En usein huuda televisiolleni, mutta viime torstaina huusin. Olin tullut kotiin vaihtamaan vaatteita ja olin matkalla MTV3:n Viiden jälkeen –ohjelmaan. Samalla katsoin hallituksen tiedotustilaisuutta ja Aino-Kaisa Pekonen oli juuri sanonut, ettei Suomessa ole mitään koronavirusepidemiaa. ”Älä sano noin”, huusin.

Toivoin, että hallitus olisi kertonut tiedotustilaisuudessa, että Suomessa tulee esiintymään koronavirustapauksia ja viruksen leviämistä pyritään estämään erilaisin toimenpitein. Nämä toimenpiteet voivat sitten vaikeuttaa ihmisten arkea ja hallitus pyytää ihmisiä varautumaan siihen. Mutta että yhdessä tästä selvitään.

Sen sijaan hallitus päätti lähteä hissuttelulinjalle. Kansalaisten valmistautumisesta ei puhuttu juuri lainkaan käsienpesua lukuun ottamatta. Ministerit puhuivat korostetusti yksittäistapauksista.

Epidemian edetessä ongelma on, että näemme vain menneisyyteen. Koronaviruksen itämisaika on pääosin 2-14 päivää, joten tänään näkyvät oireet voivat olla peräisin kaksi viikkoa tapahtuneesta tartunnasta. Siksi tulevaan varautuminen vaatii reipasta etukenoa. Tämä myös tarkoittaa sitä, että erilaiset rajoittamistoimenpiteet joudutaan aina päättämään vajavaisella tiedolla. Tämä myös tarkoittaa, että lausahdus siitä, onko tällä hetkellä epidemiaa, pitäisi laimentaa lisäämällä että "tietääksemme".

Pahinta hallituksen tiedotustilaisuudessa oli kuitenkin täydellinen ristiriita avoimuuden ja luotettavan tiedon korostamisen ja muiden puheiden välillä.

Sosiaali- ja terveysministeriön ylijohtaja Päivi Sillanaukee sanoi tiedotustilaisuudessa Helsingin Sanomien mukaan, että todennäköisin skenaario on, että Suomessa tulee ”muutamia tapauksia lisää”. Tämä on idioottimainen tokaisu, joka ei voi mitenkään pitää paikkansa. Tapauksia tulee aivan varmasti enemmän kuin "muutamia". Lausahdus viittaa kahteen vaihtoehtoon: joko suomalaiset koronavirusskenaariot ovat täysin älyvapaita tai sitten ylijohtaja puhui omiaan. Jos jälkimmäinen pitää paikkansa, kukaan ei missään vaiheessa nähnyt tarpeelliseksi korjata hourailevia lausuntoja.

Hallinnon kykyyn tarttua huhuihin ja harhaluuloihin laajemmalti ei voi kovin paljon luottaa, jos edes hallinnon sisältä nouseviin hourailuihin ei tartuta. Syytön ei ole mediakaan: nähtävästi yksikään journalisti ei myöskään kyseenalaistanut Sillanaukeen väitettä skenaarioista.

Kannattaa huomata, että terveysviranomaiset eivät ole missään vaiheessa avanneet koronaviruksen leviämisen skenaarioitaan. Ylijohtajan Sillanaukeen kommentti on ainoa, jossa olen nähnyt näitä avattavan. Esimerkiksi THL kertoi nettisivuillaan ensin että ”kansainväliseen liikkuvuuteen ja matkailuun liittyvät yksittäiset tapaukset ovat Suomessa mahdollisia”. Perjantaina tämä muuttui muotoon ”kansainväliseen liikkuvuuteen ja matkailuun liittyvät yksittäiset tapaukset ovat Suomessa todennäköisiä” ja sunnuntaina ”kansainväliseen liikkuvuuteen ja matkailuun liittyvät tapaukset ovat Suomessa todennäköisiä ja niihin liittyvät jatkotartunnat mahdollisia”, useita päiviä ensimmäisten jatkotartuntojen jälkeen. THL siis ei ole etukenossa, vaan vankassa takakenossa.

Tiedotustilaisuudessa ei muutenkaan avattu varautumisen yksityiskohtia, vaikka avoimuutta haluttiin korostaa. Toimittajan kysyessä käytiin pitkä keskustelu hengityskoneista ja niiden määrästä. Pääministeri Marin sanoi, että hengityskoneiden määrä voidaan kyllä toimittajille selvittää, mutta nähtävästi tämä ei edennyt mihinkään.

