerrankin olisin tarvinnut niitä, sanoo Vuorilehto naurahtaen.