Virkamiesjohto on muutenkin kunnostautunut suomalaisen ekseptionalismin korostamisessa. HUSin ylilääkäri Asko Järvinen kertoi keskiviikon tiedotustilaisuudessa, että suomalaiset osaavat toimia oikein ja riski koronaviruksen saamisesta on pieni. A-Studion haastattelussa sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkö vastasi huoltovarmuuskysymykseen, että kenenkään ei kannata kaupasta alkaa hamstraamaan tavaroita.

Hamstraaminen harvoin liittyy aitoihin huoltovarmuuden puutteisiin. Ihmiset hamstraavat, koska he haluavat valmistautua tulevaan. Tällöin ihmisille kannattaa mieluummin kertoa, että miten tulevaisuuteen kannattaa varautua. En usko, että suomalaisessa kansanluonteessa on mitään erityisesti tartuntataudeilta suojaavaa. Ihmiset voivat joko olla varautuneita tai sitten he eivät ole.

Erityisen ärsyttävää on ollut influenssan ja koronaviruksen aiheuttaman taudin vertailu. Nämä ovat kaksi eri tautia, joilla on erilaiset vaikutukset ja jotka eivät ole toisiaan poissulkevia. HUSin apulaisylilääkäri Eeva Ruotsalainen on kiertänyt mediassa kertomassa, että ihmisten kannattaa olla enemmän huolissaan influenssan kuin koronaviruksen suhteen. Totta kai olen enemmän huolissani koronaviruksesta, koska se on uusi ja tuntematon. Ruotsalaisen kannattaa ennemmin sanoa suoraan faktat kuin kertoa mitä ihmisten kannattaa tuntea: tällä hetkellä suomalaisilla on valtavasti suurempi riski sairastua influenssaan kuin koronavirukseen. Vielä kannattaa ottaa influenssarokotus, jottein myöskään ruuhkauta terveyskeskuksen päivystystä.

Samalla tavoin Pekosen tai Helsingin kaupungin vakuutus siitä, että tällä hetkellä ei ole epidemiaa on sisällötön. Ihmiset eivät tiedä, mitä epidemia tarkoittaa, eikä epidemialla ole mitään yleismaailmallista määritelmää. Parempi kertoa suorasanaisesti faktat: tällä hetkellä Suomessa ei ole tiedossa tartuntaketjuja, joiden lähtöpistettä ei tiedetä. Toisin sanoen: tilanne on siis vielä hallinnassa.

Tartuntataudit ovat Suomessa harvinaisia ja yhtenä seurauksena tästä on, että toimittajien kokemus epidemioiden raportoimisessa on vähäistä. Tämä on puolestaan näkynyt sangen heikkona suoriutumisena. Tiedotustilaisuuksissa poliitikot, virkamiehet ja lääkärit ovat päässeet puhumaan omiaan, eivätkä toimittajat ole suuremmin kyselleet, että millä perusteella lausuntoja annetaan.

Sillanaukeen hourailuihin ei tarttunut kukaan, kukaan ei kysynyt Krista Kiurulta, että miksi puhutaan vain yksittäistapauksista, eikä kukaan ei kysynyt Pekoselta, että mistä tiedetään, ettei epidemiaa Suomessa vielä ole.

Torstaina hallituksen tiedotustilaisuutta seurasi omituinen hymistely, jota hyvin kuvaa Helsingin Sanomien kotimaan toimituksen esimiehen Päivi Paulavaaran kommenttikirjoitus torstailta. Paulavaara kirjoitti, että nyt ei ole syytä lietsoa paniikkia ja kannattaa kuunnella viranomaisten viestiä ja luottaa siihen. Laajalla skaalalla toimittajat nyökyttelivät mukana ja unohtivat, että journalistien tehtävänä lienee myös kysyä, että mihin poliitikkojen ja virkamiesten sanoma perustuu.

Itse kirjoitin viime viikolla ja olen useammassa haastattelussa puhunut koulujen sulkemisesta ja kuinka siihen on syytä varautua. ”Koronavirus tuskin sulkee kouluja ja päiväkoteja”, sanottiin , eikä tietoa koulujen sulkemisen hyödyllisyydestä ole. No, muutama päivä myöhemmin HUSin ja Helsingin kaupungin tiedotustilaisuudessa mainittiin, että neljä koululuokkaa oli asetettu karanteeniin.

Kansalaisille on hyvä kertoa odotettavissa olevista toimenpiteistä, koska se vähentää yllätystä, kun toimenpiteisiin joudutaan ryhtymään. Tämä myös auttaa ihmisiä ymmärtämään ja hyväksymään toimenpiteet. Erilaiset karanteenit, yleisötapahtumien kieltämiset ja koulujen sulkemiset eivät ole suoraviivaisia päätöksiä, vaan niihin liittyy puoltavia ja vastakkaisia näkökantoja. Esimerkiksi vielä ei ole tiedossa, että lapsi olisi tartuttanut koronavirusta eteenpäin.

Hallituksen uhkapelin epäonnistumisesta kertoo hyvin Helsingin Sanomien Päivi Paulavaaran sunnuntainen kommentti, jossa ääni kellossa oli muuttunut paljon. Paulavaara kyseenalaisti 130 koululaisen karanteenin riittävyyden ja kysyi, että olisiko koko koulu pitänyt sulkea. Tässä kommentissa on niin monta harhakäsitystä, että huolestuttaa.

Ensinnäkin, neljän koululuokan karanteeni on todella raju toimenpide. Koulun sulkeminen tarkoittaa käytännössä sitä, että oppilaat eivät voi tulla kouluun. Tämä ei juurikaan rajoita koululaisten elämää ja aiheutuvat ongelmat ovat lähinnä päivähoidollisia ja filosofishenkisiä kysymyksiä siitä, että miten tämä suhtautuu oppilaiden oikeuteen saada hyvälaatuista opetusta. Karanteeni sen sijaan rajaa sen, etteivät oppilaat saa poistua kotonaan. Tämä on hyvin ankara perusoikeuksien rajoittaminen.

Ottaen huomioon, kuinka raju toimenpide ihmisten liikkumisen rajoittaminen on, en myöskään ihan ymmärrä sitä, miksi viime viikolla korostetusti puhuttiin siitä, että koronavirusepidemian hoitamista ei saa politisoida. Se, minkälaisia pakkokeinoja suomalaisiin kohdistetaan, on mitä suuremmissa määrin poliittisen keskustelun arvoinen asia.

Toiseksi, Paulavaara vaatii järeitä ja ylimitoitettuja toimia. ”Tosipaikan tullen tarvitaan näyttöjä, että uhka otetaan tosissaan”, hän kirjoitti. Tämähän ei eroa suuresti nettikeskustelujen äänensävystä. Netissä on jo pitkään vaadittu lentojen lopettamista, rajojen sulkemista, ruumiinlämmön mittauksia satamissa ja koulujen sulkemisia. Nämä toimet pääosin eivät ole tehokkaita, vaan ennen kaikkea juuri näyttäviä toimenpiteitä, joilla on tarkoitus enemmän tehdä poliittinen vaikutus ihmisiin kuin estää koronaviruksen leviämistä. Viranomaisten ei kannata tehdä toimenpiteitä, joista ei ole hyötyä.

Kolmanneksi, Paulavaara on taas askeleen tai kaksi jäljessä. Kun karanteeneja aletaan asettaa, keskeinen kysymys on ennen kaikkea, että miten ihmiset selviävät näissä tilanteissa.

130 lapsen asettaminen karanteenin on valtava toimenpide. Tiedämme aikaisemmista epidemioista, että karanteenien sosiaalinen ja fyysinen eristys aiheuttavat ihmisille henkisiä haasteita. Esimerkiksi Toronton SARS-epidemian jälkeen 2003 tehdyssä tutkimuksessa havaittiin, että traumaperäisen stressihäiriön oireita oli noin 29 prosentilla vastaajista ja masennuksen oireita 31 prosentilla. Koronaviruskaranteeni ei tietenkään ole yhtä dramaattinen kuin SARS-karanteeni, koska koronavirus on huomattavasti vähemmän tappava. Samaten vuonna 2020 on huomattavasti paremmat mahdollisuudet pitää yllä sosiaalisia suhteita karanteenissakin.

Joka tapauksessa, karanteeni tulee olemaan koettelemus lapsille ja heidän on syytä saada tarvitsemaansa tukea niin vanhemmilta kuin oppilashuollostakin. En etsimällä löytänyt netistä viranomaisten sivuilta minkäänlaista ohjeistusta karanteenista selviämiseen. Kysyin asiaa Helsingin kaupungin terveysasemien johtajalääkäri Timo Lukkariselta, joka vastasi, että ”Potilasohjeita ei käytännössä ole sen enempää kuin mitä tiedotustilaisuudessa ja tiedotteissa tulee ilmi.” Viikin normaalikoulun johtava rehtori Tapio Lahtero puolestaan kirjoitti, että ”Koulu jakaa ohjeistusta liittyen opiskeluun. Sairauteen ja sen hoitoon liittyen ohjeistusta jakaa HUS ja THL.” HUSista en saanut kiinni ohjeistuksesta vastsaavia.

Vaikuttaa siis siltä, että koululaisten ja heidän vanhempiensa tuki on vähäistä tai olematonta. Tähän on syytä saada muutos mahdollisimman nopeasti. Karanteenin vaikutukset oppilaiden mielenterveydelle pitää minimoida.

Kaiken tämän jälkeen, oikeastaan viikon aikana ei ole tilanne muuttunut. THL kertoi sunnuntaina, että se oli testannut 130 influenssanäytettä, ja yksikään näistä ei ollut koronaviruspositiivinen. Tämä kertoo siitä, että laajaa leviämistä ei Suomessa vielä ole. Koronaviruksen tilanne maailmalla näyttää melko samalta. Vaikka uutisissa viruksen leviämistä seurataan herkeämättä, päivä tai kaksi ei muuta tilannetta merkittävästi.

Jokainen päivä on sikäli arvokas, että pahin skenaario olisi laajan koronavirusepidemian iskeminen samaan aikaan, kun influenssaepidemia on pahimmillaan. Jos toimenpitein saadaan hidastettua koronaviruksen leviämistä, loistavaa. Lisäksi koronaviruksen tyyppiset virukset leviävät heikommin lämpimällä säällä, joten vuodenaikaisvaihtelukin on meille eduksi.

Hallitus ei ole möhlinyt muuten kuin se kulutti yhden viikon, jolloin se olisi voinut pyytää kansalaisia valmistautumaan koronavirukseen. Toimittajat toivottavasti saavat pian kiinni terveestä suhtautumisesta poliitikkoihin ja virkamiehiin. Valtion virkamiesjohto on loppujen lopuksi koronaviruksen leviämisen rajoittamisessa sivuroolissa, sillä merkittävän työn tekevät ruohonjuuritason toimijat.

Tartuntatautien leviämiseen tehtävät päätökset ovat Suomessa kunnallisten ja aluetason toimijoiden käsissä. Sunnuntaina Helsingin kaupungin ja HUSin tiedotustilaisuus osoitti, että tämä taso toimii ja ottaa tilanteen vakavasti. Samaten Lapissa hoidettiin oivallisesti ensimmäinen koronavirustapaus. Ihmisten arjen kannalta hallituksen sanomisilla ei ole niinkään väliä - tärkeintä on että heitä lähinnä olevat viranomaiset toimivat järkevästi. Siksi toivoisi, että Suomessa vahva maakunnallinen media kiinnittäisi huomiota alueelliseen valmiuteen käsitellä koronavirustapauksia.

Erityisesti on syytä huomioida potilaita hoitavat lääkärit ja hoitajat, jotka ovat tartunnan eturivissä ja mahdollisesti altistuvat taudinaiheuttajille. Tartunnan etenemisen estäminen ja taudin oireiden haittojen vähentämisessä on keskeistä se, että sairaanhoitohenkilökunta toimii taitavasti.

Viime viikolla kirjoitin tavoista, jolla jokaisen kannattaa varautua koronavirukseen: käsien pesu, kasvojen koskettelun välttäminen ja poikkeustilanteiden etukäteissuunnittelu. Tällä viikolla joukkoon voisi lisätä uuden neuvon: jos lähipiirissäsi on ihmisiä, jotka ovat joutuneet karanteeniin, ottakaa heihin yhteyttä ja tarjotkaa läsnäoloanne etäyhteydelle. Olemme kaikki tässä yhdessä ja selviämme helpoimmalla toisiamme tukemalla.